Dolços nadalencs: gaudir-los, però amb control | Salut a prop\nDolços nadalencs: gaudir-los, però amb control\nFalta més d'un mes per al Nadal i ja des de fa dies podem veure en tots els establiments d'alimentació prestatgeries plenes dels típics dolços d'aquesta època: torrons, massapans, polvorons o bombons a grapats que ens entren pels ulls i ens fan la boca aigua. Una temptació que, tot i que sabem que no és el més aconsellable per a la salut cardiovascular, se'ns fa irresistible molt abans que arribin les esperades festes. Què hem de procurar?\nTot i que aquests dolços poden ser excel·lents dins d'una dieta equilibrada, hem de ser conscients que el seu abús ens reporta una major ingesta de sucres i greixos. Les persones amb factors de risc cardiovascular, especialment els diabètics, han de tenir especial cura en el consum, anticipat o no, d'aquests dolços.\nTant si els consumim ara o per Nadal, hem de posar una mica de cap per poder gaudir d'aquests petits plaers:\nMenjar-los amb mesura. No cal renunciar-hi, però hem de controlar el seu consum per no abusar. D'aquesta manera no començarem a descompensar l'alimentació tants dies abans de les festes.\nFer exercici físic regular: un passeig relaxat al menys de 30 minuts al dia és especialment saludable per al cor, per a la ment i una bona manera de compensar els excessos que puguem realitzar de forma puntual. En aquest sentit no és recomanable la realització d'exercici intensiu de forma puntual per cremar els excessos, ja que pot ocasionar lesions o accidents cardiovasculars a causa del sobreesforç sobtat.\nCompensar amb una dieta equilibrada, baixa en greixos saturats, sucres afegits i sal. Recórrer al menjar al vapor, al forn, a la graella o a la planxa abans que fregit, encara que sigui amb oli d'oliva.\nConsultar l'etiquetatge i triar en el possible aquells dolços que continguin menys greixos i sucres.\nLes persones diabètiques han de tenir una especial cura amb l'excés de sucres. Poden optar per aquells dolços que utilitzen sacarosa o fructosa en lloc de sucre, tot i que cal controlar els greixos que també contenen.\nQuins dolços són els més saludables?\nEncara que tots els dolços nadalencs solen contenir altes quantitats de sucre, si hem de triar els menys perjudicials per a la salut cardiovascular hauríem de decantar-nos pels que estan fets amb base d'ametlles, ja que aquests fruits secs contenen greixos saludables per al cor. Per exemple, el torró de Xixona està elaborat amb un mínim del 64% de ametlles.\nNo obstant això, els torrons que contenen xocolata, les mantegades i els polvorons són els menys saludables per a la salut del cor, ja que el seu alt contingut en greixos saturats afavoreixen l'obesitat i l'augment dels nivells del colesterol.\nCompte amb els dolços "sense sucre"\nCada vegada trobem més dolços catalogats com "sense sucre", en els quals s'ha substituït aquest ingredient per edulcorants artificials. Són acceptables, tot i que hem de tenir cura amb els greixos saturats d'aquest tipus de productes.\nLes persones diabètiques poden optar pels dolços nadalencs amb fructosa o sacarosa, ja que tenen un menor índex glucèmic. Però això no vol dir que els greixos i les calories disminueixin, així que s'han de menjar de forma controlada.\nI per als que simplement miren per la seva línia, existeixen dolços baixos en sucre, amb entre set i trenta vegades menys sucre que els originals. Perquè realment comptin com baixos en sucre han de tenir entre 1,5 i 5 grams de sucre per cada cent. També es pot optar pels etiquetats com "sense sucres afegits" perquè no inclouen glucosa, fructosa, sacarosa, lactosa o mel.\nPerò insistim amb què cal anar amb compte. La Federación Española del Corazón (FEC) ens indica que no cal caure en l'error de pensar que aquests productes "sense sucre" són beneficiosos per a la nostra salut de per si. No porten sucre, sí, però poden tenir un alt contingut en greixos saturats i augmentar així els nivells de colesterol. És recomanable mirar sempre l'etiqueta de la composició per assegurar-se.\nAixí que pren nota: ja que davant la gran oferta de dolços nadalencs és molt probable que comencem a caure en la temptació des d'avui, hem de gaudir-los, però amb control i mesura per no descompensar la nostra salut cardiovascular. Publicado el 23-11-2016


laculturaCOM: festa dels espais comunitaris\n1ª trobada organitzada conjuntament pels diversos espais i projectes de gestió comunitària de Barcelona que integren la Xarxa d’Espais Comunitaris (XEC).\nFragment de la imatge gràfica de laculturaCOM\nlaculturaCOM és una gran trobada amb un programa realitzat entre projectes de gestió comunitària de la Xarxa d’Espais Comunitaris (XEC), una iniciativa que neix amb la voluntat de satisfer necessitats col·lectives de forma horitzontal a través de l’autoorganització. Xerrades, tallers i concerts a diferents espais emmarcats en una manera d’entendre la cultura que posa el focus en el ‘com’, i no només en el ‘què’.\nÉs una festa feta des de i per la comunitat, on trobar-se amb el veïnat per repensar reptes i, alhora, divertir-se fent un taller, un vermut o ballant. Al llarg del mes de març s’anirà fent parada a diversos espais comunitaris de Barcelona com la Lleialtat Santsenca (Sants), Can Ricart (Poble Nou), el Casal de Barri Pou de la Figuera (Ciutat Vella), l’Ateneu L’Harmonia (Sant Andreu) i la Casa Orlandai (Sarrià), a més de la Plaça Crist Rei de Manresa.\nCartell de la jornada final de laculturaCOM\nLa trobada finalitzarà amb una jornada a l’Ateneu Popular 9 Barris on hi haurà xerrades —com la titulada Comunitats organitzades, respostes col·lectives—, taules rodones per parlar de cultura transformadora a les places i carrers, espectacles, tallers i concerts.\nÉs, també, una festa del pensament, la crítica i la reflexió que comptarà amb un suplement de La Directa per posar sobre la taula reflexions entorn de la importància del com construir projectes i espais arrelats al territori. Aquest suplement, on ja s’hi poden llegir articles sobre la manera d’entendre la cultura dels espais comunitaris, les comunitats com a motor del territori o les aliances i transparència en l’economia i la gestió comunitària, es pot trobar a espais com La Lleialtat Santsenca, la Casa Orlandai, l’Ateneu L’Harmonia o l’Ateneu Popular 9 Barris.\nXarxa d’Espais Comunitaris (XEC)\nXarxa d’espais i projectes horitzontals i arrelats al territori, que es doten de la gestió comunitària com a forma d’organitzar-se des de baix, amb horitzontalitat i transparència. Projectes transformadors més enllà de les lògiques capitalistes, infraestructures col·lectives al servei de les lluites dels territoris, gestionades per les mateixes comunitats que els habiten i posant l’èmfasi en el “com” es fan les coses, i no només en el “què”.\nDates: Del 17 al 26 de març\nOrganitza: Xarxa d’Espais Comunitaris (XEC)\nMés informació: ateneuharmonia.cat/laculturacom-festa-dels-espais-comunitaris\n#ArxiuViuPolièdrica: Més notícies sobre gestió comunitària


Alumnat i professorat de la família de Comerç i Màrqueting van organitzar un taller creatiu anomenat Ebre challenge al qual van participar l’alumnat de Grau mitjà i Grau Superior del centre i alumnat també de Batxillerat de l’Institut Joaquim Bau i l’Institut de Roquetes, així com alumnat de la Universitat Rovira i Virgili.\nEl repte estava relacionat amb la joventut i les Terres de l’Ebre, al voltant de l’esport, turisme i cultura. L’objectiu era aplicar diferents tècniques creatives per trobar solucions a algun problema real segons les seves experiències personals. Va ser organitzat com una competició on s’anaven eliminant participants, i va haver música, mini presentacions sobre motivació, comunicació i...GRANS PREMIS!!\nEl grup guanyador estava format per tres alumnes d’ADE de la URV (Paula Accensi, Mariona Casellas i Aida Martí), un alumne de batxillerat de l’Institut Joaquim Bau (Marc Eixarch) i dos alumnes de cicles formatius de l’Institut de l’Ebre, Petrisor Toader i Melodi Gallardo.\nDurant la final que va tenir lloc el passat divendres dia 24 de febrer, l’aplicació MOU-TE va competir amb dos propostes: CULTEBRE, una app per fomentar la cultura i el transport entre els joves de les Terres de l’Ebre i RODAMONS, una app de turisme i rutes poc comercials per la nostra zona. Els tres equips finalistes tenen l’opció de presentar la seva idea a l’Audi Creativity Challenge, un concurs d’idees de negoci a nivell estatal que té com a premi una estada d’un mes a Silicon Valley.\nA més a més l’equip vencedor presentarà la seva idea el dia 21 d’abril dintre de la Jornada Internet i Empresa que organitza la Cambra de Comerç de Tortosa i l’empresa Empàtica.


El factor equip s’ha de veure a Antequera - Diari de Santa Coloma\nEl factor equip s’ha de veure a Antequera\n01/10/2015 – Amb les baixes de Dani Salgado i Adolfo, el Catgas Energia viatja a terres andaluses conscient que, per ser a la Copa, caldrà superar-se en cada partit.\nEls dos jugadors més desequilibrants del Catgas Energia estan, ara per ara, fora de combat. L’equip n’és conscient i treballarà perquè les absències de Dani Salgado (7 gols entre lliga i Copa) i Adolfo (1) es notin el menys possible.\nAquest divendres (20:45h), el pavelló Fernando Argüelles rebrà la plantilla de Xavi Passarrius. L’equip colomenc, que farà nit a territori malagueny abans de tornar dissabte cap a Catalunya, buscarà trencar la ratxa de dues derrotes consecutives a la lliga.\nEs tracta d’un partit especial per Rubén González. El capità del Catgas farà història jugant el seu duel de lliga número 350 amb la samarreta de l’entitat, xifra realment espectacular.\nLa plantilla colomenca mirarà de ‘premiar’ la trajectòria del seu capità sumant un triomf que mantindria el Catgas dins dels llocs de Copa. Ara mateix el FS Garcia és vuitè amb 3 punts i destaca per ser un equip de contrast. El bloc de Passarrius compta amb la tercera millor xifra de gols a favor de la LNFS (14) i també té el tercer pitjor registre de gols en contra (14).\nL’UMA Antequera, per la seva part, és l’únic equip de la categoria que encara no ha puntuat. Els universitaris compten els seus partits per derrotes: tres a la lliga (4-0 contra l’Elx; 1-2 contra el D-Link i 5-4 contra Jumilla) i una a la Copa del Rei (7-4 contra el Betis).\nEl conjunt dirigit per Moli està fent història aquesta temporada, disputant per primer cop la LNFS després de molts anys a Segona. Des del curs 1991-1992, Màlaga no comptava amb un representant a la màxima categoria del futbol sala nacional. L’últim va ser el Solidian Ciudad de Màlaga.\nDe la plantilla de l’UMA, el veterà Tete (40 anys) està sent el jugador més desequilibrant. L’ex del Xota i del Benicarló ha marcat 4 dels cinc gols que porta l’Antequera a la lliga.\nArticle anteriorContinuar amb la progressió\nArticle següentAdaptar-se a les condicions


Parador de Caceres a Càceres des de 140 € - Trabber Hotels\nCerca habitacions a Parador de Caceres i propers\nParador de Caceres (4 estrelles) és un hotel molt complet situat al bell mig de Càceres, en una situació privilegiada. En aquest establiment pots trobar preus assequibles, des de 140 €. L'establiment disposa de connexió sense fils a internet gratis per a tots els hostes. Parador de Caceres posa a disposició dels seus clients diversos serveis com pàrquing, restaurant i aire acondicionat. Les seves intal.lacions es troben adaptades per persones amb mobilitat reduïda.\nPots reservar la teva habitació a Parador de Caceres des de 140 €.\nOpinions de Parador de Caceres\nHi ha 679 comentaris d'aquest allotjament:\nAdreça: Ancha, 6. 10003 Càceres. Espanya.\ndilluns Habitación Doble Estándar - 2 camas\ndiumenge Habitación Doble Estándar - 2 camas\nEsmorzar inclòs 158 €\nMitja pensió 232 €\nMitja pensió 255 €\n→ NH Collection Cáceres Palacio de Oquendo des de 84 € / nit → Exe Agora Cáceres des de 75 € / nit → Gran Hotel Don Manuel des de 88 € / nit → Extremadura Hotel des de 71 € / nit → Barceló Cáceres V Centenario des de 79 € / nit


Sergi López i Jorge Pícó\nl'any 2005, el Teatre Principal va acollir la representació del monòleg d'humor, Non solum. Amb aquella obra, la parella formada per Sergi López i Jorge Picó, van aconseguir un dels èxits més exclatants del teatre català dels darrers anys.\nLópez i Picó han tornat a posar en marxa la màquina creativa. Després d'estar creant part de l'obra al Teatre Principal han estrenat a Temporada Alta aquesta obra amb creació, direcció i interpretació conjuntes. 30/40 Livingstone ens presenta un explorador a la recerca de la peça més preuada, a la recerca del somni, de l'obsessió, una mena de capità Ahab que busca el que les cròniques expliquen que és l'animal dels animals, invisible fins ara per l'ull humà. "Aquest és un espectacle d'humor, tennis i antropologia", anuncia la companyia.\nI en acabar l'espectacle: Quan l'actor es l'autor\nEn Sergi López i en Jorge Picó ens parlaran de l'obra. Ens presenten un espectacle escrit a partir de la creació a la sala d'assajos. D'aquest procés, tots dos podran explicar els punts de partida per començar a crear, com l'humor sempre es troba al voltant del seu camí i acompanya els personatges. de com l'escola del seu mestre Jacques Lecoq marca els seus espectacles. Els dos actors comentaran els llocs que van transitar durant l'escriptura de l'obra i escoltaran les impressions que el públic els transmeti.\nAutoria, direcció i interpretació: Sergi López i Jorge Picó\nEscenografia, Pacual Peris, Jorge Picó i Sergi López\nDisseny de llums: Lionel Spycher\nCreació musical: Oscar Roig\nCoproducció: Setze Fetges Associats, Ring de Teatro i Festival Temporada Alta de Girona 2011


▷ Arc de Sant Martí torna a aparèixer durant una manifestació ⋆ 🌈 ArcdeSantMarti.net\nArc de Sant Martí a la Plaça de la Constitució de Guatemala (Foto: Twitter @aisabelreyes)\n22-11-2021 – Fa dues setmanes a San Sebastián l’arc de Sant Martí va aparèixer durant una manifestació del sector de l’hosteleria. Ara, a Guatemala City l’arc de Sant Martí torna a aparèixer durant una manifestació.\nInforma el digital soy502 que a les 16:00 hores es va deixar veure a diferents punts de la capital, inclosa a la Plaza Constitución on hi havia els manifestants.\nEls ciutadans es van concentrar per expressar el seu malestar contra el pressupost del país pel 2021. En aquestes protestes hi participen estudiants, treballadors i grups de pobles indígenes del país.\nTots ells reclamen reformes al país per protegir els drets humans, protegir les dones i protegir les minories ètniques o el col.lectiu LGTB. La presidència de la república s’ha mostrat contrària a cap diàleg i vol seguir amb els seus plans d’austeritat.\nLes manifestacions han anat degradant en violència i , fins i tot, van cremar el parlament de Guatemala. Hi ha hagut enfrontaments amb la policia, detinguts i destrossa de mobiliari urbà.\nEnmig d’aquesta tensió va aparèixer un majestuós arc de Sant Martí. De sobte, tothom es va calmar. Ho van viure a la plaça com un senyal d’esperança.\nRàpidament els internautes van fer fotos i les van penjar a les xarxes. Per un moment van deixar de banda els greus problemes que tenen per gaudir de l’espectacle.\nDesde la Plaza de la Constitución se puede observar un arcoíris. #NoALaMordaza pic.twitter.com/bj28jMLSQJ\n— Isa (@aisabelreyes) November 22, 2020\nAltres notícies sobre l’arc de Sant Martí


Paraula de Tenebra – WEISSES WERK\nNovember 12, 2018 August 27, 2018 ~ federico federici\nLa percepció isolada d’una cosa en el caos, que de seguida evoqui una paraula o un vers (o una paraula o un vers en més llengües), és el correlatiu lingüístic més inmediat de l’experiència científica de la mesura, traducció d’un fenomen en número (o seqüència de números). Si una fórmula, o bé l’intent d’escriure la raó d’aquells nombres, pot manifestar singularitat en presència de termes exclusius del model, un text poètic, en la seva tensió a la unitat, pot obrir-se igualment vertiginosament al silenci, dialogar amb el propi zero i infinit, deixar estructures suspeses, abandonades a l’indicible, suggerir neologismes o posar en crisi les paraules certes. La llengua, de vegades, falsifica la realitat fent-la intel·ligible i la llengua poètica, essent més aviat un codi genètic que de reconeixement, treballa assíduament sobre aquestes mutacions.\nPer això, he hagut d’abandonar progressivament la idea de “traduir” les poesies de l’alemany a l’italià perquè les dues llengües, posades en contacte, començaven a dialogar, a modificar-se, a excavar-se recíprocament, gairebé a intercanviar-se la identitat. No havent-me de confrontar amb l’altre com, en canvi, succeeix en el cas d’un text no propi, he cercat de reformular diversament el problema. En aquest sentit, he decidit reescriure el text en dues\nllengües com si es desenvolupés el mateix experiment en dos laboratoris, confrontant a cada pas procediments i resultats, fixant-me en eventuals discrepàncies, sense considerarles necessàriament errors, arbitrarietats o imprecisions, sinó possibles raons de Natura, inseparables del mateix procediment d’escriptura (mesura). He escollit deixar un marge residu entre les llengües, alliberant-les del forçament d’un significat literal, de manera que no s’hagués d’escollir l’una per traduir l’altra.  És, en el fons, la idea que no existeixi una llengua darrere les llengües, més pura i absoluta, i que potser totes elles es moguin a un nivell massa superficial, recollint amb prou feines l’eco dels pous perquè, on s’hagués resolt el problema de la multiplicitat, si hagués estat de debò tot reunificat, no serviria cap més llengua, perquè no hi hauria res a explicar, només Tenebra i Paraula – Dunkel und Wort. L’absència de paraula, o la presència d’un seu extrem impronunciable, evoca tenebra en els versos.\nHi ha, a la fi, un segon mode d’entendre la forma d’aquest recull: Dunkelwort és una partitura per a dos instruments, en la qual el motiu dominant es desvia i es corregeix contínuament, de l’un a l’altre. D’una banda, l’alemany, eriçat, rítmic, batent, tot ell partícules mòbils i nocions separables, llengua ara mol·lecular, ara propensa a complexos espessiments i grumolls neologístics; d’altra banda, l’italià, dúctil i compacte, amb improvisats atacs lírics difícils de recuperar en endavant. En les versions successives, algunes modificacions d’una part feien recordar adaptaments de l’altra, algunes sostraccions descobrien silenci, deixant suspensions privades d’estructura, o llampecs a cel obert.\nLa perfecta correspondència en el nombre dels versos exclou, però, solos.\nL’estrofa d’obertura és en suec i, en la confrontació musical, funciona com a preparació de l’alemany; el mateix es pot dir del francès en relació a l’italià. És una manera d’afinar els instruments, interpretant fragments de partitura (en suec), o llegint-la enterament o a salts (en francès), intentant entonar la paraula, isolant-la en un so propi. És pronúncia polifònica en la distància entre les llengües, però monodia de sentit.\nAquesta relació entre poesia i llengua, recalcada en aquella entre música i instruments, m’acompanya des dels inicis, en aquest recull potser d’una manera menys oculta que en d’altres llocs , i és posada novament a prova.\nPer últim, a la poesia d’aquest llibre confio la tasca, si bé difícil, de desfer el raciocini lúcid que l’ha acompanyada i recomposar aquella familiaritat misteriosa que fa dir d’un vers no silenciat: “és allò”.\nVene, març de 2013\n De la disposició en un quadern d’apunts i d’una indicació al marge deslligada del context, els primers versos datarien del vespre del divendres 16 de febrer de 2007, de viatge des de Dinkelsbühl a Ansbach. M’agrada constatar aquí com, per un dels tants mecanismes incontrolables de l’escriptura, el títol del recull recordi el nom de la ciutat en què fou probablement escrita la seva primera paraula, ara anul·lada.\n segons representa el mínim valor teòricament mesurable sobre l’escala dels temps, per sota del qual no és possible distingir dos fenòmens qualssevol, de manera que cau la familiar jerarquia de causa – efecte. Malgrat que es trobin elements de discordança entre les actuals teories físiques sobre l’origen de l’Univers, sembla que la diversificació de les quatre forces fonamentals (electromagnètica, nuclear dèbil, nuclear forta i gravitacional) s’hagi produït en temps successius a aquell de Planck.\n En una versió precedent, havia inventat un neologisme, manipulant la inscripció científica Planck-Zeit fins a transformar-la en Planckaugenblick amb la intenció de transfigurar la primera paraula del món a través del mecanisme de l’ull. En l’última versió, he abandonat aquesta solució pel suggeriment d’alguns parlants nadius, que reconeixien en la meva tria un excessiu forçament. El vers «im Planckaugenblick» ha així esdevingut, en mode més elemental, «[…] im Augenblick der Welten,/ in einem Puls der Planck-Zeit». De semblant manera ha succeït amb la paraula Atemkleinstück, encunyada per suggestió d’Atomstruktur, després desplegada en un més clar i planer «[…] kleines Fragment/ des Atems». Altres minúscules variacions són localitzables a la xarxa i potser algú podrà cercar-les i apreciar-les.\n Readaptant una aguda intuïció de Valerio Magrelli a propòsit de la forma “definitiva” d’un text, m’agrada pensar que les dues llengües, establert un contacte en la inspiració, continuïn intercanviant-se un eco, una oscil·lació i intentin, sobreposant-se, reconstruir això que en una llengua sola es perd.\n Cfr. Appendice en Antonio Diavoli (2018), Quattro Quarti, lulu.com; Federico Federici (2018), Requiem auf einer Stele (twelve fragments), lulu.com; Federico Federici (2005), Terzo Cielo, poema en anglès i italià que resta inèdit. En aquest últim, les dues llengües desenvolupen inicialment parts diverses d’una mateixa història, convergint gradualment, cap al final, en textos que es tradueixen l’un en l’altre, símbol de la completa catarsi del personatge.\nPosted in dunkelwort\tdunkelwortfederico federicimarta vilardaga vilaparaula de tenebraparola di tenebrapodwerkpoesiapoesia catalana\n‹ PreviousZeta|Esse – Nodi\nNext ›In piedi sui confini – Nika Turbina


El Segrià, setena comarca amb més sinistralitat laboral l’any passat | Lleida.com\nEl Segrià, setena comarca amb més sinistralitat laboral l’any passat\nLa comarca del Segrià va ser la setena amb més nombre d’accidents de treball a Catalunya l’any passat, un total de 2.950, darrere del Tarragonès, segons revela un informe sobre la sinistralitat laboral fet públic ahir per UGT i elaborat a partir de les dades de la conselleria de Treball. No obstant, aquesta comarca va reduir la xifra d’accidents en relació amb el balanç del 2017, quan se’n van produir fins a 3.000. Els accidents lleus van concentrar la pràctica totalitat dels sinistres laborals a la comarca l’any passat, amb 2.930 accidents. A més, hi va haver 18 accidents greus i dos mortals. Tanmateix, aquesta tendència a la baixa del 2018 s’ha revertit en els dos primers mesos d’aquest any. Així, fins al febrer, el Segrià va sumar 489 accidents laborals, 485 dels quals van ser lleus i només 4 de greus. Aquesta xifra és un 5,84% superior a la del mateix període del 2018. Per sectors, el que més sinistres va concentrar al Segrià al gener i al febrer va ser el serveis, amb 298. Al darrere, la construcció, amb 95, la indústria, amb 60, i l’agricultura, amb 36.\nA diferència del Segrià, l’Alt Urgell, que també va reduir la sinistralitat laboral l’any passat, va mantenir aquesta tendència descendent en els dos primers mesos de l’any. El 2018, aquesta comarca va acumular 193 accidents de treball, davant els 199 de l’any anterior. Igualment, entre el gener i el febrer va sumar 25 accidents, dels quals 24 van ser lleus i únicament un va resultar greu. En el mateix període de l’any passat s’havien registrat 34 sinistres, tots lleus.\nAl contrari, el Pla d’Urgell va ser la comarca en la qual hi va haver un repunt més gran dels accidents laborals el 2018, i va passar dels 560 accidents del 2017 als 680 registrats a 31 de desembre. Fins al febrer, no obstant, la sinistralitat a la feina es va contenir en aquesta comarca i es va registrar la mateixa xifra que en els dos primers mesos del 2018, un total de 109 accidents.\nTambé a la Noguera es va notar un repunt de la sinistralitat laboral, amb 43 accidents més, fet que es va traduir en fins a 430 accidents. Igualment, a la Segarra hi va haver 56 accidents més el 2018, un total de 447. Tanmateix, en els dos primers mesos del 2019, només s’han registrat 56 accidents lleus en aquesta comarca, davant dels 76 sinistres lleus i a un altre de greu que es van produir en els primers dos mesos del 2018. Així, UGT va demanar derogar ja les reformes laborals per acabar amb la precarietat que, al seu entendre, és font de sinistralitat.\nInterior dóna suport a la plataforma d’alcaldes contra la sinistralitat de la N-240


Sitges 2011: Noves Visions - Cinema 3 - Blogs - Televisió de Catalunya\n08/10/2011: Sitges 2011: Noves Visions\nPer tots es sabut la quantitat desmesurada de pel·lícules que es pasen al Festival, que té un bon grapat de seccions paral·leles. N'hi ha una per cinèfils agosserats per lo innovadora i arriscada que és, "Noves Visions" on ens podem trobar des de ficcions a documentals de temàtiques de tot tipus.\nDel que hem pogut veure fins ara en aquesta secció podriem destacar:\n"La mujer de eternauta", un documental sobre la dona de l'autor del còmic argentí "El eternauta" creat per Héctor Germán Oesterheld, assassinat durant la dictadura militar argentina. Elsa Sànchez, un dels caps visibles de les "Madres de la Plaza de Mayo", és un exemple vivent de la crueltat de la dictadura que li fa fer desaparèixer el marit, Oesterheld, i les seves quatre filles. Una història que et posa la pell de gallina rodada amb molta cura i respecte.\n"Kotoko" de Shinya Tsukamoto, l'autor del film de culte "Tetsuo", ens presenta una ficció amb una estrella de pop japonesa de protagonista, "Cocco", que interpreta a una mare bipolar. Un "Dancer in the dark" a la japonesa esfereïdor i molt dur, que pot passar de l'humor al drama en questió de segons, amb una màgnífica protagonista que encara deu tenir seqüeles per haver interpretat aquest paper.\nAquesta pel·lícula es pasa conjuntament amb un curt d'un dels clàssics del festival, Park Chan-wook, que presenta un filmet molt sorprenent anomenat "Night Fishing" rodat amb un Iphone 4. A recuperar d'on pogueu.\nDel que encara està per veure i també de Korea del sud, que es podrà veure en aquesta secció, és un documental perpetrat per Kim Ki-duk, rodat en les seves hores més baixes on ell és l'absolut protagonista. "Arirang" exposa els seus problemes com a cineasta autodidàcta al més pur estil "Efecte Mirall". Un document curiós però poc recomanable.\nEl que si m'atreveixo a recomanar es "Project Nim", també documental, dirigit per James Marsh, creador de "Man on wire", sobre Nim Chimpsky un ximpancé criat com si fos un humà que apendre el llenguatge de signes durant els anys 70. Aquí us poso el tràiler:


BM Hostel Krasnaya Presnya Moscou Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nStudenetsky Pereulok 6, Presnensky, Moscou, Rússia, 123100 - Veure al mapa\nMés informació sobre BM Hostel Krasnaya Presnya\nConvenientment situat a Moscou, BM Hostel Krasnaya Presnya és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix BM Hostel Krasnaya Presnya asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, habitació familiar, ascensor, biblioteca.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, nevera, forn microones, servei de planxa, estris de cuina per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. BM Hostel Krasnaya Presnya és una elecció inteligents per a viatgers a Moscou, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Bloc de n'Isaac Garcia: De la nova cultura de l'aigua a les noves polítiques d'aigua\nDe la nova cultura de l'aigua a les noves polítiques d'aigua\nUna nova cultura de l’aigua no només son paraules.\nRecordo un anunci televisiu sobre l’estalvi d’aigua: no en van gastar una gota, doncs on havia de rajar aigua hom veia que rajava la paraula “aigua”. Desgraciadament, des de 2003 no hem anat gaire més enllà de parlar de la nova cultura de l’aigua sense posar-hi fil a l’agulla i desenvolupar projectes on les intencions s’hagin fet pràctica, malgrat que ha servit per aturar, fins a data d’avui, trasvasaments insostenibles. Dels governs propers i llunyans han rajat moltes paraules d’on havien de sortir mesures, tinc la sensació que la gestió ha estat d’aquelles de ‘qui dia passa, any empeny’.\n* El consum agrícola d’aigua, que és l’ús majoritari, amb prou feines ha estat visible/sensiblement modernitzat.\n* Una notícia d’escàndol ha estat que a Badalona s’ha menystingut una important fuita d’aigua que ha acabat a la Riera del Canyet, això evidencia que no s’han estat revisant les conduccions generals, la xarxa bàsica, que a més es fa obsoleta en alguns trams i provoca puntuals i espectaculars rebentades com n’he tingut notícia els últims dos anys.\n* I per extensió, les xarxes urbanes mitjanes també necessiten una inspecció que amb prou feines s’ha fet.\n* L’altre eix sobre el que se soté la política d’abastament hidrològic dels partits del govern és el reaprofitament –depuradores- i la dessalació com a fonts d’aigues per a rec/neteja i consum. Cinc anys després és evident que les dessaladores estan arribant tard, i que la xarxa d’aigües depurades –existeix realment una xarxa?- no arriba a les necessitats que es podrien cobrir amb aigües grises a l’àrea metropolitana.\n(curt termini) Alguns apunts per començar a fer:\n* El primer de tot, fuites com la de Badalona han de ser aturades immediatament, sense por a tallar el subministrament de forma eventual. La xarxa bàsica, les grans canonades, s’han de revisar i monitoritzar des de ja mateix, doncs en cap cas no es pot demanar estalvi ni parlar de mesures d'emergència si l'autoritat negligeix.\n* Es fa necessari que el públic prengui consciència de l’escassetat –jo mateix he conviscut un temps amb persones que han tingut poca cura de l’aigua-, ja que amb campanyes publicitàries no n’hi ha prou, això és prou evident. Es pot començar unificant les tarifes que es paguen a l’àrea metropolitana –és injust que els residents a barcelona paguem molt més per litre que els residents a cornellà-, tarificant en funció del nombre persones que hi viuen –censades-, i apujant els trams més alts –penalitzant grans consums de litres per persona-.\n* Però no hi haurà consciència general fins que no es percebi que l’aigua no raja de les aixetes, ja que no tothom és ecologista militant. Hem de perdre la por a les restriccions, aquesta mesura presa com a acció preventiva activarà la necessitat d’estalvi, reduirà el consum ja que es disposa de menys hores d’aigua disponible, i d’altra banda també reduirà les pèrdues de la xarxa –general, de distribució, i de les llars-. Com a mal menor, ja s’ha assajat una reducció de la pressió de l’aigua durant la nit, seria una bona mesura a aplicar des d’ara mateix.\n* Tampoc no ens ha de saber greu si s’asseca la gespa o no hi brolla aigua de les fonts ornamentals, no podem viure estètica ni esportivament –sí, parlo de camps de golf i piscines públiques- d’esquenes al fet que som un país en sequera.\n* Pensant en recursos alternatius, també cal estudiar les possibilitats de connexió a la xarxa de la dessaladora de Blanes –com apuntava el company Joan Puig-, o l’aprofitament de l’aqüífer de la mina de Cercs. En aquest ùltim cas, un estudi indica que és una aigua molt mineralitzada i que ja en fa ús la central tèrmica annexa... potser cal un segon estudi de mineralització i valorar la possibilitat de desconnectar aquesta central o de fer-ne un ús més reduït.\n(llarg termini) Noves polítiques d'aigua amb visió de país i de futur:\n* D’entrada, tenir muntanyes pelades provoca que el terreny no pugui retenir l’aigua, i que aquesta baixi torrencialment arrossegant sòl fèrtil i degradant el territori. Fa anys que hauríem d’estar executant un pla de forestació.\n* Cal a més una cobertura, un control integral de la xarxa, des de les bombes de captació fins a les aixetes, de manera que es puguin monitoritzar i corregir les fuites. Cada propietat hauria de tenir la seva xarxa d’aigua regularment inspeccionada com passa amb la xarxa del gas, i els propietaris –coincideixin o no amb el titular de la factura de l’aigua- obligats a realitzar reparacions d’humitats o aixetes en degoteig, així com a l'actualització de les cisternes de sanitaris a models d'estalvi. Això com a mínim dins la xarxa ATLL i aplicat a edificis de certa antiguitat.\n* El consum industrial o de la construcció també hauria d’adaptar-se a la necessitat de no fer servir aigua de boca sinó aigua depurada, i aplicar això al rec d’espais públics implica disposar d’una veritable xarxa d’aigües depurades.\n* També els regants s’hauran d’estrènyer el cinturó. Un bon pla de regadiu fixaria un termini dins del qual totes les captacions d’aigua de rec del sistema Ter-Llobregat han d’aplicar-se a sistemes de rec modernitzat.\n* I acabaria mantenint una posició neutre respecte a un possible trasvasament del Roine, no en tinc prou informació com per fer-me un criteri, malgrat que em sembla sospitós el desmesurat interès de CiU, investigarem. L’aposta de debò ha de ser iniciar la construcció aquest any de dues o tres dessaladores més a la costa metropolitana, i és el govern espanyol qui ha de posar-hi diners –els nostres diners, val a dir-.\nAixò deixant de banda les discussions sobre el planejament territorial, que no deixen de ser molt importants respecte a la disponibilitat de recursos com l’aigua, però que em faria emplenar fulls.\nI políticament parlant:\nQueda clar que no hi ha nova cultura de l’aigua sense noves polítiques de l’aigua, d’entrada un suspens a l’acció de govern conjunta i singular –ICV-.\nEnfrontar la Catalunya oriental amb l’occidental –ja sigui fent tubs pel Segre o per l’Ebre- no resoldrà els problemes de l’aigua, i que els partits del govern català ho aplaudeixin és, com s’ha dit, una traició als principis i compromissos adquirits amb la gent del territori. Esquerra no pot donar suport a una política trasvasista ni tan sols si aquesta durés cinc minuts, s’hi ha compromès i es creu la nova cultura de l’aigua, de la mateixa manera que no pot donar suport a un govern que apliqui aquesta política. Si cal denunciar la negligència de companys de govern o dels qui éren al govern no fa tant, no ens ha de tremolar la mà. Si l’emergència és tal, que es redueixin les pèrdues de la xarxa, que s’abaixi la pressió durant la nit i que es facin restriccions.\nPublicat per Isaac Garcia a 17:28


Taller sobre les llistes d’espera | Pel dret a la salut\nTaller sobre les llistes d’espera\n11 febrer 2014 1 comentari\nEl dissabte passat Sap Muntanya amb la col·laboració de la PDS, a la que pertany, van organitzar un taller sobre les llistes d’espera. Consideràvem que era una tasca necessària perquè l’opacitat d’aquestes són un dels elements fonamentals en el camí de la transformació de la sanitat pública en privada. Era també la posada en pràctica de les conclusions de la Trobada del 9 de novembre dels col·lectius de professionals i persones d’usuàries que defensen el dret a la salut. I era necessari perquè aquests dies hem vist repetir casos frapants i intolerables a Terrassa. Pensem que no són únics. Vegeu el cas publicats en el nostre blog del Justiniano Villarán. I quina va ser la reacció del Conseller de Salut? Mireu que publicava el diari El País el 8 de maig del 2013:\n“Poc després d’obrir un expedient sancionador contra la Mútua Terrassa, el conseller de Salut, Boi Ruiz, va llevar ahir en Ràdio 4 tot el ferro al cas del metge que va cobrar gairebé 9.000 euros a un pacient per operar-li en la via privada de l’hospital quan tenia dret a ser intervingut per la sanitat pública. Ruiz va atribuir a un “error administratiu” que la Mútua Terrassa llogués un quiròfan de la seva clínica privada al mateix facultatiu que havia d’atendre al pacient pel públic després de ser derivat des de l’hospital Parc Taulí de Sabadell. El volant “es va extraviar”, segons el conseller.”.\nPerò al cas del Villaran destapat per Sicom també hem d’afegir el de la Candida destapat i publicitat per la PDS de Terrasa i com no, per Sicom.\nAquest taller no serà l’únic i per això cal coordinació a Catalunya. Coordinació i mobilització. Després de dues Cadenes Humanes a l’Hospital de la Vall d’Hebron els nostres companys de Sap Muntanya estan en ple procés d’empoderament, amb reunions periòdiques amb el gerent del centre. Celebrem la bona disposició a rendir comptes dels gestors de l’hospital i celebrem la tasca de control que exerceix el teixit associatiu de Sant Andreu i Nou Barris. Perquè no som clients, som propietaris i propietàries.\nVegeu com va viure el taller el nostre company Enric Feliu, un dels organitzadors.\nÉs aquí? Venim al taller\nI així gairebé més de vint cops. El local de l’Associació de Veïns de Sant Andreu Nord-Tramuntana es va quedar sense cadires. Sempre quan es preparà una acció o un taller tens el dubte sobre la capacitat de convocatòria. Els dies que vivim estan farcits de mobilitzacions: manifestacions en defensa del dret a l’avortament, concentracions per Can Vies o actes de solidaritat amb els treballadors de Panrico, Alston o TV3. A la Plataforma pel Dret a la Salut n’estaven segurs de la resposta del SAP Muntanya, el col·lectiu que ens havia insistit per avançar la realització del Taller. Companys de Prosperitat, Verdum, Bon Pastor, Trinitat Nova, Sant Andreu o Guineueta eren presents. La sorpresa va sorgir amb l’assistència d’amics d’Argentona, professionals del Vallès i del Baix Llobregat.\nLa direcció i preparació del Taller va ser responsabilitat de Pep Martí, membre de la Comissió de Continguts de la PDS i del Centre d’Anàlisis i Programes Sanitaris.\nLes llistes d’espera són el camí cap a la privatització\nÉs aquesta la finalitat emmascarada sota la política obscura i retalladora d’una administració sanitària que elabora llistes amb criteris canviants i arbitraris. Mentre es van allargant els temps d’espera, la desesperació dels usuaris augmenta i la seva qualitat de vida empitjora.\nA partir de l’experiència prèvia de les campanyes endegades a Tarragona pel Grup de Treball de Defensa de la Sanitat Publica, Can Ruti a Badalona, Hospitalet i darrerament a Terrassa, la PDS pensava que calia desenvolupar una sistemàtica amb la documentació necessària per a que els col·lectius locals s’organitzessin en la detecció dels problemes reals de les llistes d’espera. No simples números sinó gent concreta, amb nom i cognoms. Només així el grup en una segona fase es dirigeix a la gestió del centre corresponent per a la resolució del problema detectat. És el que ha succeït en la major part dels casos. La victòria rau en la resolució del problema però també en el fet que el ciutadà afectat sap que no està sol. Hi ha un empoderament de caràcter social i alhora es guanya un espai de participació democràtica.\nCal fer notar la nostra presència, cal que se sentin vigilats per la gent\nLa denuncia pública, com va succeir aquesta setmana darrera a Terrassa, és un mecanisme de difusió i reforçament de la gent.\nPerò què passa si no et fan cas? Si no et volen rebre?… I si et reben i t’enganyen? Els gestors a càrrec dels serveis sanitaris, en forces ocasions són encantadors de serps. En aquest cas és quant s’ha de plantejar accions més contundents. I si no es resolen els problemes individuals presentats ens quedarà la denúncia i la via judicial\nNo només es va desenvolupar i perfeccionar el Protocol de Detecció de Pacients amb problemes amb llistes d’espera. Es van proposar des de la ADSP l’exercici del dret de petició conforme a l’article 62 de la CE i la normativa comunitària per anar esglaó per esglaó fins a la Comissió Europea plantejant l’incompliment per part de l’administració catalana dels drets fonamentals.\nTreballadors assistents van plantejar la tensió que viuen aquells que s’identifiquen amb els col·lectius que protesten per les llistes d’espera. El poder tracta d’evitar fuites d’informació per tots els mitjans. Però la informació és poder i llibertat. Cal unir totes les lluites dels usuaris cercant la col·laboració dels treballadors i la seva defensa si s’escau .\nPer part de Yo si sanidad universal es demana la necessitat de remarcar en el Protocol, expressament, la implementació de referències a les qüestions més punyents avui en dia en la qualitat de vida dels ciutadans: referències a la problemàtica de l’adquisició de medicaments, tant pel tema del copagament com pel desproveïment patit per les farmàcies.\nLa posada en comú de dades relatives a la Vall d’Hebron foren esfereïdores. Cada dia entren 75 ciutadans en llista d’espera per tractaments de rehabilitació. I només era una xifra entre tot el batibull de dades que es van facilitar i que justificaven plenament la necessitat d’una campanya sobre les llistes d’espera. SAP Muntanya serà el primer col·lectiu a Barcelona ciutat en actuar en base al Protocol redactat, tot esperant que els diferents barris de Barcelona i altres ciutats de Catalunya prenguin embranzida.\nQuan el temps del taller es va exhaurir disposàvem ja d’una eina imprescindible per a la defensa d’una sanitat publica universal i de qualitat.\n← ICV-EUiA abandonen la comissió del Pacte Nacional de Salut\nCOMUNICAT DE L’ASSEMBLEA VEÏNAL DE ROCAFONDA I EL PALAU →\nOne thought on “Taller sobre les llistes d’espera”\n15mbcnSalut 11 febrer 2014 a les 09:49 Reply


Aragonès destaca que l'aportació permetrà a la CCMA afrontar pagaments "imposats injustament"\nBarcelonaEl Govern ha aprovat en la seva reunió d'aquest dijous la partida extraordinària de 20,4 milions d'euros destinada a la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) que li ha de permetre afrontar el pagament de l'IVA que li reclama el ministeri d'Hisenda arran de la modificació de la llei de l'impost que es va aprovar al novembre. D'aquesta manera, la Corporació resol, si més no parcialment, la seva complicada situació econòmica i aconsegueix el marge que necessitava per poder dissenyar una graella competitiva de cara a la temporada que ve, especialment per a TV3 però també per a Catalunya Ràdio. Segons ha explicat en roda de premsa la portaveu del Govern, Elsa Artadi, aquesta mesura ha de servir per "evitar que s'aturi la programació de tardor i la contractació externa" de la Corporació.\nDivendres passat, l'aleshores president en funcions de la CCMA, Brauli Duart –que va deixar el càrrec dilluns per convertir-se en el nou secretari general d'Interior–, ja havia avançat durant una compareixença al Parlament que el Govern aprovaria aquesta partida en la seva primera o segona reunió, tal com sigut finalment. Duart no va precisar a què es destinarien exactament aquests diners i es va limitar a dir que servirien per "revertir els ajustos" que s'han aplicat durant els darrers mesos.\nTot i així, tant el director de TV3, Vicent Sanchis, com el de Catalunya Ràdio, Saül Gordillo, havien assenyalat una estona abans que si aquesta partida no arribava la graella dels seus respectius mitjans per a la temporada vinent estava en perill. Sanchis va recordar, per exemple, que "tot el 'prime time'" quedaria afectat, i que de moment programes com el 'Polònia', l''APM?' o el 'Preguntes freqüents' no tenien pressupost assignat.\nDe fet, però, abans i tot que el Govern aprovés formalment aquesta partida, la Corporació ja havia començat a activar les produccions externes, l'àmbit més afectat per la paràlisi derivada de la crisi de l'IVA: aquesta setmana s'ha començat a rodar 'Si no t'hagués conegut', una nova sèrie que s'estrenarà a TV3 durant la tardor en 'prime time'. La situació financera de la CCMA ha provocat que en el trimestre actual la televisió pública no disposi de cap ficció en la franja de màxima audiència.\n— Pere Aragonès i Garcia 🎗 (@perearagones) 7 de junio de 2018\nDesprés de l'aprovació d'aquesta partida extraordinària, el conseller d'Economia, Pere Aragonès, s'ha mostrat "satisfet" de la decisió adoptada per l'executiu, i ha remarcat que amb aquests 20,4 milions TV3 i Catalunya podran "afrontar nous pagaments imposats injustament" i evitaran que aquest canvi normatiu "afecti la qualitat de la programació dels mitjans públics".\nMalgrat que durant el 2018 el Govern treballarà amb uns pressupostos prorrogats, l'executiu està autoritzat a aprovar aquesta partida extraordinària perquè està destinada a cobrir una "despesa sobrevinguda". Ara bé, els problemes econòmics de la CCMA no s'acaben amb aquests 20,4 milions d'euros: l'any passat l'ens públic va generar un dèficit de 7 milions que s'ha d'eixugar durant l'exercici actual, i a més les previsions de la Corporació són que els ingressos per publicitat durant el 2018 siguin 12 milions inferiors als de l'any passat, cosa que reduirà la quantitat de recursos disponibles.\nA més, continua pendent de resoldre's el conflicte de l'IVA corresponent al període 2015-2017, per al qual Hisenda reclama a la Corporació 147 milions com a resultat d'un canvi de criteri del ministeri. El cas està judicialitzat. En canvi, a l'abril ja es va tancar el primer dels tres enfrontaments entre la CCMA i Hisenda, corresponent a l'IVA dels anys 2012 a 2014. En aquest cas, el Tribunal Econòmic-Administratiu Central, que depèn del mateix ministeri, va donar la raó a la Corporació, que no haurà de pagar els 59,7 milions que li reclamava l'Estat.\nDe fet, Artadi ha deixat clar que l'aportació extra de 20,4 milions aprovada en el consell executiu d'aquest dijous és una "primera injecció", i que a partir d'aquí caldrà "anar valorant altres necessitats que puguin sorgir" en relació amb els conflictes de l'IVA que encara no s'han resolt.


【Nintendo】 | Goalinn\nNintendo a goalinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de botiga-futbol. I el millor de tot és que et portem el material de botiga-futbol que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Nintendo s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a goalinn. Com a distribuïdor autoritzat de Nintendo tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Nintendo de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a goalinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de goalinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


Solidaris,: Una altra lectura sobre les eleccions andaluses.\nUna altra lectura sobre les eleccions andaluses.\nÉs habitual que, després d'unes Eleccions, cap candidatura es considere derrotada: qui ha pujat en nombre d'escons perquè ha pujat ,i qui n'ha perdut perquè pensava que anava a perdre'n més encara.\nD'entrada, doncs, els anàlisi polítics inmediats post-electorals solen donar la impressió a l'electorat com si a tots “els hagués tocat la sort de loto”: tots estan la mar de contents i satisfets. La reïteració dels arguments, políticament interessada , publicada en els mitjans de comunicació preten impedir que l'electorat tinga criteri propi i accepte d'entrada la “trampa” analítica.\nPerò com que “la procesò sol anar per dins” , qüestió a banda són les conclusions a que arriben les executives, a porta tancada, després de la tensa discusió autocrítica sobre els resultats i de les que procuraran, zelosament, que no se n'assabenten els ciutadans.\nEn el fons, públicament i per “oportuinitat política”, el que interessa els Partits és convèncer el propi electorat que l'únic perdedor ha estat l'adversari.\nPerò, més enllà de l'opinió partidista i d'oportunitat política s'imposa l'anàlisi de: 1.- la fredor dels números; 2.- comparar resultats de les Eleccions anteriors i l'actual; i 3.- circunstàncies específiques que envolten tota campanya electoral.\nEl PSOE n'obté 47\nIU n'aconsegueix 12\nHem d'acceptar al PP com a guanyador d'aquestes eleccions, haja o no arribat a la majoria absoluta.\n2.- Comparar resultats entre les Eleccions del 2008 i les d'ara, 2012.\nPSOE tenia 56 escons i ara n'obté 47: en perd 9\nHem d'acceptar doncs, i no calen matisos, que hi ha un únic perdedor: PSOE\nI hem de reconéixer ademés que la summa d'escons obtesos entre PSOE i IU en el 2008 suposa ( 62 ) tres escons menys que en el 2012 ( 59 ). Se n'han perdut 3. Això son faves contades.\nNo hem de perdre de vista què ja havien passat quatre mesos de les Eleccions Generals aconseguint el PP majoria absoluta, que Rajoy ja s'havia arrancat part de la carasseta i descobert les seues vertaderes intencions iniciant importants retalls socials i , damunt, la convocatòria d'una Vaga General per a quatre dies desprès de realitzades les Eleccions Andaluses. Malgrat això no sols l'electorat li dona la majoria al PP sinó que l'amplia; i per eixes mateixes circumstàncies, a les que cal afegir el descrèdit del govern andalús del PSOE, amplia significativament el recolzament a IU – però del tot insuficient –, i tot a costa de la davallada del partit fins aleshores governant Andalusia.\nÉs cert que el PP s'ha quedat a 5 escons de la majoria absoluta: això no ho negarà ningú.\nPerò també és cert què n'ha guanyat i és qui més n'ha obtés.\nSi desprès de 4 mesos d'un Govern nacional de dreta-dreta, d'haver acordat i aplicat retalls socials i laborals bèsties fins a l'extrem d'obligar els Sindicats a convocar , ja en campanya electoral, una Vaga General per al “dia de desprès”, encara considerem “perdedor” al PP andalús per no haver-hi arribat a la majoria absoluta és que ací, “els nostres”, políticament, “no veuen tres dalt d'un burro”·\nDes del meu punt de vista, resultats en mà i donades les circumstàncies, ha estat un triomf del PP que, evidentment, tenim que lamentar però que cal reconéixer si volem avançar. El desgast del PP en quatre mesos, els que van d'unes Eleccions (generals) a altres (andaluses) ha estat insignificant. La “recuperació” del PSOE pura fantasia i el recolzament a IU – el més significatiu de tots – totalment insuficient per poder aplicar polítiques realment d'esquerra. I més encara: ha posat a IU entre l'espasa i la paret, com vulgarment es diu, perquè s'ha eixit políticament de “guatemala” per a caure en “guatapeor” i ara li demanaran, uns i altres, que siga aquesta força política qui “traga les castanyes del foc”.\nEls resultats de les andaluses venen a confirmar el que fa temps venim proposant: és necessari, possible i urgent, la creació d'un Front social i politic d'esquerres que plante cara a les politiques de dreta si de veritat volem aconseguir un canvi real de rumb econòmic, polític i democràtic.\nA Corbera, Pasqua de Resurrecció,de l'any 20 de la mort de Fuster i 50 de la publicació del Nosaltres els Valencians.\nPublicat per moco a 10:04\nAdrián 27 d’abril de 2012 a les 11:34


El Puigfitó Casserres es queda amb les butxaques buides en un partit molt obert (3-2) | Entre rivals – Esports\nEl Puigfitó Casserres es queda amb les butxaques buides en un partit molt obert (3-2)\n07 març 2017 20:03\nLes noies del Puigfitó Casserres hauran d’esperar a la propera jornada per sumar punts després de perdre per un ajustat 3 a 2 aquesta darrera setmana a la pista del Molins 99, un d’aquells equips que es fa fort a casa. Així, tot i a estar per sota a la classificació, va disputar un bon partit amb el quin fer-se amb la victòria.\nEl partit s’iniciava amb unes locals entregades i les visitants més arraconades a la seva pista. El primer gol no es faria esperar i al minut sis les locals ja jugaven amb avantatge. A mesura que les berguedanes van anar recuperant la possessió el joc es va anar igualant a la vegada que les de Molins de Rei no aconseguien anotar més. El descans es faria amb l’empat a 1 gol gràcies a un gol de Jeni Serralvo.\nA la represa, amb el partit totalment igualat, les ocasions van ser repartides entre els dos conjunts. Primerament, eren les locals les quines tornaven a portar avantatge que novament els prenia un gol de Serralvo. No obstant això, les de Molins feien un tercer gol que sentenciaria el partit, que va restar amb opcions per tothom fins al xiulet final.\nIrma Cubillas Jugadora del Puigfitó Casserres\n“És normal trobar equips forts en aquesta categoria. Vam lluitar tant com sempre i ens hem de quedar amb el més positiu, que és que vam fer bé el nostre joc més enllà del resultat.”\nFOTO: Cèlia Guixé i Jeni Serralvo al inici de la segona part del partit anterior / Lídia López\nIrma Cubillas Molins 99 Primera Catalana FS\nEl Puigfitó Casserres protagonitza una golejada a domicili mostrant la seva millor versió (5-9) 15/01/2017\nDolça tornada a casa (7-2) 22/01/2017


PEUS DE PORC AMB CARGOLS I LLOBREGANT\n-Cargols (20/25 per persona)\n-2 peus de porc\n-1 ceba gran, tomàquet, 2 grans d'all, 1 pastanaga petita\n-Fumet de peix (millor de roca)\n-Picada (8 ametlles, unes quantes avellanes, pinyons, 1 gra d'all i julivert)\nTindrem els cargols i els peus prèviament bullits que estiguin molt ben cuits.\nTallar pel mig de dalt a baix els llobregants (jo els he escollit congelats de la Sirena, més que rés perquè no em veig capaç comprar-los vius i matar-los), salpebrar i en una paella amb oli fregir-los lleugerament.\nEnfarinar una mica els peus i fregir-los en el mateix oli.\nColar aquest oli i passar-lo a una cassola on ofegarem la ceba i la pastanaga tot tallat molt petit.\nQuan estigui ben fet, afegir els grans d'all també tallats petitets.\nA continuació, abocar-hi el tomàquet ratllat i quan estigui tot ben sofregit tirar-hi un raig de conyac i flamejar.\nAfegir els peus de porc i més o menys 1/2 litre de fumet de peix ben calent. Remenar bé i salpebrar (provant-ho, i vigilar, ja que el fumet de peix li pot donar un sabor fort).\nFer la picada amb una bossa d'aquestes preparades (jo la compro de la marca Dani) , 1 gra d'all i julivert.\nAbocar-ho a la cassola, junt amb els cargols.\nTapar i deixar a foc lent/mig, durant almenys 1/2 hora. Anar sacsejant amb cura de no trencar els cargols i si cal anar afegint fumet, ha de quedar suquet.\nPer últim, un cop passat aquest temps afegir els llobregants, tirant-hi suquet per sobre, tapar i deixar uns 15 minuts més.\nUna variant: en comptes de llobregant, ho he fet amb uns escamarlans molt grans tallats pel mig:\nPublicat per carme a dimecres, de gener 29, 2014 Cap comentari:


«La Sagi, una pionera del Barça», aquesta nit a l'espai «Sense ficció» - Regió7\nEl programa recorda la història de la dona que, als 27 anys, va arribar a la directiva blaugrana\nAnna Sahun en el paper d'Anna Maria Martínez Sagi. CCMA\nAl documental, l'actriu Anna Sahun es converteix en l'altra Anna, Anna Maria Martínez Sagi, una periodista brillant que no va dubtar a incorporar-se a la columna Durruti durant la Guerra Civil Espanyola i a la resistència francesa contra els nazis. Però, al dolor de l'exili, s'hi va afegir una relació amorosa amb una altra escriptora que la va ferir íntimament i per la incomprensió de l'època. Poeta, pintora, decoradora, professora d'idiomes... Quan a final dels anys seixanta va tornar de França i dels Estats Units, va trobar una Catalunya a la qual no es va tornar a adaptar mai. El franquisme la tractava com un fantasma del passat, el testimoni d'una generació que havia volgut trencar motllos de classe i de gènere, una generació pionera en tantes coses.\nEl documental recupera la memòria d'una persona tan extraordinària com oblidada. Una dona que va lluitar per la seva independència en un moment històric excepcional, la Segona República. El caràcter, la determinació i una relació amorosa la van marcar tota la vida. El programa en ressegueix les passes i busca les persones que la van conèixer.


10 grups musicals actuaran al festival TOTS SOM AMPERT » AMPERT\nCom a l’any passat, AMPERT està organitzant el gran festival “TOTS SOM AMPERT”. Un festival musical que comptarà amb la presència de 10 grups musicals d’arreu de la nostra comarca, amb músics que intervindran desinteressadament en aquest concert. L’actor Jordi Ríos – Crackòvia i Polònia – presentarà la vetllada. A més, també es compta amb empreses i entitats que donen suport, per assegurar el servei de transport de les persones malaltes de càncer.\nEl festival “TOTS SOM AMPERT” es farà el proper dissabte, 28 de setembre, a les vuit de la tarda, a l’Auditori de Vilafranca del Penedès. Preu d’entrada: 10 euros, que es pot adquirir el mateix dia a l’Auditori.\nEl Festival Tots Som AMPERT compta amb el patrocini de l’Ajuntament de Vilafranca del Penedès i de Freixenet, amb la col.laboració de Vallformosa – Cellers amb origen-, Obra Social “La Caixa”, Acadèmia Tastavins Penedès, Fundació Pro Penedès, Pallissa Ràfols, Ràdio Vilafranca, Penedès TV, Pellisa Ràfols, Vendrell – Corbalán & Associats, Pagà Disseny i Gràfiques Imprès Ràpid SL.


Igualada ampliarà el Tecnoespai\nEl viver empresarial podrà acollir 19 negocis més\nL’Ajuntament d’Igualada ha obtingut una subvenció del FEDER per a l’ampliació del Tecnoespai, situat a l’edifici de l’Ignova. Es guanyaran doncs més espais per a empreses i també sales d’ús comú, en un projecte que ascendeix a 529.400 euros.D’aquests, l’Ajuntament d’Igualada n’haurà de pagar una quarta part, és a dir, 132.350 euros; la Diputació assumirà la mateixa quantitat i el FEDER suportarà els 264.700 euros restants.\nActualment el Tecnoespai acull 10 empreses dedicades a les noves tecnologies i al medi ambient, ocupant 940 metres quadrats. L’ampliació que s’hi farà ara permetrà sumar-hi 815 metres quadrats més. La Regidora de Relacions ciutadanes, Desenvolupament i Ocupació, Comerç i Turisme de l'Ajuntament, Maria Àngels Gabarró, ha expressat la seva satisfacció pel creixement del Tecnoespai, en el qual ha avançat que s'instal·larà properament una empresa del sector aeronàutic.\n30 de gener 2010.10:59h\nAra n’hi ha 5, i la setmana vinent n’entren 4 més.\nDe fet s’ha habilitat la ”sala de consultes” del plànol com a despatx addicional per poder sortir del pas.\n28 de gener 2010.22:48h\nQuants locals hi ha plens i quants de buits a l’edifici actual?????\n2 "No volíem canviar la data, però tampoc volem que falti ningú al casament" 5521 lectures\n5 La situació del brot a la residència de Vilanova, estabilitzada: 73 interns donen negatiu 2235 lectures\n7 La política en temps de coronavirus 2017 lectures\n9 Salut elabora un pla per garantir un desconfinament segur a les residències de gent gran 1642 lectures


El Vilanova celebra el gol davant el Castelldefels que li permet lluitar per la permanència MIQUEL VALL\nBarcelonaQuatre equips protagonitzaran una jornada d'infart per acabar la lliga. Els seguidors del Masnou, Vilanova, Palamós i Balaguer viuran la jornada número 38 del campionat aferrats a la ràdio, el telèfon i el Twitter. Tots ells arriben al darrer partit de lliga empatats a la taula amb 40 punts. Dels quatre equips, un d'ells baixarà directament com a tercer pitjor del campionat, acompanyant Ascó i Premià. Dos dels restants salvaran el coll només temporalment, dipositant totes les seves esperances futures en dos ascensos de Tercera a Segona B que posin remei al descens de Gramenet i Santboià des de la categoria de bronze. El millor dels quatre serà l'únic que respirarà del tot tranquil el 15 de maig al migdia.\nMasnou Vilanova palamos BALAGUER descens tercera


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - Tot a punt per la Festa Major de Sant Miquel de Campmajor\nLa celebració arranca, ja, aquest mateix divendres al vespre amb una proposta cultural. El grup 7 a 9 de Mieres representarà al local del Sindicat l’obra de teatre “Xarrups”, en una sessió que funcionarà pel sistema de taquilla inversa i en la que, per tant, no caldrà recollir entrada anticipada.\nLa jornada de dissabte la obrirà tot un clàssic. La Volta Popular en bicicleta que complirà 23 edicions i que sortirà a 2/4 de 10 del matí de la plaça de les Escoles. L’itinerari portarà els ciclistes cap a el Collell i Mieres, abans d’emprendre el camí de tornada. La següent activitat no serà fins a les 3 de la tarda, quan es durà a terme el concurs de tir al plat a Can Planaferrana. Poc després, a partir de les 4 de la tarda a la zona esportiva, hi haurà una sessió de jocs tradicionals de fusta per la mainada a càrrec de Fefe i Companyia. Tot seguit xocolatada. La jornada es clourà amb un sopar popular, amb concert i ball amb el grup The Bazaga´s.\nPel que fa al diumenge, l’activitat començarà amb la missa solemne en honor a Sant Miquel que es farà a l’església i que comptarà amb la participació del Grup de Caramelles, que farà un petit concert. Seguidament, a la plaça de l’Església, audició de sardanes amb la cobla del Col·legi Santa Maria de Blanes.\nEls actes de la festa finalitzaran a les 6 de la tarda amb el concert “Memòries d’un País”, a càrrec Neus Mar i Emilio Sánchez a la Plaça de les Escoles.


1a Travessa dels Cagarrieres\nAquest passat dissabte 1 de Juny va tenir lloc la primera regata organitzada pel CLUB REM CAMBRILS, batejada com “Travessa dels Cagarrieres” (cagarrieres, renom amb el qual els habitants de les poblacions veïnes anomenaven als cambrilencs).\nVa consistir en una regata lúdic-festiva amb sortida des del Port de l'Hospitalet de l'Infant i amb destí al Port de Cambrils. Es va anar resseguint el litoral amb un recorregut total de 8,7 milles (uns 16,3 km), repartits en dos trams.\nEn aquesta primera edició varen assistir un total de quatre clubs; Llaguts de Calafell, Associació Esportiva Vogadors de Calafell, Rem Capgrossos de Mataró i el CLUB REM CAMBRILS, amb la participació d'un total de cinc llaguts, dos kayaks i al voltant d'un centenar de persones, entre vogadors, familiars i amics. Vàrem comptar també amb el suport i acompanyament de dos llaguts a motor del tipus Menorquina capitanejats pel Sebastià i per l'Àngel respectivament i amb la col·laboració de l’Arjau amb la participació de l'embarcació de Vela Llatina “Maisus” capitanejada per l'Ovidi.\nUn cop conclosa la travessia, es va celebrar en el Càmping La Llosa de Cambrils un dinar amb la totalitat de vogadors participants, familiars i amics, degustant i gaudint dels plats típics de la gastronomia local. Durant el transcurs del dinar es va aprofitar per atorgar a cadascun dels clubs assistents, un trofeu commemoratiu per la participació en aquesta primera travessia organitzada pel Club, així com un detall (record) a cadascun dels vogadores participants.\nDes del CLUB REM CAMBRILS volem agrair de forma molt especial a tots els Clubs participants que van respondre amb un “Sí” a la nostra invitació, ja que sense ells no hagués estat possible gaudir d'un dia magnífic tant per vessant esportiva del Rem, com per la grata companyia.\nTambé volem agrair al Club Nàutic Hospitalet-Vandellòs per cedir-nos amablement l'ús de les seves instal·lacions; al Càmping la Torre del Sol per permetre'ns l'accés i pas a través del seu càmping, a Ports de la Generalitat - Port de Cambrils per les facilitats i ajuda rebuda; a la Confraria de Pescadors de Cambrils per cedir-nos l'ús del pàrquing per la ubicació dels llaguts; a l'associació l’Arjau per col·laborar amb la participació del vaixell de Vela Llatina així com, al Sebastià i a l'Àngel pel suport i acompanyament amb les seves barques; al Càmping La Llosa per la seva excel·lent atenció, per oferir-nos l'ús de totes les seves instal·lacions i finalment, un més que merescut agraïment, a tots i cadascun dels socis/es del CLUB REM CAMBRILS - que coordinats en tot moment per l'Àrea d'Esdeveniments del Club - van ajudar amb tot l’aspecte de la logística (trasllat de vehicles i remols), organització, muntatge, atenció a tots els convidats, etc...


Rosa 6 de març de 2014, a les 21:56\nSón xulíssims. I, sí, realment és difícil per regals "scraperos" masculins però te n'has sortit la mar de bé. Petonets\nMontse 7 de març de 2014, a les 8:31\nMoltes gràcies!!! el problema extra és que la majoria de papers que acabo comprant són molt més femenins que masculins i aleshores tinc una feinada a triar!!! petonets\nIsabel 6 de març de 2014, a les 22:49\nM'agrada tot el que fas Montse!! Tant si es amb colors brillants com si son colors mes foscos, tens un estil propi i acurat que m'agrada moltissim. Una abraçada.\nMoltes gràcies wapa! ara m'he posat vermella, jejeje. Petonets\nTarracoscrap 6 de març de 2014, a les 23:29\nMaquíssim total!!!. I amb un toc masculí perfecte!. A la llibreta has posat craquelador??...és que em fa l'efecte.\nUn conjunt molt bonic, Montse!. Sort que el Tiger aquest no el tenim per aquí!!jajajajajaja\nMontse 7 de març de 2014, a les 8:34\nDoncs no... no he posat craquelador... és l'efecte del propi paper que he utilitzat que és així com tacat i craquelat... és la única col·lecció antiga que té un toc masculí de les que tinc a casa, tota amb marronets (life time de Prima) i que he utilitzat moltíssim!!! Aish... les botigues... són la nostra perdició, oi? El Tiger és a Barcelona i fa uns mesos han posat una botiga bastant gran a Sabadell i com cada setmana estic per allà... si un dia arriba a Vilanova canvio de ciutat, jajajaja. Petonets\nAmb papers i fils 7 de març de 2014, a les 10:17\noohhhh.... molt masculí, vintage, molt senzilla la decoració que li dona un toc perfecte... i la nota musical és genial.... m'encanta...\nJo també vull un Tiger al meu poble!!!!! quina enveja em feu... snif, snif.... per cert... quin troquel és el de les lletres??????\nMontse 7 de març de 2014, a les 14:32\nMoltes gràcies wapa, i sí... per una vegada crec que he fet una cosa senzilla, jajaja, de fet el conjunt el vaig fer bastant depressa i ja és estrany en mi! I bé... jo també vull el Tiger al meu poble!! però fins que no el posin no tocarà més remei que anar amunt i avall :). Petonets\nResi 7 de març de 2014, a les 13:19\nperò però.............. quin tiger tens aprop??????????????? pensava que a catalunya no n'hi havia cap!!!!!!!!!!!!!!! m'encaten la pinça i m'encanta la llibreta!!!!!!!!!!!!!!!!!!!! és guapíssim el troquel de la clau de sol, i que dir de la roba de sac, que jo com tu, l'acabo posant a per tot!!\nMontse 7 de març de 2014, a les 14:31\njajajjaa, a Barcelona crec que n'hi ha un parell i bé... aprop, aprop (afortundament) no en tinc cap, però com vaig cada setmana a Sabadell (hi tinc família i amics) m'hi puc escapar fàcilment!!! I sí... la roba de sac és un vici, oi? jo cada vegada l'utilitzo més!!! m'encanta! petonets\n90% reciclat 7 de març de 2014, a les 16:27\nMol bonic el disseny, el tema de la música sempre resulta molt inspirador. Fa una dies també vaig fer una llibreta d'aquest estil\nMon 7 de març de 2014, a les 19:54\nQuè et puc dir del disseny si la música és part essencial de la meva vida??!!! Doncs que m'agrada moltíssim i no descarto prendre "nota" de la idea. Per cert, que jo també sóc tigeradicta!! jajjajajajaaa... A veure si m'hi passo i trobo aquestes pinces tan xules. Un petonàs!! :)\nMontse Espinosa 8 de març de 2014, a les 18:11\nMolt bonic i els colors que has escollit també, tant per noi com per noia. Un petó!\nUnknown 8 de març de 2014, a les 21:51\nXulissim!!! m'encanta l'efecte de la nota de música, sí que sembla que siga madera,està molt guai!!!!\ngloria vivas 9 de març de 2014, a les 10:19\nÉs maquíssim Montse! M'agrada molt el detall del pentagrama que s'eixampla...\npilar 9 de març de 2014, a les 19:48\nHola Montse!! m'agrada molt, la pinça i la llibreta :-) jo també vaig pensar com la Charo que no era paper fins que m'ho vas explicar.\nLa clau de sol és moolt maca i fet així, sí que sembla una decoració de fusta.\nDina 10 de març de 2014, a les 13:16\nEs que tienes unas manos, unas ideas y un buen trabajo que enamora. Que secillo y al mismo tiempo que completo. Me requete-encanta :))))) Un beso.\nOlaya (TaconesconGracia) 10 de març de 2014, a les 14:55\nCom vols que no li agradi Montse!!! És una meravella, tant la llibreta com la mega pinsa, es fantàstic!!\nMontse 11 de març de 2014, a les 20:57\nAish... quants comentaris sense respondre!!! Moltes gràcies per tots ells!!!! Petonets


La nena va fer-se un cop al cap amb una barra de ferro | La Noticia Digital\nEs va fer un cop al cap amb una barra de ferro que estava recolzada a la paret al costat d'altres materials de construcció\nper Jordi Cumplido 18/05/2022 10:34h\nLa localitat gallega de Bembrive, a la província de Vigo, plora la tràgica mort d'una nena de 4 anys. La menor va perdre la vida ahir a la tarda després de colpejar-se el cap amb una barra de ferro. Els fets van passar a l'exterior de la casa de la víctima, on estava jugant amb altres menors.\nInicialment es va parlar de la barra d'un para-sol com a objecte causant de la desgràcia, però fonts oficials ho desmenteixen. Segons assenyalen, la menor va rebre un fort cop al cap amb una estructura metàl·lica en forma de 'U'. L'objecte estava recolzat a la paret de l'habitatge familiar.\nEls nens estaven jugant a l'exterior de la casa, on hi havia diversos materials de construcció com ara sorra i barres de ferro. Això indica que s'estaven fent unes obres de reforma o construcció. Els fets estan sent investigats ara per experts de la Policia Nacional.\nLa tragèdia va passar ahir al voltant de les 17.45 hores, en un habitatge de Baixada Castelo a Bembrive (Vigo). El 112 va rebre la trucada d'un particular que advertia que una nena de poca edat estava malferida. Segons la seva descripció, s'havia donat un cop al cap i sagnava de manera abundant.\nFotografia de l'habitatge on van tenir lloc els fets | RICARDO GROBAS\nEmergències va mobilitzar diversos efectius sanitaris i de policia, tant de la Local com de la Nacional. La nena patia un fort traumatisme cranioencefàlic que li va produir una parada cardiorespiratòria, i els sanitaris no van poder fer res per la seva vida. Tot i els esforços, va morir allà mateix.\nDavant el desenllaç fatal, es va mobilitzar el Grup d'Intervenció Psicològica en Catàstrofes i Emergències per atendre la família. Es tracta d'una família molt coneguda a Bembrive, motiu pel qual la tragèdia va produir una gran consternació. El poble viu sumit ara en un dolor profund.\nEl que se sap de l'accident\nEl que se sap per ara és que la menor estava jugant amb altres nens a la finca particular de casa seva. Poc abans de les sis de la tarda, i per motius que es desconeixen, li va caure una barra de ferro a sobre. Estava jugant sobre un munt de sorra, manejant un camió de joguina.\nLa sorra era a prop de la paret on també hi havia una estructura de ferro i diverses bigues massisses. Va ser aquesta estructura la que se li va venir a sobre, sense que la nena tingués temps de reaccionar. Les emergències van reaccionar ràpidament, però ja no van poder fer res per salvar-li la vida.\nEls testimonis indiquen que el cop mortal es va produir amb una planxa de ferro recolzada en una paret, però falta per aclarir-ne el motiu. Pel que sembla, al lloc de l'accident hi havia més eines per les obres que estan fent a casa seva. Segons fonts policials, l'accident es va produir en una casa en obres.\nEfectius de la Policia Científica estan examinant el lloc de l'accident per reconstruir els fets i detectar-ne les causes. Tot apunta que va ser un accident sense indicis de criminalitat, així que és previsible que la investigació es tanqui aviat. El cas el porta el Jutjat d'Instrucció número 7.\nDesprés de confirmar-se la mort de la nena, la comitiva judicial va aixecar el cadàver. El cos de la menor va ser traslladat a l'Hospital Nicolás Peña per fer-li l'autòpsia, que està prevista per avui. L'examen forense el durà a terme l'Institut de Medicina Legal de Galícia (Imelga).\nEls fets van tenir lloc a Bembrive, a Vigo | ÓSCAR VÁZQUEZ\nDiversos veïns i familiars s'han traslladat fins a la vivenda on es van produir els fets en conèixer la tragèdia. I és que el fatal desenllaç ha causat una gran commoció a l'entorn, on la família de la nena és molt coneguda. La família està sent acompanyada en aquests moments difícils.\nÉs el segon accident d'aquestes característiques que passa a Espanya en pocs dies. La tarda del 6 de maig, un nen de 8 anys va morir mentre jugava al jardí de casa seva en caure-li una estàtua a sobre. L'estructura de vint quilos li va causar lesions incompatibles amb la vida i va morir allà mateix.\nAnar a portada Última hora Successos Última hora Galícia Última hora Accident


Ports reforça l'escullera de protecció contra inundacions a Cullera - RiberaTV\nPorts reforça l’escullera de protecció contra inundacions a Cullera\nCULLERA. 08-09-17. La Conselleria d’Obres Públiques porta a terme estos dies treballs de reforç de l’escullera de protecció del marge dret del Xúquer a Cullera. Ho fa després que el govern municipal haja sol•licitat esta actuació per a reduir el risc d’inundacions i de despreniments en la carretera que transcorre al costat del riu.\nEl passat hivern Ports ja va actuar en un tram del mateix marge i ara les labors se centren just enfront del port pesquer, ha explicat el regidor de Platges i Serveis Exteriors, Salva Tortajada. «El compromís és que ens reforçaran tots els trams fins que s’aconseguisca canalitzar el riu de forma òptima», ha detallat.\nLes obres empren pedres d’escullera una zona crítica cada vegada que hi ha episodis de fortes avingudes, com va ocórrer en reiterades ocasions l’hivern passat, recorda el regidor.\nLa CHJ no actua\nTortajada ha agraït la bona predisposició del Consell per a atendre les reivindicacions de Cullera, actitud que al seu parer contrasta amb la «deixadesa» de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer (CHJ), denuncia l’edil.\nEl cullerenc lamenta que la CHJ «haja deixat passar un any més sense netejar com toca el riu de canyes i brutícia» el que fa témer al consistori que si tornen a repetir-se les situacions de riuades viscudes entre desembre i març passats «les platges de Cullera tornaran a ser l’abocador de la brutícia de la ribera del Xúquer».\nTortajada ha lamentat que l’organisme gestor de la conca del riu «haja fet el mínim» en esta matèria «i tal com hem pogut comprovar recentment en els vols de reconeixement per al tractament de la mosca negra des de l’aire es veu a la perfecció com no s’ha retirat la vegetació dels marges, la qual cosa ens condemna a tindre les platges plenes de residus».\nEn eixe sentit, l’edil ha recordat que el municipi, a través de la regidoria de Medi ambient que dirigix Hugo Font, ha fet els seus deures en matèria de neteja de barrancs durant l’estiu.\nPer contra, «la suecana María Ángeles Ureña —presidenta de la CHJ— s’ha despreocupat totalment i seguix tenint, per exemple, l’assut de la Marquesa ple de porqueria», assenyala Tortajada. «Açò després acaba en les platges i som els cullerencs els qui paguem amb els nostres impostos la deixadesa de la Confederació», ha posat en relleu.\nFinalment, Tortajada ha reiterat la seua petició que la CHJ active un pla d’actuacions urgents «perquè si no complixen amb la seua comesa, quan les platges s’òmpliguen amb el seu fem haurem de plantejar-nos accions més enllà de les queixes».\nPorts reforça l’escullera de protecció contra inundacions a Cullera added by Ribera Televisió on 8 setembre, 2017


Londres nevat de Jordi Llavina\nEl concepte “d’obsessió pels detalls”, que deia un periodista com a característic en Jordi Llavina, és molt visible en el primer conte d’aquest llibre, Nosaltres també esperem. A la primera pàgina hi diu “un salmó massa retingut a la planxa”, per exemple. Em sembla un comentari que fa versemblant, que fa que et fixis més en el que llegeixes. També hi ha una manera de fer comentaris entre parèntesi molt original i ben trobada, com si el narrador es distanciés de la història. Les acotacions del teatre serien una metàfora del que fa amb els parèntesis, gairebé com una càpsula extreta del context. A vegades són reflexions del tipus de les que fan alguns bons escriptors. També hi ha un flash-forward, on avença que caurà la neu, en un parèntesi. La neu, l’home del temps, la Dama de les Llanes, la bufanda que la protagonista fa cada any a la seva filla, són coses entrellaçades, en relació a l’hivern, la mort, en definitiva.\nSobre el segon conte, Un tal Amat, hi he trobat una referència a una idea que vaig llegir en un dels articles periodístics de Llavina, el passat Nadal: el mal gust de molts ornaments nadalencs, sobretot els Pares Noëls penjats dels balcons. Entre això i les carabasses del Halloween no sé què és pitjor. Tot plegat és escrit amb sentit de l’humor.\nHi ha una idea clau que es repeteix en aquest conte: quan parla del seu germà (s’inspira en la realitat), que té un restaurant molt bo, a V. (ja s’endivina quina localitat és), diu que el que més li agrada és "veure’l feinejar amb la matèria crua, abans que el foc –abans que el temps benaurat de la cocció- no la transformi” (31). Això seria una imatge del pas de la idea a la realització, per a Llavina sembla que l’important és la idea, de la mateixa manera com en un dibuix no importa la mida del llapis o la qualitat del paper per ser bo, normalment. Tot el conte parla de com el narrador voldria convertir en realitat el record d’un antic i carismàtic professor, de tornar-lo a veure.\nEm sobta una opinió sobre la manera d’escriure d’una traductora: “els odiosos punts suspensius” (37). Per a Ferrater ho són els signes d’admiració, d’odiosos. Tot plegat em sembla poc raonable, no hi ha res de bo o dolent per si mateix, com quan, per exemple, es considera de mal gust el zoom en cinema.\n“Perquè ens espien des d’algun lloc, i nosaltres ni tansols ho sospitem”(41), encara que hom no cregui en Déu, pensar que vivim en una mena d’ordinador diví (Kundera), que no som autènticament lliures, és possible, i relacionat amb la cita “Deixa’t veure, tu que m’espies”, de Bufalino: o bé que Déu faci senyals que existeix, o bé que surti a la superfície, allò que és amagat, en l’inconscient, segurament.\nEl tercer conte, El cosinet andalús parla, a través d’una cita d’Eliot, de com, per sobre del passat, per sobre del futur, hi ha el present, transitori, d’un grapat de pols que som les persones segons la Bíblia, o sigui metafòricament. La sorra que s’escapa de la mà és com la vida que s’escola. És “una fal·làcia, un engany del record, un miratge de la nostàlgia”(63), el que sentim per algú que ja no hi és des de fa anys”. Però ho sentim així, magnifiquem el record sense adonar-nos-en. Això és relacionat amb el conte anterior.\nEl quart conte, Hand & Racquet: una història molt ben trobada, i en la qual la confusió entre realitat i ficció arriba a uns nivells insospitats. “Qui és l’eixerit que decreta què és veritat i què és mentida, què és el que ha passat i el que ha deixat de passar?” (100), conclou el narrador. Hi ha un moment en què, per exemple, el narrador fa que el lector es fiqui dins un quadre de Cezanne a la National Gallery, i fins que no te n’adones que el que està describint és “Stove in the Studio”, no acabes d’entendre què passa. “El somni amb la realitat que el confirma” (101), la vida, la ficció, l’art, i de nou la realitat.\nSan Diego, en el record: em sembla que era Ballarín en un article a l’AVUI que deia que cada nou nadó és una mostra que Déu no ha perdut l’esperança en aquest món. Això ve a dir el narrador. Es tracta d’una història molt nadalenca, que entendreix, perquè al balcó de casa del narrador, com si un dels tres reis ho hagués fet, com si d'un Papa Noël d'aquells que li agraden tant a Jordi Llavina es tractés, hi apareix un indigent que li fa despertar la generositat i l’amabilitat, tot i que no ha sigut mai “un home efusiu”, que li costa “deixar-se anar” (114) (en una altra pàgina (95) diu que és apàtic, disculpeu-me, però és que ho trobo curiós, a mi no m’ho sembla pas, l'autor, potser el narrador sí). Com que és l’època nadalenca, quan el troba, el sentimentalisme s’escau.\nEl branquilló de til·ler: a més a més de la relació amb l’anterior llibre de Llavina, Ningú ha escombrat les fulles, hi hauria la idea que un til·ler floreix a l’estiu. En canvi, “el ram de fulles d’eucaliptus, que feia mesos que havien perdut qualsevol il·lusió de perfum” (133). Per al narrador hi ha “una harmonia secreta” en els dos branquillons posats de costat” (entre l’hivern de la vida i l’estiu, en relació a l’àvia protagonista). “L’estiu sempre ha estat l’estació predilecta dels nens” (jo en conec que prefereixen la tardor, pel retrobament amb els amics).\n“La recerca obstinada de flors pertot, ¿no indica una certa manera de ser artista, també?" (139). No buscar els defectes, sinó les coses bones, denota, si més no, bondat. Jordi Llavina s’escauria en aquest tipus d’artista.\nPer altra banda, hi ha una frase extreta d’una revista: “He tingut una vida tan fal·laç com l’embaràs d’un maniquí”, que sembla que digui que l’únic real és l’art, no pas la vida. Encara que en aquesta obra en conjunt es juga d’una manera descarada a confondre la ficció amb la realitat, o la realitat amb la ficció (el que al capdavall fan totes les obres literàries), el maniquí que no té sexe, però, en fer veure que és embarassat, l’omple “el buit de la vida”, metafòricament parlant. En relació amb el conte anterior i l’esperança dipositada en cada nou nadó, així com amb el primer, i la dona que espera una filla. Els contes són lleugerament entrelligats, com ja hem vist.\n“El record, però, ¿té cap possibilitat de manifestar-se amb gaire perfecció?” (148). Amb això ens estaria dient, el narrador, que la mateixa realitat es converteix en ficció en el record. Sense un record fil per randa, una obra també funciona: “hauríeu dit que era feliç del tot”, conclou. Una última idea: el contrast entre allò orgànic del branquilló de til·ler que l’àvia diposita sobre cinc o sis cotxes aparcats, que representen tot el contrari, allò abstracte, la màquina. D’idees com aquesta el llibre n’és ple, però desbordaria la meva ressenya mirar de ser-hi a l’altura.\nEn relació a allò orgànic i allò cristal.lí, a la vida i l'art, la coberta , amb la visió d'un parc, i d'un banc que sobresurt del marc blanc, em recorda aquesta facilitat del llibre per traspassar constantment els límits de la realitat i la ficció. Molt ben trobat. Igual com a "Ningú ha escombrat les fulles", hom ha d'espolsar la neu que cobreix les històries per entendre el llibre, per descobrir la vida que s'hi amaga al darrere.\nLLAVINA, Jordi Londres nevat. Badalona: Amsterdam llibres, 2009\nL’inici del capvespre de Júlia Costa\nUn títol amb ressonàncies amb El que queda del dia, encara que n’és força diferent. Repassant els meus apunts, m’adono de l’enorme riquesa d’aquest llibre, que, tot i que és ple del realisme, el determinisme i la resignació dels personatges, sempre hi ha, però, més d’un senyal d’optimisme latent, és una foscor, un inici de capvespre amb una mica de llum encara.\nPer exemple en la història d’una prostituta adolescent, que “s’havia especialitzat a escoltar, la Veva. Per això no li havien faltat clients” (85). Trobar alguna bellesa en aquesta professió, sempre és admirable. Milan Kundera diu que escrivim el que les nostres parelles no volen escoltar. “La vida seguia, injusta, difícil, i al mateix temps, plena de possibilitats engrescadores” (120). La vida és gloriosa i difícil alhora, he llegit algun cop.\nPel que fa al determinisme dels personatges: “per no fer res no he tingut mai cap problema, els problemes vénen quan es vol fer alguna cosa” (77), o bé: “Els amors exaltats no porten enlloc, saps, Nita?” (39). O encara més: “No haga nada, créame. En la vida, muchas veces, lo mejor es no hacer nada... Tiempo que pasa, verdad que huye” (172). L’autora denuncia la resignació, contraria a tot romanticisme, a tota bellesa, a tota llibertat, a tota veritat.\nI en relació al pas del temps, els records, també hi corren moltes referències en aquesta obra. “els minuts, com les monedes, es devaluaven, al llarg del temps” (88), “la infantesa és breu, una espurna en la vida, i en canvi té un pes immens, excessiu”(130) -Ana Ma Matute diu que l’home és el que queda del nen-. “Una dona és diferent, deien abans. I una merda. Una dona és una persona també, encara que es faci vella, mentre hi ha vida hi ha desig” (139), diu la Nita amb molta raó, el desig no pot canviar pas amb l’edat, encara que ho fem veure. “Els records són com els residus radiactius, aquests que no es poden eliminar del tot, però que han de restar soterrats amb cura, perquè representen un risc massa perillós” (147): són records que han de ser boicotejats, ignorats per poder seguir vivint, com ho fa el protagonista, Pep.\nEn aquest darrer sentit, la novel·la té un punt de duresa excessiva, com quan la narradora diu: “Hauria de tenir prou valor per llançar-se daltabaix del balcó, per amorrar-se al gas, qualsevol cosa abans no fos massa tard” (136). Però això es compensa amb la lucidesa de la narradora quan parla de com les persones més normals, un moment o altre són gratuïtament irresponsables. La veritat és que és el passatge que més m’ha colpit, perquè hi veig la vida retratada, sobretot amb “follaven sense preservatiu i menjaven en excés”. Per què? No ho sé, però es així, fora i dins del matrimoni vénen al món infants no buscats, si ja no avortats. Però és que “la voluntat no ho podia fer tot, ni l’esforç, ni els ideals més estables, indiscutibles” (155): el protagonista, d’un bon matrimoni, té una filla que li surt malament, mentre que un mal matrimoni té un fill correcte.\nHi ha un trosset amb el que discrepo: “aquella atracció mútua, constant, havia aconseguit d’anul·lar entre tots dos el pes sempre fràgil i dubtós de la cultura” (68). Una escriptora no pot ignorar mai el pes important de la cultura en una relació, per no dir imprescindible. En relació amb això: “el maestro que no sepa amar, no sabrá enseñar”: per ser artista, també, has d’haver estimat. Val la pena d’estar sol, però, abans de tenir un casament com el que descriu a la pàgina 133. Però “ningú no escarmenta en el cap dels altres” (135).\nDins dels meus anticànons hi ha diferències, però tots han de valdre la pena per permetre’m d’incloure’ls. Aquest és un dels més memorables que he fet, gairebé aprens alguna cosa a cada capítol, a cada apartat, a cada pàgina, i es llegeix com un caramel.\nCOSTA, Júlia L'inici del capvespre. Barcelona: Meteora, 2009\nPavana per un tauró d’Olga Xirinacs\n“Mai més” és una expressió que manta vegada, tothom que hagi patit una pèrdua amorosa o arrel de la mort d’algú, no pot deixar de repetir-se. Però és una idea ambivalent: un “mai més” de dolor perquè no tornarà l’altre, o al contrari, de desig que l’altre tant de bo no torni “mai més”, quan la relació no ha valgut la pena, i més val buscar-se algú altre, tesi d’aquest llibre en gran part.\nGustau Alexandre August Raïmat, així, amb aquest nom de ressonàncies amb Thomas Mann i la seva La mort a Venècia” –el Gustav Von Aschenbach enamorat de Tadzio-, se’ns presenta el protagonista d’aquesta història sense gaire acció, que no fa més que fer voltes tota l’estona al mateix tema. El de la voluntat de morir de Gustau arrel del seu últim i greu desamor. Víctòria, una frívola artista l’ha abandonat ell, que viu al costat del mar i té negocis amb els pescadors, a més de ser l’amo de la casa de pisos que per a ell sembla ancorada, plena de gent com ell mateix, “navegants ancorats”(132), lligats contra la seva voluntat.\nLa metàfora més gran del llibre és, però, la idea d’ell com a un tauró empresonat en una xarxa, destinat irreversiblement a morir d’aquesta manera. Per la immensa tristesa que li produeix la crueltat de la vida, la crueltat que ha tingut Victòria amb ell, només interessada amb els seus diners, sembla. L’obra reflexiona sobre aquesta crueltat de tots plegats, del fet que gairebé tots ens mengem d’altres animals per viure, en el fet que la vida es recolza en aquesta salvatgia.\nEn contrast amb això, la poesia sobresurt per tot arreu, en molts passatges: “la imaginava absorta, amb el sol als dits trenant els ritmes de la vida” (32), el sol seria ella, en una metonímia: en una cosa tan petita com els dits, s’hi trobaria com l’art en la vida. Victòria ve a ser com l’art, la bellesa, el sol per a ell. També és molt líric: “els ulls vessaven la pròpia tristesa a la fosca superfície marina" (42). El seu dolor és així de gran.\nGustau pren una decisió: retardar el seu suïcidi, com un Dante visitant el purgatori, visitant els seus llogaters, fins ara desconeguts. Una llogatera, Bella del mar, composa una peça, una “Pavana per un tauró difunt” (una pavana és una peça de rèquiem), perquè ella també ha perdut la seva parella, però a la mar, i no vol acceptar-ho. Ella espera, Gustau desespera. “¿Era aquella pavana una cançó d’amor i no de mort?” “¿No era el mateix estimar que morir?” (84). “Love is the only engine of survival”, diu Leonard Cohen. L’amor hauria de ser més lligat a la vida, en el sentit de tenir joia de viure, però alhora és sinònim de dolor, cal que hi hagi dolor per estimar, per crear. Com les “estrelletes clavades al cor de la nit” de Gustau (64). “Viure és sempre contra tota esperança” (146), “l’angoixa, deia el filòsof, era l’estat natural de l’home” (171). Aquest filòsof podria ser Schopenhauer, a qui se li ha retret el pessimisme excessiu.\nLes referències bíbliques hi són força presents en aquesta obra: Llàtzer pel tema de la ressurrecció, Jonàs pel del viatge pel mar dins d’una balena. També una referència curiosa a Simenon, el seu El port de les boires, per exemple: “Llàtzer Aleu havia dit que al port hi havia vida. Gustau Raïmat ho sabia de sempre. Vida i literatura, i pensà en Simenon”(174). Simenon és acció i reflexió simultànies sempre.\n“Saps que els amors infeliços duren sempre?” (bona paradoxa). “A vegades un llibre és millor refugi que un cos” (l’art contra la vida), “Un llibre i un cos no tenen per què ser contraris, sinó que es necessiten” (discordia concors/concordia discors). Tot això a la pàgina 193. “Llibres entrelligats amb els records, les obsessions” (amb l’inconscient), diu també a la pàgina 90.\nEl que fa Gustau visitant els seus llogaters no és res més que sortir de la seva torre de vori, de deixar de ser la persona aïllada, però amb sentiment de superioritat, que és el que se’n diu de certs artistes a la pàg. 37. Com acaba tot plegat? Us convido a llegir-vos aquest llibre tan bellament reflexiu.\nXirinacs, Olga, Pavana per un tauró. Barcelona: Columna, 2001\nCamí d’amor de Francesc Mompó\nCom Alícia al país de les meravelles és escrita per a infants, aquesta obra és escrita per a joves adolescents, però és d’un nivell literari tan elevat que, com l’obra de Lewis Carroll, arribarà, segur, a molts adults. Es tracta d’una prosa molt poètica: de la mateixa manera que circula molta poesia prosaica, gens lírica, cruel. Una cosa va per l’altra, penso. “Ni una sola idea que no dugui en si mateixa la seva refutació possible”, deia Valéry. A part de la prosa poètica, a l’obra hi consta el sentit de l’humor de l’autor en més d’un passatge. I el títol és molt ben trobat, en un joc de paraules molt suggerent.\nAmor i mort, d'alguna manera, seran contraposades al llarg de la història, que té un començament amb molta força. Descriu l’inici infantil d’un primer i gran amor, entre Màrius i Talia, de diferent posició social: Màrius és de pares rics, amb un materialisme que contrasta amb l'idealisme del seu amor. Màrius, ja de petit, no és un “banderlock”, com així anomenava Rudyard Kipling els micos que no acaben el que comencen. Màrius és fidel per naturalesa, i no deixarà mai Talia. A més, té un amic també molt fidel, Fèlix, “que sempre el seguia allà on anava. Era com la seva ombra” (15): aquesta hipérbole no fa més que il·lustrar un tipus d’amistat com la que descriu Shakespeare a Nit de reis, és, doncs, una hipérbole deliciosa, pel que fa al comportament d’un amic de debò, la d’una entrega absoluta i molt literària, al capdavall.\nAl capítol III, diu el narrador: “L’acostament de l’un a l’altre fou un in crescendo permanent” (38). Però amb la rèmora dels pares de Màrius en contra. “I els llavis segellaren els sentiments. I les mirades prengueren la grafia de les paraules. I les mans cohesionaren la sintaxi. I en la grafia de la pell escriviren el text més autèntic” (46). Dues coses sobre aquest passatge: que és poesia pura, molt adequada pel jovent a qui l’escriptor d’aquest llibre fa classe, i que es nota que és professor de llengua, per cert. El llenguatge, “tot el que hi ha darrere les paraules”, que deia Benguerel, és relacionat directament amb els sentiments. I es connecta amb un altre fragment a la pàgina 86. En general, hi ha riquesa de llenguatge i l’obra filosofa sobre ell algunes vegades. La sintaxi seria sinònim d'allò terrenal, per exemple, mentre la literatura ho seria del deixar-se anar.\nHi ha un tros que és tota una referència a la literatura catalana medieval: “Tot i que tenia els ulls oberts, a les ninetes només duia el rostre de l’amada” (72): Gilabert de Pròixita venia a dir això mateix en un parell de versos. La nineta la reflecteix a ella en petit, però directament connectat, aquest reflex, amb el cor del poeta, o de Marius.\nPer cert, quan els dos enamorats arribin més enllà, tot provant “de pastar les més sentides paraules que segellaren la donació” (física), “no se li n’ocorregué cap”(89), de paraula, diu el narrador referint-se a Talia. Trobar-se amb l’acció és com ser en plena batalla, només després ve la reflexió i el possible canvi d’estratègia.\nEl camí que prenen tots dos no és pas un camí errant, i de fet aquesta obra és un model a imitar en concisió, bellesa i lirisme. Tal i com són els adolescents d’avui en dia en general, és una obra a tenir en compte en tots els sentits, pel que diu i per com ho diu. Convenen molt aquestes dosis homeopàtiques d’idealisme, de romanticisme, que com he dit al principi, poden i han de ser matisades amb la idea contrària, com ve a passar en aquest llibre: “Ni una sola idea que no dugui en si mateixa la seva refutació possible”, l’altra cara de la moneda sempre s'ha de tenir present.\nMOMPÓ, Francesc, Camí d’amor. València: Perifèric edicions, 2009\nLondres nevat de Jordi Llavina El concepte “d’obse...\nL’inici del capvespre de Júlia Costa Un títol amb...\nPavana per un tauró d’Olga Xirinacs “Mai més” és ...\nCamí d’amor de Francesc Mompó Com Alícia al país ...


Condemnat a mort un membre d'Estat Islàmic que va participar en la destrucció del Museu de Mossul\nPublicat 14/11/2017 11:19:50CET\nUn tribunal d'Iraq ha condemnat a mort aquest dilluns un membre del grup gihadista Estat Islàmic que va participar en la destrucció de peces arquitectòniques del Museu de Mossul després de la seva presa de la ciutat l'estiu del 2014.\nEl portaveu de l'Alt Consell Judicial, Abdulsatar bir Qadar, ha ressaltat que l'home ha estat sentenciat "per participar en crims terroristes, entre ells la destrucció de monuments a Mossul".\nAixí mateix, ha indicat que l'home, la identitat del qual no ha transcendit, "ha admès ser membre del grup i haver robat monuments en el Museu de Mossul", segons ha informat el portal local de notícies Iraqi News.\nEl món es va assabentar de la destrucció causada per l'Estat Islàmic en el museu després de la difusió d'un vídeo en el qual apareixien els seus milicians destrossant articles i obres assíries, babilònies, perses i romanes amb segles d'antiguitat.\nEls milicians pretenien destruir en el museu qualsevol vestigi històric que no concordi amb la seva versió extrema de l'islam sunnita. Les forces governamentals iraquianes van aconseguir finalment al març arrabassar el museu als milicians del grup gihadista, que van deixar la col·lecció en un estat lamentable.\nConstruït el 1952, el museu de Mossul albergava més de 2.000 articles encara que les autoritats han donat versions contraposades sobre el nombre d'articles que quedaven al centre quan va ser pres per l'Estat Islàmic. El museu ja va ser saquejat el 2003, durant la invasió militar nord-americana.\nLa magnitud de la destrucció del museu solament quedarà aclarida quan els experts puguin analitzar el centre comparant les restes amb les còpies emmagatzemades en el museu de Bagdad, ha conclòs aquest expert universitari.


Categoria principal o arrel: ROOT\tCategoria: Altres Notícies Àrees\tPublicat el Dimarts, 04 Setembre 2018\nLa Generalitat de Catalunya ha atorgat enguany la Creu de Sant Jordi a les Agrupacions de Defensa Forestal (ADF) de Catalunya per la seva tasca de prevenció, sensibilització i suport a l'extinció dels incendis forestals, duta a terme al llarg de més de trenta anys de trajectòria. Aquest guardó és un reconeixement a tanta gent que de forma anònima i voluntària destina part del seu temps en vetllar pel nostre medi natural. Les ADF són entitats sense afany de lucre, formades per propietaris forestals, ajuntaments dels municipis del seu àmbit territorial, voluntaris i voluntàries que tenen com a finalitat la prevenció i la lluita contra els incendis forestals. L’alcalde de Roquetes, Paco Gas, es mostra satisfet d’aquest reconeixement a les ADF, i en concret per la tasca cívica que estan fent els voluntaris de l’ADF de Roquetes demostrant la seva coneixença del territori i compromís per actuar ràpidament en els petits incendis que es puguin detectar, principalment al voltant de les urbanitzacions del terme municipal al massís del Port de Caro.\nGas ha recordat que en moltes ocasions la ràpida actuació de l’ADF de Roquetes ha evitat que es produïren mals majors al llarg d’aquests anys, actuant fins i tot en altres termes municipals del massís del Port, amb l’objectiu de protegir un entorn natural que no té fronteres. En el que portem d’estiu l’ADF de Roquetes només ha fet una actuació en detectar ràpidament una columna de fum que es va produir en un petit incendi en un habitatge del Port.\nL’ADF de Roquetes la componen entre 4 i 5 voluntaris que es combinen l’estança permanent al Port durant l’estiu, i disposen d’un vehicle tot terreny equipat amb un dipòsit d’aigua, diferents eines i extintors.\nGas ha recordat que els costos del manteniment els assumeix l’Ajuntament i la mateixa ADF amb les subvencions que rep de la Generalitat, i ha aprofitat per reivindicar davant de les institucions superiors més suport i millors recursos per a l’actuació que porten a terme aquests voluntaris.


Salvimar Fluyd Swimsuit Blau comprar i ofertes a Scubastore\nEn aquest moment, el producte Salvimar Fluyd Swimsuit està en estoc a scubastore. Completa el teu equipament per aquesta temporada amb una àmplia selecció de Banyadors. Troba altres productes de submarinisme de la marca Salvimar que tenim a la botiga online de submarinisme. A scubastore tenim en estoc les últimes novetats i dissenys de Roba. Trobaràs la millor selecció de material de submarinisme i els productes que més s’adapten a les teves necessitats.