Textos de Wagner | EL CAVALLER DEL CIGNE ciutadà valencià de nació catalana //*//\nEn aquesta secció inclourem textos de Wagner complets o extractes en català-valencià.\nL’òpera alemanya (1834)\nLa Revolució (1849). Amb comentaris.\nQuè és alemany? (1878)\nCarta a Liszt sobre Meyerbeer (1851)\nCarta a Röckel (1854)\nQUÈ ÉS ALEMANY?\nPer Richard Wagner.\nPublicat en Bayreuther Blätter, febrer de 1878.\nTraducció al català-valencià per Regí a partir del castellà.\nMentre molt recentment em dedicava a donar un repàs als meus textos teòrics, m’he topat amb els paràgrafs inconnexos d’un manuscrit de l’any 1865; avui, per desig del meu jove amic i col·lega en les tasques de publicació de les Bayreuther Blätter, he pres la decisió de posar-ne de nou per escrit la major part, perquè servisca de motiu de gaudi per als nostres més distants membres de la “Societat de patrons”.\nSi la qüestió “Què és alemany?” em va resultar en el seu moment tan difícil de respondre, causa principal per la qual no vaig incloure aquest article inacabat en la “Edició completa” dels meus escrits, les meues dificultats últimes han tingut a veure amb la selecció del material que m’havia decidir a publicar, ja que molts dels temes discutits en aquests paràgrafs ja els he tractat amb gran extensió en altres assajos, particularment en “Art alemany i política alemanya”. Servisca açò com a disculpa per les limitacions del present article.\nSovint he considerat per a la meua pròpia il·lustració la qüestió que gira entorn del que ha de ser entès realment sota l’expressió deutsch (alemany).\nÉs habitual que els patriotes rendisquen incondicional homenatge al nom de la seua nació. Ocorre molt poques vegades en la vida pública de països com Anglaterra o França que la gent parle de les virtuts angleses o franceses, mentre que per contra els alemanys estan sempre apel·lant a la profunditat alemanya, la gravetat alemanya, la fidelitat alemanya i altres virtuts similars.\nDesafortunadament s’ha fet palés en moltes ocasions que aquesta invocació no estava del tot fonamentada; en qualsevol cas, no hauríem de suposar equivocadament que totes aqueixes qualitats són meres elaboracions de la imaginació, per molt que el seu nom haja sigut pres a voltes en va. El millor serà que efectuem un passeig per les senderes de la història per a veure si desentranyem així la idiosincràsia dels alemanys.\nLa paraula deutsch, d’acord amb les més recents i profundes recerques, no és en cap cas el nom d’un poble definit per la història, per la qual cosa no hi hauria cap poble que poguera reclamar el títol original de Deutsche. Jakob Grimm, per la seua banda, ha provat que diutisk o deutsch al·ludeix merament al que resulta familiar a tots aquells que s’expressen en un idioma comú. Va ser fàcil posar deutsch en relació de contrast amb walsch, que per a les races germàniques significa “el propi de gals i cèltics”. L’arrel de deutsch reapareix en el verb deuten (apuntar, indicar o explicar): per aquest motiu deutsch vol dir el que és clar (deutlich) per a nosaltres, el familiar, l’acostumat, l’heretat dels nostres pares, el propi del nostre sòl. Ara bé, constitueix una evidència el fet que els pobles que van romandre en aquest costat del Rhin i els Alps van començar anomenar-se a si mateixos amb el nom de deutsche només després que gots, vàndals, francs i llombards van establir el seu domini sobre la resta d’Europa.\nMentre els francs van donar el seu nom completament al conquistat país de la Gàl·lia, les races que no es van decidir a passar a l’altre costat del Rhin i es van consolidar en els variats troncs de saxons, bavaresos, sueus i francs de l’est, van rebre per primera vegada el nom col·lectiu de deutsche formant part de l’imperi de Carlemany, sent Deutschland precisament el nom que va començar a donar-se-li aleshores a la divisió territorial d’aqueix imperi habitats per tots aqueixos pobles de l’altra ribera del Rhin. En conseqüència, el nom denota a les poblacions que, romanent en el seu ancestral seient, van continuar parlant la seua llengua materna, mentre que les races que governaven en terres romàniques abandonaven aqueixa llengua ancestral. És entorn de la idea de llengua i pàtria originària que el concepte deutsch es va forjar, i d’acord amb açò va arribar el temps en què aqueixos Deutschen van poder collir els avantatges d’una semblant fidelitat al seu sòl i llengua ancestral, doncs una vegada abandonat el si de la pàtria és impossible que amb el pas dels segles seguisca tenint lloc el procés necessari de renovació incessant i vigorització, per la qual cosa va ser produint-se una gradual decadència de les races assentades en terres foranes.\nMoribundes i afeblides dinasties van haver de ser rellevades per unes altres que procedien del primitiu tronc de la pàtria. Així als afeblits merovingis els van succeir els francs de l’est, els carolingis; als degenerats carolingis, al seu torn, els van succeir la dinastia dels saxons i després la de Suàbia, les quals van prendre el ceptre dels països germànics; i quan l’ímpetu original dels francs romanitzats va passar a una casa purament germànica, va aparèixer l’estrany apel·latiu de “Imperi romà de la Nació alemanya”. En definitiva, de tota aquesta rememoració de glòries podem nodrir l’orgull que sol cercar-se acudint al passat per a trobar consol de les ruïnes del present. Cap altra gran cultura popular s’ha vist en l’obligació de construir-se una fama imaginària com els ha ocorregut als alemanys. El profit que puga proporcionar-nos la necessitat de construir tal fantàstic edifici a partir de les relíquies del passat, es veurà més clar si intentem advertir-nos primer dels seus desavantatges, en absència de tot prejudici.\nAqueixos inconvenients, més enllà de tota disputa, els trobem en el terreny de la política. Ja que, de forma bastant curiosa, el període que sol evocar-se com el de major glòria (Herrlichkeit) del nom alemany correspon justament al que va fer més dany a l’essència alemanya, el temps en què l’autoritat dels sobirans germànics s’estenia sobre pobles no germànics. El rei dels alemanys havia d’obtenir la confirmació de la seua autoritat de Roma; l’emperador romà no pertanyia estrictament als alemanys: les cavalcades imperials en direcció a Roma eren odioses per als alemanys. El seu senyor anhelava la tornada ràpida a la pàtria. Els prínceps alemanys seguien pesarosament l’emperador romà en el seu camí a Itàlia, mentre que plens de felicitat tornaven a Alemanya. Aquesta successió de fets és responsable d’un gradual minvament en la puixança de l’així anomenada glòria alemanya.\nAllò que distingeix als alemanys pròpiament dits dels francs, gots i llombards, és que els últims es van aclimatar en la terra estrangera on es van establir i es van fondre amb la població autòctona fins al punt d’oblidar la seua pròpia llengua i costums. Els alemanys autèntics, per contra, es van considerar sempre com a estranys en terra forana al no sentir-se mai tan al seu gust com en la seua pàtria; i de forma molt ostensible observem com els alemanys són odiats en els nostres dies en terres italianes i eslaves en considerar-se’ls estrangers i opressors, mentre que no podem deixar d’advertir la vergonyosa realitat que les nacionalitats germàniques accepten amb mostres de bastant bona voluntat ser governats per un ceptre estranger, sempre que no els predispose violentament en contra del seu idioma i costums, com tenim bé a la vista en el cas d’Alsàcia.\nAmb la caiguda del nostre poder polític en l’exterior, és a dir, amb la pèrdua de significació de l’autoritat imperial, que avui plorem com a principi de la ruïna de la glòria alemanya, comença en realitat el desenvolupament autèntic de l’essència (Wesen) alemanya genuïna. És cert que el desenvolupament de la civilització alemanya es va realitzar en bona part paral·lelament respecte al de les altres nacions europees, però la nostra pàtria va assimilar les influències estrangeres, especialment aquelles provinents d’Itàlia, d’una manera tan peculiar en l’últim segle de l’Edat Mitjana, que les robes alemanyes van esdevenir en aquells dies un model per a la resta d’Europa, mentre que en el temps de l’així anomenada glòria alemanya fins i tot els magnats de l’Imperi Germànic apareixien abillats amb vestidures romàniques o bizantines. Als Països Baixos de parla alemanya, l’art i la indústria van arribar a ser rivals per als d’una Itàlia en la seua més esplèndida florida. Després que es produïra la més completa prostració de la naturalesa alemanya, després que ens enfrontàrem a la quasi total extinció nacional com a conseqüència de les devastacions de la Guerra dels Trenta Anys, aquest íntim món domèstic va constituir el punt de partida del renaixement de l’esperit alemany. La poesia alemanya, la música alemanya, la filosofia alemanya són en l’actualitat benvolgudes i honrades per totes les nacions de la Terra: però en la seua apetència per la “glòria alemanya”, l’alemany, com a dominador, solament pot somiar en alguna cosa semblat a la resurrecció de l’Imperi romano-germànic. El pensament que inspira a una bona quantitat d’alemanys benintencionats, una equivocada ànsia de domini sobre les altres nacions, oblida com en detriment del benestar dels pobles germànics va actuar la idea romana d’estat en el seu moment.\nPer tal d’obtenir una idea clarificadora sobre quina siga la política que afavoresca un veritable benestar, que siga propicia a la glòria del nom alemany, tenim abans de res que deixar establert l’autèntic significat i peculiaritat de l’essència germànica. Per això, continuant amb el recorregut històric emprés, se’ns ha de deixar considerar quina ha estat una de les més èpoques més importants en l’evolució del poble alemany, aquell període de crisi extraordinàriament agitat que va transcórrer en el temps de l’així anomenada “Reforma”.\nLa religió cristiana no pertany a cap grup nacional específic: el dogma cristià interpel·la a la naturalesa purament humana. Només quan s’ha copsat en tota la seua puresa aquest contingut comú a tots els homes, pot un poble anomenar en veritat cristià. No obstant, un poble mai no podrà forjar completament una identitat si aquesta tasca no queda facilitada per certa correspondència amb els seus sentiments innats; i és que per abraçar d’una manera plena una nova manera d’entendre el món cal que la novetat es fonamente en el que és propi i familiar. S’ha demostrat d’una manera notòria, en l’àmbit de la crítica filosòfica i estètica, que l’esperit alemany estava predestinat a aprehendre i assimilar el que és de fora, tot allò que al principi és remot, amb el major grau de puresa i objectivitat de la intuïció (” in höchster objektiver Reinheit der Anschauung”).\nCal afirmar sense exageració que la significació universal de l’Antiguitat hauria romàs oculta si l’esperit alemany no l’hagués reconegut. Els italians van fer molt per l’Antigor pel seu compte, fins on ells van poder procurar la seua imitació i posterior remodelació nova; els francesos van demanar prestada aquesta adaptació moderna a la vegada, afegint-li el sentit per l’elegància de la forma que els caracteritza com a nació; l’alemany, en canvi, va ser el primer a captar l’ originalitat purament humana del que l’ Antiguitat, en descobrir que el seu significat era completament alié a qualsevol finalitat diferent a la d’actuar al servei del purament humà. Mitjançant aquesta comprensió íntima de l’Antiguitat, l’esperit alemany va quedar capacitat per restaurar el “purament humà” en la seua llibertat, deixant d’emprar les formes antigues amb vista a desenvolupar una matèria primera ja donada, sinó forjant una manera necessàriament nova partint de la concepció del món que tenia l’Antiguitat. Reconéixer com a veritable el que afirmem no ha de resultar difícil a qualsevol que compare la Ifigènia de Goethe amb la d’Eurípides. Es podria fins i tot afirmar sense exageració que una idea autèntica de l’antic ha existit només des de mitjan segle XVIII, des Winckelmann i Lessing.\nAra bé, que els alemanys hagen aconseguit l’aprehensió del dogma cristià amb la mateixa preeminent claredat o puresa i que el cristianisme haja pogut elevar-se a la condició d’única confessió de fe vàlida per a ells igual que va succeir amb l’Antiguitat s’ha convertit en dogma al àmbit de l’estètica, no pot ser demostrat. Potser a través de sendes evolutives que ens romanen desconegudes i amb prou feines concebibles per ara, puga l’esperit alemany arribar algun dia a aconseguir tal fita; i, de fet, hi ha determinats atributs propis dels alemanys que semblen possibilitar la seua consecució. En qualsevol cas, ens facilitarà la tasca tenir present que la resolució del problema no pot operar mentre no reconeguem la seua insolubilitat en el terreny de l’estètica.\nQuina és la raó que ho impedeix? Doncs el fet que l’estètica no ha de barrejar amb les qüestions estatals ni convertir-se en una finalitat política. Amb els assumptes religiosos passa d’una altra manera : s’han convertit en un interès de l’estat, i de l’interés de l’estat obtenen el seu propòsit i direcció, però en absolut des l’esperit germànic sinó del romànic. Va constituir una considerable desgràcia per Alemanya que , quan l’esperit alemany estava consumant el seu paper en els alts dominis de la religió, els legítims interessos polítics de tots els pobles germànics foren confiats a les decisions d’un príncep per a qui l’esperit alemany era totalment estrany, i que va ser el més conspicu representant d’una concepció de l’estat romànica, no alemanya : Carles V, rei d’Espanya i Nàpols, arxiduc hereditari d’Àustria, emperador romà electe i sobirà del regne d’Alemanya, devorat per l’ambició de la supremacia mundial, al qual realment li haguera estat més convenient governar a França; aquest sobirà, no va demostrar tenir un altre interès envers Alemanya que no fora el d’unir-la al seu imperi i convertir-la en una monarquia governada amb mà de ferro, a la manera espanyola.\nAmb Carles V es va manifestar ja l’ominós destí que sembla condemnar a quasi tots els sobirans alemanys, el de comprendre deficientment la naturalesa de l’esperit alemany; almenys llavors se li van oposar la majoria dels prínceps, els interessos dels qual, en aquell moment, coincidien amb els de l’esperit del poble alemany. És difícil conjecturar la manera com s’hauria resolt l’encara actual qüestió religiosa si, per l’honor de l’esperit alemany, Alemanya haguera tingut aleshores un genuí i patriòtic dirigent com a emperador, algú semblant a Enric VII d’ Luxemburg. De tota manera, en el que sí es pot convenir és en el fet que el moviment reformista no va ser concebut originàriament per procedir a una separació amb l’Església Catòlica; al contrari, va ser un intent de restaurar la unió general de l’Església, posant fi als repulsius abusos de la Cúria romana, tan feridores per als sentiments religiosos generals. El que de bo i de significació transcendental per al món resultara de tot això no podem valorar- sinó de manera aproximada ; però del que no hi ha dubte és dels resultats desastrosos que va tenir el conflicte de l’esperit alemany amb el governant suprem de l’ Imperi alemany, totalment alié a ell. Des de llavors arrosseguem una profunda divisió religiosa, el que no deixa de ser una terrible desgràcia. Només una religió universal pot ser una autèntica religió; en canvi, l’existència de diverses confessions, una de les quals queda establerta políticament després d’haver adquirit la seua preeminència sobre les altres gràcies a un contracte amb l’estat, no és sinó una manifestació que la Religió està en trànsit de dissolució. Enmig d’aquest conflicte, el poble alemany va ser portat quasi al seu total enfonsament , faltant molt poc perquè això passara com a conseqüència dels estralls de la Guerra dels Trenta Anys. En definitiva, si en alguna ocasió els prínceps alemanys han treballat en comú amb l’esperit alemany va ser en el moment del seu enfrontament amb Carles V, tot i que des d’aquell moment els nostres prínceps han fet malbé la seua comprensió d’aquest esperit. Les seqüeles estan a la vista en la nostra vida pública contemporània : la naturalesa alemanya no adulterada es bat en retirada progressivament. L’alemany està en part convertint les seues disposicions innates en apatia, mentre el noble i fins i tot l’home de lleis van esdevenint figures antiquades, els sobirans de Prússia i Àustria s’han acostumat gradualment a sostenir-se sobre els muscles dels seus súbdits amb l’ajuda dels israelites.\nAquest singular fenomen, l’assalt de l’essència alemanya per un element completament forà, guarda alguna cosa més en el seu interior del que queda a la vista superficialment. Hem d’adonar-nos amb la suficient claredat que hi ha una naturalesa estranya que ens obliga, sempre en el grau que hi haja arribat la seua fusió amb nosaltres, a transformar el que entenem per essència alemanya mentre la va explotant parasitàriament. En qualsevol lloc del món sembla ser el deure dels jueus mostrar a les nacions de la moderna Europa com extraure de les coses un profit que ells havien ignorat o del qual no havien volgut fer ús. Els polonesos i els hongaresos no entenen el valor que per a ells mateixos té el desenvolupament del tràfic comercial; en això, arriben els jueus i procedeixen a donar curs a aquest desenvolupament, apropiant-se dels beneficis menyspreats per unes nacions europees que fins ara no havien reconegut les infinites avantatges, per a l’economia general de la nació, d’un ordenament de les relacions del Treball i el Capital en concordança amb el modern esperit de l’empresa burgesa. Els jueus posen les mans sobre les noves fonts de lucre i prenent com a fonament l’estancada i minvant prosperitat de la nació, els banquers jueus acumulen les seues gegantesques riqueses. Bell i entranyable resulta ser el punt flac de l’alemany, consistent a negar-se a convertir en profit personal la puresa dels seus sentiments i visions interiors, particularment quan això ha de tenir lloc en l’àmbit de la vida pública, ja que tinc per patent el fet d’assolir un profit en el terreny de la política ha estat una cosa molt inhabitual en el cas del poble alemany. Però mentre que els prínceps alemanys eren incapaços d’entendre això, els jueus explotaven aquesta actitud.\nDes que va tenir lloc el renaixement de la poesia i la música alemanyes, només va ser necessari que els prínceps seguiren l’exemple de Frederic el Gran en el seu menyspreu i ignorància de les renovades arts nacionals, que eren avaluades per ells de manera injusta i equivocada atenint-se als motlles francesos sense permetre veure afectats per l’esperit que s’hi manifestava, per deixar obert un camp en què era visible que hi havia molts fruits a collir a especulacions d’esperit molt diferent. Al jueu li va haver de deixar molt sorprés trobar una tal quantitat d’intel·ligència i geni que no rebia com a compensació una altra cosa que pobresa i manca d’èxit. Ell no podia concebre que l’alemany fes simplement “pour le roi de Prusse” el que el francés realitza per obtenir la “gloire” o l’italià per aconseguir “denaro”. Els jueus van pretendre corregir el que els semblava ineptitud dels alemanys, prenent a les mans la activitat intel·lectual alemanya; i com a conseqüència ens veiem obligats a contemplar un odiós transvestisme de l’esperit alemany, presentat davant el Poble alemany com el seu suposat retrat. És molt de témer que arribarà algun dia en què la nació assumisca aquest simulacre com la seua imatge real: llavors una de les més belles i naturals aptituds entre totes les pròpies de les races humanes serà portada fins a la tomba i perirà per sempre.\nHem d’indagar la manera de salvar d’una destinació semblant a l’esperit alemany, i per a això primer de tot hem d’intentar assenyalar amb precisió quines són les característiques de la naturalesa alemanya.\nUna vegada més se’ns ha de consentir que, concisament i de forma directa, extraguem coneixement sobre l’essència alemanya a partir de documents històrics que la defineixen en la seua manifestació exterior. Deutsche és el nom donat a les races germàniques que van romandre en el seu sòl natal i van conservar íntegres seua llengua i costums. Fins i tot de la bella Itàlia van desitjar els alemanys retornar a la seua pàtria. És per això que van expulsar als emperadors romans i van mantenir una adhesió íntima i lleial als seus prínceps nadius. A l’interior de severs boscos, suportant llargs hiverns, escalfant amb el foc de la llar de casa en forma de torres elevades fins als núvols, van mantenir durant generacions incòlumes les virtuts dels seus avantpassats; amb els mites dels seus déus nadius entreteixiren una xarxa inextricable de sagues. No prevenien de les influències que arribaven de l’estranger; estimaven viatjar i observar; després, plens d’impressions estranyes, desitjaven imitar; malgrat tot, aviat s’encaminaven els seus passos cap a la pàtria, on sabien que serien realment compresos; allà, a sa casa, comptaven el que havien vist i feien una relació dels llocs estrangers que havien creuat. Llegien llegendes i llibres cèltics i romans, i més tard francesos, els interpretaven a la seua manera; i mentre els romans, els gals o els francesos no tenien notícia d’ells, els alemanys estudiaven atentament la seua manera de ser i les seues formes de comportament. No obstant això, no pretenien obrir-se amb això frívolament al forà simplement per ser-ho, sinó que volien entendre-ho a la manera germànica. Per exemple, es dedicaven a abocar els poemes estrangers a l’alemany amb vista a obtenir un coneixement íntim del seu contingut. D’aquesta manera despullaven l’estrany sempre que els era necessari dels seus elements accidentals i externs, de tot allò que era per a ells inintel·ligible, amb la intenció de poder presentar pur i nu. Van aconseguir així, mitjançant esforços que els eren naturals, extraure a partir de produccions estrangeres una imatge dels seus motius purament humans. Parsifal i Tristán abastiren una conformació completament nova gràcies als alemanys; i mentre els originals s’han convertit en meres curiositats que no conserven cap importància per a la història de la literatura d’aquests països, en les seues contrapartides alemanyes reconeixem treballs poètics de valor durador.\nAmb aquest mateix esperit va prendre prestats l’alemany elements cívics de l’estranger. Sota la protecció dels castells, es van expandir les viles dels burgesos; però els habitants de les florents viles no van demolir els castells, sinó que les “ciutats lliures” van retre homenatge al príncep: els industriosos burgesos es van ocupar d’adornar els castells dels seus antics senyors. L’alemany és conservador: el seu patrimoni espiritual ostenta el segell de totes les èpoques; ell va atresorant el vell, ja que sap molt bé com extraure’n profit. Li és més estimada la conservació que el guany: reunir el Nou només té valor per a ell si serveix per revestir el Vell. No vol res de l’exterior, però no desitja que se li posen traves a l’interior. No ataca a ningú, ni permet que se li ataque.\nEs pren la religió amb la major serietat: la corrupció ètica de la Cúria romana, amb la seua influència desmoralitzadora sobre el clergat, li feia mal en el més profund. Per llibertat religiosa no entenia res més que el dret a posar-se en comunicació honesta i seriosa amb el Sagrat. En arribar a tocar-se aquestes qüestions, l’alemany s’acalora i disputa amb l’apassionament ocult del fins llavors amic de la pau i de la tranquil·litat. La política caminava unida inextricablement a tots aquests assumptes espirituals, i la qüestió clau que es debatia era la de si Alemanya es convertiria en una monarquia com l’espanyola, si el lliure Imperi quedaria als peus d’un emperador d’omnímode poder, amb els prínceps obligats a exercir el mer paper de cortesans.\nCap altre poble va prendre les armes per oposar-se als atacs dirigits a la seua llibertat interior, a la seua essència autèntica i íntima, com l’alemany: no hi ha comparació possible en la història de qualsevol altra nació amb l’obstinació mitjançant la qual els alemanys es van llaurar la seua ruïna abans d’acomodar-se a elements invasors que eren estranys a la seua naturalesa. Aquest és un punt molt important. Les conseqüències de la “Guerra dels Trenta Anys” van significar la destrucció de la nació alemanya; encara avui, les nostres possibilitats d’arribar a un redreçament nacional no troben un altre obstacle que els efectes d’aquella guerra. Però si la nació va ser aniquilada, l’esperit alemany va sobreviure a totes les proves. L’essència d’aquest esperit és el que anomenem geni en el cas de les extraordinàries dons de les individualitats quan no es posen al servei del profit mundà. L’objectiu que podia portar a altres nacions a assolir finalment un tipus de compromís, la recerca de seguretat de caràcter pragmàtic a través de la qual el profit pot trobar el seu acomodament, no era molt factible que servira de via i control per als alemanys: en el temps en què Richelieu forçava als francesos a acceptar les lleis del avantatgisme polític, la nació alemanya estava completant el seu naufragi; però allò que mai podia ser constret a servir les lleis del benefici polític, l’esperit alemany, va sobreviure i és precisament gràcies a la qual cosa es va operar la renovació nacional.\n4 respostes a Textos de Wagner\n11 Mai, 2014 a les 11:38\nMagnífica iniciativa aquesta.\n11 Mai, 2014 a les 18:03\nLa veritat és que és una cosa que m’apetia fer. No comprenc per què tot el wagnerisme valencià es fa en castellà quan tenim el precedent de Llorente.


Gas natural vehicular | Empreses | Endesa Clients\nUn suministrament eficient i segur\nQuè és el gas natural vehicular?\nEl Gas Natural Vehicular (GNV) és un combustible automotor substitut de la gasolina en motors de combustió interna que s'encenen amb espurna. També substitueix parcialment el dièsel en els motors que s'encenen per compressió. Gràcies a la seva combustió eficient prolonga la vida del motor, disminueix la freqüència del canvi d'oli i augmenta la vida útil de lubricants, bugies, oli i filtres d'aire.\nEstalvi directe en el combustible, ja que (sobre la base d'una equivalència per litre), el gas natural costa una mitjana d'un 50% menys que la gasolina.\nEstalvi en el manteniment del vehicle, ja que s'incrementa la vida de certs elements com les bugies, el sistema d'escapament, el carburador i el lubricant.\nCombustió neta, ja que no emet cendres ni partícules sòlides a l'atmosfera.\nContribució a la lluita contra l'efecte hivernacle i la pluja àcida. El GNV genera una emissió molt reduïda d'òxids de nitrogen (NOX), monòxid de carboni (CO), diòxid de carboni (CO2) i hidrocarburs reactius i, virtualment, no genera diòxid de sofre (SO2).\nSeguretat, els sistemes de combustible dels Vehicles que funcionen amb GNV estan “segellats”, cosa que impedeix qualsevol vessament o pèrdua per evaporació. Encara que hi hagués una fuita en un sistema de combustible d'un Vehicle que funciona amb GNV, el gas natural es dissiparia en l'atmosfera perquè és més lleuger que l'aire.\nEl Gas Natural Vehicular és una realitat rendible per a les empreses transportistes (camions i autobusos), flotes de taxis, empreses de transport urbà, empreses de leasing, flotilles d'empresa, serveis de repartiment, etc.\nGas Natural Comprimit (GNC). El GNC és essencialment gas natural emmagatzemat a altes pressions, habitualment entre 200 i 250 bars, segons la normativa de cada país. Pels seus avantatges mediambientals s'acostuma a utilitzar especialment a ciutats amb índexs alts de pol·lució. S'utilitza sobretot per a autobusos, vehicles comercials i transport públic particular (taxis). Els vehicles adaptats de fàbrica per consumir GNC solen acceptar el sistema dual, és a dir, GNC o Gasoil indistintament.\nGas Natural Liquat (GNL). El GNL és gas natural que ha estat processat per ser transportat en format líquid. Per la seva gran autonomia s'acostuma a utilitzar en camions.\nServicei clau en el pany\nAssessoria personalitzada: Estudiem la situació concreta de la seva instal·lació i dissenyem un projecte òptim tenint en compte els condicionants tècnics i econòmics.\nProjecte: Ens encarreguem del projecte integral d'enginyeria.\nExecució: Duem a terme la compra d'equips i materials, així com l'execució del projecte.\nLegalització: Tramitem l'obtenció de les llicències necessàries per a la posada en servei de la instal·lació.\nPosada en marxa: Lliurem formalment la instal·lació i tota la documentació tècnica i legal relacionada. També ens encarreguem de la formació del personal.\nInstal•lació del punt de recàrrega\nInfraestructura de recàrrega:\nEndesa li oferirà un punt de recàrrega que s'adeqüi a les seves necessitats en compliment amb la normativa vigent.\nUna càrrega del 100% del vehicle es produeix en unes 8 hores aproximadament i 20 minuts en la modalitat de càrrega ràpida. Experts professionals d’Endesa s’encarregaran de:\nEstudiar la viabilitat tècnica de la instal•lació.\nAnalitzar la ubicació del punt de recàrrega.\nInstal•lar el punt de recàrrega amb la màxima garantía.\nEl Subministrament Elèctric\nEndesa li facilitarà el contracte del subministrament elèctric i a més:\nLi proporcionarà informació sobre les tarifes elèctriques existents i l’assessorarà sobre les mateixes perquè esculli la que millor s’adapti a les seves necessitats.\nFaciliti'ns les seves dades i ens posarem en contacte amb vostè per informar-lo.


Torna la Lliga Asobal - FC Barcelona\nHomeSeccionsHandbolPrimer EquipNotíciesTorna la Lliga Asobal\nTorna la Lliga Asobal\nAquest cap de setmana arrenca la XXII edició de la competició estatal d’handbol Barça Intersport i Atlètic de Madrid són els màxims favorits\nEl Barça Intersport comença la defensa del títol. (Foto: Arxiu FCB)\nAquesta nova edició de la Lliga Asobal presenta una sèrie de novetats destacables. I és que el retorn de l'Atlètic de Madrid al món de l'handbol, l'ascens d'un històric com Anaitasuna i veure l'actual campió de la competició i campió d'Europa, el FC Barcelona Intersport, defensant el seu títol son tres dels al·licients d'aquesta nova temporada.\nEls que lluiten pel títol\nFC Barcelona Intersport i BM Atlètic són, a priori, els dos clubs que més opcions tenen pel títol. Els blaugranes es presenten aquesta temporada amb les credencials del doblet aconseguit la temporada passada, Lliga i Champions, però els madrilenys, hereus del BM Ciudad Real, ja van demostrar a la Supercopa les seves armes.\nEls blaugranes s'han reforçat amb Viran Morros i Mikel Aguirrezabalaga i els madrilenys, que mantenen l'estructura d'equip que tenien a Ciudad Real, han aconseguit els serveis del pivot Edu Fernández i el lateral danès Nikolaj Markussen.\nCuatro Rayas Valladolid i Reale Ademar de Lleó són els dos equips que poden plantar cara als grans de la competició. Ambdós equips han aprofitat els problemes econòmics que va patir el BM Granollers per incorporar jugadors dels vallesans.\nCuatro Rayas Valladolid ha incorporat l'efectiu extrem Ivan Nikcevic de Granollers i Reale Ademar s'ha emportat Álvaro Ferrer i Juan Andreu de l'equip català.\nFraikin Granollers ha perdut gran part de la plantilla que el va situar com a quart classificat i semifinalista de Copa de la temporada passada. Però l'exentrenador blaugrana Manolo Cadenas podrà tenir, com a cedit, el porter blaugrana Gonzalo Pérez de Vargas. Pérez de Vargas és una de les joves promeses de l'handbol estatal.\nEls nous a la categoria\nDos són els equips que debuten aquesta temporada a l'Asobal. El retorn a la màxima competició d'Helvetia Anaitasuna, que va ser un dels històrics de l'handbol estatal durant els 60, 70 i 80, es va produir en no poder assolir la JD Arrate els compromisos necessaris per estar a Asobal.\nPer la seva banda, BM Osca arriba a l'Asobal per primera vegada en la seva història després d'assolir l'ascens esportiu la temporada passada. Els d'Osca tindran un jove blaugrana cedit a les seves files com és l'extrem Joan Saubich.\nEl debut del Barça Intersport\nEls blaugranes iniciaran la defensa del títol aquest dissabte a les 18.30 h al Palau davant el Naturhouse La Rioja. Els de Logronyo arriben al Palau amb l'extrem Ismael Juárez recuperat de les molèsties físiques. El rus Tioumentsev és dubte i Kallman i Rodríguez són baixes segures per al partit que obrirà l'Asobal al Palau Blaugrana.


Home / Cursos d'especialització turisme i hoteleria / Revenue Management /\n14 sessions / 42 horas lectives\nDel 26 de gener de 2021 al 27 d'abril de 2021 (sessions entre 1 i 3 dies per setmana, de 18h a 21h)\nAprendre a organitzar, coordinar i supervisar un departament comercial. Dominar la direcció estratègica en l'àrea de vendes. Conèixer els fonaments i tècniques de Revenue Management. Aprendre com crear i implementar una estratègia de Revenue Management. Conèixer els conceptes bàsics del màrqueting digital aplicat al sector hoteler. Identificar les claus de l'èxit d'un projecte hoteler en internet.\nLa gestió de l'equip comercial: perfils i competències bàsiques.\nIdentificar les fonts d'ingressos i oportunitats de millora del rendiment.\nConèixer en profunditat els canals de distribució.\nDefinir una estratègia de vendes que permeti maximitzar els ingressos.\nConèixer les aplicacions tecnològiques per a la gestió eficient del Revenue Management.\nReflexionar sobre els nous reptes i innovacions en màrqueting digital.\nDefinir una estratègia de comunicació online i màrqueting digital.\nOptimitzar i millorar els processos de conversió de visites en reserves.\nSistemes d'Informació i Distribució Electrònica en l'hoteleria:\nIdentificar les tecnologies de la informació i comunicació actuals i com aquests s'apliquen en el sector hoteler, així com la infraestructura que requereix el negoci hoteler.\nConèixer els procediments habituals d'aplicació, posicionament i divulgació de contingut en Internet, així com el monitoratge i quantificació de la repercussió mediàtica.\nObtenir i aprofitar la informació dels diferents sistemes de gestió hotelera.\nIdentificar els principals reptes que té el sector per a la distribució electrònica del seu inventari.\nConèixer com la tecnologia d'empreses líders han contribuït en l'evolució del sector en termes de distribució electrònica\nIldefons Moyano: Executive MBA (2012). Universitat Oberta de Catalunya, Barcelona. Hotel Revenue Management (2007). Cornell University, Ithaca, Nova York, USA Bachelor in Tourism Business Management (2000). Univ. Central England; Birmingham, UK TEAT, Diplomatura en Turisme (1999). Turisme Sant Ignasi, Barcelona MEWS, Managing Director Ibèria & LATAM (2018 - actualment) ENSO Hospitality, Managing Director (2015 - actualment)\nFrancesc Teixidó Navarro: Enginyer informàtic i enginyer tècnic en informàtica de sistemes per la Universitat Ramon Llull (URL), Doctor en tecnologies de la informació i la comunicació i la seva gestió, Màster in Project Management (MPM i MUDP) en el mateix centre. Investigador del grup de recerca en Hospitalitat, Turisme i Mobilitat d'HTSI i del grup de recerca Sistemes Electrònics, Telecomunicacions i Anàlisis de Dades (GR-*SETAD) del Campus La Salle de la URL. Professor i CIO en Facultat de Turisme i Direcció Hotelera Sant Ignasi (HTSI-URL).\nEmili Valdero Mora: Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de Barcelona (1989), Postgrau d'Estadística Aplicada en l'Imperial College of Science and Technology de Londres (1994), Diplomat en Estadística per la Universitat de Barcelona (1995), Doctor en Ciències Econòmiques per la Universitat de Barcelona (1998). Va treballar en el Servei d'Estudis de La Caixa en els anys 1990-1991. Ha estat col·laborador d'ESADE en temes d'economia internacional i turisme. Ha publicat diversos llibres i articles sobre l'economia catalana. Des de desembre de 2006 a desembre de 2008 va ser Secretari de Comerç i Turisme de la Generalitat de Catalunya.\n18 i 19 de novembre 2020, de 18h a 20h.\nDesenvolupar en els participants les habilitats necessàries per a dur a terme estratègies de vendes segons la situació del mercat, temporada o esdeveniments especials utilitzant les tècniques i eines de revenue management per a poder maximitzar els ingressos.\nAccions i estratègies claus per a maximitzar els ingressos\nReunions d'estratègia de vendes\nEstratègia de preus i canals de distribució\nAnàlisis per segment de tarifa, canal i mercat emissor\nElaboració del pla d'acció d'optimització d'ingressos per segment\nOlga Cherepanova: professora de Revenue Management a HTSI i directora Regional de Revenue Management & E-Commerce a Comfort Hotel Management\n25 i 26 de novembre 2020, de 18h a 20h.\nDonar a conèixer eines de business intelligence i desenvolupar en els participants les habilitats necessàries per a poder definir l'eina o sistema adequats per a poder portar les anàlisis d'estat de mercat i de la competència, estratègies de preus i la millor manera d'optimitzar els ingressos en qualsevol temporada de l'any.\nIntroducció a Eines de Business Intelligence\nSistemes automatitzats de Revenue management. Exercici - Repte per a guanyar al sistema Idees\nRate shopping tools. Exemple de l'eina\nSTR reports i les seves anàlisis. Exemples i exercicis\nExemple i les maneres d'utilitzar la informació.


Coronavirus a l'Alcoià i Comtat: tornem a risc mitjà amb una incidència de 57 casos per cada 100.000 habitants | ARA Multimèdia\nTardor a les comarques.\nSegons l'actualització de xifres oficials per part de Sanitat feta aquest 19 de novembre, el departament de salut d'Alcoi compta amb 15.829 casos detectats des de l'inici de la pandèmia, 79 de l'última quinzena. Hem perdut 425 persones.\nEscrit per Lirios Silvestre 19 novembre 2021\nLa incidència continua pujant, tot i que ho fa a un ritme molt més lent que en anteriors onades on no teníem la vacunació.\nLes nostres comarques sumen 24 nous casos en els últims dies: 9 a Cocentaina, 6 a Ibi, 5 a Alcoi, 2 a Muro, 1 a Castalla i 1 a l'Orxa. Altres pobles no registren nous positius però mantenen incidència per casos registrats en els últims quinze dies, i són Onil, Benilloba, Gorga i Gaianes. La incidència general a totes les comarques registra de nou un increment i passa de 46 a 57 casos per cada 100.000 habitants, així que entrem de nou en risc mitjà.\nEns fixem en la incidència dels municipis més poblats, els de més de mil habitants, perquè en els més xicotets es dispara amb tan sols un cas. Així, la incidència més alta la tenim a Cocentaina amb 147 casos per cada 100.000 habitants, Muro presenta 85 casos per cada 100.000 habitants, Alcoi 55 casos per cada 100.000 habitants i Ibi 50 casos per cada 100.000 habitants.\nA tots els departaments valencians s'incrementa la incidència. A prop nostre, a la Marina Baixa, superen ja els 250 casos per cada 100.000 habitants. I municipis al nord i oest de les nostres comarques també presenten alta incidència, com Aielo, Ontinyent o Bocairent.\nCoronavirus a l'Alcoià i Comtat: la incidència puja 10 punts fins als 46 casos per cada 100.000 habitants\nSumem un nou mort per coronavirus i la incidència a l'Alcoià i Comtat puja a 35 casos per cada 100.000 habitants 12 novembre 2021


La crisi a ‘Bad Banks’ - El Temps\nLa crisi a ‘Bad Banks’\n“Ja fa deu anys de la crisi del 2008 i encara no gosem dir de què treballem en una primera cita”, diu en Gabriel Fenger en el seu primer discurs com a cap financer del banc Credit International. Els seus treballadors assenteixen amb el cap. Hi ha un sentiment de culpa que el seu nou cap vol que es treguin de sobre. Vol que recuperin l’autoestima, que tornin a ser ambiciosos, que tornin a arriscar. És possible que a l’altre costat de la pantalla hi hagi espectadors que entenguin la difícil posició dels treballadors de la banca en ser culpabilitzats per un sector ampli de la societat d’una crisi que estem pagant tots. Aquesta comprensió s’esvairà ràpidament quan, després d’aquest contacte inicial, s’adonin que darrere d’aquest discurs només hi ha la voluntat de tornar a caure en les pràctiques de sempre, les que van dur els problemes financers que hem acabat pagant entre tots. D’escrúpols, a la sèrie alemanya Bad Banks, n’hi ha pocs. No es pot dir que la ficció enganyi en les seves intencions, amb un títol que fa referència a la creació dels “bancs dolents”, amb els quals es van sanejar els comptes de les grans entitats financeres, i al mateix temps a la maldat dels que formen part d’un sistema prou retorçat per sortir amb beneficis d’un problema que ells mateixos havien creat.\nL’ambició és el motor que mou tots els personatges de la sèrie, fins i tot la protagonista, Jana Liekam, una estructuradora de productes financers que, per la seva joventut, sembla que serà el personatge innocent a través del qual la ficció ens mostrarà la cara més fosca del món de les finances. Res de seguir els tòpics: malgrat la cara de cervatell a punt de ser atropellat per un totterreny, la Jana és tan ambiciosa com qualsevol dels altres, vibra amb la pujada d’adrenalina dels beneficis i només pensa en la seva carrera (deixant enrere el seu marit i la filla sense gaires vacil·lacions). Bad Banks la fa servir com la porta d’entrada d’un món que es presenta com un tauler d’escacs amb múltiples jugadors en què és fàcil convertir-se en el peó que algú decideix sacrificar en la seva jugada. A diferència de Billions, plantejada com un duel, aquí hi ha molts personatges que s’ataquen entre ells alhora. Els interessos ocults, les traïcions i les aliances formen part de la mecànica de la sèrie, els quals generen conflictes que capten fàcilment l’interès dels espectadors, encara que no sàpiguen exactament de què parlen els personatges tret que tinguin uns bons coneixements del funcionament del sector financer.\nBad Banks no és gens didàctica perquè el seu objectiu no és ser un curs accelerat d’economia. El que li interessa, sobretot, és retratar la manca d’ètica dels personatges amb el teló de fons de la crisi econòmica (és una de les poques sèries europees que ha tocat aquest tema), i per això no li cal aturar-se a explicar què és un producte estructurat, per exemple. De vegades això du el guió a fer èmfasi en les reaccions dels personatges (les expresions dels actors comuniquen de forma molt clara si el que està passant és el que el seu personatge vol o no) per assegurar-se que, malgrat no entendre ben bé els detalls del que està passant, l’espectador no desconnecti de la història. Les bones interpretacions són un punt fort de la sèrie. Els actors troben diferents matisos en personatges que, tenint tants elements en comú, podrien semblar el mateix. Això fa que sigui fàcil trobar-se patint per aquests individus execrables i també per la Jana, en Fenger, en Jacoby o la Thao, principals protagonistes d’aquesta Joc de Trons de les altes finances en què no hi ha decapitacions, però sí pèrdues de capital.\nCreador: Oliver Kienle\nRepartiment: Paula Beer, Barry Atsma, Marc Limpach.\nTemporada en emissió: 1\nCanal: Sundance TV (a Movistar i Vodafone)


Qui som - Senplag\nQui som\t4sb3U2n7sVwt3zt3jC\t2018-07-11T18:01:54+00:00\nSenplag és una empresa dedicada a l’assessorament i l’oferta de serveis globals en el control de plagues. Posem a disposició del client un suport professional expert en el sector i amb un ampli coneixement en els productes i mètodes d’aplicacions fitosanitàries. Oferim un servei adreçat al client des d’un tracte de proximitat i acompanyament en la consecució dels seus objectius.\nLa consciència ambiental de Senplag ens porta a utilitzar estratègies de control integral de plagues que combinen diferents mesures sempre amb la voluntat de trobar l’actuació més innòcua possible. Així, tenim en compte solucions físiques, mecàniques, biològiques i culturals abans de fer ús de plaguicides químics, buscant així mantenir el màxim equilibri en l’entorn natural.\nA Senplag desenvolupem la nostra actuació mitjançant protocols i oferint propostes responsables amb el medi ambient. És per això que treballem de forma metòdica, seguint accions molt ben definides:\n– Realitzem inspeccions prèvies per a diagnosticar la situació de les instal·lacions i espais amb l’objectiu d’establir amb claredat quins són els problemes existents i la seva gravetat, alhora que identifiquem també les amenaces que poden suposar un risc d’infestació.\n– Elaborem un pla d’actuació integral per a combatre la plaga si ja existeix o bé per evitar-la si encara no s’ha produït o hi ha risc de que es repeteixi. En aquest pla indiquem totes les actuacions que cal dur a terme segons les necessitats de cada àmbit i ens encarreguem personalment de la seva aplicació perquè el client disposi d’un servei ràpid i efectiu.\n– Oferim la vigilància i seguiment de l’estat de la plaga. D’aquesta manera garantim la correcta aplicació del pla d’actuació integral i confirmem que la plaga s’eradica o es manté lluny dels espais que volem protegir.\n– Assessorem en l’adequació d’espais per impedir que es produeixi una re infestació de la mateixa plaga o d’altres i mantenim la vigilància si així ho desitja el client per saber en tot moment quins són els riscos que hi poden haver en el futur i com prevenir-los.\nEn tot aquest procés, mantenim el compromís de Senplag amb el medi ambient i proposem al client l’aplicació de les mesures més efectives intentant respectar sempre, en el marge del possible, l’ús de mètodes i productes que no alterin l’entorn natural de cada àmbit ni puguin ser perillosos per les persones o éssers que hi interactuen. És per això que busquem solucions seguint un ordre de gran sostenibilitat:\nQuè ens fa diferents? El respecte per l’ecosistema ambiental\nLa marieta al nostre logotip explica la nostra filosofia.\nSi una marieta és suficient per combatre el pugó d’una planta, per què hauríem d’aplicar-hi un tractament químic que pot impactar ambientalment?\nAixí és Senplag. Busquem solucions per combatre plagues o reduir-ne l’aparició sense fer ús de propostes químiques, considerant aquestes com la última solució possible. Per això optem per implantar mesures culturals, mecàniques o biològiques que ens allunyin del seu ús.\nEns hem plantejat mai fer cultius diferents? Si sempre es planten les mateixes coses, és difícil que les plagues desapareguin. Alternant es pot trobar l’equilibri de l’ecosistema.\nSón barreres físiques que eviten la proliferació de la plaga.\nSi tenim un problema de mosquits, la solució més fàcil i innòcua seria posar una mosquitera, oi?\nPoden ser mesures preventives o reactives segons si s’efectuen abans o després de l’aparició de la plaga. L’ús de feromones o la incorporació de marietes poden donar grans resultats.\nApliquem plaguicides amb totes les mesures de protecció necessàries i amb una pla de recomanacions per a l’usuari que ha de conviure prop de la zona tractada.


L'exjugador del Barça B Edu Bedia també fitxa pel 1860 Munic, on es trobarà amb Ilie - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nL'exjugador del Barça B Edu Bedia també fitxa pel 1860 Munic, on es trobarà amb Ilie\nLa bona temporada del Barça B no ha passat desapercebuda per la secretaria tècnica del 1860 de Munic. Tant és així que el segon equip de la capital bavaresa comptarà l'any que ve amb dos exjugadors del filial blaugrana. Si la setmana passada es feia públic el fitxatge d'Ilie Sánchez, aquest dilluns s'ha sabut que també Edu Bedia jugarà a l'històric club alemany, que busca el retorn a la Bundesliga.\n16/06/2014 - 16.30\nEdu Bedia ha marcat 7 gols aquesta temporada amb el filial blaugrana (Foto: www.fcbarcelona.cat)\nBedia, de 25 anys, va arribar l'any passat al Mini per donar experiència a un equip molt jove. Tot i que inicialment va fitxar per dues temporades, el migcampista càntabre, un dels jugadors més utilitzats per Eusebio, ha fet ús d'una clàusula que li permetia alliberar-se del contracte.


Domik na Fontane Odessa Ucraïna - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nVeure tots els 1.402 allotjaments a Odessa.\nDomik na FontaneChubaevskaya Street, 6, Primorsky, Odessa, Ucraïna, 65049 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en2comentarisDomik na FontaneVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosMolt bona ubicació 8,8Veure el mapaVeure totes les 39 fotos8,8Ubicació\nOpcions d'habitacióMés fotos i detallsHabitació Doble petita (Small Double Room)...10 m2bany compartit1 llit dobleFixa les dates per veure preusMés fotos i detallsHabitació Quàdruple amb Dutxa (Quadruple Room with Shower)...35 m2plat de dutxa2 llits individuals i 1 lli...Fixa les dates per veure preusMés fotos i detallsHabitació Doble (Double Room)...18 m2plat de dutxa1 llit extragranFixa les dates per veure preusMés fotos i detallsHabitació Estàndard Doble amb bany compartit (Standard Double Room with Shared Bathroom)...10 m2bany compartit1 llit extragranFixa les dates per veure preusMés fotos i detallsHabitació quàdruple amb aire condicionat (Quadruple Room with Air Conditioning)...22 m2plat de dutxa2 llits individuals i 1 lli...Fixa les dates per veure preusMés fotos i detallsHabitació Econòmica 2 llits (Budget Twin Room)...10 m2bany compartit2 llits individualsFixa les dates per veure preusMés fotos i detallsHabitació estàndard amb 2 llits individuals i bany compartit (Standard Twin Room with Shared Bathroom)...12 m2bany compartit2 llits individualsFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Domik na Fontane és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Odessa. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Domik na Fontane també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Odessa. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, escriptori, ventilador, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Domik na Fontane és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Odessa.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésInformació útilEntrada/SortidaHorari d'entrada des de: 14:00Horari d'entrada fins a: 22:00Horari de sortida des de: 08:00Horari de sortida fins a: 12:00L'allotjamentNombre d'habitacions: 7Mostrar més


Càmping Malvarrosa-Corinto - Sagunto Accesible\nCarrer del Cigne, 46529, Sagunt.\n962 60 89 06.\nSituat en zona plana, amb paviment asfaltat, de terra compactada i empedrat.\nDisposa de zones de terra no compactada.\nExisteix senyalització contrastada, sense relleu i no homologada, indicant espais i itineraris.\nExisteix una zona de pàrquing per a clients a l’interior del càmping. Sense places específiques reservades per a persones amb discapacitat física.\nFísica / Visual\nAccés al recinte des de la zona de pàrquing, situada al costat de la recepció, sense desnivell, amb més de 150 cm d’ample lliure de pas. Paviment homogeni. Sense obstacles ni elements voladissos.\nL’accés des del pàrquing és totalment obert, manca de porta.\nAccés sense desnivell.\nMostrador de 116 cm d’altura.\nTaula alternativa per a l’atenció a usuaris de cadires de rodes de quatre potes, amb 74 cm d’altura, 58 cm d’ample i més de 60 cm de fons.\nMostrador de 116 cm d’altura proveït de mampara.\nSense il·luminació directa.\nMostrador sense bucle magnètic d’inducció.\nEl recinte disposa de pàrquing, recepció, zona de càmping, jardins, apartaments, supermercat, lavabos comuns, gimnàs i bar restaurant. Permet l’accés directe a la platja. Des de l’interior del càmping es pot accedir als apartaments Concha del Mar.\nA la zona de recepció, gimnàs i apartaments Malvarrosa, paviment empedrat i asfaltat. En zona de càmping, paviment de terra compactada. A la terrassa del restaurant, paviment d’arena no compactada.\nPoden existir en l’itinerari passarel·les amb desnivell lateral sense protecció.\nAccés a la platja amb passarel·la de fusta, no permet l’aproximació a la riba. La platja no compta amb zona adaptada per a persones amb mobilitat reduïda.\nAccés als apartaments Concha del Mar mitjançant escala.\nEn zones enjardinades, itinerari amb protecció lateral.\nEn zones enjardinades, itinerari amb protecció lateral. Al càmping, itinerari sense delimitació lateral respecte a les parcel·les.\nPoden existir desnivells i escalons aïllats en l’itinerari sense senyalització tacte-visual.\nPoden existir elements voladissos i obstacles sense senyalitzar en l’itinerari.\nEl càmping Malvarrosa-Corinto disposa de dos apartaments situats a la planta baixa i dos dúplexs a la primera planta, amb accés mitjançant escales.\nAccés als apartaments de la planta baixa sense desnivell, amb paviment empedrat.\nEls apartaments de la planta baixa disposen de dos dormitoris, saló, lavabo, cuina i terrassa. Els apartaments dúplexs disposen de tres habitacions, dos lavabos, un saló, cuina, tres terrasses i jardí.\nPorta d’accés als apartaments de doble fulla, amb més de 120 cm d’ample lliure de pas, amb cella de 4 cm exterior i interior. Portes de l’interior de l’habitatge amb 70 cm d’ample lliure de pas.\nObertura d’accés a la cuina de 61 cm d’ample lliure de pas. La cuina disposa de fogons situats a 92 cm d’altura. Armaris amb 138-182 cm d’altura.\nPorta d’accés al lavabo amb 60 cm d’ample lliure de pas. Lavabo amb faldó, situat a 84 cm d’altura. Accés de transferència frontal al vàter de 77 cm i de 30 cm en tots dos laterals. Accés a la dutxa amb porta de 58 cm i escaló de 14 cm.\nPortes contrastades respecte a la paret.\nWifi gratuït en tot el recinte.\nTotes les portes disposen d’espiell.\nSense informació escrita sobre espais i itineraris.\nPorta d’accés de doble fulla amb més de 120 cm d’ample, amb cella de 6 cm.\nPaviment homogeni i antilliscant.\nEl recinte permet comunicació visual amb l’exterior.\nHorari: de 9.00 h a 23.00 h tots els dies.\nMenú adaptable per a celíacs amb previ avís.\nAccés mitjançant passarel·la amb paviment empedrat, de més de 120 cm d’ample lliure de pas. Sense protecció lateral.\nPortes d’accés a l’interior de 112 cm d’ample lliure de pas.\nPaviment homogeni i antilliscant a l’interior.\nTaules bipeu, de 72 cm d’altura, 70 cm d’altura lliure inferior, més de 120 cm d’ample i 30 cm de fons lliure inferior.\nCorredor entre taules d’aprox. 90 cm d’ample.\nCompta amb una terrassa amb paviment d’arena no compactada. Amb taules de quatre potes de 72 cm d’altura, 70 cm d’altura lliure inferior, 65 cm d’ample i més de 60 cm de fons lliure inferior.\nAccés mitjançant passarel·la amb paviment empedrat, de més de 120 cm d’ample lliure de pas. Sense protecció lateral. Paviment homogeni i antilliscant a l’interior.\nPoden existir peluts aïllats en l’itinerari.\nCarta amb textos de font mitjana de baix contrast cromàtic.\nCompta amb una terrassa amb paviment d’arena no compactada.\nPorta d’accés parcialment de vidre.\nNo disposen de taules redones.\nL’interior del bar/restaurant permet comunicació visual amb l’exterior.\nAccés mitjançant escala de quatre esglaons. Amb passamans a banda i banda.\nEspai lliure en corredors d’almenys 100 cm.\nPorta parcialment de vidre.\nEl càmping compta amb un lavabo unisex adaptat.\nAccés mitjançant rampa de 8,2% d’inclinació, 620 cm de longitud i 120 cm d’ample. Amb passamans doble a un costat situat a 73-90 cm d’altura.\nPorta de la zona de lavabos sense desnivell, d’obertura cap a dins, amb 120 cm d’ample lliure de pas. Sense moll de retorn. Davant de la porta es pot inscriure un cercle de 150 cm de diàmetre.\nPorta del lavabo d’obertura cap a dins amb manilla tipus C, amb 81 cm d’ample lliure de pas. Sense moll de retorn. Davant de la porta es pot inscriure un cercle de 150 cm de diàmetre.\nEn cas d’emergència, el forrellat permet obertura des de l’exterior.\nDins de la cabina es pot inscriure un cercle de 120 cm de diàmetre.\nLavabo sense pedestal, de 85 cm d’altura. Altura lliure inferior de 71 cm i 60 cm de fons. Aixeta monocomandament.\nEspill no inclinat amb vora inferior a 100 m del sòl.\nAccés al vàter de 60 cm per la dreta, 98 cm per l’esquerra i 106 cm d’accés frontal. Seient del vàter situat a 46 cm d’altura.\nBarra de suport abatible a la dreta, situada a 57-74 cm d’altura.\nSense sistema d’alarma dins del lavabo.\nDutxa en sòl continu. Seient abatible fix a la paret, de 50 cm d’altura, 45 cm d’ample i 40 cm de fons. Aixeta situada a 106 cm d’altura, monocomandament. Sense barra de suport.\nLlitera per a canvi de bolquer en l’exterior, situada a 93 cm d’altura.\nIl·luminació sense temporitzador.\nÉs possible llogar un servei durant tota l’estada en del càmping.\nAccés mitjançant rampa de 8,2% d’inclinació, 620 cm de longitud i 120 cm d’ample. Amb passamans doble a un costat. Sense sòcol de protecció a un costat. Sense senyalització tacte-visual al principi i al final. Paviment antilliscant.\nLavabos d’homes i dones sense senyalitzar.\nPorta dels lavabos contrastada respecte a la paret.\nIl·luminació homogènia sense temporitzador.\nAmb banda lliure inferior en porta de cabina.\nNo existeix cabina adaptada als lavabos públics del càmping.\nLavabos d’homes i dones senyalitzats amb pictogrames homologats, no tàctils, contrastats, situats a 180 cm d’altura.\nPreviousPrevious project:Complex turístic La PinadaNextNext project:Apartaments Concha del mar


Música per a obres de concert\nClica aquí per accedir als àudios i vídeos\nVirtual Cantània 2021\nL'activitat per escoles de 3r a 6è de primària Virtual Cantània es va celebrar amb èxit a la sala gran de L’Auditori.\nLes escoles han treballat durant tot un any en una cantata de nova creació al llarg de tot l’any. Aquí en podeu veure algunes de les instàntànies realitzades per la fotògrafa Marta Pich\nLlegeix més i Mira les fotografies\nVirtual Cantània 2020\nLes noves tecnologies són per tot arreu i han vingut per quedar-s’hi. En Marcel s’ha instal·lat una aplicació d’intel·ligència artificial i està descobrint un univers que el fascina. Fins on arribarà el poder de seducció d’aquest món virtual? Les escoles treballen una cantata de nova creació al llarg de tot l’any, amb 3 sessions de formació obligatòries per als mestres. Finalment la interpretaran a l’escenari.\nLes set edats, 2013\nLes set edats és una cantata per a cor de veus mixtes i acompanyament que es va escriure durant l’any 2013 i que es va estrenar a Badalona en la versió per a cor i banda simfònica.\nÉs una obra inspirada en un text de William Shakespeare conegut com "The seven ages of man" ("Les set edats de l'home") de l'obra As you like it (Com vulgueu).\nLa cantata fa un repàs del recorregut vital de les persones, des del naixement fins a la mort. La música de cada capítol il·lustra les diverses etapes i acompanya el text per explorar sentiments, raonaments, anècdotes i vivències de tota mena. Tot fent servir un llenguatge directe i accessible, Les set edats mira de crear una experiència emotiva tant per als intèrprets com per al públic que la rep.\n1714 cançó per la XX trobada de corals de secundària de Catalunya\nVila Encantada, 2012\n3 cançons per a tenor i piano, 2006\nHimne del Masies de Voltregà, 2006


La Ipad 2, des de la nostra perspectiva - Geofumadas\nLa Ipad 2, des de la nostra perspectiva\nmarç, 2011 Apple - Mac, ArcGIS-ESRI, AutoCAD-AutoDesk, innovacions, Microstation-Bentley\nAhir ha estat un dia molt emocionant per als fanàtics de tecnologies Apple, principalment els usuaris actuals i potencials de les tauletes Ipad. Malgrat que els keywords que saturen avui els cercadors en el tema caminen preguntant sobre crítiques a la Ipad 2, si convé comprar-se una ja, si es podrà actualitzar una Ipad 1 i novetats que ha portat la segona generació d'Ipads; jo vull concentrar-me en un tema més analític de la meva percepció i que va més a to amb una suculenta tassa de cafè moca amb mitja unça d'amaretto.\nSteve Jobs, el geni darrere de la Ipad 2\nAhir m'interessava donar seguiment a l'assumpte, després de cercar en molts mitjans que no passaven d'avisar les suposicions, vaig acabar per anar-me'n a Twitter, on cada minut podia veure una mica del que s'estava oferint en la presentació; les famoses transmissions en viu només em van portar a agafar un cuc que m'ha costat treure de la Netbook. Finalment vaig veure les revisions formals dels mitjans influents ia la nit el vídeo en alta definició que Apple va penjar a la seva pàgina.\nA nivell de màrqueting, realment un gran episodi, des de les filtracions d'com seria, l'expectativa, i l'esdeveniment en si tot un espectacle.\nEl geni darrere d'això segueix sent Steve Jobs, que encara que està retirat per salut ha demostrat ser el líder carismàtic d'aquesta nova etapa d'Apple. No que l'home tingui gran carisma, el seu cinisme, arrogància i mofa dels competidors podria ser considerat per molts fins mancat d'ètica; però ho fa tan bé i tan natural que fins vam acabar gaudint el moment.\nL'home ha demostrat tenir més d'una vida, veure-ho sortir a l'escenari, una mica prim però amb el mateix sentit d'humor és admirable. Segur que és un home que s'ha guanyat moltes crítiques, sumades a les que ha de portar des de la seva escola com un clàssic "estudiós", Cosa que no canvia molt amb el seu estil de vestir" fatalment informal ". Però ningú pot fer molt amb criticar un dels icones de la Vall del Silici, indiscutible exemplar del que significa tenir enginy i materialitzar amb tant estil. Ja voldríem haver estat copartícips en almenys una de les seves 230 premiades patents.\nAixí que, entre el protagonisme de Jobs i la credibilitat d'Apple, que ara està per tot arreu amb les seves petites botigues blanques, sembla que la Ipad 2 tindrà una bona acollida.\nPotencialitats de la Ipad 2\nDefinitivament, la tauleta va per ser gran en 2011. Fa just un any les caricatures sobraven, fent burla de Jobs presentant el seu "Iphone 4 en 1", El s'asemejaron a una Pedra Roseta d'Egipte, Van qüestionar la seva grandària, que no tingués USB, que no tingués càmera, que no suportés flaix, en fi.\nPerò un any després, es van vendre 14 milions d'aquestes coses. Els competidors han fet equips millors, però ningú ha aconseguit vendre tantes com per marcar tendència o robar-li un percentatge considerable. Aquesta raó porta a Jobs a dir que no li demanin una ranura USB a un objecte tan pulcre, que una ploma digital és innecessària ... difícil d'entendre però vingut d'Apple, marcarà tendència finalment, així com hem acabat acceptant Itunes com a única porta d'entrada .\nAra, es llança una versió que simplement amb el processador Core Duo que porta, ha fet brillar els ulls dels desenvolupadors. Fins ara, amb aplicacions, moltes d'ella bastant elementals s'usava la Ipad per rutines bastant simples, unes quantes es van fer summament especialitzades, però incloses les gratuïtes van arribar a ser la increïble suma de 63,000 llistes per a descàrrega. Definitivament, ara crec que sí, tindrem AutoCAD WS tal com està en la versió web, millor i gratuït (espero). Igual, no dubto que ESRI ja estigui pensant en alguna cosa gran no només amb ArcPad, i Bentley, segur donarà un vist bon al prototip que l'any passat vaig poder tenir a les mans a Amsterdam.\nAltres millores li porten atractiu en aplicacions, com les dues cambres i el giroscopi, amb el que crec podrem fer meravelles en el tema geoespacial. Ara el GPS podrà integrar brúixola i càmera al mateix temps, potencial que la fotogrametria i les tecnologies Lidar podran aprofitar amb aquest processador. Les aplicacions noves que s'han mostrat són només per reptar als desenvolupadors, edició de música i vídeo amb els dits, amb un rendiment increïble del processador, són atractius que segur ja van despertar el crit en les indústries del disseny.\nLa resta de canvis són mer glamour, el cobertor multiús, en color blanc, que ara sigui més lleugera, més colors ... són només una obligació de la tendència d'Apple per fer coses que no només corren bé sinó també es veuen agradable.\nEl problema amb Adobe.\nAquest és un tema de fons, molt delicat realment. Apple ha decidit, i no crec que canviï en el temps, evadir suport per a flaix en les tauletes Ipad. El foc creuat ha estat a alt nivell entre dues molt grans.\nEl problema d'això, és el desenllaç final. Un dels dos acabarà sent seriosament danyat. Al meu criteri, qui la porta de perdre és Adobe per les següents raons:\nPer Adobe, flash és una línia de gran importància. Va comprar Macromedia per assassinar els competidors d'Illustrator (Freehand) i Photoshop (Fireworks), però la combinació que s'ha fet entre Dreamweaver i Flash a Adobe Air és un tema en què han pensat amb serietat i on convergeix tot el potencial d'Adobe a la gestió de continguts per a Internet.\nMentrestant, Apple és una companyia amb el seu propi caprici, va sobreviure ser l'eina d'una elit per molts anys. Va guanyar i guanya molts diners amb el que fa, pel que no donarà el seu braç a tòrcer per vectors animats. A més, porta la davantera en el posicionament d'usuaris que es connecten per mitjà de mòbils.\nAvui ha circulat la notícia que Walt Disney ha comprat Rocket Pack, Que porta aquest propòsit, desfer-se de la seva dependència de flash i al mateix temps treballar aplicacions fora de l'App Store. De manera, que tindrem un any difícil, Adobe associant-se amb els altres grans que fan tauletes i programari d'ús popularitzat; Apple en el seu caprici, explotant la seva posició i tots els usuaris potencials esperant que es decideixin si les granges de pollastres de Farmville podran cultivar-se en la Ipad 2.\nGran any per al tema de rajoles. Així com ho van ser les Netbook fa uns tres. Si hi ha alguna cosa de guany en això, és saber que cada dia més mercat es bolca cap a Apple, que té algú que el defensi amb estil i plata. Segur si aconsegueix major posició en el mercat, baixaran els seus preus i es multiplicaran les aplicacions, que són al final les que ocupem.\nQue si val la pena comprar-se una Ipad 2?\nSí, si es té la plata, per comprar una d'64 GB d'una vegada, perquè no hi ha upgrade.\nSí, si ja s'havia decidit comprar una, ja que té el mateix preu.\nSí, perquè valdrà el mateix durant tot l'any.\nSí, si s'ocupa immediatament i li vam treure profit a no caminar carregant cables, ratolí, motxilla i, si considerem que estar connectat contribueix a ser més productius -de plata i no només de glamour-.\nEl que és segur, és que ja no té cap sentit comprar-se una Ipad 1, que a partir d'aquest mes començaran a vendre com feu donació a qui pagui menys.\nPer mentre, nosaltres del mundillo geoespacial, a esperar que AutoCAD W, ArcPad per a Ipad i Project Wise Navigator ens obliguin a decidir-nos per una Ipad 2.\nNo, no tinc en venda el meu Ipad, encara.\nmissatge anterior«Anterior Esperant la Ipad 2\nsegüent post Long Now, un fumada de 10,000 anyssegüent »\n2 Replies to "La Ipad 2, des de la nostra perspectiva"\nGràcies per la dada javi.\nquan el teclat de l'iPad es col·loqui al mig de la pantalla pots baixar-lo tenint premut la tecla dreta sota i premeu fixar i ok ..


Escrits de L'Home Fosc: L'ARENA DEL NO TEMPS INFINIT\nL'ARENA DEL NO TEMPS INFINIT\nA Sant Hilari Sacalm tenen una associació amb un nom ben curiós, són Excèntrica Aula Taller d'Art, i regularment convoquen activitats artístiques diverses. Una de les activitats l'anomenen el Tornemi, aquesta primavera han realitzat la número deu, i l'han subtitulat Tàndems Artístics. La Maite Tarres i jo mateix érem un dels tàndems. Ella va crear un quadre i jo vaig escriure un relat inspirat en ell. Altres cops ho han fet a l'inrevés. Avui doncs us penjo relat i pintura.\n"El Big Bang" - Maite Tarrés - 2012\nL’arena del no temps infinit\nM’havia de colpir la seva presència? D’entrada em va semblar una persona normal, tímida i poc enraonadora, però de mica en mica ens va créixer una percepció de solidesa, no exposada a la primera impressió; calia saber-ne la persona per opinar.\nLa seva obra em va semblar captivadora quan, desemboirat de prejudicis, la vaig copsar millor. Sé que era un diumenge plujós, però no era important, perquè allí on les variants del gris i el negre dominaven el llenç, hi veia colors. I ella, triomfant sobre la tela blanca, atapeïa de matèries bàsiques un horitzó que de bell antuvi no se’ns feia intel·ligible, com el mateix missatge de l’explosió primària. Un altre big-bang era possible. Com en tota relació, vàrem passar del desconeixement a la fascinació, del neguit a la certesa, dins d’un esclat de colors brillants. I en l’ontogènesi dels mots i de la mútua comprensió, hi brollava la llum, com en una font d’inspiració estel·lar.\nA l’estudi, aquella gran pintura dominava l’espai, mostrant un contingut clar i precís, amansiu. Era un retrò amalgamat de bigues que, amb la intenció de fugir de la pròpia tela, s’expandien com el missatge mateix de la vida. Sols podia reflectir-se a la pintura en el seu destí. Infinit, inabastable. Fent evident i visible allò incomprensible a la nostra ment. Una creació de vida sorgida d’una mort inevitable. L’inici d’uns fets són el final d’altres, com la meva incipient avinença en l’amor per la bellesa, o per una futura harmonia en creixement. L’expansió del treball depenia de l'observació. I la vida ens demana observadors per ser encisadora i tangible.\n—T’agrada la pintura? —va acabar per demanar-me ella.\n—És misteriosa, i atractiva. Captiva els sentits. Hi veig un neguit per fugir de la tela.\n—El seu destí va més enllà d’un llenç, però la nostra visió del moment no pot viatjar tan lluny, i el nostre coneixement, malgrat els eons, sols ens du a parlar del seu hipotètic naixement. Cal viure el camí de la seva creació vital. Tu i jo sols som dos granets de sorra en el seu camí, escalfats per un sol rutilant.\nEmergint en un somriure, i sense requerir-ho, volíem un futur que ens mostrés noves realitats. En la quietud decidírem que, a la nostra vida, faríem néixer a tothora explosions d’amor etern. Perspicaços en l’arena d’una platja que no pararia de créixer, fora del no temps i de qualsevulla comprensió.\nFerran d'Armengol - Terrassa/Sant Hilari Sacalm\nDesembre 2016- Març 2017\nEl cap de setmana del 24 al 26 de març es va fer l'exposició i tot un plegat d'activitats al voltant de la trobada i els tàndems sota el programa al que us enllaço.\nImatge cedida per l'amic Miquel Santaeulalia\nLa utilització d'aquestes imatges en aquesta entrada ha estat amb el permís dels autors. Qualsevulla utilització de les imatges no es pot realitzar sense el permís exprés dels autors.\nPublicat per Ferran d' Armengol a 22:43\nEtiquetes de comentaris: artístics, Contes, excèntrica, Fantasia, fantàstic, Relats, Sant Hilari Sacalm, tàndems, tàndems artístics, tornemi\nLA MARE DEL MERCADER\nNO ESTAN FETS PER A VOLAR


L’avantatge més ampli per a un líder de les principals lligues europees\nEl FC Barcelona suma nou punts més que l’Atlètic de Madrid i és el primer classificat de les lligues europees més destacades amb el marge més gran sobre el segon\nEl cap de setmana del 14-15 de maig la Lliga BBVA 2015/16 tancarà el teló. Per a aquesta data, només falten vuit jornades i 24 punts per disputar-se. Com en la competició domèstica, totes les altres lligues europees afronten el gran final de curs, aquesta temporada una mica avançat per la disputa de l’Eurocopa, la Copa Amèrica i els Jocs Olímpics.\nLa lluita per aixecar el títol de campió, doncs, arriba al tram final a gairebé tot el continent. De fet, en les principals sis lligues europees per coeficient UEFA (l’espanyola, l’alemanya, l’anglesa, la italiana, la portuguesa i la francesa), només el París Saint-Germain ja ha guanyat la seva competició. Ho va fer el 13 de maig passat, després de golejar el Troyes (0-9), que va deixar el Mònaco a 25 punts a falta de 24 per disputar-se’n a la League 1. Un fet poc habitual, perquè en les altres cinc grans lligues europees, així com en una altra d’històrica com l’holandesa, hi ha un total de 27 equips que, matemàticament, encara poden ser campions. Però, de tots aquests, el que està més ben situat és el FC Barcelona.\nAmb 24 punts per disputar-se a la Lliga BBVA, actualment els de Luis Enrique sumen nou punts més que el seu immediat perseguidor, l’Atlètic de Madrid, i deu més que el tercer classificat, el Reial Madrid, que serà el proper rival dels de Luis Enrique. Així doncs, és el líder més destacat: el Bayern i el Leicester sumen cinc punts més que el Borussia Dortmund i el Tottenham, respectivament, mentre que la Juventus en té tres més que el Nàpols i el Benfica i l’Ajax van dos punts per davant de l’Sporting Clube i del PSV.\nEl Barça també és el líder amb la diferència de gols més àmplia, amb un +62 (86 gols a favor i 24 en contra). El segueixen el Benfica (+53) i el Bayern de Munic (+52). A més, és l’equip que més victòries ha assolit, amb 24 triomfs dels 30 possibles, i el líder amb més punts (76).\nCOMPETICIÓ LÍDER PUNTS PD/PT* RESULTATS +/-\nLliga BBVA Barça 76 30/38 24 4 2 86 24\nBundesliga Bayern 69 27/34 22 3 2 65 13\nPremier Leicester 66 31/38 19 9 3 54 31\nSerie A Juventus 70 30/38 22 4 4 55 16\nPrimeira Liga Benfica 67 27/34 22 1 4 71 18\nEredivisie Ajax 68 28/34 21 5 2 68 18\n* PD/PT: Partits disputats fins ara / Partits totals que s'han de jugar\n* PG: Guanyats / PE: Empatats / PP: Perduts


El rvshare peer-to-peer arriba a un milió de dies de lloguer - Camper - Rv\nLa RV compartida entre pares pega 1 milió de dies de lloguers\nL’estil de vida de la RV està assolint noves dades demogràfiques i en constant creixement. I les empreses de lloguer de vehicles de vehicles peer a peus fan que la vida a la RV sigui molt més fàcil.\nRVshare és una de les principals empreses de lloguer de vehicles de vehicles peer-to-peer i una de les primeres empreses que va comercialitzar el 2013. RVshare acaba d’arribar a una fita important, la seva jornada de lloguer d’un milió. Això té molts dies de viatge en vehicles autònoms i una fita que la marca va assolir després de dos mesos de rècord.\n'El mes de juny va ser el més gran que mai. S'han vist un nombre sense precedents de visites i reserves de llocs i es preveu que aquest impuls continuï durant tot l'any. Estem experimentant un ressorgiment en els viatges de RV perquè ofereix una gran flexibilitat en la planificació de les vostres vacances, especialment per a grups i famílies. Amb aquest model peer-to-peer, el viatge RV és més accessible i assequible que mai ”, va dir Jon Gray, director general de RVshare.\nRegla on comparteix la RV\nEls principals mercats de lloguer de vehicles mòbils per a RVshare al juny del 2019 van ser els següents: Spokane, Washington; Grand Rapids, Michigan; Boise, Idaho; Denver, Colorado; i Tacoma, Washington. Observeu alguna cosa semblant sobre aquests llocs? Ho fem: Les seves oportunitats d’aventura a l’aire lliure combinades amb els principals aeroports. Voleu cap a dins, agafeu un lloguer de vehicles i coneixements d’un local i sortiu per a una aventura basada en la RV.\nSi voleu experimentar l'estil de vida de RV unes quantes vegades a l'any sense la molèstia i els costos de la propietat de vehicles autònoms, o si sou un propietari de vehicles automòbils que odia veure que el vostre autocaravana es manté al ralentí bona part de l'any, els llocs web i les aplicacions de lloguer de vehicles de vehicles entre pares són una gran resposta.\nA més de RVshare, hi ha moltes altres opcions de lloguer de vehicles automàtics. Hi ha lloguers de vehicles tradicionals en llocs com Cruise America, i hi ha altres opcions peer-to-peer com Outdoorsy i fins i tot Turo.\nTuro, l’aplicació per compartir vehicles, coneguda per vehicles únics i de gamma alta, ha començat a entrar en aquest mercat en creixement. Recentment, la plataforma va començar a llogar una furgoneta d’aventura de Jimmy Chins.\nSegons diversos informes, enquestes i dades de la indústria de la indústria, els viatges de vehicles autònoms van augmentant. RVshare té un estiu rècord i espera continuar batent rècords durant la resta de l'any.\nEl càmping basat en vehicles està actualment calent en tots els fronts. Tant si el truqueu com a càmping de cotxes, autocaravana, vida en autocaravana o desbordament No hi ha que negar que sortir a una aventura basada en un vehicle on tinguis totes les comoditats i material a l’aire lliure que tinguis a casa és una atractiva perspectiva per a un públic ampli i divers.\nPassi de classe: membres del gimnàs per a la no participació\nPersonal de REI: què donaven\nChevrolet es va fent gran amb el Silverado HD 2020\nOptptica assequible: Hawke Endurance ED Spotting Scope Review


Jumilla, les “varietats oxidatives”, i 25 anys de vi espanyol | Blog Vila Viniteca\nPer Enrique Calduch\nEren finals d’octubre del 1994, és a dir, fa gairebé 25 anys, que en un “atrotinat” Peugeot 205, el periodista i crític vinícola Andrés Proensa i jo, circulàvem des de Madrid a la localitat murciana de Jumilla. Ell conduïa i jo anava amb un mapa de carreteres sobre les cames perquè encara no hi havia autopista a Múrcia, i calia sortir-se per la d’Alacant en Chinchilla de Montearagón i ficar-se per un laberint de carreteres secundàries. Teníem una cita al Consejo Regulador de la Denominación de Origen de Jumilla amb tres vocals encarregats i el secretari, per tal de valorar la manera de “posar Jumilla al mapa vinícola”, com deien ells. L’intermediari havia estat Pepe Serrano, tècnic de l’INDO (Instituto Nacional de Denominación de Origen), representant del Ministerio de Agricultura a Jumilla, perquè és una denominació en què participen més d’una comunitat autònoma, igual que Cava i La Rioja.\nProensa tenia experiència i ja era un grandíssim tastador, i jo no tenia ni idea sobre Jumilla, perquè no feia ni dos mesos que havia deixat el periodisme, diguem-ne normal, en què havia treballat fins aleshores, per introduir-me en el periodisme vinícola. “Què planten aquí?”, vaig preguntar. “Pedres”, va respondre Proensa, davant del dur paisatge de l’Altiplà murcià. Els del Consell que ens van rebre eren uns visionaris. La seva zona estava còmodament instal·lada a l’engròs; però era evident que el futur passava pel vi embotellat i de qualitat. La Denominació entrava ja en les que es començaven a anomenar “maleïdes”, de les que n’hi havia unes quantes a Espanya. L’enyorat Forges de vegades treia a les seves vinyetes a algun borratxo sota els efectes del que ell anomenava “pelotazo Jumilla”, que feia molt de mal a la zona. La varietat rotundament dominant era i segueix essent, tot i que ja no de manera tan dominant, la monastrell, que es considerava oxidativa, és a dir, no massa bona per envellir. Això sí, no era l’única, i en aquella època la crítica i els tècnics també consideraven “oxidatives” a la mencía (inclús jo, en certes ocasions, vaig donar pàbul a aquesta estupidesa); la bobal; i per descomptat la garnatxa i la carinyena; en resum, totes les que no fossin el tempranillo o les franceses, que s’anomenaven “millorables”.\nEl Certamen de Qualitat\nLa idea que es va proposar en aquella primera reunió familiar a Jumilla va ser la d’organitzar un Certamen de Qualitat o concurs de vins, amb l’objectiu d’estimular als cellers a participar en una sana competència i millorar les seves elaboracions, que embotellessin cercant el valor afegit. El jurat serien periodistes qualificats del món del vi, que tindrien la missió de tastar a cegues, donar els premis i, el millor de tot, difondre en els seus mitjans les virtuts dels vins de Jumilla i de la seva varietat reina. I el pla va resultar. En aquella primera ocasió, que a sobre es va celebrar el novembre d’aquell mateix any, es van presentar unes 50 mostres, la meitat de vins eren a granel que a la tercera edició es van enretirar, és clar. Es van establir tres categories, rosats, vins negres joves i vins negres de segon any. Entre el jurat, a part d’en Proensa i d’en Pepe Serrano, hi havia gent de Vinoselección, com José Luis González Cledera, Ana Sandoval, Pep Peiró de Sobremesa, un joveníssim José Luis Casado de Gourmet i Víctor Rodríguez.\nJo, al principi tenia els meus dubtes. Jumilla era una zona rica gràcies al vi a granel. Quan va començar el tema de la fil·loxera, els francesos, a part d’anar a La Rioja, es van plantar a Jumilla i fins a principis dels anys noranta tenien allà els seus propis cellers. El vi que es feia era dur i pastós, a propòsit. Molt color, molts graus i poca acidesa. S’embarcava al port d’Alacant i es portava a França o Centre Europa, on es barrejava amb vins francesos o italians del nord i de zones fredes, que anaven desviats de color, sense grau, però, això sí, amb una acidesa de ganivet. El resultat era un vi acceptable que es vendria econòmic. És per això que, quan algú prenia un Jumilla d’aquells, que a sobre es venien a la ciutat de Murcia en botes oxidades i fins i tot insalubres, el “pelotazo Jumilla” estava garantit. Els bodeguers de Jumilla van començar a demostrar que no eren ximples i quan embotellaven els seus vins ja no buscaven el grau per sobre de tot, sinó que l’equilibri; i el resultat ha estat un espectacle.\nEl passat 14 de juny, divendres, es va celebrar a la ciutat de Jumilla la gala i el sopar d’entrega de premis del XXV Certamen de Calidad DOP Jumilla. En una sala gegant, d’aquelles que es preparen per a les bodes, prop de 500 persones, bodeguers, familiars i empleats, vestits per a l’ocasió, esperaven expectants els resultats que el jurat de tast, format per allò més “selecte” de la premsa especialitzada, així com personalitats de prestigi del món del vi, havien decidit durant dues jornades de tast a cegues, realitzades uns dies abans. S’havien tastat unes 130 mostres de vins embotellats, amb una producció mínima de 5.000 ampolles que els veedors del Consell havien anat a recollir directament, segons els semblava, entre les caixes de vi que hi havia als cellers. En aquesta ocasió s’havien distribuït en vuit categories diferents, on hi havia vins de mitjanes i llargues criances. Hi havia autèntiques meravelles. Que la monastrell, gran protagonista d’aquests vins és oxidativa? Sí, home! Simplement es treballava bé, no com antigament; i sinó, que l’hi diguin a en Pepe Mendoza d’Alacant, un celler de prestigi i que orienta els seus millors vins treballant amb aquesta varietat.\nQue els bodeguers de Jumilla m’hagin acceptat durant 25 anys, m’omple d’orgull, inclús de sorpresa. Jo, en compensació, estimo decididament aquelles terres i d’alguna manera em sento partícip dels seus èxits. Aquestes són algunes dades: l’any 2000 el Consell Regulador va emetre gairebé 15 milions de contra-etiquetes i l’any 2019 va superar els 30. El 1998 hi havia 36 cellers a la zona, dels quals 19 eren embotelladors; vint anys després hi ha 48 cellers i 39 embotellen. El 2000 es van exportar a granel nou milions de litres de vi; mentre que el 2018, amb prou feines va arribar al milió. En embotellaments, el 2000 van ser 11 milions de litres, dels quals un i mig van ser per a l’exportació. El 2018 es van superar els 23 milions de litres de vi embotellat, dels quals 15 milions van ser per al mercat exterior.\nFarà uns vuit anys, en una revista francesa de vins, el nom de la qual no recordo, van realitzar un tast a cegues entre els vins de Bandol, una “Apellation” de la Provença, on la monastrell és la varietat dominant, i els vins de Jumilla. I el resultat va ser que els presumptament xovinistes francesos, van puntuar millor els vins de Jumilla que els seus.\nFa uns anys a Nova York, em vaig trobar en un prestatge d’una botiga de vins, una ampolla d’El Nido de Jumilla per 150 dòlars l’ampolla; i, pel que es veu, es venia bé. Al gener vaig estar també en aquell país, concretament a Miami i voltants, i per curiositat vaig entrar a diverses botigues especialitzades en vins per mirar els espanyols. Muga, Marqués de Cáceres, em va sorprendre Valtravieso que estava a molts llocs; però el guanyador rotund va ser el vi de Jumilla Juan Gil etiqueta blava. Estava per tot arreu! Em vaig tornar a recordar del Primer Certamen de Calidad de Jumilla. Em vaig centrar en aquesta zona, que conec bé i que, reitero, estimo, amb una demostració de l’evolució del vi espanyol en aquests 25 anys, al marge de les grans DO, inclús de les zones maleïdes, però hi ha més.\nFa uns 22 anys, més o menys, la revista Spain Gourmetour, editada per l’Instituto de Comercio Exterior (ICEX), em va enviar al Bierzo per fer un reportatge sobre la DO, i en defensa de la mencía. Estava ben pagat i se’n feien càrrec de totes les despeses. Vaig mirar el mapa local. Hi havia dos cellers particulars que sonaven molt, Pérez Caramés i Luna Beberide. El problema és que els dos passaven de la mencía i treballaven com sempre, la cabernet, merlot i altres “millorables”. Després estava Prada a Tope, que sí que treballava amb el raïm local, i les cooperatives. Amb Prada vaig gaudir. Els seus vins joves i rosats estaven pràcticament tan bons com aquell botillo que vaig prendre a la seva fonda. Amb les cooperatives va ser pitjor. Encara existien els savis de la mineria i de la indústria, i el viticultor estava de cap de setmana en el millor dels casos. Bona part dels raïms es cultivaven a prop de la riba del Sil, igual que els pebrots, les pomes reinetes i les guindes. És clar, semblaven prunes. Els vins fluixos, i els més seleccionats, millor, però poc més. El seu objectiu? Vendre vins negres a la sempre assedegada i propera Galícia. També vaig visitar aquell gran personatge que era Daniel Vuelta, davant del Palau d’Arganza. El celler no estava admès al Consell, però en tenia una altra que sí. Em va rebre al Palau i tinc una anècdota que no oblidaré. Em va preguntar quan havia nascut. Li vaig dir la data i va aparèixer amb una ampolla etiquetada d’aquell any. La va servir amb tota solemnitat. Era un vi negre que sortia amb un color violeta que només veure’l ja es notava que era jove. Em pixava de riure, però vaig fer tot el possible perquè no se’m notés. Havia estat molt amable amb mi i era una persona que mereixia respecte.\nDesprés, a la nit, al tètric Hotel Temple, on vaig cometre l’error d’allotjar-me (crec que l’han rehabilitat i ara està estupend), a Ponferrada, davant la tauleta de l’habitació amb la meva màquina d’escriure portàtil, em preguntava què dimonis anava a explicar per a una revista orientada a potenciar els nostres vins i que s’enviava a l’estranger en tres idiomes diferents, sobre el Bierzo i la mencía. Dir la veritat sobre el que havia vist i tastat era impossible. Vaig començar a pensar que m’havien trucat a mi per trobar a un passerell. Al final vaig sortir per la tangent i vaig escriure sobre els vins joves i rics de la varietat mencía, frescos, alegres, estiuencs. Per descomptat que aquells vins són oxidatius, pensava per mi sol, no serveixen per a envellir. Pot ser per això, des que va sorgir la revolució al Bierzo amb els vins en alçada, la nova generació li va donar la volta a la zona com si fos un mitjó, fins i tot els nous vins de les cooperatives, que també han evolucionat, m’he convertit en un propagandista del Bierzo i mencía, potser per a redimir els meus pecats.\nTambé per aquella època vaig estar al Priorat, fent un reportatge sobre els vins de missa d’un celler anomenat De Müller, a Reus (Tarragona). Vaig pujar després a Scala Dei al Priorat, i tot molt divertit, però vaig sortir corrents perquè allò era un solar. Però ja havia espavilat, i mai se’m va ocórrer pensar en varietats oxidatives, ni amb la carinyena ni amb la garnatxa. Vaig fer bé. Quan va néixer la revista Fuera de Serie d’Expansión, el març del 1999, fa ara poc més de 20 anys, vaig tenir el gran plaer i satisfacció que la portada del primer número fos meva, amb un gran reportatge sobre els vins del Priorat i els revolucionaris que el van transformar.\nEn aquests 25 anys he vist l’espectacular evolució del vi espanyol, des de pràcticament res a moltíssim, en molt poc temps. Una fortuna per a mi i per als de la meva generació. Des del químic i el celler “cutre”, als bons enòlegs, bones vinyes, bones inversions i la defensa d’allò que és autòcton. Pel que fa als blancs i en unes terres on l’acidesa no és el més fort en l’avenç del godello, treixadura, torrontés, lado, garnatxa blanca i xarel·lo, entre d’altres, em sembla una bona revolució si mirem cap al futur. La força de les varietats autòctones. I és veritat, em fa una mica de pena la quantitat de diners que s’estan gastant molts cellers en revertir les seves varietats “millorables”, en autòctones, perquè, és clar, qui es posa a exportar cabernet, merlot o chardonnay a mercats inundats i avorrits d’aquestes varietats. He vist com les portaven i ara veig com les treuen. Sí, he estat un privilegiat veient l’evolució del vi espanyol tan directament i, a sobre, al nas i a la boca, i entre “pecho y espalda”. Més coses descobrirem, perquè cada dia s’elabora millor. Només em queda una cosa per esperar, i pel que lluito cada dia. Per veure a Jerez i els vins generosos al lloc on els correspon. Estic segur que ho aconseguiré.\nEnrique Calduch és periodista professional. Després de treballar en mitjans com El País, El Independiente o Antena 3 TV, el 1994 va passar a dedicar-se al món del vi. Des del 1996 és el crític vinícola del diari Expansión, el mitjà econòmic més important d’Espanya. Col·labora amb altres publicacions com Planeta Vino, Vinos y Restaurantes o el programa radiofònic Gato Gourmet. Dirigeix l’empresa Calduch Comunicación, dedicada a la comunicació vinícola fonamentalment per a institucions i Consells Reguladors. També és l’organitzador dels salons dels Vinos Generosos, Vinos Rosados, Vinos Blancos i de las Bodegas del Siglo XXI. És autor de diversos llibres, com els quatre volums de El Libro del Vino, les guies dels Mejores Vinos de España de Fuera de Serie, Los Mejores Vinos de España; així com publicacions gastronòmiques com Los Mejores Quesos de España, Los Mejores Productos de España o Los Aceites de Castilla-La Mancha.


Guanyan (Amelie) Fan és llicenciada i té estudis de màster. I actualment és estudiant de doctorat a l’Escola d’Administració de Recursos d’Informació de la Universitat iSchool@Renmin de la Xina, sota la supervisió de la professora Sherry L. Xie. Està interessada en la gestió de la informació digital, en particular els registres digitals i les proves digitals, i les seves relacions dins dels sistemes d’informació de les organitzacions. El seu programa de doctorat explora els casos de descobriment electrònic en el context legal xinès, i el paper proactiu de la gestió de registres organitzacionals per abordar els desafiaments potencials del descobriment electrònic. Abans de continuar amb el seu programa de doctorat, va treballar en projectes governamentals relacionats amb la gestió de registres i el compliment legal a la ciutat de Pequín i ha participat en diversos projectes de recerca sobre gestió d’informació digital des 2014.\nEl meu projecte té com a objectiu explorar la relació entre la gestió de registres organitzatius i el descobriment electrònic per a diverses jurisdiccions dins del seu propi context legal sota el marc de la governança de la informació local. Les converses se centraran en els temes següents: 1. Conceptes de prova electrònica i descobriment electrònic (e-discovery) en el context jurídic; 2. Entorn processal, per exemple, normes relatives a la càrrega de la prova en casos civils, autenticació de proves com a condició prèvia a l’admissibilitat. 3. Conceptes relacionats amb el valor probatori dels registres, com la fiabilitat, autenticitat i fiabilitat dels mateixos. 4. Tecnologies de sistemes d’informació omnipresents que s’utilitzen en els programes de governança de la informació en les organitzacions, i les seves relacions amb l’e-discovery.