Tal dia com avui... - Pàgina 21 - ButiNET\nPàgina 21 de 22\nEntradaAutor: plana » 14 gen. 2009, 00:17\n14 de Gener\nFrederica Montseny i Mañé\nMadrid, 12 de febrer de 1905 - Tolosa de Llenguadoc, 14 de gener de 1994\nAnarquista, filla de Joan Montseny (Federico Urales) i de Teresa Mañé (Soledad Gustavo). Educada fonamentalment per la seva mare i alhora amb una cultura autodidàctica i eclèctica, de molt jove començà a escriure amb regularitat a "La Revista Blanca" (1923-36), i donà un especial relleu a la temàtica feminista (cal destacar la sèrie d'articles La mujer, problema del hombre, 1926-27); així mateix publicà unes primeres novel·les, de gran èxit en els medis llibertaris (La Victoria, 1925; El hijo de Clara, 1927; La indomable, 1928; Tres vidas de mujer, 1937), i moltes novel·letes en les col·leccions de "La Novela Ideal" (1925-37) i "La Novela Libre" (1929-37). No tingué una activitat pública destacada fins a l'adveniment de la Segona República, quan ingressà en el Sindicat de Professions Liberals de la CNT i es llançà a una estrident campanya contra els trentistes des d'"El Luchador" (1931-33); especialment influent fou en aquest sentit la seva denúncia de l'actitud vacil·lant del comitè regional confederal davant l'aixecament anarquista de l'alt Llobregat pel gener del 1932. Féu, d'altra banda, uns llargs viatges de propaganda per l'estat espanyol (a l'estiu del 1932 al País Basc, Andalusia i Mallorca; pel desembre del 1935 a Galícia; pel maig-juny del 1936 al Cantàbric), i gràcies a la seva personalitat, impetuosa i exultant, es convertí en un dels principals portaveus de la FAI, a la qual, tanmateix, no ingressà fins el 1933, atesa l'actitud individualista del seu anarquisme. Membre del comitè regional de la CNT de Catalunya el 1936, a partir d'aquest any passà a formar part del comitè peninsular de la FAI. Al congrés de la CNT del maig del 1936, a Saragossa, guanyà en gran part el seu dictamen sobre el comunisme llibertari que s'oposà als intents de programes revolucionaris més dibuixats i industrialistes (Peiró, Abad de Santillán, etc). Posteriorment, durant la guerra civil, malgrat els seus problemes de consciència, s'apartà de l'ortodòxia anarquista i acceptà d'ésser ministra de sanitat en el govern de Largo Caballero (novembre del 1936 maig del 1937). Aturà posteriorment, com a delegada governamental, a Barcelona, els Fets de Maig del 1937; les seves recomanacions foren més escoltades per part de les masses confederals que no les de Garcia i Oliver i Marià R.Vázquez, i sofrí un atemptat. Dugué a terme posteriorment les negociacions per a la constitució del comitè d'enllaç CNT-UGT (febrer del 1938), que presidí. Les seves idees es troben fonamentalment en els fullets, producte de diverses conferències, El anarquismo militante y la realidad española (1937), La Commune de París y la revolución española (1937), Mi experiencia en el Ministerio de Sanidad y Asistencia Social (1937), etc. A l'exili tornà al seu tradicional purisme apoliticista, assegurà, amb el seu marit Germinal Esgleas, el funcionament de la CNT "apolítica" i s'encarregà de la direcció de diversos òrgans de premsa d'aquesta (especialment, "CNT" i "Espoir"). Continuà també la seva producció literària entre l'autobiografia i la divulgació: Mujeres en la cárcel (1949), Cien días de la vida de una mujer (1949), Pasión y muerte de los españoles en Francia (1950), Heroínas (1964), Crónicas de CNT (1974), Qué es el anarquismo (1976), El éxodo anarquista (1977), Seis años de mi vida (1939-45) (1978) i Mis primeros 40 años (1987). Des del 1977 participà en activitats cenetistes a l'estat espanyol, i esdevingué líder moral del sector històric de l'anarcosindicalisme (CNT-AIT), bé que continuà residint a Tolosa de Llenguadoc.\n1377 - Roma: El Papa Gregori XI arriba al Vaticà (procedent d'Avinyó) i s'acaba, d'aquesta manera, el Cisma d'Occident.\n1939 - Tarragona: Les tropes franquistes conquereixen la ciutat.\n1968 - Miami: Green Bay Packers guanyen la II Superbowl en derrotar Oaklnad per 33-14.\n1982 - L'Hospitalet: Víctor Valdés, jugador de futbol del Futbol Club Barcelona.\n1994 - Tolosa de Llenguadoc (França): Frederica Montseny, dirigent anarquista.\n1977 - Los Angeles (Estats Units): Anaïs Nin, escriptora francoamericana.\nSant Joan de Ribera, sant Fèlix de Nola, sant Malaquies, santa Macrina.\nEntradaAutor: plana » 15 gen. 2009, 11:37\n15 de Gener\nBarcelona, 1 de novembre de 1923 - Barcelona, 15 de gener de 2005\nNom artístic de la soprano Victòria dels Àngels López i García. Filla d'un bidell de la Universitat de Barcelona, estudià al Conservatori del Liceu (1940-42) amb Dolors Frau i, més tard, amb el grup Ars Musicae, de Barcelona. D'estudiant, actuà al palau de la Música Catalana (1941), on féu el debut oficial l'any 1944, amb un recital per a l'Associació de Cultura Musical. El 1945 debutà al Liceu, amb Le nozze di Figaro; hi actuà cada any fins el 1950, i de manera discontínua en 1955, 1956, 1958, 1961, 1971 i, després d'un llarg parèntesi, el 1992. El 1947 guanyà el Concurs Internacional de Cant de Ginebra, i el 1949 debutà a París (amb Faust, de Gounod), al Covent garden de Londres (amb La bohème, de Puccini) i al Teatro alla Scala de Milà (amb un recital i, l'any següent, amb Ariadne auf Naxos, de R.Strauss). El 1951 es presentà al Metropolitan Opera House de Nova York, i des d'aleshores actuà arreu del món. El 1960 cantà al Festival d'Edimburg, i el 1961 al de Bayreuth (amb Tannhäuser). Enregistrà en discs les seves millors creacions: Manon (Massenet), Faust (Gounod), Il barbiere di Siviglia (rossini), lieder, etc. El 1961 cantà en l'estrena mundial de Atlàntida, de Falla, al Liceu de Barcelona. El 1979 interpretà una òpera per darrera vegada (Pelleas et Mélisande) i posteriorment es dedicà als recitals de fragments operístics i en el lied; destacà el que realitzà el 1987 per a la inauguració de l'emissora Catalunya Música al Palau de la Música Catalana. Obtingué diversos guardons i distincions, entre els quals el Premio Nacional de Música del Ministerio de Cultura (1978), el premi Príncipe de Asturias de les arts (1991), el Premi Internacional de Música Pau Casals en la primera convocatòria (1992), i el premi de l’Acadèmia Charles Cros (1994) i els nomenaments com a Acadèmica d'Honor de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi (1981) i com a doctora honoris causa per la Universitat de Barcelona (1987). La seva discografia comprèn 22 òperes completes i uns 40 discs amb obres diverses.\n1931 - Mallorca: Homenatge de l'Associació per a la Cultura de Mallorca a Miquel Costa i Llobera.\n1981 - Andorra: amb la creació del govern andorrà, denominat Consell Executiu, s'inicia la separació de poders al país i el procés de reformes que culminarà amb l'elaboració de la primera Constitució, votada pel poble en referèndum el 14 de març de 1993.\n2007 - Microsoft està preparant per llançar l'Xbox 360 a la Xina.\n1967 - Los Angeles: Green Bay Packers guanya la I Superbowl de la història al derrotar a Kansas City per 35-10.\n2005 - Barcelona: Victòria dels Àngels, cantant d'òpera, soprano.\n1994 - Los Angeles (Califòrnia, EUA): Harry Nilsson, músic estatunidenc.\n2007 - Iraq: l'ex-cap de la intel·ligència d'Iraq i germanastre de Saddam Hussein, Barzan Ibrahim, i el cap de la Cort Revolucionària, Awad Hamed executats a la forca.\nFestes i commemoracions:\nFesta Local de Prullans a la comarca de la Cerdanya\nSant Pau ermità, sant Maur, sant Plàcid, sant Habacuc, sant Miquees, sant Efisi, santa Secundina.\nEntradaAutor: plana » 16 gen. 2009, 00:19\nBanes, Cuba, 16 de gener de 1901 - Marbella, Andalusia, 6 d'agost de 1973\nPolític i militar cubà. Sergent de l'exèrcit, tingué un paper decisiu en el cop d'estat del 1933. Fou elegit president el 1940. En unes eleccions lliures (1944) hagué d'abandonar el poder; el 1952 hi retornà gràcies a un cop d'estat. Governà com a dictador. L'1 de gener de 1959 fou obligat a abandonar el poder per l'acord de les forces d'oposició, gràcies a la victòria de les quals pujà al poder Fidel Castro. És autor de Cuba Betrayed ('Cuba traïda', 1962).\n1387 - Barcelona: Joan I el Caçador instaura el títol de Duc de Montblanc, en concedir aquest títol a son germà Martí.\n1641 - Barcelona: Pau Claris proclama la República Catalana sota la protecció de França, tot i que al cap d'una setmana haurà de reconèixer la sobirania de Lluís XIII (guerra dels Segadors).\n1716 - Catalunya: el Consejo de Castilla, en nom del rei Felip V, hi promulga el Decret de Nova Planta, que annexiona el país a la Corona de Castella com a territori conquerit i el deixa sota administració militar en abolir-ne totes les institucions de sobirania política (guerra de Successió).\n1930 - Barcelona: s'hi inaugura el conjunt d'edificis modernistes de l'Hospital de la Santa Creu i de Sant Pau.\n27 aC - Roma: Cai Juli Cèsar Octavi rep el títol d'August per part del Senat romà, la qual cosa singifica la delegació de totes les funciones de l'Estat en la seva persona: comença l'Imperi Romà.\n1979 - l'Iran: el xa Mohamed Reza Pahlevi fuig del país amb la família i s'exilia a Egipte, on morirà el 27 de juliol de l'any següent.\n2003 - Cap Canaveral (la Florida, EUA): tripulat per 7 astronautes, s'hi enlaira el darrer transbordador espacial Columbia, el qual explotarà en ple vol el primer de febrer, en tornar a la Terra.\n2004 - Tòquio (el Japó): 30 soldats de les forces d'autodefensa nipona surten cap a l'Iraq per integrar-se (juntament amb 20 militars de la força aèria que ja hi són) en les tropes de la coalició anglo-americana que ocupen aquest país: és la primera missió a l'estranger del Japó des de la Segona Guerra Mundial.\n1901 - Banes (Cuba): Fulgencio Batista, militar i polític cubà, dictador, cap de l'estat de 1923 a 1959 (m. 1973).\n1937 - La Haia (Països Baixos): Conny Vandenbos, cantant neerlandesa\n1891 - París (França): Clément Philibert Delibes, conegut com Léo Delibes, compositor francès (n. 1836).\nFesta major de Sant Fulgenci (el Baix Segura).\nVigília de Sant Antoni Abat, patró de Mallorca; se celebra sobretot a Manacor, Son Servera, Artà, Sant Llorenç des Cardassar, Pollença, Muro, Capdepera i especialment a sa Pobla, on hom surt al carrer a sopar al caliu dels foguerons.\nLa vigília de Sant Antoni també es festeja a Canals (la Costera) on es fa una foguera gegant\nSant Marcel I, sant Fulgenci d'Ècija, santa Priscil·la, sant Berard.\nEntradaAutor: plana » 17 gen. 2009, 00:17\nBarcelona, 1890 - Barcelona, 1959\nFolklorista, de formació autodidàctica. Des del 1915 fins a la seva mort desplegà una intensa activitat en l'estudi i la replega de material folklòric català. L'any 1940 fou nome nat conservador del Museu d'Indústries i Arts Populars del Poble Espanyol (Montjuïc) i responsable de la Secció de Gravats Populars, a l'Arxiu Històric Municipal de Barcelona. La UNESCO li encarregà de preparar el corpus bibliogràfic del folklore català, en especial sobre rondallística. De la seva abundant bibliografia cal destacar Les cent millors cançons populars (1949), Les diades populars catalanes (1932-49), Les cent millors rondalles populars (1953), Refranyer català comentat (1951) i les voluminoses obres Costumari Català (1950-56) i Folklore de Catalunya, en tres volums: Rondallística,Cançoner i Costums i creences.\n1287 - Maó (Menorca): un exèrcit català, comandat per Ximenes de Ayerbe, hi derrota les tropes d'Abu'Umar, el moixerif de Menorca, la qual cosa comportarà l'ocupació catalana de tota l'illa.\n1931 - Palma: Apareix Nuestra Palabra, òrgan de l'Agrupació Comunista de Palma.\n1929 - Nova York (EUA): Elzie Segar publica la primera historieta de Popeye al diari 'Evening Journal'.\n1995 - Kobe (el Japó): un terratrèmol, de 7'3 graus en l'escala Richter destrueix la ciutat i hi causa més de 6.400 víctimes.\n1959 - Barcelona: Joan Amades i Gelats, el més gran folklorista català.\n1991 - Barcelona: Josep Amat i Pagès, pintor català.\n2005 - Pequín (RP de la Xina): Zhao Ziyang, polític xinès, secretari general del Partit Comunista.\n2008 - Reykjavík (Islàndia): Bobby Fischer, escaquista estatunidenc.\nSant Antoni abat, patró de Mallorca i de moltíssims pobles dels Països Catalans. Celebració dels Tres Tombs.\nFesta local de Sant Antoni de Vilamajor, a la comarca del Vallès Oriental.\nFesta del barri de Sant Antoni de Barcelona.\nSanta Leonil·la, santa Rosalina de Vilanova.\nEntradaAutor: plana » 18 gen. 2009, 10:26\nJosep Lluís Ortega i Monasterio:\nMutriku, Guipúscoa, 1918 - Catalunya, 18 de gener de 2004\nCompositor, d'origen càntabre. Orfre de pares, de petit es traslladà a viure a Palol d'Organyà. Cursà estudis militars i fou coronel de l'exèrcit, d'on fou expulsat el 1978 per la seva vinculació a la Unió Militar Democràtica. El 1942 fundà a Girona el grup d'havaneres Els Gringos, i a la dècada dels setanta creà el grup Cavall Bernat, amb qui actuà fins el 1995. Compositor de nombroses havaneres, la més popular fou El meu avi (1967). Fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi (1999).\nJoan Roma i Cararach\n[Sobrenom: Nani Roma]\nVic, Osona, 18 de febrer de 1972\nPilot de ral·li, conegut amb el sobrenom de Nani Roma. S'inicià en el motociclisme de competició a 19 anys, en proclamar-se subcampió d'Espanya d'enduro júnior en la categoria de 125 cc. Des d'aleshores la seva trajectòria ascendent l'ha convertit en un dels millors pilots de motos de Catalunya dels darrers anys. Ha guanyat quatre cops la prova Baja Aragón, els ral·lis d'Egipte, de Tunis i del Marroc, i ha estat campió d'Espanya i d'Europa (1994) d'enduro, a més d'aconseguir diverses victòries en competicions de resistència, els anomenats ISDE (International Six Days Enduro), als Estats Units i a Portugal. L'any 2003 també disputà les 24 Hores del Circuit de Catalunya d'automobilisme. Participà per primera vegada al Ral·li Dakar l'any 1996, i ja aleshores guanyà dues etapes, però no pogué finalitzar la prova a causa d'un accident, situació que es repetí en els sis anys següents. Finalment, al gener del 2004 aconseguí situar-se com a vencedor de la prova en la categoria motos. L'any següent debutà en la categoria de cotxes al volant d'un Mitsubishi.\n1150 - Vimbodí (la Conca de Barberà): Ramon Berenguer IV hi fa donació d'uns terrenys per a construir-hi el monestir de Poblet.\n2004 - Dakar (el Cap Verd, el Senegal): Nani Roma s'hi proclama campió del Ral·li París-Dakar en la categoria de motos i esdevé el primer català que el guanya.\n1701: Puja a la trona Frederic I de Prússia.\n2004 - Bilbao (Biscaia, el País Basc): la quarta assemblea general del PNB elegeix Josu Jon Imaz president del partit (enfront de Joseba Egibar) en substitució de Xabier Arzalluz.\n2004 - Bagdad (l'Iraq): un atemptat suïcida hi fa 25 morts i uns 130 ferits.\n2005 - Tolosa de Llenguadoc (el Llenguadoc, Occitània): diversos líders europeus assisteixen a la presentació de l'Airbus 380, en aquest moment l'avió comercial més gran del món.\n2008 - La Viquipèdia en català assoleix la xifra simbòlica dels 100.000 articles.\n1904 - Bristol (Anglaterra): Archibald Alexander Leach, conegut com Cary Grant, actor de cinema anglès (m. 1986).\n1913 - Nova York (EUA): David Daniel Kominski, conegut com Danny Kaye, actor de cinema i cantant esatunidenc (m. 1987).\n1915 - Xixón (Astúries, Espanya): Santiago Carrillo, polític espanyol.\n1947 - Tòquio (Japó): Takeshi Kitano, actor i director de cinema, comediant, escriptor i poeta.\n2004 - Barcelona: Josep Lluís Ortega i Monasterio, músic i militar català d'origen basc, revitalitzador de l'havanera a l'època moderna (n. 1918).\n2008 - Bobby Fischer, jugador escaquista esatunidenc (n. 1943).\nSant Volusià, Santa Prisca, Santa Margarida d'Hongria, Santa Vicenta María López Vicuña, beat Jaume Hilari i Barbal.\nEntradaAutor: plana » 19 gen. 2009, 16:47\nJoan Brossa i Cuervo\nBarcelona, 19 de gener de 1919 - Barcelona, 30 de desembre de 1998\nPoeta i dramaturg.\nFill d'un gravador, el 1936 s'allistà a l'exèrcit republicà i lluità en el front de Lleida. D'aquests anys són els primers escrits, en els quals ja apareixen alguns dels elements recurrents de la seva obra posterior, com són la militància d'esquerra i catalanista. Acabada la guerra civil, treballà a Barcelona com a gravador i venedor de llibres, però dedicat bàsicament a la seva obra. Durant un temps visqué en una gran precarietat material. Conegué Arnau Puig, Antoni Tàpies i Joan Ponç, amb els quals formà el 1948 el grup Dau al Set, en la revista del qual publicà, grup que també edità un únic número de la revista "Algol". Molts poemes, però, romangueren inèdits durant anys. El seu esperit de recerca, que concebia com a falses les fronteres entre gèneres, el portà a col·laborar amb artistes de diversos camps. A banda de la col·laboració amb Joan Miró, que conegué el 1941, destaca l'obra conjunta amb A. Tàpies, les afinitats amb el qual donaren lloc a una sovintejada i fèrtil associació. També treballà, entre molts altres, amb l'escultor M.Villèlia, el compositor J.M.Mestres Quadreny, el poeta brasiler J.Cabral de Melo i el cineasta P.Portabella, per al qual escriví els guions de No compteu amb els dits (1967), Nocturn 29 (1968) i Cua de cuc (1969). L'activitat creativa de Brossa, inconformista i d'una gran coherència, té com a expressió principal un concepte molt personal de la poesia, que hom pot qualificar d'investigació pràctica sobre el llenguatge o, més generalment, sobre els codis de la comunicació. A través d'un joc irònic que empra la descontextualització, el refús de la distinció entre paraula i objecte —procediment que es resol tant en jocs de paraules de base fonètica com en l'anomenada 'poesia visual'— i l'associació lliure, Brossa construeix un món personal, d'un materialisme radical, que trastoca la percepció de la realitat, orientació molt relacionada amb la fascinació que Brossa sentí durant tota la seva vida per la màgia i pel transformista Frègoli. La qualitat rupturista d'aquesta poètica no li impedí utilitzar formes tradicionals i, al costat dels 'poemes objecte' i de procediments propers als cal·ligrames dels dadaistes, Brossa revelà un domini absolut de l'oda, el sonet i la sextina, formes a les quals recorregué molt sovint. La producció poètica de Brossa és molt abundant i la seva dispersió n'ha dificultat l'inventari. Les recopilacions més extenses són Poesia rasa (1943-59) (1970), Poemes de seny i cabell (1957-63) (1977) i Ball de sang (1941-54) (1982). Altres reculls —alguns inclosos en els anteriors— són Em va fer Joan Brossa (1950), Catalunya i Selva (1954-55), Des d'un got d'aigua fins al petroli (1971), Càntir de càntics (1972), Cappare (1973), La barba del cranc (1974), Maneres (1976), Sextines 76 (1977), Rua de Llibres (1980), Els entra-i-surts del poeta (1983), Ollaó (1989), Passat festes (1995, premi Crítica Serra d'Or), La clau a la boca (1997), Tot Brossa, poesia visual, poemes... (1998), La memòria encesa: mosaic antològic (1998), Alfabet desbaratat (proses 1948-1979) (1998) i Sumari astral (1999). , etc. Quant al teatre, Joan Brossa el considerà una extensió de la seva poesia —de fet, l'afirmació inversa probablement seria igualment vàlida— i, per aquest motiu, el qualificà genèricament de Poesia escènica. Es tracta, generalment, de peces breus, de vegades properes al teatre de cabaret, que juguen amb la successió de tòpics o banalitats fora de context o utilitzades equívocament. La forma dialogada accentua el grotesc de les situacions, i ha fet que hom relacionés aquestes peces amb l'anomenat 'teatre de l'absurd'. A El cop desert (1940) seguiren prop d'un centenar de peces, entre les quals destaquen Ahmosis I, Amenofis IV i Tutenkhamon (1947), La pregunta perduda (1952), Or i Sal (1959), Cavall al fons (1962), Calç i rajoles (1963), Suite bufa (1966), Striptease i teatre irregular (1969), etc. Tot i que des dels anys seixanta la seva obra era coneguda internacionalment, el reconeixement institucional no li arribà fins a la fi dels setanta. En reconeixement de la inestimable aportació a les arts escèniques, el 1997 s'obrí una nova sala teatral que porta el seu nom, Espai escènic Joan Brossa, reconversió de l'antic teatre Tantarantana. Els nombrosos poemes-objecte instal·lats en espais públics i els premis concedits (Ciutat de Barcelona 1978 i 1987, Crítica Serra d'Or 1979, 1980 i 1996, Lletra d'Or 1980, de la Crítica 1986, Medalla Picasso de la UNESCO 1988, Nacional de les Arts Plàstiques 1992, Nacional de la Crítica 1995, Nacional de Teatre 1998, Nacional de Cultura 1998, Medalla d'Or del Cercle de Belles Arts de Madrid 1998) testimonien la projecció de l'obra de Brossa en l'etapa final de la seva trajectòria.\n1811 - Vila-seca (el Tarragonès): els francesos hi són derrotats (Guerra del Francès).\n2009 - Primera edició dels Premis Gaudí del cinema català.\n2006 - Salamanca (Espanya): surt la primera remesa dels papers de Salamanca amb destí Catalunya i parada a Madrid.\n1883 - Xàtiva (La Costera): Beat Gonçal Vinyes Massip, sacerdot, poeta i escriptor valencià.\n1919 - Joan Brossa, poeta, dramaturg i artista plàstic català.\n1977 - Barcelona: Josep Trueta, metge traumatòleg català.\nSant Canut, rei de Dinamarca, sants Màrius i Marta, i els seus fills Audifaç i Àbac, màrtirs (s. III); sant Gumersind, prevere màrtir; sant Servideu, monjo màrtir; santa Pia, màrtir; santa Germana, màrtir.\nEntradaAutor: plana » 20 gen. 2009, 19:58\n20 de Gener... The Obama's day!!!\nBrussel·les, 4 de maig de 1929 - Ginebra, 20 de gener de 1993\nActriu cinematogràfica anglesa d'origen belga. Obtingué l'Oscar d'interpretació del 1953 per Roman Holiday. Actuà, entre d'altres, als films Sabrina (1954), War and Peace (1956), The Nun's Story (1958), My Fair Lady (1964), Two for the Road (1966), Robin and Marian (1976), i They All Laughed (1980). Després de nou anys de silenci, reaparegué en un breu paper a Always (S.Spielberg, 1989).\n1279 - Perpinyà (el Rosselló): Pere II aconsegueix que son germà Jaume II de Mallorca li hi signi una declaració de vassallatge.\n1286 - El rei Alfons el Franc conquereix l'illa de Menorca.\n1401 - Barcelona: A la llotja s'obre una taula de canvi coberta amb un tapet amb les armes de la ciutat.\n1640 - Barcelona: hi reben amb entusiasme Francesc de Tamarit, heroi del setge de Salses.\n1924 - Espanya: Primo de Rivera nomena reconeguts anticatalanistes com a diputats provincials de Catalunya.\n1942 - Alemanya: Se celebra la Conferència de Wannsee, on es decideix l'extermini dels jueus que es trobin sota l'esfera d'influència alemanya a Europa\n1979 - Calabasas (Califòrnia, (EUA): Rob Bourdon, bateria de Linkin Park.\n1993 - Tolochenaz-sur-Morges (cantó de Vaud, Suïssa): Audrey Kathleen Ruston coneguda com Audrey Hepburn, actriu cinematogràfica anglesa d'origen belga.\nSant Sebastià, sant patró de Palma (Mallorca), festa major de Riudoms (Baix Camp), festa de Sant Sebastià d'Olvan (Berguedà).\nSant Fabià, papa.\nFesta local de Riu (Baixa Cerdanya) i de Vilalba Sasserra (Vallès Oriental).\nEntradaAutor: plana » 21 gen. 2009, 01:13\nErnest Lluch i Martín\nVilassar de Mar, Maresme, 21 de gener de 1937 - Barcelona, 21 de novembre de 2000\nEconomista i polític. Llicenciat (1961) i doctor (1970) en ciències econòmiques, a Barcelona. Professor de les universitats de Barcelona, Madrid i València, des del 1986 fou catedràtic d'història de les doctrines econòmiques a la Universitat de Barcelona. Promotor i impulsor de "Recerques", recull d'estudis històrics i econòmics. Col·laborà en un bon nombre de publicacions del Servei d'Estudis de Banca Catalana, sol o en col·laboració —Els preus del sòl (1972 i 1981), La regió fruitera de Lleida, L'economia del Baix Ebre, L'economia de la regió de Tarragona, Les conseqüències comarcals del turisme a la Costa Brava—. La seva estada a València motivà treballs com La via valenciana (1976) i Models d'industrialització i ideologies al País Valencià (1974). En el camp de la història del pensament econòmic féu estudis sobre els economistes clàssics: El pensament econòmic a Catalunya (1760-1840) (1973) i Agronomía y fisiocracia en España (1750-1820) (1985). El 1987 publicà Una teoria de l'Empordà. De caràcter més històric és La Catalunya vençuda del s XVIII: foscors i clarors de la Il·lustració (1996). Del 1977 al 1989 es dedicà sobretot a la política en els rengles socialistes. Membre del PSC-Congrés, en aquest període fou diputat al Congrés, portaveu parlamentari del Partit dels Socialistes de Catalunya (1980-82) i ministre de sanitat i consum (1982-86) en el primer govern socialista, presidit per Felipe González. Posteriorment retornà a la docència en ésser nomenat rector de la Universidad Internacional Menéndez y Pelayo el 1989. Publicà L'alternativa catalana (1700-1714-1740) (2000), on s'analitza el pensament polític dels austriacistes Ramon de Vilana-Perles i Juan Amor de Soria. Fou assassinat per ETA el 21 de novembre de 2000. Rebé a títol pòstum el premi Godó de periodisme.\n1464 - Barcelona: hi arriba, amb fama d'esforçat cavaller, Pere el Conestable de Portugal, refermant l'esperança d'un possible ajut contra Joan II de Portugal i la Borgonya.\n1932 - conques del Llobregat i del Cardener: s'hi declara la vaga general revolucionària.\n2006 - El president del govern espanyol, José Luis Rodríguez Zapatero, i el líder de CIU, Artur Mas es reuneixen a la Moncloa per pactar les modificacions que patiria el text de l'Estatut aprovat pel Parlament de Catalunya.\n1506 - Ciutat del Vaticà: El papa Juli II crea la Guàrdia Suïssa per protegir-lo.\n1901 - Barcelona: Ricard Zamora, porter de futbol.\n1937 - Vilassar de Mar: Ernest Lluch, economista i ministre espanyol de sanitat.\n1941 - Madrid: Plácido Domingo, cantant d'òpera espanyol.\n1911 - Sant Martí d'Albera (l'Albera): Manel Costa (Emmanuel Coste), pastor i poeta en català (n. 1822).\n1901 - Barnesville, (EUA): Elisha Gray, inventor del telèfon (n. 1835).\nFesta local de Sant Fruitós de Bages.\nOnomàstica: Sant Fructuós, bisbe i sant patró de Tarragona; els seus diaques Auguri i Eulogi, màrtirs (259); santa Agnès, verge i màrtir romana (s.III-IV); beata Josepa-Maria de Santa Agnès, verge agustina de Benigànim.\nEntradaAutor: plana » 22 gen. 2009, 00:33\nBurgo de Osma, 1749 - Figueres, 22 de gener de 1810\nMilitar castellà. Prengué part al setge de Gibraltar, la Guerra Gran i la guerra contra Portugal. El 1808 era governador del castell de Montjuïc a Barcelona, que lliurà als francesos per ordre del capità general de Catalunya. Posteriorment intervingué en diverses accions contra els francesos a la conca del Fluvià i passà a reforçar Girona; el 1809 fou nomenat governador de la plaça i dirigí les obres de consolidació de les fortificacions. En assetjar per tercera vegada Girona les tropes d'Honoré Reille, dirigí l'actuació dels seus defensors, que no es rendiren fins després de set mesos de setge (maig-desembre del 1809) , en una resistència que alguns han qualificat d'excessivament perllongada i inútilment destructiva. Álvarez de Castro, que per malaltia havia hagut de deixar el comandament en els últims moments, fou internat a França i dut després a la presó de Figueres, on morí.\n1670 - Prats de Molló (el Vallespir): els veïns s'aixequen contra la dominació francesa (Revolta del Vallespir).\n1962 - Vint-i-quatre membres del Directori Revolucionari Ibèric d'Alliberament segresten el vaixell Santa Maria davant les costes brasilenyes.\n2000 - Barcelona: Xavier Turull i Creixell, violinista i compositor català (n. 4 de març del 1922).\n1810 - Figueres (Alt Empordà): Mariano Álvarez de Castro, militar.\nFesta local de Llançà, a la comarca de l'Alt Empordà\nFesta local de Cabrera de Mar, a la comarca del Maresme.\nFesta local de Navàs, a la comarca del Bages.\nFesta local de Vallromanes, a la comarca del Vallès Oriental.\nFesta local de Gualba, a la comarca del Vallès Oriental.\nFesta local de Guils de Cerdanya, a la comarca de la Cerdanya.\nFesta local de Músser i de Viliella, entitats de població de Lles de Cerdanya.\nFesta local de Sant Vicenç de Castellet, a la comarca del Bages.\nFesta local de Sant Vicenç dels Horts, a la comarca del Baix Llobregat.\nSant Vicent màrtir, diaca de Saragossa i màrtir a València (s III-IV); sant Anastasi, monjo persa i màrtir; sant Gaudenci, bisbe; beata Laura Vicuña, verge salesiana.\nEntradaAutor: plana » 23 gen. 2009, 00:47\n23 de gener\nFigueres, Alt Empordà, 11 de maig de 1904 - Figueres, Alt Empordà, 23 de gener de 1989\nPintor, decorador i escriptor. Fill d'un notari, estudià a l'Escola Municipal de Dibuix de Figueres i a l'Escola de Belles Arts de Madrid, on ingressà el 1922 i d'on fou expulsat el 1926. Freqüentà la Residencia de Estudiantes, on s'integrà en el grup que seria conegut més tard com a Generació del 27. Tingué una estreta relació amb Luis Buñuel, García Lorca i Pepín Bello. Els anys 1925, 1926 i 1928 exposà individualment a les Galeries Dalmau de Barcelona, i el 1935 a la Llibreria Catalònia, anys en què la seva pintura, el Manifest Groc (1928), els seus articles a "L'Amic de les Arts" i les conferències (1930) a l'Ateneu Barcelonès —on insultà la memòria d'Àngel Guimerà— i a l'Ateneu Enciclopèdic Popular provocaren reaccions violentes de signe divers. Instal·lat a París des de la darreria dels anys vint, esdevingué la figura més brillant del surrealisme pictòric; allà conegué la muller de Paul Eluard, Elena Diakonova, anomenada Gala, que des d'aleshores fou la seva dona i consellera. En 1940-48 s'establí a Nova York, i consolidà la seva projecció internacional, a la qual contribuí tant o més que la seva pintura el seu histrionisme i l'aptitud per a l'espectacle i la propaganda. Féu nombroses exposicions individuals, la més celebrada de les quals fou la del Museu d'Art Modern de Nova York (1941), i escriví i publicà també obres, com The Secret Life of Salvador Dalí (1942), la novel·la Hidden Faces (1944), els dos exemplars de Dalí News (1945-47) i Fifty Secrets of Magic Craftsmanship (1948), entre altres. Féu amistat amb el matrimoni Morse, fundadors i promotors de la Salvador Dalí Foundation, amb seu a Saint Petersburg (Florida) i que conté un dels fons més rics de la seva obra. Situat amb aquestes activitats públiques al marge de l'ortodòxia surrealista, i decantat pel franquisme ja el 1939, fou expulsat del grup, acusat de feixista per André Breton, el qual, amb el seu nom, formà i popularitzà l'anagrama Avida Dollars. Alternà l'estada nord-americana amb sojorns a Portlligat, paisatge esdevingut leitmotiv en la seva obra. En tornar a Espanya el 1948, seguí, segons ell, la tradició espiritual de Zurbarán, Murillo, Valdés Leal i els grans místics de la literatura castellana. La conferència ¿Por qué fui sacrílego, por qué soy místico? a l'Ateneu Barcelonès (1950), tingué un ressò similar, bé que de significació oposada, a la que havia pronunciat el 1930; tanmateix, la seva actitud i els matisats elogis a Picasso contribuïren a una certa liberalització del concepte oficial de l'art. La seva pintura, d'una originalitat i qualitat innegables, partí del noucentisme i, després d'una etapa cubistitzant, adoptà el que ell anomenà activitat paranoicocrítica que donà la seva obra més característica: escenes oníriques realitzades amb una extraordinària minuciositat tècnica, influïdes per la pintura metafísica i per l'obra de Feliu Elias: Cistell amb pa (1925), La sang és més dolça que la mel (1927), Retrat de Paul Eluard (1929), El gran masturbador (1929), El joc lúgubre (1929), Persistència de la memòria (Rellotges tous) (1931, al Museum of Modern Art de Nova York), Retrat de Gala (1931), El naixement dels desigs líquids (1932), El desnonament del moble-aliment (1934), Presagi de la Guerra Civil (1936), Autoretrat amb bacó fregit (1941), diverses variacions sobre el tema de L'àngelus de Millet, etc. El seu gust per les perspectives desolades sembla ésser influència de Modest Urgell. L'estada a Itàlia durant la guerra civil de 1936-39 inaugurà una etapa on predominen els temes religiosos, històrics i al·legòrics: Temptació de sant Antoni (1947), Leda atòmica (1949), La Mare de Déu de Portlligat (1950), El Crist de sant Joan de la Creu (1950), Descobriment d'Amèrica per Cristòfor Colom (1959), Batalla de Tetuan (1962) —inspirat en Fortuny—, etc; és en aquest període que aconseguí els seus jocs visuals més espectaculars: Bust de Voltaire (1941), Retrat del meu germà mort (1936). En etapes successives emprà l'holografia i realitzà pintures estereoscòpiques com La cadira (1975). Ultra les nombrosíssimes exposicions internacionals i antològiques portà a terme una gran campanya de revaloració de l'art pompier (Meissonier, Fortuny, Gustave Moreau) i contribuí a la difusió del modernisme català arreu del món. Col·laborà en alguns films: Un chien andalou (París), L'âge d'or (1931), ambdós dirigits per Luis Buñuel, amb qui féu els guions —tot i que no aprovà el to anticlerical que donà al segón—. El 1932 publicà, també a París, el guió Babaoua, que mai no seria rodat, precedit d'una Abrégé d'une histoire critique du cinema. Col·laborà a Spellbound (1945) d'Alfred Hitchcock, on realitzà l'escena del somni. Protagonizà Le divin (1968), d'André Smagghe, rodà amb Robert Descharnes la cinta L'aventure prodigieuse de la dentellière et du rhinocéros (inacabada) i Impressions de la Haute Mongolie (1975), de les quals és autor. Realitzà l'escenografia i escriví els llibrets dels ballets Bacanale (1939), Labyrinth (1941), Mad Tristan (1944), etc. Pel que fa al teatre, s'inicià a Barcelona amb l'escenografia de Les forces de l'amor i de la màgia (1927), farsa del segle XVII muntada per Adrià Gual, i posteriorment col·laborà amb Visconti (Rosalinda o As you like it, 1949) i amb Luis Escobar (Don Juan Tenorio 1949). Conreà el cartellisme i la il·lustració de llibres, entre els quals edicions de la Divina Comèdia (1953) i El Quixot (1957), i dissenyà joies, escultures i objectes diversos. A banda dels llibres publicats als EUA, cal esmentar la novel·la La femme visible (1930), Journal d'un génie (1954) i Le mythe tragique de l'Angelus de Millet (1963). Fou membre de l'acadèmia de Belles Arts de França, el 1982 rebé la Medalla d'Or de la Generalitat. Dissenyà un museu monogràfic propi a Figueres, inaugurat el 1974 (Teatre Museu Dalí). Després de la mort de Gala (1982), Dalí visqué retirat i envoltat per un grup reduït de col·laboradors. El 1984 es constituí la Fundació Gala-Salvador Dalí que té cura del seu llegat.\n1641 - Catalunya: al cap d'una setmana d'haver proclamat la República Catalana, el president de la Generalitat Pau Claris es veu obligat -per poder mantenir el suport francès- a proclamar Lluís XIII de França com a rei del país (guerra dels Segadors).\n1579 - els Països Baixos: les províncies del nord del país creen la Unió d'Utrecht.\n1719 - Liechtenstein: l'emperador Carles VI instaura aquest país com a principat de l'Imperi fusionant les senyories de Vaduz i Schellenberg.\n1958 - Veneçuela: un moviment cívicomilitar acaba amb la dictadura de Marcos Pérez Jiménez.\n2006 - el Canadà: s'hi celebren eleccions legislatives que guanya el partit el conservador, encapçalat per Stephen Harper.\n1832 - París (França): Édouard Manet, pintor impressionista francès.\n1989 - Figueres (l'Alt Empordà): Salvador Dalí, pintor català.\n1889 - Santiago (Xile): Ignacio Domeyko, geòleg i mineralogista xilè d'origen polonès.\n1893 - Madrid (Espanya): José Zorrilla, poeta i dramaturg espanyol.\nSant Ildefons, bisbe de Toledo; sant Francesc Gil de Frederic, prevere dominicà i màrtir; Esposalles de la Mare de Déu; sant Agatàngel, màrtir; sant Climent, bisbe i màrtir; santa Emerenciana, verge i màrtir.\nEntradaAutor: plana » 26 gen. 2009, 16:33\nParís, 26 de gener de 1960\nEscriptor. Fill de Teresa Pàmies i Gregorio López Raimundo, s'inicià en la literatura amb dos reculls de narracions, T'hauria de caure la cara de vergonya (1986) i Infecció (1987). Posteriorment ha publicat les novel·les, La primera pedra (1990, premi Ícaro 1991), L'instint (1993, premi Prudenci Bertrana 1993) i Sentimental (1995) i les narracions La gran novel·la sobre Barcelona (1997), L'últim llibre de Sergi Pàmies (2000), Si menges una llimona sense fer ganyotes (2006, premi Ciutat de Barcelona i Lletra d'Or 2007). Algunes de les seves obres han estat traduïdes. També col·labora a la premsa i participa en espais radiofònics, sovint en col·laboració amb l'escriptor Quim Monzó.\nLittle Rock, 26 de gener de 1880 - Washington, 5 d'abril de 1964\nMilitar nord-americà. Comandant en cap de les forces de les Filipines (juliol del 1941), resistí l'atac japonès fins al març del 1942. Comandà l'ofensiva al Pacífic (1943), i, nomenat cap de totes les forces aliades del Pacífic (1945), aconseguí la victòria sobre el Japó, on exercí el poder autoritàriament. Dirigí les tropes de l'ONU a Corea (1950), però fou destituït per Truman (1951).\n1641 - Barcelona: les tropes franceses i catalanes derroten a Montjuïc l'exèrcit castellà de Felip IV (batalla de Montjuïc, Guerra dels Segadors).\n1812 Catalunya deixa d'estar annexionada a Espanya després que França en decreta l'annexió i subdivisió en quatre departaments: Boques de l'Ebre, Montserrat, Segre i Ter.\n1939 - Barcelona: l'exèrcit franquista ocupa la ciutat.\n1995 - Illes Balears: El Govern de les Illes Balears declara sa Dragonera Parc Natural a través del decret 7/1995 de 26 de gener. Encara avui, l'illa roman deshabitada.\n1347 - Praga (Txèquia): Carles IV funda la Universitat Carolina de Praga.\n1841 - Hong Kong (la Xina): el Regne Unit ocupa aquest enclavament.\n1947 - Paipote (Atacama, Xile): s'hi inaugura la foneria de coure.\n1950 - l'Índia: el país aconsegueix la independència del Regne Unit.\n1960 - Sergi Pàmies, escriptor català\n1880 - Little Rock (Arkansas, EUA): Douglas MacArthur, militar estatunidenc.\n1887 - Aulnay-sur-Iton (França): François Faber ciclista amb nacionalitat luxemburguesa primer guanyador no francès del Tour de França.\n1979 - Barcelona (Barcelonès): Martí Marcó i Bardella, activista polític català, militant de Terra Lliure.\n1823 - Berkeley (Anglaterra): Edward Jenner, metge anglès, descobridor de la vacuna contra la verola.\n2008 - Amman (Jordània): George Habash, polític palestí, fundador del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina.\nDiada del Soldat Català\nSant Timoteu, bisbe d'Efes; sant Titus, bisbe de Creta; santa Paula, deixebla de sant Jeroni; sants Robert, Alberic, abats de Citeaux.\nEntradaAutor: plana » 27 gen. 2009, 23:56\nJohann Wolfgang Amadeus Mozart\nSalzburg, 27 de gener de 1756 - Viena, 5 de desembre de 1791\nCompositor austríac. Setè fill (segon dels vivents) de J.G.Leopold Mozart i d'Anna M.Pertl. Els seus dots musicals prodigiosos foren aviat observats pel seu pare, que decidí d'educar-lo i, alhora, exhibir-lo (juntament amb la germana gran Nannerl —Anna Maria—, precoç clavecinista i pianista) com a font d'ingressos. Anà a Munic i a Viena, on actuà davant Maria Teresa d'Àustria (1762). El 1763, amb permís de llur protector, l'arquebisbe de Salzburg, Segismund von Schrattenbach, els Mozart emprengueren un llarg viatge (sud d'Alemanya, Brussel·les, París, Londres, l'Haia, Lió, Suïssa), que suposà per al petit Mozart —aleshores valorat sobretot com a improvisador i instrumentista prodigiós— valuoses experiències: conegué la cèlebre orquestra i l'estil de Mannheim, la música francesa (i la de J.Schobert) a París, i l'estil galant de Johann Christian Bach, el qual conegué personalment a Londres. Després d'uns quants anys a Salzburg (en daten l'òpera infantil Bastiano e Bastiana i la bufa La finta semplice, 1768), pare i fill anaren a Itàlia (1769-71). A Milà conegué G.B.Sammartini, i a Bolonya el savi G.B.Martini; a Roma fou admirat per tothom en reproduir el Miserere d'Allegri després d'una sola audició a la Capella Sixtina; en tornar de Nàpols —on conegué Paisiello, lady Hamilton i els reis—, el papa Climent XIV el féu cavaller de l'orde de l'Esperó d'Or, i poc temps després fou admès a l'Accademia Filarmonica de Bolonya. Tanmateix, no reeixí a obtenir cap plaça en una cort italiana, i després de sorprendre Milà amb Mitridate, re del Ponto (1770) tornà a Salzburg. Hi acabà l'oratori Betulia liberata (1771) i la serenata teatral Ascanio in Alba. En morir l'arquebisbe Schrattenbach, pujà al soli Hyeronimus Colloredo, adust i poc disposat a permetre els viatges dels seus servidors; tot i això, li consentí un nou viatge a Itàlia per a estrenar-hi l'òpera Lucio Silla (1772). D'aquests anys daten els primers quartets per a corda, les simfonies K.183, 199 i 200 (1773), el concert per a fagot K.191 (1774), etc, però la rutina de Colloredo li féu escriure música religiosa amb limitacions formals i d'extensió. Aquests anys escriví les òperes La finta giardiniera (1775), molt italianitzada, i Il re pastore (1775), diversos concerts per a piano, com els K.238 i 246, la sèrie de concerts per a violí (cinc de segurs i dos d'atribuïts) i les primeres sonates per a piano (1774-75). El seu pare projectà un nou viatge a París, però l'arquebisbe s'hi oposà i deixà partir només el jove Mozart, acompanyat de la seva mare (1777). A Mannheim conegué la família de Fridolin Weber i s'enamorà de la filla gran, Aloysia; només les cartes imperioses del seu pare el feren continuar a París, on estrenà la simfonia K.297 i el ballet Les petits riens, però la indiferència dels francesos i del seu antic protector, M.Grimm, i la mort de la seva mare (1778) el feren decidir a tornar a Salzburg. Els anys següents compongué les simfonies K.318 i 319 i l'òpera Idomeneo, re di Creta (Munic, 1781); influïda per Gluck, és la primera de les seves grans òperes. L'èxit assolit li valgué concerts i invitacions que l'arquebisbe volgué impedir-li d'acceptar, fet que motivà la ruptura definitiva, amb la qual Mozart esdevingué el primer gran compositor que intentà de treballar independentment dels lligams de servitud. El 1782 rebé l'encàrrec de l'emperador Josep II de fer una òpera alemanya: en resultà el singspiel Die Entführung aus dem Serail ('El rapte del serrall'); pocs dies després es casà amb Constanza Weber —tercera filla de F.Weber—, matrimoni que li suposà una càrrega. Per sobreviure donà lliçons i compongué moderníssims concerts per a piano i orquestra, que executava personalment en audicions que sovint no li donaven gairebé res. D'aquesta època data la seva amistat amb J.F.Haydn (de Salzburg coneixia ja el seu germà M.Haydn) i li dedicà sis quartets (1782-85); estrenà també ara la simfonia Haffner (K.385, 1785) i altres obres, d'expressivitat molt superior a la de la música del seu temps. L'arribada de Lorenzo da Ponte a Viena li proporcionà un llibretista d'excepció per a una nova òpera demanada per Josep II; en resultà Le nozze di Figaro (1786), basada en l'obra, aleshores prohibida, de Beaumarchais; l'òpera passà sense gaire èxit a Viena, però entusiasmà a Praga; això mogué Mozart a dedicar-li una simfonia (la K.504, Praga) i una nova òpera l'any següent. Mozart trià el tema i Da Ponte escriví el llibret de Don Giovanni (1787), que assolí un èxit grandiós. Mort aquell any el vell Gluck, Josep II concedí el càrrec de kapellmeister a Mozart, però reduí gasivament el salari al 40% del de Gluck, fet que impedí que Mozart sortís del cercle viciós dels deutes. Aquestes crisis es reflectiren en obres com en el quintet de corda K.516, en les tres darreres simfonies (K.543, 550 i 551, Júpiter, del 1788), els darrers concerts per a piano, etc, contribucions ingents a aquests gèneres. La darrera òpera en col·laboració amb Da Ponte fou Così fan tutte (1790); reeixí a unir-hi una instrumentació subtilíssima a un llenguatge vocal d'un refinament inusitat. Una òpera de circumstàncies, La clemenza di Tito (1791), per a la coronació de Leopold II a Praga, no fou ben acollida, malgrat que té fragments excepcionals. Els darrers anys Mozart s'adherí a la francmaçoneria, per a les cerimònies de la qual escriví obres en què la instrumentació té una funció simbòlica. Això també succeeix en la seva darrera òpera, Die Zauberflöte (La flauta màgica, 1791). D'altra banda, en la seva producció dels darrers anys hom troba la influència de J.S.Bach, la música del qual, aleshores ignorada, conegué a Leipzig durant un viatge a Berlín, el 1789. Els darrers mesos Mozart visqué amb l'obsessió de la mort, en part pel misteriós encàrrec d'un Rèquiem que li féu en secret un afeccionat que volia fer-lo passar per obra pròpia, i que ell considerà un avís de defunció. Morí sense haver-lo acabat (fou enllestit pel seu deixeble F.Süssmayer). Mozart ha estat considerat el compositor més destacat de la història de la música occidental; la seva extensa producció inclou gairebé tots els gèneres (des del lied i les danses alemanyes fins als concerts per a instruments, com el de clarinet K.622 i el d'arpa amb flauta). La seva influència fou profundíssima, tant en el món germànic com en el llatí. La seva valoració, però, trigà a produir-se, i encara no ha assolit una difusió completa: hi han contribuït, però, poderosament els discs i diversos directors d'orquestra i historiadors, com Edward Dent, Alfred Einstein i B.Paumgartner. Als Països Catalans la primera òpera de Mozart coneguda fou Così fan tutte (Barcelona, 1798). Ignorat en gran part durant gairebé tot el s XIX, anà imposant-se a través dels concerts a Barcelona i a València. L'Associació Wagneriana li dedicà una atenció notable i publicà traduccions dels llibrets de les òperes principals, que l'empresari J.Mestres i Calvet introduí al repertori del Gran Teatre del Liceu. A Barcelona hi ha actualment una Associació d'Amics de Mozart.\nRoncole, prop de Bussetto, Parma, 10 d'octubre de 1813 - Milà, 27 de gener de 1901\nCompositor italià. De família modestíssima, destacà aviat per la seva aptitud musical i fou enviat a Milà, on es formà amb V.Lavigna. Cap de la banda municipal de Bussetto (1836-39), pogué estrenar l'òpera Oberto, conte di San Bonifacio (1839) amb èxit a la Scala de Milà, però fracassà amb l'òpera còmica Un giorno di regno (1840; fou escrita quan estava a punt de perdre, a causa d'una malaltia, la muller i dos fills). Reféu, però, el seu prestigi amb Nabucco (1842), en la qual emprà el tema del captiveri jueu a Babilònia com a al·lusió a la Itàlia del seu temps, dividida i dominada (el públic italià veié en el cèlebre passatge coral Va pensiero un autèntic manifest nacionalista). Esdevingué així la principal figura musical del Risorgimento i, alhora, un símbol polític (Viva Verdi, emprant les lletres del cognom, esdevenia Viva Vittorio Emanuele, Re D'Italia). Obtingué nous èxits amb I Lombardi (1843), Ernani (1844), I due Foscari (1844), Giovanna d'Arco (1845, no tan reeixida), Alzira (1845) i Attila (1846), drames romàntics en els quals no s'apartà sensiblement del model romàntic establert per Rossini, Bellini i Donizetti. Autor popular, es veia obligat, però, a un intens treball compositiu per a mantenir la popularitat —es referí més tard a aquests anys com a anni di galera ('anys de presidi')—. El 1847 musicà per primera vegada un text basat en Shakespeare (Macbeth). Després d'una sèrie d'òperes poc reeixides (I masnadieri, 1847, i Luisa Miller, 1849, basades en Schiller; Il corsaro, 1848; Stiffelio, 1850), s'inicià l'evolució de Verdi cap a un estil més ric en recursos orquestrals i basat en drames que tendien al realisme (Rigoletto, 1851; Il Trovatore, 1853; La Traviata, 1853). Aquesta darrera féu sensació pel fet de tractar un tema cru i, aleshores, contemporani, motiu pel qual fou mal rebuda en estrenar-se a Venècia, bé que aviat, juntament amb les dues anteriors, esdevingué una de les més populars de Verdi. Famós ara a tot Europa, fou invitat a estrenar una òpera a París: Les vêpres siciliennes (1855). No tingué tant èxit amb Simon Boccanegra (1857), que representava en certa manera un retrocés al seu estil del decenni anterior. Però el 1858, amb Un ballo in maschera, creà una òpera que comportava un nou pas endavant cap a la integració de drama i música. La creació esdevingué ara més laboriosa, i les seves òperes s'espaiaren molt més: el 1862 estrenà a Sant Petersburg La forza del destino (basada en Don Álvaro o la fuerza del sino, del duc de Rivas), i el 1867, a París, Don Carlos, basada en el drama de Schiller, òpera en la qual donà una notable personalitat vocal a cada personatge, inclòs el mateix Felip II de Castella. El 1871, per a les festes d'inauguració de l'Òpera del Caire (i no pas per a les del canal de Suez, com ha estat dit), compongué una òpera de tema egipci, Aïda, la més popular de la seva producció. El 1873, per al funeral d'Alessandro Manzoni, escriví un cèlebre Rèquiem, única obra no escènica de Verdi que assolí una gran popularitat. Aquell any féu també una de les seves rares incursions en el camp de la música instrumental: en resultà el seu Quartet per a corda, de factura interessant, però que restà gairebé oblidat. Madur ja i preocupat pel prestigi creixent de Richard Wagner, el rerefons intel·lectual del qual reconeixia com a superior a la seva formació, relativament elemental, tendí a descurar la composició de noves obres, però amb l'ajut d'Arrigo Boito emprengué la revisió d'algunes òperes poc reeixides, com Simon Boccanegra, novament presentada al públic el 1881. Amb paciència i habilitat, Boito sabé convèncer-lo de la conveniència d'escriure una nova òpera, basada en l'excel·lent llibret que el mateix Boito li havia preparat. Desconfiant de la pròpia capacitat, Verdi escriví un Otello que renovava l'òpera italiana sense ésser una imitació de Wagner. L'èxit assolit (1887) l'animà a escriure encara una òpera basada en Shakespeare (també amb text de Boito), Falstaff (1893), refinadíssim tractament del tema sense gaires concessions a l'esperit tradicional de l'òpera italiana. Verdi clogué la seva carrera amb algunes peces breus de música religiosa. La mort de la segona muller, la soprano Giuseppina Strepponi, el 1897, l'apartà de tota activitat. S'establí al Gran Hotel de Milà, on morí al cap de poc temps. Considerat el més gran operista italià, la seva extensa vida artística dugué l'òpera italiana del romanticisme incipient al verisme dels seus successors. Des de fa més d'un segle és pràcticament impossible d'organitzar una temporada d'òpera en la qual no figurin algunes de les seves obres, i bé que cap als anys 1920 hom tendí a restringir cada cop més el cercle de les interpretades habitualment, d'ençà del 1960 s'ha produït un moviment de redescobriment de títols fins ara considerats oblidats, tasca en la qual sovint la indústria discogràfica ha estat capdavantera.\nNova Orleans, Louisiana, 26 d'octubre de 1911 - Chicago, 26 de gener de 1972\nCantant de gospel i espiritual negre nord-americana. L'any 1935 enregistrà el primer disc amb cançons evangèliques, però l'autèntica popularitat als EUA —i a tot el món— no arribà fins l'any 1947 amb el disc Move On Up a Little Higher, al qual seguiren d'altres. El 1952 féu la seva primera gira per Europa. És considerada com una de les millors cantants del seu gènere.\n1151 - Tudilén : Es firma el Tractat de Tudellén\n1939 - Badalona : Les tropes franquistes entren a Badalona.\n2005 - Barcelona: Esfondrament del Carmel. Col·lapsa un túnel en les obres d'ampliació de la línia 5 del metro de Barcelona al seu pas pel barri del Carmel. Apareix un gran esvoranc en superfície, de 35 metres de profunditat, que s'empassa un garatge sencer i s'han de desallotjar més de 1000 persones i enderrocar un altre edifici. Cap víctima.\n1887 - París (França): hi comencen les obres de la Torre Eiffel.\n1973 - Estats Units i el Vietnam del Nord: aquests dos països signen un acord d'alto-el-foc.\n1756 - Salzburg (Àustria): Wolfgang Amadeus Mozart, compositor austríac.\n1950 - Matanzas (Cuba): Pedro Juan Gutiérrez, escriptor cubà.\nNecrològiques:1966 - l'Escala (l'Alt Empordà): Caterina Albert, escriptora catalana que signava les obres amb el nom de Víctor Català.\n1980 - Palma (Mallorca): Llorenç Vilallonga, escriptor català.\n1901 - Milà (la Llombardia, Itàlia): Giuseppe Verdi, compositor italià d'òperes.\n1950 - Santiago de Xile (Xile): Augusto d'Halmar, escriptor xilè.\n1972 - Chicago, (Illinois, EUA): Mahalia Jackson, cantant de gospel.\n2008 - Jakarta (Indonèsia): Haji Muhammad Suharto, militar i líder polític d'Indonèsia.\nDia internacional per recordar l'holocaust\nSanta Àngela Mèrici, fundadora de les ursulines; Sant Enric d'Ossó i Cervelló, fundador de les teresianes; sant Vitalià, papa; sant Emeri, abat de Banyoles; sant Julià de Le Mans, bisbe.\nEntradaAutor: plana » 28 gen. 2009, 00:07\nl'Havana, 28 de gener de 1853 - Boca de Dos Ríos, Cuba, 19 de maig de 1895\nPolític, escriptor, periodista i orador cubà. Fill d'un valencià, fou artífex de la independència del seu país. A setze anys fou condemnat a sis anys de presidi, que li foren commutats per l'exili a Espanya, on estudià lletres i dret i escriví texts polítics. Viatjà per Europa i Amèrica en el curs de diversos exilis i deportacions; fundà la "Revista Venezolana" i dirigí "Patria", de Nova York. Representà consularment l'Argentina, l'Uruguai i el Paraguai a Nova York, ciutat des de la qual preparà activament la insurrecció cubana. Redactà amb Máximo Gómez les Bases del partido revolucionario cubano. Participà en el desembarcament de Playitas i morí pocs dies més tard. Professor a l'escola normal i a la universitat de Guatemala, propugnà reformes pedagògiques de caire positivista contra la tendència educativa tradicional. Fou un escriptor romàntic precursor del modernisme. Publicà Versos Sencillos (1891) i Ismaelillo y versos libres (1892). En el camp de l'assaig polític escriví Nuestra América i els llibres propagandístics El presidio en Cuba (1871), La república española ante la revolución cubana (1873), Las reformas (1873), etc.\n2004 - Barcelona: el president de la Generalitat de Catalunya, Pasqual Maragall, accepta la renúncia de Josep-Lluís Carod-Rovira al càrrec de conseller en cap, arran de les converses mantingudes a Perpinyà amb dirigents d'ETA; continua, però, sent conseller sense cartera.\n1823 - Xile: Bernardo O'Higgins abdica el càrrec de director suprem del país.\n1853 - l'Havana (Cuba): José Martí, poeta i heroi de la indepèndencia de cubana.\n1947 - París: Reynaldo Hahn, compositor francès d'origen veneçolà\nSant Tomàs d'Aquino; sant Flavià, soldat màrtir; sant Tirs, atleta màrtir; sant Julià de Conca, bisbe; sant Leònides, màrtir; beata Gentil Giusti.\nEntradaAutor: plana » 29 gen. 2009, 16:12\n29 de Gener.... aixó tanca l'any, (el primer tal dia com avui es del 30 de Gener). Ha estat un plaer!!!...\nSarrià, Barcelona, 28 de febrer de 1893 - Barcelona, 29 de gener de 1987\nPoeta, periodista i assagista. Signava J.V. Foix. Inicià els estudis de dret i continuà la indústria paterna. Redactor de "La Revista", on col·laborà estretament amb Joaquim Folguera i hi publicà els primers poemes (1917), fou també l'animador de la revista sarrianenca "La Cònsola" (1919-20), on inserí ja algun cal·ligrama. Per conciliar l'avantguardisme i el nacionalisme, edità, amb Josep Carbonell i Gener, "Monitor" (1921-23), i es convertí en un dels fundadors més actius d'Acció Catalana (1922). Dirigí el butlletí d'aquest grup i la darrera etapa de la revista "Trossos", de J.M. Junoy. Fou un dels fundadors de l'Aeroclub de Catalunya (símbol de la seva actitud d'avantguarda). Fou redactor de "L'Amic de les Arts" (1926), de Sitges, i de "Quaderns de Poesia" (1935-36), on —ultra la "Revista de Poesia" (1925-27)— figuren els seus principals texts teòrics sobre l'avantguarda. Tot i que es proclamà investigador en poesia, Foix ha aconseguit una obra de síntesi entre el classicisme i un avantguardisme molt personal —més integrador que gratuït—, que passa per provatures futuristes i surrealistes (cal recordar la seva amistat amb Dalí, Miró, Éluard i García Lorca). El seu món, que lliga la lírica i les arts plàstiques, té les arrels en els clàssics catalans, provençals i italians. Els seus primers llibres en prosa poètica (Gertrudis, 1927; KRTU, 1932) són tasts d'un extens diari, que Foix datà el 1918, i no tingueren cap ressò. Els sonets de Sol, i de dol (1947), llibre que havia d'aparèixer el 1936, el consagraren com un clàssic modern i revelen una riquesa idiomàtica i tècnica excepcionals. El vers Si pogués acordar raó i follia resumeix el conflicte permanent del seu món interior, reflectit en la poesia, entre sentiment i raó, el nou i el vell, l'instant i l'eternitat Les irreals omegues (1949) és una forma foixiana de trobar clus, gresol de vivències oníriques, de creació lingüística i de tècniques formals. A On he deixat les claus? (1953) i Onze Nadals i un Cap d'Any (1960) reprenia la deu popular —en composicions i llenguatge— i recrea amb una gran originalitat els motius religiosos tradicionals. La màgia del seu verb, que cerca les correspondències més insòlites i abracadabrants, s'aboca novament en diversos títols, que continuen el primitiu dietari, reelaborat: Del "Diari 1918" (1956), L'estrella d'en Perris (1963), Darrer comunicat (1969), Allò que no diu "La Vanguardia" (1971) i Tocant a mà (1972). Les Obres poètiques (1964) incorporaren un volum, inèdit i heterogeni: Desa aquests llibres al calaix de baix. Els lloms transparents (1969) i Mots i maons, o a cascú el seu (1971) apleguen articles significatius sobre política nacional, urbanisme, l'acció cívica i ètica de l'intel·lectual, etc. Catalans de 1918 (1965) són retrats literaris. Foix dirigí la "Revista de Catalunya" (1934) i la plana literària de "La Publicitat", on signava sovint Fòcius. Era membre de l'Institut d'Estudis Catalans (1961) i ha estat un dels mestres de la postguerra, que ha influït especialment sobre el grup Dau al Set. Com a teoritzant polític publicà, amb Josep Carbonell, Revolució catalanista (1934), programa d'una catalanitat més enllà dels partits. Ha aplegat el conjunt de la seva obra en tres volums d'Obres Completes (1974-1985): Obres Completes I (1974), recull de l'obra lírica en vers des del 1917 al 1973; Obres Completes II (1979), que comprèn tota la prosa poètica, des de Gertrudis (1927) fins a Tocant a mà... (1972) —excepte les Cròniques de l'ultrason (1985), guardonades amb el Premi Ciutat de Barcelona— i Obres Completes III (1985), que aplega els articles i assaigs polítics escrits entre el 1921 i el 1936. Li fou concedit el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes (1973), la Medalla d'Or de la Ciutat de Barcelona (1980), la Medalla d'Or de la Generalitat (1981) i el Premio Nacional de las Letras Españolas (1984), entre d'altres guardons.\n1848 - Xile: el país adopta oficialment el sistema mètric decimal.\n1645 - Jemeppe-sur-Meuse (principat de Lieja): Rennequin Sualem, enginyer conegut per la màquina de Marly al Castell de Versalles\n1860 - Taganrog (Ucraïna): Anton Txèkhov, dramaturg i rondallaire ucraïnès en llengua russa.\n1957 - Grazyna Miller, poeta\n1987 - Barcelona: Josep Vicenç Foix, poeta català.\nSant Pere Nolasc; Sant Valeri, bisbe de Saragossa; beat Manuel Domingo i Sol; sant Sulpici Sever, bisbe; sant Julià de Toledo, bisbe; beata Arcàngela Girlani.\nEntradaAutor: josep1945 » 29 gen. 2009, 16:26


Escola multilingüe – Col·legi Sant Gabriel Sant Adrià\nÉs ben sabut que l’anglès és una eina de gran utilitat en el món multicultural i global en què vivim. Per aquest motiu, tot el professorat d’anglès treballa en la mateixa direcció: dotar els nostres alumnes de les habilitats necessàries per poder fer servir la llengua anglesa en diferents entorns, personals i professionals. Com a escola, la nostra prioritat és que els nostres alumnes percebin la llengua anglesa com un instrument interessant i útil per al seu present i futur.\nDe manera transversal, totes les etapes disposen d’eines digitals interactives per facilitar el procés d’ensenyament i aprenentatge de la llengua anglesa. La metodologia fomenta el treball cooperatiu i col·laboratiu, reforçant així la llengua oral i la interacció entre iguals. Des del centre es fomenten també activitats d’oci relacionades amb l’idioma, com poden ser karaokes o tallers de màgia entre l’alumnat.\nComençant per els més petits de la casa, els alumnes d’Educació Infantil, introdueixen la llengua a mitjançant la música, la rutina, els contes i els jocs; sempre d’una manera comunicativa i engrescadora per als infants. A l’etapa de Primària es comencen a introduir els projectes a través de la metodologia activa i participativa basada en la comunicació oral dels alumnes. Durant aquest curs 2015-2016 s’ha engegat el projecte de “Reading Together”, entre els alumnes de 4t Primària i els alumnes de 2 ESO, en forma de “Padrí de Lectura”. Amb una freqüència mensual, ambdues etapes es reuneixen i gaudeixen d’una estona de lectura guiada i acompanyada. En cada trobada es plantegen textos de temàtica diferent adaptats als interessos i necessitats dels alumnes de 4t (el Carnaval, Sant Jordi, etc.)\nPel que fa a l’etapa d’ESO, la freqüència de classes d’anglès augmenta en una hora més setmanal, per la qual cosa els alumnes reforcen encara més el seu contacte directe amb la llengua anglesa. Aquest fet, dóna un major impuls a la competència lingüística i comunicativa dels alumnes. Es fa èmfasi en l’anglès com a vehicle de comunicació en diferents àmbits d’especialitat i es creen situacions interactives que simulen la comunicació natural (obres de teatre, diàlegs, presentacions orals), combinant espais de treball com l’aula ordinària, l’auditori de l’escola o el pati.


Calella incorporarà un tram de platja adaptada per a persones amb discapacitat | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nCalella incorporarà un tram de platja adaptada per a persones amb discapacitat\nPublicat el 10/03/2019\nAixí mateix, enguany el servei de socorrisme a la platja començarà a principis del mes de maig\nEl passat 5 de març l’Òrgan Consultiu de Platges de la “Q” de qualitat de la Platja Garbí va celebrar la reunió anual per avaluar prestacions i serveis de cara a l’obtenció del distintiu Q de Qualitat.\nUna de les novetats que es van presentar en aquesta reunió és la incorporació d’un tram de platja adaptada per a persones amb discapacitat a l’oferta de serveis de la zona litoral d’aquesta pròxima temporada de bany.\nEn declaracions a Ràdio Calella Televisió, el tinent d’alcaldia responsable de l’Àrea de Serveis Públics, Albert Torrent, va explicar que aquest tram es trobarà al sector de la torre de vigilància de Garbí: “Hi haurà una passera adaptada de formigó que evita el trontoll de la fusta, i una dutxa adaptada per a cadira i una zona d’ombra que és imprescindible per a les persones amb mobilitat reduïda que els és més difícil portar i posar una para-sol”.\nAixí mateix, també es va explicar que enguany els socorristes començaran a treballar a principis de maig: “Les platges estaran a ple rendiment el primer de maig, fins i tot tindrem ja llavors servei de salvament durant el cap de setmana, que és una millora inclosa al concurs que no es va poder implementar la temporada passada”.\nSegons també informa el consistori calellenc, a banda del servei de vigilància a càrrec de Pro Activa, la platja estarà abalisada i els adjudicataris podran oferir els serveis d’hamaques, gandules i para-sols; les activitats que s’acorden amb l’ATC; a més del lloguer de caiacs i catamarans, o altres activitats nàutiques. El balanç del 2018 indica que més de 13.000 persones en van gaudir, dels quals 8.000 en els inflables.


El TC declara que no és llibertat d'expressió titllar d'assassí un torero que s'acaba de morir\nEl tribunal avala una sentència que va condemnar una exregidora de Catarroja per "ingerència a l'honor" del torero Víctor Barrio\nUna plaça de toros, en una imatge d'arxiu. EFE\nBarcelonaEl Tribunal Constitucional (TC) ha confirmat la sentència que va condemnar l'exregidora de Catarroja (Horta) Datxu Peris a pagar una indemnització per vulnerar el dret a l'honor del torero Víctor Barrio, al qual va titllar d'assassí a les xarxes socials poques hores després de morir envestit per un toro el 2016, segons informa l'agència Efe. En una sentència en la qual desestima el recurs de l'exregidora a la sentència del Tribunal Suprem, el TC declara que la llibertat d'expressió no empara utilitzar les xarxes socials per titllar d'assassí a un torero poc després de la seva mort.\nD'aquesta manera el TC avala la sentència d'un jutjat de Sepúlveda, confirmada posteriorment per l'Audiència de Segòvia i pel Tribunal Suprem, que va condemnar l'exregidora a indemnitzar amb set mil euros la vídua i els pares del torero i a retirar els comentaris que va fer, en els quals va plantejar com "una cosa positiva" que el torero hagués "deixat de matar" i el va qualificar d'"assassí".\nUna regidora valenciana és condemnada per relativitzar la mort del torero Víctor Barrio\nEl TC recorda que la llavors regidora va publicar a Facebook una notícia de la mort del torero, que va acompanyar amb frases com: "Ja ha deixat de matar", "Al llarg de la seva carrera ha matat molt" i "Els opressors han tingut una baixa, una víctima més, un peó en el seu sistema", i afegeix que "per defensar públicament les seves posicions antitaurines no era necessari titllar d'assassí o d'opressor Víctor Barrio i mostrar alleujament per la seva mort".\nActituds "innecessàries" i "desproporcionades"\nEl tribunal entén que si la conducta vulnera el dret a l'honor fora de la xarxa, també ho és en ella i que "la llibertat d'expressió no pot ser un instrument per menyscabar la dignitat de l'ésser humà perquè aquesta s'erigeix com a fonament de l'ordre polític i de la pau social". Segons recull la sentència, les actituds de la condemnada "s'evidencien com a innecessàries, desproporcionades i mancades de cap ancoratge en l'exercici del dret a la llibertat d'expressió".\nLa magistrada del TC María Luisa Balaguer ha emès un vot particular discrepant amb la sentència i ha demanat un cànon específic de judici relatiu a l'exercici de la llibertat d'expressió en xarxes socials. Balaguer ha considerat que el missatge compartit per l'exregidora tenia un contingut polític sobre un tema polèmic com és la tauromàquia.\nTribunal Constitucional llibertat d'expressió tauromàquia


Airbnb® | North Balgowlah: lloguers de vacances i allotjaments - Nova Gal·les del Sud, Austràlia\nTroba llocs on allotjar-te a North Balgowlah a través d'Airbnb\nLloguers vacacionals a North Balgowlah\nAllotjaments a North Balgowlah\nLa meva estada amb Cheryl va ser de lluny la millor experiència de BnB que he tingut. Allotjar-se a l’apartament del Cheryl i del seu marit equival a passar aquest temps amb la família o els amics propers. No tenia cap tipus de satisfacció amb el seu Air BnB i molts aspectes van anar més enllà del servei de servei (esmorzar continental, bombetes calefactes al bany, fantàstiques vistes de Manly Cove). Recomanaria quedar-se amb Cheryl a qualsevol. 10/10\nAquest apartament era el que necessitàvem durant la nostra estada a Manly. És net i còmode i els amfitrions són molt acollidors. Tenien ganes de proporcionar consells i converses locals durant l’esmorzar i tenien una comunicació ràpida abans de l’arribada. La vista des de l'apartament és increïble. Normalment vam caminar cap a la platja i / o moll, que va trigar uns 10 minuts.\nVaig gaudir molt de la meva estada amb Cheryl i Darryl. Al minut que vaig passar per la porta de la seva bella casa em vaig sentir acollit. Va ser un entorn relaxat tan meravellós que en realitat sentia que estigués allà per visitar la família. El seu apartament impressionant va oferir l'allotjament perfecte per al meu cap de setmana a Manly. Tots els matins, hi havia un esmorzar deliciós, així com te i cafè i la llibertat d’utilitzar l’espai de la cuina al meu temps. La meva habitació era extremadament còmoda i relaxant. El bany privat era absolutament impressionant. Es subministren totes les coses habituals. Tovalloles, articles de tocador, te i cafè, així com el fantàstic coneixement local dels amfitrions. No puc recomanar aquest allotjament prou !!!\nLlar absolutament bella amb estil i elegància parisenques. Va encantar i va gaudir de la banyera de peu d'arpa negra. Vaig rebre una càlida benvinguda i vaig rebre informació i informació sobre Manly durant la meva estada. Realment he gaudit del meu temps aquí i tornaria a ser absolutament de nou si tornés a Manly.\nUna experiència realment meravellosa. Recomano fer una estada aquí\nAllotjament molt net i ben cuidat al nord de Sydney, amb vistes al mar. Bany privat amb dutxa i banyera. Amfitrions càlids i encantadors. A 12 minuts a peu del transbordador Manly, que es troba a 30 minuts del centre de la ciutat.\nOriginalment em vaig quedar amb Cheryl i Daryll al febrer amb la meva mare precedint un creuer. Ens ho hem passat molt bé amb ells a la seva bella casa. El seu apartament Penthouse és brillant i net i té unes vistes impressionants sobre Manly Cove ia poca distància a peu del moll i de les zones comercials. (hi ha una mica de turó per tornar lol). Comparteixen càlidament casa amb vosaltres i teniu un bonic dormitori amb un llit super còmode i un bany privat que proporciona tot el que podríeu desitjar. Pel que fa a un bon esmorzar. Vaig tornar amb la meva companya Rod aquest darrer cap de setmana i vaig passar una estona millor amb Cheryl i Darryll. No podem recomanar prou aquest AIRbnb (per descomptat, esperem quan tornem :-) Lisa i Rod\nUbicació ✔ Visualitzacions ✔ Amfitrions ✔ Comoditats ✔ Extres ✔ Tracteu-vos ... val la pena!\nCremorne, Nova Gal·les del Sud, Austràlia\nNorth Balgowlah, Nova Gal·les del Sud, Austràlia\nBalgowlah, Nova Gal·les del Sud, Austràlia\nEl lloc és fantàstic! Registre fàcil, totes les comoditats útils i bany adjunt. El centre comercial de Chatswood es troba a poca distància a peu. Tornaré a quedar-me la propera vegada!\nDesprés d'haver estat en l'habitació boig la meva estada molt més còmode, sens dubte. La premissa és orientar-se a un carrer molt transitat, així que us recomano portar taps per les orelles si teniu sensibilitat i voleu dormir. (Especialment de 6:30 a 8:30). .\nVa romandre aquí un mes i va ser una experiència fantàstica. Es troba en una comunitat tranquil·la. Era convenient fer estacions de tren i centre comercial de Chatswood. La casa estava plena de tot el que necessito i l’amfitriona era agradable.\nFreshwater, Nova Gal·les del Sud, Austràlia


Editorial: Caldrà demanar permís. – Castellvilarenc.info\nby Pere Sànchez 13/05/2018\nD’aquí a un parell de setmanes, entrarà en vigor una normativa europea sobre protecció de dades i això implica, entre altres coses, l’us de les imatges tant fotogràfiques com videogràfiques; caldrà demanar permís per la seva utilització.\nEl fet que les xarxes socials cada vegada es pengen imatges que a algunes persones no voldrien que hi surtin, atès que una imatge es també fer servir les seves dades personals, molta gent desconeix que al fer una fotografia o un vídeo contenen emmagatzemades les dades a través d’exif, un procediment digital instal•lat a totes les càmeras, on hi apareix dia i hora.\nA les Xarxes , quan pengem una foto o vídeo, potser no som conscients que estan geolocalitzats, i sense voler, ens poden crear algun petit problema .\nFa uns mesos, en una editorial que vam publicar, vam explicar el cas d’un nen italià que va denunciar a la seva pròpia mare, perquè ella va penjar a les xarxes socials, les seves fotos sense tenir autorització.\nPotser que no sigui l’únic cas, i per això la UE hagi pres aquesta decisió, la protecció de dades ja no és només cosa de les teves dades personals, també ho seran a partir d’ara les imatges.\nTindrem que demanar permís, fins i tot al pobre gatet que no en té culpa..


Ecodiari: Comença una nova campanya de control de la població de gavians a Olot\nNacióGarrotxa | Actualitzat el 06/04/2021 a les 12:18h\nL’actuació –en què la participació ciutadana és fonamental– es realitza cada any en aquesta època des de 2009\nEl gavià argentat (Larus michaellis) és una espècie colonitzadora que s’ha anat expandint des de la costa cap a les comarques d’interior i de muntanya. La seva presència a la ciutat d’Olot és cada any més important i genera molèsties als veïns pels seus crits i l’agressivitat de les parelles adultes quan protegeixen els nius.\nA partir dels mesos de març i abril comença l'època de cria i és en aquest moment que es pot intervenir per a fer un control de la població de l’espècie.\nUn any més, des del SIGMA, es realitzen actuacions en matèria de control de gavians a la ciutat encaminades a evitar-ne el seu increment. Una empresa especialitzada aplica la tècnica de punció dels ous durant els primers estadis d’incubació, de manera que no arribin a la desclosa dels polls. A més de controlar la natalitat, s’eviten també les molèsties pel comportament agressiu dels adults quan neixen les cries.\nCartell de la campanya. Foto: @olotuit.\nTenint en compte la importància que té poder controlar el màxim de nius possibles, i la dificultat de poder fer una cerca exhaustiva pels teulats de la ciutat, els avisos ciutadans esdevenen una eina molt valuosa per conèixer l'emplaçament de nous nius. Per aquest motiu, si és té informació al respecte, cal adreçar-se al Consorci SIGMA, telèfon 972 274 871.\nparticipació ciutadanacontrol de gavianscampanyaanimals


La memòria del teatre al núvol\nEns referim a l’hiperespai. O, com a mínim, una petita part d’aquesta memòria, gràcies a iniciatives com la mostra digital 'Papers de Teatre'.\nI no, no volem dir a la nostra modesta revista digital. Ens referim a l’hiperespai. O, com a mínim, una petita part d’aquesta memòria, gràcies a iniciatives com ara la mostra digital Papers de Teatre. Aquesta és la sisena exposició virtual que organitza la Xarxa d’Arxius Municipals de la Diputació de Barcelona. Programes de mà, cartells, fotografies, esbossos d’escenografies, contractes, crítiques… Tot plegat a un clic de distància. La nostra memòria (teatral) mai no havia estat tan accessible.\nAfirmar que el teatre és un art efímer és, no cal dir-ho, una obvietat. Quelcom tan senzill que una companyia posi la data (amb any inclòs!) al cartell d’un espectacle, facilita enormement la feina als investigadors del futur. I als historiadors i als aficionats que, d’aquí a cent anys, vulguin estudiar, analitzar o simplement tafanejar en la història del teatre que s’està fent avui en dia. Penseu-hi, companyies i teatres d’ara, grans o petits, públics o privats, comercials o independents. Penseu a facilitar la feina dels investigadors del futur!\nL’exposició que s’acaba de presentar, en societat i a l’hiperespai en general, conté una sèrie de documents molt interessants referents a les arts escèniques, provinents d’arxius de trenta-sis municipis de la província de Barcelona. Des de La Pobla de Lillet a Tona, de Tiana a Prats de Lluçanès, de La Granada a Vallgorguina o d’Ullastrell a L’Esquirol. La mostra virtual consta de 132 documents que demostren la importància del teatre d’aficionats ha tingut (i encara té) a tot Catalunya. Des de funcions parroquials, amb els inevitables Pastorets, a sainets i comèdies costumistes, passant per l’auge del teatre independent dels anys seixanta i setanta. Títols meravellosos com ara M’agrada… però no m’hi caso, Deixa’m la dona Cisquet, La tia de Sitges o La néta de París.\nA l’exposició podem trobar grans títols del teatre català, com ara Terra baixa, L’hostal de la Glòria o La ferida lluminosa i l’aparició de l’Agrupació Dramàtica de Barcelona (ADB). Teatre líric, teatre infantil (l’importantíssim Cicle Cavall Fort va arribar a Tona el 1972) i la documentació de companyies amateurs com ara Till-Tall de Llinars del Vallès o el Grup d’Actors del Lluçanès (GALL) a Prats de Lluçanès.\nLa Xarxa d’Arxius Municipals, que compta amb un equip d’arxivers itinerants, ha sigut l’encarregat de recopilar i escanejar els documents d’ajuntaments de fins a 10.000 habitants. Des d’aquí no podem fer res més que felicitar la institució per aquesta iniciativa. Seria interessant que municipis més grans, com Sabadell, Terrassa, Granollers, Vic, etc.) poguessin fer una tasca semblant. Com a sabadellenc de pro que sóc, només diré que poder accedir a tota la documentació d’una companyia com la Joventut de la Faràndula (fundada el 1947) des de l’ordinador de casa seria un luxe. Tot un luxe. Per a servidor de vostès i per al país.


Els barris de Can Sunyer i Valldaina van celebrar una lluïda Festa Major amb activitats per a totes les edats\nnotícia > Els barris de Can Sunyer i Valldaina van celebrar una lluïda Festa Major amb activitats per a totes les edats\nComunicacioCastellvi 12 de juny de 2019\nLa cantada d’havaneres va donar-hi el tret de sortida divendres al vespre i els actes es van allargar fins la tarda-vespre de diumenge\nMés imatges de la festa al final\nEls barris de Can Sunyer i Valldaina van celebrar el passat cap de setmana una lluïda Festa Major, que va aplegar grans i petits al voltant de les diferents activitats programades des de la nit de divendres fins la tarda de diumenge. Les festes de Can Sunyer i Valldaina les ha organitzat com és habitual l’associació de veïns i han comptat amb el suport de l’Ajuntament de Castellví de Rosanes.\nLa cantada d’havaneres va donar el tret de sortida divendres al vespre a les festes, al pati del Centre Cívic. Durant la vetllada hi va haver a més rom cremat i coca per als assistents. Dissabte al matí, va ser el torn dels més petits de casa amb una matinal de jocs i espectacle de màgia, i també un concurs de dibuix per escollir el cartell de festes de l’any vinent. A migdia, es va fer el concurs de truites.\nL’activitat va seguir al vespre al Jardí del Pont amb el sopar de germanor i el ball de festa. Durant la nit, també es va fer el tradicional pregó, enguany a càrrec de l’Olga Julibert, encarregada de l’oficina d’atenció administrativa que l’Ajuntament de Castellví té cada dimarts al Centre Cívic. La vetllada de dissabte es va allargar fins la matinada amb el Trio Parfils.\nDiumenge, l’activitat festiva es va concentrar a la tarda amb una festa de l’escuma per fer passar la calor, xocolatada i lliuraments de premis.\nCastellví de Rosanes, 12 de juny del 2019\n‹ El projecte per a la vorera del carrer de Manel Fernández, de la pista a la plaça del Roure, està en exposició\t› Festes de Can Sunyer i Valldaina 2019


Rajoy diu que no té pla B en el cas que l’independentisme obtingui major\nRajoy diu que no té pla B en el cas que l’independentisme obtingui majoria el 21-D\n«L’únic pla que tenim és assegurar que el futur govern català compleixi la llei»\nper Redacció dilluns, 13 de novembre 2017 - 22:17h | Actualitzat a 14/11/2017 12:14h\nImatge d'arxiu de Mariano Rajoy. | Cedida\nEl president del govern espanyol, Mariano Rajoy, assegura en una entrevista al diari alemany ‘Handelsblatt’ que el seu executiu no té «pla B» en el cas que els independentistes repeteixin la majoria absoluta al Parlament de Catalunya a les eleccions del 21D. «L’únic pla que tenim és assegurar que el futur govern català compleixi la llei», afirma després de mostrar-se «segur» que els independentistes “estan perdent terreny» perquè «no poden complir les seves promeses».\nSegons Rajoy, el fet que les enquestes indiquin que les forces independentistes estan al mateix nivell que en les últimes eleccions no afecta a aquesta premissa, perquè «les enquestes fetes en temps turbulents no són gaire fiables». El president espanyol també assegura que «no hi ha presos polítics a Espanya». «Ningú està empresonat per les seves idees, sinó per conductes que violen la llei», afirma, perquè Espanya és «una democràcia».\nEl president espanyol fa referència d’aquesta manera a una pregunta sobre el fet que l’empresonament dels consellers i dels presidents de l’ANC i Òmnium serveixin de motivació als independentistes i que ‘centenars de milers de manifestants’ critiquen l’existència de ‘presos polítics’. «Rebutjo fermament aquesta acusació» sobre l’existència de presos polítics, afirma abans de recordar que “milers de manifestants han sortit recentment al carrer de Barcelona «per la unitat d’Espanya».\nRajoy justifica la convocatòria d’eleccions al 21D pel fet que l’aplicació de l’article 155 és «una mica fora del normal» i el seu govern no vol que «aquesta situació extrema duri massa temps». «Volíem demostrar als catalans que la nostra tasca no és assumit el poder i reprimir l’autonomia de la regió. Es tracta de tornar a la raó», afirma.\nEn aquest marc, justifica les mesures adoptades pel fet que el govern de Catalunya va rebutjar debatre sobre un acord en altres matèries i «només tenia un objectiu: el referèndum d’independència». «No hem pogut permetre-ho», diu, i «no hem tingut més remei que aplicar l’article 155».\nTambé rebutja una pregunta sobre els paral·lelismes de la independència de Catalunya amb els Estats Units, que segons l’entrevistador sota la premissa de Rajoy també van ser fundats il·legalment respecte a la llei britànica. «Els EUA tenen una història diferent. Catalunya mai ha estat independent. Espanya és el país més antic d’Europa i ha aconseguit la unitat fa cinc segles dins de les fronteres actuals».


Sóc Bomber Voluntari: Així no Artigas, així no...\nLluís Artigas Torrents 11 de juny de 2012 a les 16:44\nHola, sóc en Lluís Artigas. El meu article no està escrit des de l’odi, però sí des del ressentiment i la vergonya. Des del ressentiment perquè com dius tots som bombers, i al negar-se a anar a una emergència ens heu embrutat a tots. Des de la vergonya de veure com unes persones que porten el mateix uniforme que jo utilitzen una emergència com a xantatge.\n1. En cap cas poso en dubte la legalitat dels bombers voluntaris. No sé d'on ho has tret això.\n2. "Ningú es va negar a anar al foc. Simplement es va dir, i que és una cosa contemplada, acceptada i reconeguda, que "no hi havia disponibilitat per anar al foc"".\nEt penses que sóc estúpid o hem prens per il•lús? Amb aquesta argumentació encara no t’ha fitxat cap partit polític?\n3. Amb això de l’assegurança teniu tota la raó. I hauria de ser la primera de les reivindicacions.\n4. Hem remeto a la resposta al punt dos.\n5. Trobo obscè que se sortís de la reunió amb quasi dos milions i mig d’euros sota el braç en un context de retallades com l’actual.\n6. Aquí qui manipula? Estàs interpretant les meves paraules com a tu et sembla. Torna’t a llegir la resposta al punt 5. Conec a molta gent, i segur que tu també, que signaria ara mateix per treballar a 7 euros l’hora. I sí, hem preocupa que el món del voluntariat s’embruti amb diners. Fa molts anys que estic vinculat en diferents entitats socials voluntàries. En tots aquests anys no he cobrat ni un duro, ni pretenc cobrar-ne cap. El voluntariat té un valor imprescindible i inherent però del tot contradictori amb cap indemnització: l’altruisme.\n7. No pretenc provocar res, simplement que sóc d’aquells que no pot callar quan veu alguna cosa que li fa bullí la sang.\nEl bloc del Marc 15 de juny de 2012 a les 9:23\nSaps que en penso que teniu massa fixació amb els bombers voluntaris. Ara tots heu sortit a criticar-nos, quan la majoria MAI us heu preocupat de nosaltres. Passo de replicar-te, sincerament tampoc servirà de res, ja que queda clar que continués obsessionat amb si cobrem o no cobrem. El dia que facis una carta al diari, reclamant una assegurança, més formació i més material, llavors em creuré que et preocupes per nosaltres. Mentre això sigui així, continuaré pensant el que penso sobre tu i molts de vosaltres: que no ens podeu veure ni en pintura i us voleu carregar els bombers voluntaris.\nau! bona guàrdia!


La Diputació convoca nous ajuts per a polítiques d'habitatge - Diari de Girona\nLa Diputació convoca nous ajuts per a polítiques d'habitatge\nEs tracta de 280.000 euros perquè els ajuntaments i consells comarcals puguin fer estudis i impulsar projectes\nLa Diputació convoca nous ajuts per a polítiques d'habitatge Diari de Girona\nLa Diputació de Girona ha aprovat una convocatòria d'ajuts de 280.000 euros adreçada a ajuntaments i consells comarcals per impulsar les polítiques d'habitatge. D'aquest import total, 190.000 euros aniran dirigits a estudis, plans, programes i projectes en aquesta matèria, mentre que els 90.000 restants seran per a la gestió d'aquestes polítiques. Les sol·licituds es podran presentar entre el 15 de març i el 15 d'abril.\nEls 190.000 euros serviran per ajudar els 221 ajuntaments a finançar estudis, plans, programes i projectes locals vinculats a polítiques d'habitatge. L'import de cada subvenció podrà ser de com a màxim 10.000 euros, és a dir, 3.000 euros més que l'edició passada. Per a aquesta línia, el 2018 es van concedir ajuts per un valor total de 141.184 euros. Per aquest 2019, les propostes que vulguin optar a subvencions hauran de tractar sobre polítiques socials, planificació, projectes de construcció d'habitatges socials, rehabilitació o eficiència energètica, entre altres.


Maresme. El govern de Pineda recupera l'opció de posar la depuradora a Montpalau\nBusca el consens polític per reclamar a l'ACA que estudiï alternatives a l'emplaçament de la platja\nT. MÁRQUEZ E. ANSOLA. Pineda de Mar\nEl govern de majoria absoluta del PSC i ERC de Pineda vol consensuar amb la resta de forces una moció conjunta per reclamar a l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) que construeixi la depuradora de l'Alt Maresme als terrenys del Pla de Grau de Malgrat o a l'antiga pedrera de Montpalau, a la muntanya del municipi. L'objectiu és oferir alternatives reals a la decisió que manté la Generalitat de fer la planta a primera línia de la costa al terme municipal de Pineda. L'alcalde, Xavier Amor (PSC), creu que si s'aconsegueix el ple consens entre polítics i municipis afectats, l'ACA no podrà desatendre la petició de canviar el lloc.\n+ Imatge d'arxiu dels terrenys de l'antiga pedrera de Montpalau. Foto: EL PUNT\nXavier Amor té pocs dies per resoldre una situació que fa catorze anys que s'arrossega i que en fa un que es manté inamovible: l'emplaçament de la depuradora de l'Alt Maresme, que ha de donar servei a cinc municipis de la zona nord de la comarca. L'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) va decidir que la planta, motiu de conflicte social i polític, s'emplacés en uns terrenys de Pineda a primera línia de la platja. El rebuig va ser immediat i va provocar que al gener el ple pinedenc aprovés una moció en la qual s'instava la Generalitat a buscar un altre lloc.\nEn aquella moció es proposava que l'ACA tornés a valorar un emplaçament que inicialment havia estat rebutjat perquè era massa car: els terrenys del Pla de Grau de Malgrat, a tocar del riu Tordera. Ara l'equip de govern busca altre cop el consens de la resta de forces polítiques –a banda d'entitats ecologistes i entitats cíviques i socials– per reclamar a l'ACA que respongui a la demanda feta. El text inicial que es vol aprovar per ple el dia 26 inclourà també una segona alternativa a l'emplaçament de la platja: l'antiga pedrera de Montpalau. Aquest espai va ser el triat el 1999 per tirar endavant el projecte de la depuradora, que es va aturar com a conseqüència de la falta de fons de l'ACA. Posteriorment, el canvi de conseller –el departament va passar a mans de l'ecosocialista Salvador Milà– va mantenir la paralització de les obres i la recerca d'un altre espai on poder aixecar l'estació depuradora d'aigües residuals. Milà mateix va qualificar el projecte de la pedrera de «nyap» perquè significava bombejar l'aigua bruta diversos quilòmetres muntanya amunt. Xavier Amor es mostra confiat que «la resta de forces respondran a la necessitat de presentar alternatives executables a la proposada per l'ACA».\nEn aquest sentit, l'alcalde considera que l'opció de Montpalau –en cas de ser escollida per l'ACA– hauria de preveure el tractament terciari de les aigües, les mesures adients per minimitzar l'impacte ambiental de la construcció, la canalització i el funcionament de la depuradora «atesa la seva proximitat a una zona d'important valor ecològic» i millores ambientals i d'entorn. El projecte de la depuradora a Montpalau es va descartar, entre altres motius, perquè el preu era excessiu, però segons Amor «aquest argument ara ja no és vàlid, perquè el cost de la planta previst ha augmentat fins als 40 milions d'euros».\n>Maresme. La data límit de la decisió és l'1 d'octubre del 2007\n>Pineda recupera Montpalau com a opció per posar-hi la depuradora


Creu Roja perd la gestió del socorrisme a les platges de Palafrugell • Ràdio Capital de l'Empordà\nCreu Roja perd la gestió del socorrisme a les platges de Palafrugell\nAra se'n ocuparà una altra empresa després d'un concurs públic, però l'Ajuntament vol que la Creu Roja mantingui altres serveis al poble\nLa Creu Roja ha perdut la gestió de la vigilància i de les tasques de socorrisme de les platges de Palafrugell. A partir d’ara, una altra empresa se’n farà càrrec després de guanyar el concurs públic.\nEl regidor d’Entesa per Palafrugell, Guillem Genover, va preguntar al Ple de dimarts a l’alcalde, Josep Piferrer, per aquesta qüestió. Piferrer va compartir amb Genover el fet que es perdi aquest servei de la Creu Roja, i que l’endemà de saber que no serien l’operador de la vigilància de les platges es van reunir amb ells, i van tractar dos temes:\nFinalment, Piferrer ha considerat que l’Ajuntament ha de vetllar per “conservar aquelles entitats que fan serveis pel bé del poble”.\nArticle anteriorCalonge i Sant Antoni acollirà la Culturefest, La Brava\nArticle següentStill Waiting 6×21 – 30 maig 2018


Aclariment sobre Norberto Vinci - CENT PER CENT\nAclariment sobre Norberto Vinci\nAquesta setmana passada publicàvem a la secció del Xep-a-xep un comentari sobre el sopar de presentació del nou partit polític manacorí Nou Ordre Nacional, o Nou Ordre Manacor. A la nota hi enumeràvem els noms d’algunes persones assistents al sopar. En aquesta llista hi sortia el nom de Norberto Vinci. Ell mateix s’ha posat en contacte amb nosaltres per aclarir-nos que si era al sopar no era “ni com a públic, ni com a admirador d’aquest partit, sinó com a col·laborador de Rafael Gabaldón per fer un parell de fotos”.\nEns sap greu si el comentari de la setmana passada pot haver generat confusió entre els nostres lectors, i sobretot que hagi compromès d’una manera inoportuna Norberto Vinci, conegut per la seva activitat a Manacor vinculada sempre amb el món de la restauració.\nReiteram, idò les nostres disculpes i esperam que aquest escrit serveixi per desfer l’embull.\nprevious post: “La nostra és la millor taula de diàleg que hem tingut mai”\nnext post: Uns pressuposts de 47 milions d’euros per l’any 2022


Marzà: ''Escultura infinita' és una exposició única que situa l'IVAM-CADA d'Alcoi com a parada cultural ineludible' | Alacant Extra\nMarzà: ''Escultura infinita' és una exposició única que situa l'IVAM-CADA d'Alcoi com a parada cultural ineludible'\nLa mostra es podrà visitar fins al 24 d’octubre i és un recorregut complet per l’escultura espanyola entre 1930 i 1996 a través de 92 obres d’artistes de renom internacional\n21/05/2021 - Alacant Extra\nEl conseller d’Educació, Cultura i Esport, Vicent Marzà, ha fet l’obertura de l’exposició ‘Escultura infinita’ a l’IVAM-CADA d’Alcoi. El responsable de Cultura de la Generalitat ha estat acompanyat per l’alcalde Toni Francés, la secretària autonòmica de Cultura i Esport, Raquel Tamarit, la directora de l’IVAM, Núria Enguita, i representants municipals de la localitat.\nAquesta és la primera de la vintena d’activitats que la Conselleria de Cultura està programant a Alcoi durant 2021 pel reconeixement de Capital Cultural Valenciana atorgat per la Generalitat a la ciutat.\nEl conseller ha destacat que “aquesta setmana, els espais expositius tenen organitzades tota una sèrie d’activitats per a celebrar el Dia Internacional dels Museus. En aquest marc, un dels nostres espais més significatius és l’IVAM-CADA, amb seu a Alcoi, Capital Cultural Valenciana. Per tant, són múltiples els motius perquè preparàrem una exposició de primeríssim nivell a l’IVAM d’Alcoi, que fora un potent reclam cultural per a les valencianes i els valencians i un motiu d’atracció important per als visitants que volen descobrir la ciutat dels ponts”.\n“Amb aquesta exposició, l’IVAM-CADA esdevé una parada cultural ineludible. La mostra reuneix peces de creadors i creadores fonamentals que van reformular l’escultura en el segle XX amb l’experimentació i la ruptura dels cànons establits. Noms que tenen una obra repartida arreu del món i que reunim en aquesta exposició gràcies a la col·laboració entre l’IVAM i diversos espais expositius de primer ordre”, ha continuat.\nLes peces procedeixen de les col·leccions de l’IVAM, l’MNCARS-Museu Nacional Centre d’Art Reina Sofía, la Fundació Antoni Tàpies, el Museu Patio Herreriano de Valladolid i la Galeria José de la Mano.\nLa directora de l’IVAM, Núria Enguita, ha indicat que “les 92 obres exposades aconsegueixen sintetitzar el recorregut de més de 60 anys d’història de l’escultura a Espanya incidint en pràctiques, moments i autors clau en la transformació i evolució de l’escultura des del punt estètic, però també social, polític i conceptual”.\n‘Escultura infinita’ podrà visitar-se fins al 24 d’octubre de 2021. Aquesta exhibició, comissariada per Teresa Millet, conservadora de l’IVAM, és una crònica sobre les transformacions produïdes en l’escultura, per la incontenible irrupció de les avantguardes i les seues herències.\nLes 92 obres corresponen a 42 artistes valencians i de la resta de l’Estat com Andreu Alfaro, Joan Brossa, Tàpies, Carmen Calvo, Chillida, Martín Chirino, Pepe Espaliu, Joan Miró, Soledad Sevilla, Yturralde, Miquel Navarro, Eva Lootz, Palazuelo o Cristina Iglesias.\nLa mostra suposa un recorregut reflexiu sobre les identitats en relació amb la noció d’avantguarda. Indaga des de l’art les arrels culturals i la tradició, en tensió o diàleg amb la vocació universalista i cosmopolita dels diferents experimentalismes, i de quina manera influeixen en les maneres de fer i pensar l’art.


Agents cívics per combratre el soroll i la prostitució a Lloret de Mar - RÀDIO MARINA 100.3 | RÀDIO MARINA, sempre al teu costat\nAgents cívics per combratre el soroll i la prostitució a Lloret de Mar\nEls turistes que passegin de nit per l’avinguda Just Marlès de Lloret de Mar (Selva) aquest estiu es trobaran amb quatre agents cívics uniformats per vetllar pel decans dels veïns i el compliment de les ordenances. La seva feina és de “recomanar, advertir i persuadir, i en cas necessari avisar a la Policia Local”, ha explicat l’alcalde del municipi, Jaume Dulsat. Els sorolls i la prostitució al carrer són les principals problemàtiques que volen combatre. És la primera vegada que es posa en marxa aquest servei de vigilància nocturna que es complementa amb la feina que ja fan les forces policials. No és l’única mesura que es posa en marxa aquesta temporada d’estiu. També s’ha implementat un programa que analitza el comportament i satisfacció del turista a través de cerques d’Internet o comentaris a les xarxes socials així com l’ampliació de 7 punts d’accés a wifi gratuït a la platja de Fenals.\nAquests quatre agents cívics nocturns van començar a treballar el 22 de juny i de moment els resultats estan essent prou satisfactoris tot i que caldrà esperar que acabi a finals d’agost, segons ha explicat l’alcalde de Lloret, Jaume Dulsat. L’àrea de vigilància es concentra a l’avinguda Just Marlès, la principal via que concentra l’oci nocturn de la ciutat. En una presentació a Girona per explicar les diferents actuacions en matèria turística i de seguretat, Dulsat ha detallat que es tracta d’una prova pilot que segueix la línia del Pla de conversió turística endegat el 2015 per millorar l’experiència dels turistes i seguir treballant per aconseguir una “convivència positiva” a la ciutat perquè tenen clar que la ciutat “viu del turisme”. Cada any aquesta població de la Selva rep uns 1,1 milions de visitants que generen uns 5,3 milions de pernoctacions.\nEntre les principals problemàtiques que es volen afrontar amb aquests agents cívics nocturns hi ha sobretot els sorolls i la prostitució al carrer, totes dues incloses en les ordenances cíviques que preveuen multes de fins a 1.500 euros. Des del consistori recorden que en el cas dels serveis sexuals, la sanció és tant per la persona que els ofereix com per aquell que ho contracta. Dulsat ha afirmat el factor “dissuasiu” de la presència de l’agent uniformat per evitar aquestes pràctiques. Per altra banda, ha afirmat que d’altres problemàtiques com el consum d’alcohol a la via pública “ja està molt controlat” i d’altres ja no són un problema com és el cap del top manta que no existeix a aquest municipi, fruit dels esforços que s’han fet a nivell policial en els últims anys.\nEls habitatges d’ús turístic estan regulats amb la nova ordenança que obliga als més de 2.900 establiments donats d’alta a col·locar una placa informativa amb l’aforament, un telèfon del responsable i el número de llicència. Un equip d’inspectors s’encarrega de fer-ne el seguiment.\nEl cost dels agents cívics nocturns, que treballen de les dotze de la nit fins a les cinc de la matinada, és de 35.000 euros i ho assumeixen els membres de la Mesa del Turisme format per botiguers, hotelers, oci nocturn i empresaris. Un fet, ressalt Dulsat, que demostra el “compromís” del sector privat de treballar plegats i que és una de les actuacions previstes en el Pla operatiu de reconversió turística que va endegar el municipi el 2015.\nEn paral·lel, també s’han contractat quatre agents més de dia a través d’un programa d’ocupació de la Generalitat. En el seu cas, vetllen perquè els usuaris respectin les ordenances en aquests espais com podria ser dur roba de vestir quan passegin pels carrers i no només amb un banyador. Se’ls informa que, en cas de no fer-ho, comporta sancions de fins a 750 euros en aquest cas concret.\nAquests agents es coordinen amb la Policia Local, a qui avisen en cas de conflicte. Actualment Lloret compta amb uns noranta agents actius, una plantilla que aquest estiu s’ha reforçat amb cinc policies més contractats temporalment. “Una ciutat amb tant de turisme implica que hi passin moltes coses però la sensació de seguretat dels visitants és molta alta”, ha assegurat el batlle.\nEn el cas dels sorolls, aquest estiu s’ha posat en marxa una campanya específica que es dirigeix sobretot als turistes que utilitzen els locals d’oci nocturn. El protagonista és una orella que va acompanyada de missatges en anglès com ara ‘Enjoy the silence’, ‘Make Peace not noise’ o ‘Love your ears’. El que es vol és animar als visitants a reduir els sorolls a la nit i contribuir així a la bona convivència. S’han fet cartells, cartes per penjar a la porta i posa gots amb aquests missatges.\nPer altra banda, també s’ha fet una prova pilot a l’avinguda Just Marlès per potenciar la seva activitat de dia. Un total de nou establiments han instal·lat ja terrasses a la via pública d’aquest punt, freqüentat sobretot de nit. Les poden tenir obertes fins a les nou del vespre.


fins al 31 de maig pots triar el cartell de la Festa Major 2011 d´Alella | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nfins al 31 de maig pots triar el cartell de la Festa Major 2011 d´Alella\nLa ciutadania tindrà la darrera paraula a l´hora d´escollir el cartell que il·lustrarà la Festa Major d´enguany. Per segon any consecutiu, l´Ajuntament vol implicar el veïns i veïnes d´Alella en l´elecció del cartell. Així, fins al 31 de maig podeu votar l´opció que més us agrada de les tres que han estat seleccionades per un jurat entre la dotzena de propostes que s´han presentat. Per poder votar cal que aneu personalment a Can Lleonart i us identifiqueu amb el DNI.\nLes votacions es tancaran el proper 31 de maig.