Parlem-ne: fe d’errades | Independents-esquerra\nHome » Notícies » Parlem-ne: fe d’errades\nPublicat per Independents-esquerra el 24 maig 2012 a Notícies | 0 comentaris\nLes coses han de fer-se amb calma per no equivocar-se. I més quan el que escrius l’ha de veure tot el poble a les seves bústies. És el cas del butlletí Parlem-ne de Convergència i Unió. Tot i que feia mesos que no tenien res a dir als veïns, ara han tornat. Però amb les preses de ternir-lo enllestit per celebrar el gloriós primer aniversari del seu govern de dretes amb el PP, han comés tot un seguir d’errades.\nPerquè no es pugui dir que no volem ajudar-los, hem preparat aquesta llista amb tot un seguit de Fe d’Errades com les que fan els diaris quan s’equivoquen:\n(…) se’ns fa difícil entendre postures reivindicatives que poden ser comprensibles si venen de la societat civil, però (…) alimentades (…) per determinats grups polítics.\nPotser ja no recorden quan van donar suport a uns veïns del Rieral, volent fent culpable l'Ajuntament d'un conflicte d'interessos entre els propietaris i els constructors d'un bloc de pisos. S'obliden que fa un any eren l'oposició Redbull: donaven ales a tot allò que anés en contra de l'Ajuntament. Pàgina 1\nL’Ajuntament no pot dotar la Policia Local d’aquells mitjans tècnics que facilitarien la seva labor.\nObliden dir que en el pressupost de 2012, el govern de CiU-PP han inclòs una partida per comprar un radar de velocitat per a la policia. I fins i tot indiquen que preveuen recaptar 40.000 € en concepte de multes per excés de velocitat. Pàgina 2\nHem donat un nou format i un nou impuls al mercat de Nadal.\nTenen raó: l'han convertit en un mercat comercial, sense personalitat. Un grapat de paradetes com les que podem trobar a tot arreu per aquestes dates. I a més tenen la barra de cobrar per instal·lar una parada als alumnes de l'IES que venen productes de menjar per recaptar diners per fer el Camí de Sant Jaume. Pàgina 3\nS’estan redactant unes normes d’ús de la Fàbrica i s’han fet uns canvis a la consergeria.\nEls canvis passen per obligar a les entitats a pagar el conserge a raó de 25 €/hora si volen fer activitats fora de l'horari que a la regidora de Cultura li sembli oportú. Pàgina 4\nEstem sanejant zones verdes.\nJa ho crec! Com la plaça de Can Torras. Les herbes tenien ja una alçada de mig metre i no les van tallar fins que un grup polític local va publicar les fotos del lamentable estat d'aquesta zona verda, urbanitzada durant el govern d'Independents-esquerra i PSC. Pàgina 4\nCost del carril bici: 117.000 € i 315.000 € de la passera de Can Burguès.\nCert. Però s'ha de dir tota la veritat: no va costar ni un cèntim als veïns ja que es van finançar íntegrament amb diners provinents del Pla Zapatero d'ajut als Ajuntaments. Pàgina 6\nEl cost de la biblioteca va ser de 3,2 milions i quantes hores s’utilitza realment?\nEl cost real va ser de 2,6 milions. I prop d'un milió els van aportar la Generalitat i la Diputació. I si creuen que la despesa no es correspon a l'ús perquè han ampliat l'horari? A més enlloc de donar opcions a estudiants per fer-hi pràctiques, agafen veïns per treballar de franc. Pàgina 6\nAtenem a les famílies que ens han plantejat qüestions sobre la vida escolar.\nHan incrementat més d'un 5% el preu de les escoles bressol a les famílies de Santa Eulàlia i l'han rebaixat un 13% pels que viuen als pobles del voltant. Pàgina 4


La Piràmide del benestar digestiu | Consumer\nUns senzills canvis en els hàbits, com consumir diàriament llet fermentada i ingerir vegetals, són el remei dietètic més eficaç per prevenir el restrenyiment\nImatge: Alex E. Proimos\nLa pesadez, el restrenyiment, el dolor abdominal, la sensació d’inflor i els gasos són els principals trastorns digestius que afecten a més d’un 75% d’espanyols, segons un estudi avalat per la Fundació Espanyola de l’Aparell Digestiu (FEAD). La lectura positiva és que aquestes molèsties poden resoldre’s amb uns senzills canvis en els hàbits higiènic-dietètics, com consumir diàriament un tipus de llet fermentada i fer un buit sense matisos a les fruites crues, les verdures, els llegums i la fruita seca. Tals recomanacions es reflecteixen en la Piràmide de la salut digestiva, una eina d’educació alimentària desenvolupada des del programa NUSA i amb la col·laboració de la FEAD. La cura higiènica i la qualitat nutricional de la dieta és essencial per a la salut digestiva, alguna cosa necessari per prevenir infeccions intestinals. Est és precisament el tema en el qual se centra avui el Dia Mundial de la Salut Digestiva, una iniciativa de l’Organització Mundial de Gastroenterología (WGO).\nRecomanacions per a una bona salut digestiva\nL’accelerat ritme de vida actual genera estrès i falta de temps lliure. Aquestes situacions repercuteixen sobre la salut i, sovint, alteren el ritme intestinal. La conseqüència més immediata i comuna és el restrenyiment.\nEl restrenyiment és conseqüència d’uns hàbits dietètics incorrectes, falta d’exercici, ús de fàrmacs i mals hàbits intestinals\nEn paraules de Manuel Valenzuela, president de la FEAD, “en la majoria dels casos, això es deu a factors dietètics, falta d’exercici, ús de fàrmacs i mals hàbits intestinals. L’educació en l’alimentació és fonamental per al benestar digestiu”. Valenzuela assegura que “els aliments com la fruita, els llegums i les hortalisses, juntament amb els aliments integrals, aporten la fibra necessària”. Segons l’expert, “és convenient la presa diària de llets fermentades amb Bifidobacterias, que han demostrat la seva eficàcia en el control del trànsit intestinal i el benestar digestiu”. A més de reconduir el ritme vital, un pas clau per evitar i tractar el restrenyiment és revisar l’alimentació i detectar si es consumeix la quantitat de fibra adequada.\nEls criteris de dieta equilibrada recomanen el consum d’entre 25 i 30 g al dia de fibra. La Piràmide del benestar digestiu recull una sèrie de consells higiènic-dietètics claus per millorar la salut de l’aparell digestiu i prevenir qualsevol molèstia, com el restrenyiment, la inflor i el dolor abdominal i els incòmodes gasos.\nCada dia: fruita crua, verdures i cereals integrals. La quantitat recomanada de fibra es pot aconseguir sense dificultat si la dieta és rica en productes vegetals. La FEAD posa l’accent en el consum diari de fruita crua, millor amb pell, (sempre que estigui ben rentada), en la ingesta de verdura en forma d’amanida o cuita i en l’elecció cada dia del pa, la pasta i l’arròs integrals. Com a consell diari proposa també una o dues unitats de llets fermentades amb Bifidobacterias, que tal com indica el president de la FEAD, “han demostrat la seva eficàcia en el control del trànsit intestinal i el benestar digestiu”.\nLes llets fermentades amb Bifidobacterias han demostrat ser eficaces en el control del trànsit intestinal\nConsumir fruita de temporada és una bona opció: les tres racions (150 g per ració) d’albercocs (2 o 3), préssecs, cireres (un grapat), maduixes, peres o pomes de temporada proporcionen prop de 10 g de fibra, un terç de la quantitat recomanada. El dia que es mengi menys fruita fresca, es compensarà amb un grapat de fruites dessecades (figues seques, prunes seques, raïms passes, orejones), aliments que en tan poc pes (25 g), proporcionen la quantitat equivalent de fibra d’una ració de fruita fresca.\nEls iniciats en els productes integrals poden començar a prendre diàriament el pa integral i escollir els cereals de desdejuni més naturals i amb més fibra, igual que les galetes. És fàcil acostumar-se a menjar la pasta i l’arròs integral, ja que de seguida es noten els efectes positius en l’aparell digestiu, com la millora en l’evacuació i menys inflor i molèsties.\nLa Piràmide se sosté en el consum abundant de líquids de les maneres més naturals, com l’aigua, les infusions o els brous vegetals. L’augment en la quantitat de fibra de la dieta s’ha d’acompanyar sempre amb la ingesta suficient de líquids, amb la finalitat de que la fibra no es compacti i provoqui l’efecte contrari, és a dir, un enduriment de la massa que agreugi el restrenyiment.\nCada dos dies: llegums i fruita seca. Tots dos aliments són destacats pel seu elevat contingut de fibra i per la seva compendio nutritiu (fitosteroles, proteïnes vegetals, minerals, greixos insaturats en el cas de la fruita seca…), que els fa immillorables per potenciar la salut a través de la cura de l’aparell digestiu. S’aconsella menjar llegums diverses vegades per setmana (cada dos dies) bullides en lloc de guisades. El remei serà encara millor si es barregen amb verdures i no s’acompanyen d’ingredients grassos, com a botifarra, cansalada i xoriço.\nEl consum regular de fruita seca és un bon remei per millorar la salut de l’aparell digestiu per la seva riquesa en fibra\nRespecte a la fruita seca, la FEAD proposa el consum d’aquests aliments rics en fibra entre hores, barrejats amb el iogurt o en amanida. Algunes idees per incorporar la fruita seca a l’alimentació quotidiana són: afegir-los als cereals del desdejuni, triar pans amb fruita seca, agregar un majado de fruita seca a receptes d’arròs i pasta, preparar dolços que els incloguin, com a bescuits, magdalenes, fruites rostides o compotes. Resulta deliciós el pa torrat untat amb crema de fruita seca, com la de cacauet, o el tahini, la pasta de llavors de sèsam.\nADEU Als LAXANTS\nEl restrenyiment és un dels mals digestius més comuns. No obstant això, l’ús de laxants sense criteri mèdic o dietètic pot provocar l’efecte contrari al que es pretén i, en lloc de prevenir o tractar el restrenyiment, agreujar les seves conseqüències.\nHi ha nombrosos grups de laxants: formadors de massa, emolientes, osmòtics, estimulants de la mobilitat intestinal, derivats de sucres o laxants per via rectal, entre uns altres. Per a cadascun d’ells, l’especialista és qui donarà les indicacions precises i marcarà les dosis i durada del tractament en cada cas. A més, els seus efectes secundaris són remarcables. Alguns provoquen dependència, de manera que el restrenyiment s’agreuja quan es deixen de prendre o si es prenen en menor quantitat a l’habitual. Altres vegades, el seu consum dona lloc a efectes secundaris, com a dolor abdominal, nàusees, flatulència o femta líquida.\nDes de la FEAD, a través de la imatge gràfica de la Piràmide del benestar digestiu, es trasllada el consell de no prendre mai laxants si no estan indicats de forma expressa pel metge especialista.\nVIDA ACTIVA I REGULARITAT A ANAR Al BANY\nLa Piràmide dona el mateix valor als consells sobre alimentació que sobre estil de vida actiu. Per això, a l’una que es recomana que la dieta de cada dia sigui rica en productes vegetals, s’aconsella caminar mínim 30 minuts diaris i ser actius en totes les ocasions que es tinguin durant la jornada. Aquesta idea podria materialitzar-se si s’opta per pujar les escales en lloc d’agafar l’ascensor, caminar fins al treball, anar a peu a fer les compres o a recollir als nens a l’escola, etc.\nLa FEAD suggereix que l’exercici físic hauria de formar part de la vida quotidiana de qualsevol persona, de manera que és preferible caminar amb bici, córrer o nedar poc temps, però tots els dies, en lloc de practicar alguna activitat esporàdica entre setmana.\nDe la mateixa manera, la regularitat en anar al bany s’aconsegueix si, com a hàbit, es reserven 10 o 15 minuts després dels menjars per a aquesta fi.\ndigestiu fibra flatulencia-ca probióticos-ca restrenyiment


És clar que no hi ha plan!\nPer Muchoespañoleroveoyoenestediario... el 25 de juny de 2022 a les 11:54\nL'únic plan que Espanya té per Catalunya és que sigui obedient, com la resta de comunitats, i calli. Excepte el País basc, que fan por a Madrid, i Navarra, ull dret de Franco, que disfruten de privilegis, la resta del país ha d'esperar que Madrid els hi digui què fer, quan i com. Tothom ha de pagar primer a Madrid i després esperar el que toqui i donar les gràcies, mentre Madrid creix a costa d'aquets diners que escatima a la resta... i Espanya entera aplaudeix com borregos la flamant "timocràcia" que vivim. Els hi encanta llepar el c...l a l'amo i treure pit quan guanya Nadal, que és l'única cosa que els omple de orgull patriòtic. Espanya viu així, creient-se els millors del món per no veure la realitat del que són, i vol que tothom ho accepti, per la força si fa falta. Per què tenir un plan si tens policies a dojo que et fan la feina de reeducar al descarriat, i a sobre t'aplaudeixen i et voten?


El programa “Divendres” de TV3 visitarà Cardona els dies 10, 11 i 13 d’octubre - Ajuntament de Cardona\nEl programa “Divendres” de TV3 visitarà Cardo...\nEl programa “Divendres” de TV3 visitarà Cardona els dies 10, 11 i 13 d’octubre\nCardona serà la vila protagonista del programa de TV3 “Divendres” que s’emet cada tarda a partir de 2/4 de 5 a la televisió catalana. El plató mòbil del programa, que cada setmana visita un municipi de Catalunya, serà a Cardona els dies 10 ,11 i 13 d’octubre des d’on mostrarà diferents aspectes de la vida cultural i social del municipi.\nL’equip del programa desplaçat a Cardona s’ubicarà a la plaça de la Fira els dies 10 i 11 des d’on es realitzaran diverses connexions amb el plató de TV3. El dia 13 es traslladarà al Parc Cultural de la Muntanya de Sal per mostrar als espectadors de “Divendres” la vall salina i les mines de Cardona.\nEn els propers dies els responsables del magazine, que condueixen els periodistes Xavi Coral i Espartac Peran, es posaran en contacte amb persones i entitats de la vila que vulguin col.laborar amb el programa. Les persones que ho vulguin podran assistir-hi de públic i veure de prop alguns dels col.laboradors d’Espartac Peran com l’escriptor Màrius Serra o l’historiador Josep Maria Solé i Sabaté.\nAssistir de públic a TV3\nLa presència de “Divendres” a Cardona es completarà amb la possibilitat d’assistir com a públic al plató de TV3 el divendres 14 d’octubre. Per aquest motiu, s’està organitzant un autobús amb gent de Cardona que vulgui participar-hi. Les persones que hi estiguin interessades han de trucar al telèfon de l’Ajuntament (938691000) entre el 3 i el 7 d’octubre de les 9 a les 13:00 hores. L’autobús sortirà de l’avinguda del Rastrillo el dia 14 a les 13:15 hores i tornarà a Cardona al voltant de les 20:30 hores. Els assistents hauran de portar el DNI. L’activitat és gratuïta i els menors d’edat hauran de portar un document d’autorització signat pels pares o tutors. Les places són limitades i es reservaran per ordre d’inscripció.


Normativa seguretat en llocs de treball\nIniciGeneral Empresari: ¿Es manté actualitzat sobre la normativa en materia de seguretat en llocs de treball?\nEl Reial Decret 486/1997 estableix les disposicions mínimes de seguretat i salut en els llocs de treball. En la seva disposició final primera, encomana a l’Institut Nacional de Seguretat i Higiene en el Treball (INSHT) a Espanya, l’elaboració i actualització d’una guia tècnica per a l’avaluació i prevenció dels riscos relatius a la utilització dels llocs de treball. L’última actualització data de març de 2015.\nLa guia proporciona criteris i recomanacions perquè els empresaris i els responsables de prevenció tinguin més facilitat a l’hora d’interpretar i aplicar el Reial Decret 486/1997, en particular pel que fa a l’avaluació de riscos per als treballadors, així com recomanacions per apostar a la prevenció d’accidents.\nL’Article 3 del Decret estableix que “l’empresari ha d’adoptar les mesures necessàries perquè la utilització dels llocs de treball no origini riscos per a la seguretat i salut dels treballadors o, si això no fos possible, perquè aquests riscos es redueixin al mínim. (…) Els llocs de treball han de complir les disposicions mínimes establertes en el present Reial Decret”. Pel que fa a les àrees d’aplicació, inclou condicions constructives, ordre, neteja i manteniment, senyalització, instal·lacions de servei o protecció, condicions ambientals, il·luminació, serveis higiènics i locals de descans, i material i locals de primers auxilis.\nNo obstant això, volem centrar-nos en alguns punts que són més “familiars” per a nosaltres:\nPunt 3 i 4 de l’ANNEX I-A: “S’han de prendre les mesures adequades per a la protecció dels treballadors autoritzats a accedir a les zones dels llocs de treball on la seguretat dels treballadors es pugui veure afectada per riscos de caiguda, caiguda d’objectes i contacte o exposició a elements agressius”. I continua en el Punt 4: “Les zones dels llocs de treball en què hi hagi risc de caiguda, de caiguda d’objectes o de contacte o exposició a elements agressius, hauran d’estar clarament senyalitzades”.\nPer a aquests casos, la solució ideal és el Sistema Anti-caigudes: No només s’encarrega de prevenir caigudes gràcies a l’arnès, també s’atura completament el funcionament de la màquina. D’aquesta manera, s’aconsegueix disminuir els riscos al mínim possible. També s’utilitza molt la solució Àrees Perilloses, que prevé riscos en zones particularment perilloses, com fosses o cintes transportadores.\nEl Punt 5 de l’ANNEX I-A tracta de les Vies de Circulació. I diu: “Les vies de circulació dels llocs de treball (…) han de poder utilitzar-se conforme al seu ús previst, de forma fàcil i amb total seguretat per als vianants o vehicles que hi circulin i per al personal que treballi en les seves proximitats”.\nAquí és important distingir entre treballadors ocupant un mitjà de transport o de càrrega, com un carretó, i el treballador a peu o vianant. Hi ha solucions que prevenen riscos que afecten en particular als accidents entre mitjans de transport:\nLa solució Àrea de Baixa Velocidad, per exemple, permet limitar la velocitat en que circulen els carretons en diferents zones de la planta. Seguretat en Passadís Estret, per la seva banda, minimitza els riscos de col·lisió en zones de pas estret. Zona Angle Mort i Sistema anticol·lisió també s’enfronten el risc de col·lisió entre carretons.\nPel que fa a aquelles que s’encarreguen de potenciar la seguretat del vianant, la més utilitzada és l’Alerta de persones, que evita accidents mostrant senyals als conductors del carretons quan un vianant s’apropa. Similar funció compleix la solució Seguretat en creuament de vianants, que és especialment útil per a zones d’encreuament de vianants.\nPosteriorment, el mateix punt parla de “En el cas dels molls i rampes de càrrega s’ha de tenir especialment en compte la dimensió de les càrregues transportades”. En aquests casos, la forma de disminuir riscos és amb un sistema de Seguretat en Descàrrega de Camions.\nPer mantenir-se actualitzat sobre aquests temes, i sobre normativa en general, li recomanem que es subscrigui al nostre blog.


Studio St Germain Odéon París França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Studio St Germain Odéon\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de París, Studio St Germain Odéon és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nStudio St Germain Odéon també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a París. Ascensor són només algunes de les comoditats que fan que Studio St Germain Odéon sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar París, el Studio St Germain Odéon és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


JORNADA DE PORTES OBERTES ALS CENTRES D'EDUCACIÓ INFANTIL, PRIMÀRIA I SECUNDÀRIA D'OLOT | Imeginació\nInici → IME → JORNADA DE PORTES OBERTES ALS CENTRES D’EDUCACIÓ INFANTIL, PRIMÀRIA I SECUNDÀRIA D’OLOT\nJORNADA DE PORTES OBERTES ALS CENTRES D’EDUCACIÓ INFANTIL, PRIMÀRIA I SECUNDÀRIA D’OLOT\nEls centres educatius de la ciutat han organitzat de manera coordinada xerrades informatives per donar a conèixer les característiques d’aquests estudis i de les seves instal·lacions.\nL’Ajuntament d’Olot, a través de l’Àrea d’Educació i Joventut, desenvolupa diferents accions comunicatives adreçades a les famílies de la ciutat amb fills o filles que hagin de cursar qualsevol curs d’educació infantil, primària, secundària o que vulguin de canviar de centre.\nUna d’aquestes accions és l’organització de jornades de portes obertes perquè les mares i pares de la ciutat puguin conèixer amb profunditat els diversos centres educatius que disposa Olot. Enguany, tal com va succeir el curs anterior, arran la COVID-19 la gran majoria de jornades de portes obertes s’han previst en format virtual. No obstant això, seguint el protocol que marca el Departament d’Educació i el Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya, també s’han organitzat sessions presencials en grups de fins a 10 persones, que estaran acompanyats per un màxim de tres membres del centre.\nEn concret, podeu trobar totes les activitats previstes a la pàgina web de l’Àrea d’Educació i Joventut de l’Ajuntament d’Olot ime.olot.cat, al web de l’Ajuntament d’Olot olot.cat i a les seves xarxes socials així com a través de la pàgina web de cada centre o a les seves xarxes socials.\nPosteriorment, es farà difusió del procés de preinscripció, previst del 15 al 24 de març, així com de la matrícula. La regidora d’Educació de l’Ajuntament d’Olot, Mariona Camps, destaca que amb aquestes jornades de portes obertes es vol “acompanyar, facilitar i apropar a les famílies olotines els projectes educatius, instal·lacions, serveis i funcionament dels equipaments educatius”. Les sessions s’han previst que arrenquin pròximament, en alguns casos d’aquí ben pocs dies.\nLes Jornades de Portes Obertes, són especialment recomanables per a les famílies amb infants que el curs vinent han de començar P3 i també per aquelles famílies amb fills i filles que han de començar 1r d’ESO.\nPer més informació es pot contactar amb l’Àrea d’Educació i Joventut de l’Ajuntament d’Olot a educacio@olot.cat o al telèfon 972 27 00 49.\nFULL INFORMATIU PORTES OBERTES INFANTIL I PRIMÀRIA\nFULL INFORMATIU PORTES OBERTES ESO\n← Trobada virtual entre centres educatius i responsables de salut\nTRIAR ESCOLA →


L’editorial torrentina Nous Tractes rep el premi a la millor difusió – Nous Tractes\nL’editorial torrentina Nous Tractes rep el premi a la millor difusió\nDivendres passat 13 de juliol es va celebrar la XIª edició dels “Premis Vila de Massamagrell”. L’esdeveniment es va celebrar al pati del Centre Cultural i van acudir al voltant de 200 persones\nEl lliurament de premis va començar amb un discurs de la mà de Paco Gómez, regidor de Festes. L’encarregat d’entregar els guardons i de pronunciar uns breus discursos va ser Pep Galarza, alcalde del municipi.\nEnguany, es va atorgar el premi a un mitjà de comunicació que ha contribuït en portar el nom de Massamagrell més enllà del seu terme, el periòdic comarcal Nou Horta. Nou Horta s’encarrega de difondre notícies de la comarca i arriba a més de 30 municipis. A més, també tenen el periòdic Nou Torrentí on s’informa dels esdeveniments que ocorren en el municipi de Torrent. La directora de l’empresa Nous Tractes, Jéssica Medina Campos, va pujar a l’escenari a recollir el guardó i va fer un discurs d’agraïment.\nTambé, es van entregar diversos premis més.\nDesprés de l’entrega de premis els assistents pogueren disfrutar d’un berenar d’orxata i granissats de llima a càrrec de l’Ajuntament.


La Justícia de Veneçuela revoca l'arrest domiciliari a López i Ledezma\nLeopoldo López va entrar per primera vegada a la presó l'any 2014\nLa Justícia veneçolana ha revocat l'arrest domiciliari als opositors Leopoldo López i Antonio Ledezma perquè haurien violat les condicions en què es va concedir aquesta mesura i perquè, d'acord amb "fonts d'Intel·ligència", estarien planejant una fugida, segons ha informat aquest dimarts el Tribunal Suprem de Justícia (TSJ) en un breu comunicat.\nJornada sagnant a l'elecció de l'Assemblea Nacional Constituent veneçolana\n"En el dia d'ahir, 31 de juliol, els tribunals cinquè d'execució i sisè de control de l'Àrea Metropolitana de Caracas, respectivament, van revocar les mesures acordades en favor dels ciutadans Leopoldo López i Antonio Ledezma, un cop verificat l'incompliment de les condicions imposades perquè es mantinguessin sota arrest domiciliari", diu la nota oficial.\nEn el cas de López, que va obtenir 'casa per presó' el passat mes de juliol, ha esgrimit que "les condicions imposades no li permetien realitzar cap mena de proselitisme polític, això en raó de la sentència definitivament ferma que pesa en contra seva, la qual té com a pena accessòria la inhabilitació política".\nSobre l'exalcalde de Caracas, l'alt tribunal ha indicat que "li havien imposat com a condicions l'obligació d'abstenir-se d'emetre declaracione s davant qualsevol mitjà". "En cas contrari, es revocaria immediatament la mesura atorgada", ha recalcat.\nEl TSJ també ha argumentat que "es va rebre, per fonts d'Intel·ligència oficial, informació que donava compte d'un pla de fuga d'aquests ciutadans, per la qual cosa i amb la urgència del cas, es van activar els procediments de resguard corresponents".\nLes famílies dels dos dirigents opositors havien denunciat hores abans a través de les xarxes socials que López i Ledezma han estat capturats de matinada per agents del Servei Bolivarià d'Intel·ligència Nacional (SEBIN) sense que des de llavors hagin tingut notícia d'ells.\nMitzy Capriles, la dona de l'ex edil de la capital, ha indicat en una roda de premsa celebrada a Madrid, on es troba aquests dies, que el seu marit ha estat enviat una altra vegada a la presó militar de Ramo Verde. La família de López, per la seva banda, encara no ha pogut esbrinar on és.\nLlegeix més sobre Leopoldo López i Antonio Ledezma a PressDigital.


Els dipòsits i recessos en 1xbet - Cazinou - 1corredors d'apostes en línia xbet\n1xbet per a una pensió 1xbet sorprendrà a tots els jugadors que volen fer dipòsits o recessos d'aquesta marca de jocs d'atzar en línia. Si fins ara altres cases d'apostes en línia han de 20 opcions de pagament, Diem que hi ha una mitjana de més de 100 la possibilitat de retirar o dipositar diners al seu compte. 1xbet\nCom ja saben, 1xbet és una companyia de jocs a Rússia, que va entrar al mercat des 2007. Recentment ha experimentat una sèrie de canvis interns dins de la seva organització i des de llavors la seva quota de mercat ha crescut ràpidament a tot el món.\nLes seves polítiques són bastant agressiva comercialització, seva presència en més de 80% país. Cobrint una sèrie de països, com a tal, requereixen la interfície per a ser adaptat a com molts d'ells, però el més important és el calendari dels mètodes de pagament acceptats per a dipòsits i recessos.\nNavegant al pagament, veurà que es pot dipositar 218 formes i interessant 103. A causa del que he esmentat diverses vegades per sobre de. Nombre de camins ve d'un gran nombre de països en què es troba actualment 1xbet.\nregistrar-1xbet – prima 130 – EUR\nCom presentar a 1xbet\nEn accedir desig secció de pagament per a fer un dipòsit, En el primer pas serà bloquejat, veure molts mètodes disponibles per finançar la seva compte. És possible que tots 218 Es classifiquen i disposats de manera que no li permet triar el mal.\nmolt, vam registrar el mètode principal de l'enviament, permetent a cada individu per aprendre cada mètode en detall. Aquestes són les principals formes de dipositar en 1xbet:\ntargeta de crèdit – 7\nmoneder electrònic – 40\nPagui la seva telèfon mòbil – 31\nefectiu – 7\nsistema de pagament – 10\nterminal d'autoservei – 18\nbotigues de mòbils i de transferència de diners – 1\nBanca per Internet – 47\ntargeta de prepagament – 7\nbanca mòbil – 1\ntransferència bancària – 30\nobjectius del joc – 1\nE-bo – 4\nTotes aquestes són opcions bàsiques que es poden dipositar en el seu compte. apostes en línia abans de fer un dipòsit. Suggerim que vegi el mínim i / La deposició màxima o, i la comissió, si hi ha, i el temps de processament des d'uns pocs fins a diversos dies.\nLa retirada de 1xbet\nLa retirada només està present 103 i s'estructura i classifica tan fàcilment ser fet. Abans de triar un mètode de retirada, hauria de veure el límit de retir per a cada un i que s'atribueix o lliures, però recorda que el temps de processament de 15 minuts fins a diversos dies, Segons el mètode escollit.\nLes principals possibilitats de retirada són els següents:\ntargeta de crèdit – 5\nmoneder electrònic – 17\nPagui la seva telèfon mòbil – 24\nefectiu – 1\nsistema de pagament – 3\nBanca per Internet – 6\ntargeta de prepagament – 3\ntransferència bancària – 27\nE-bo – 2\nQualsevol sigui el mètode de pagament que triï, és millor triar tantes opcions com sigui possible escurçar el temps necessari per al processament de transaccions.\nEls dipòsits i recessos: mètode de pagament 1xbet\nbo de benvinguda ara que hem aclarit per 1xbet 1xbet i condicions d'accés, és millor per registrar el mètode acceptat operador per fer dipòsits i recessos. Una guia gairebé completa està disponible a la pàgina web de l'operador per ajudar a entendre com fer un dipòsit 1xbet. però, aquí hi ha una llista de formes de recarregar el seu compte. joc:\ntargeta de crèdit o targeta de prepagament\n1xbet càrrega de targetes\nQuant als recessos del seu compte 1Xbet, pot utilitzar una casa d'apostes en línia entre els mètodes següents:\nTransferir postal postal\nEls fons dels ingressos i els pagaments poden ser retirats, fàcilment identificable en l'epígraf “hacker pensionat”. per tant, podrà retirar bons d'apostes 1xbet, i Poker, Jocs, Casino i serà exclòs del bingo.\nPreguntes bo de benvinguda 1xbet\nCom molts bons disponibles 1xbet?\noperador del lloc, regles secció, hi ha 3 tipus de bonificació 1xbet:\nbo en efectiu 1xbet (directament abonat en compte que no pot ser retirat)\nBonificació progressiva 1xbet (disponible només per als jocs d'habilitat i disponible només per a una única plataforma de forma simultània: Poker i Casino)\nBono 1xbet (Pot ser utilitzat només al casino i mai amb diners reals)\nEl que s'entén per “desbloquejar un bo 1xbet”?\nCada classe inclou un conjunt de regles que s'han de respectar per la 1xbet convertit en veritable avantatge. per tant, Bono 1xbet no se li presta jugadors, però no es pot utilitzar immediatament, perquè té obert. exemple: Vostè ha de jugar almenys 2 1x vegades la quantitat del bo disponible en el seu reproductor.\nOn puc veure bo 1xbet que tinc?\nAccés al seu compte. jugar en línia amb un nom d'usuari i contrasenya, vostè pot trobar tota la informació “el meu”. A més de la informació sobre el bo 1xbet, mostra la quantitat disponible per a l'equilibri retirada retirada i tota la informació relacionada amb el seu compte.\nHi ha bons de descompte disponibles per rebre bons de benvinguda 1xbet?\nla, operadors ofereixen bons de descompte que poden ser utilitzats pels usuaris per accedir a ofertes.


2013/2013_03_22_Street_market.jpg divendres, 22 de març de 2013\nPersonatges Maria Carme Izquierdo, Presidenta de CorEixample\nAquesta vegada hem canviat el nom, no? Hem posat Street Market, que d’alguna manera, a l’estar, al poder aconseguir el lloc al costat del Passeig de Gràcia era un atractiu de cara al turisme, no? Que és el que intentem captar.\nLa primera edició del Street Market va aplegar a 35 comerços i empreses de tots els sectors, des de la moda i els complements a l’alimentació i els viatges. I com sempre, amb novetats curioses.\nHan vingut botigues totalment noves com una que ven peixeres, que en aquest moment està introduint la medusa, una cosa molt característica.\nL’objectiu de CorEixample és apropar el comerç al veí de la Dreta de l’Eixample. La nova ubicació també permet que el turista del Passeig de Gràcia s’interessi per la fira.\nIntentem sortir molt al carrer per trencar una miqueta el tema aquest de que la gent li costa entrar a la botiga, no? I ho facilitem. A fi d’aconseguir que el comerç que d’alguna manera està aturat, doncs revitalitzar-lo, dinamitzar-lo una miqueta.\nLa venda d’estocs i serveis es va complementar amb una degustació de vins i tapes a un preu de 5 euros el tiquet.


Ho veus cada matí quan amb el gest d’aixecar la persiana pretens deixar enrere una altra nit més o menys reparadora. Ho veus quan acostes el nas a la finestra per mirar al termòmetre quina és la temperatura exterior. Ho veus en el gel que la fredor de la nit ha dipositat damunt l’herba i l'hort dels veïns. Ho veus i ho notes: fa temps d’inventari.\nRecordes aquells freds matins d’hivern travessant el Firalet per anar a escola. Recordes que els llargs mitjons de llana quedaven curts encara que els estiressis amunt. Recordes un Firal ja net de fulles i amb els arbres a mig podar. Recordes que portaves el butlletí de notes del primer trimestre i una manualitat per felicitar el Nadal. Recordes l’intercanvi de felicitacions abans de marxar cap a casa. Recordes que ja notaves que feia temps d’inventari.\nEl dia de fer inventari no era un dia qualsevol. Era un dia feiner de gairebé final d’any. Era un dia que començava amb un ambient fred i seriós. Era un dia d’anar per feina i de fer les coses bé. Era un dia que a cap hora ja marxaven tots de casa. Era el dia del recompte d’existències del magatzem de productes farmacèutics que regentava el pare. Per anar a fer inventari calia complir uns requisits i tu, per edat, no hi vas poder anar mai. Es potser per això que t’ha quedat un nosequè que encara ara et fa notar quan fa temps d’inventari.\nI com que fa temps d’inventari, inconscientment fas balanç de l’any que estàs a punt de deixar enrere. Un any d’emocions intenses i contradictòries. Un any amb esdeveniments familiars alegres per recordar. Un any a nivell polític mogut, actiu, lleig i molt complicat. Un any a nivell personal, difícil de passar i difícil d’oblidar.\nTens ganes que arribi el moment d’arrencar amb energia el darrer full del calendari d’aquest feixuc 2017, desitjant que el 2018 arribi amb molta més bonastrugança.\nPer sort o per desgràcia, notes que fa temps d’inventari!\nJa fa uns quants dies que vaig publicar Una nova melodia i, tal com deia en aquella entrada, en els moments que estic vivint, amb la DSR com a companya, la música em distreu i em fa molta companyia.\nS’acosten les festes de Nadal i vénen dies de viure i compartir amb la família; dies de converses i sobretaules llargues que ens fan estar moltes hores quiets; dies que cadascú viu a la seva manera, depenent del moment que està passant i dels fets que li han marcat la vida.\nDurant el “període nadalenc”, en el calendari laboral s’hi acumulen dies festius en què no hi ha sessions de rehabilitació, però les meves articulacions no es poden permetre fer festa. Per això, malgrat les llargues sobretaules –que benvingudes siguin!-, malgrat els dies festius i de repòs dels fisioterapeutes –tanmateix ben merescuts!-, malgrat la mandra encomanadissa de les festes – prèvia a la llista de bons propòsits amb què encetarem l’any nou!- i malgrat tots els “malgrats”, seguiré amb les (auto)sessions de fisioteràpia, estirant i exercitant totes i cadascuna de les articulacions afectades. I ho faré acompanyada d’aquelles melodies que la meva ment associa amb la rehabilitació.\nJa que m’ha canviat la melodia de la vida, no puc fer gaire res més que ballar al so que toquen. Quin remei!\nEspero que aquesta segona tria us agradi.\nAdriana, 20 de desembre de 2017\nFa poc més d’un any explicava en aquest enllaç l’existència del blog Calendari d’Advent , un blog obert i participatiu que només s’actualitza durant aquest període de temps i on es publiquen entrades de contingut i temàtica diversos, relacionats amb el Nadal. Un blog que ja té una mica d’història i que l’any 2011 va ser esmentat a l’espai Internet de TV3.”\nEnguany hi he tornat a participar amb el text que vaig escriure dimarts passat, després de tancar-me, de forma voluntària i simbòlica, en una cel·la de la presó de la performance “un poble empresonat” creada en senyal de protesta per la privació de llibertats a la que estan sotmesos els nostres presos polítics. El comparteixo amb vosaltres\nEntre barrot i barrot contemplo com passa la tarda d’un dia qualsevol de finals de tardor amb temperatura d’hivern. Veig passar una noia amb el seu fill agafat de la mà, amb uns ulls brillants que no dissimulen la il·lusió de la proximitat del Nadal. Veig un matrimoni gran que vénen de plaça, agafats de bracet, amb un cistell d’on surt una branca d’api i la tija d’un porro que aniran a parar a l’olla per fer el caldo del sopar d’avui. Veig una jove esbojarrada que, amb el mòbil a la mà, volta pels carrers, acompanyada dels seus amics, aprofitant els darrers minuts abans de tornar a casa. Veig una parella bojament enamorada que, carregats de bosses i amb una llista a la mà, s’afanyen a fer els encàrrecs abans no se’ls tiri el Nadal al damunt.\nVeig aquestes coses que potser no són veritat, però que, juntament amb tantes d’altres, formen part de la nostra normalitat. De la normalitat que passa pel petó de bona nit que li farà el pare al nen dels ulls brillants. De la normalitat de la companyia que es faran asseguts a taula el matrimoni gran mentre assaboreixen el plat de sopa. De la normalitat de la conversa que la jove adolescent mantindrà amb els seus pares que intentaran fer-li entendre que podria aprofitar millor el seu temps lliure. De la normalitat d’aquella jove parella que han de triar on faran cada celebració, perquè les dues famílies se’ls disputen pel dinar de Nadal.\nArbres de Nadal a l'altre costat de la reixa.\nPenso en aquestes coses que considerem tan normals. I penso en aquelles persones que, per un o altre motiu, no les poden tenir. I penso en vosaltres que, injustament privats de llibertat, enguany no les tindreu. Perquè enguany us les han pres. Us les han arrabassat junt amb la vostra dignitat i la de tot un poble. Un poble que s’ha clavat un llaç groc al pit i s’ha lligat una bufanda groga al coll per sortir al carrer novament alçat.\nI com a membre d’aquest poble, estic indignada i trista. I us recordo cada dia. Us recordo quan arribo a casa i em retrobo amb els meus. Us recordo quan veig els arbres despullats i penso que us heu perdut la caiguda de la fulla i els ocres de la tardor. Penso en vosaltres i no sé on menjareu els torrons. Penso en vosaltres i no sé si podreu fer cagar el tió o si podreu entaular-vos amb els vostres en aquestes festes nadalenques. I això m'indigna i m’entristeix encara més.\nAquest haurà estat per a vosaltres un advent perdut i cada advent que es perd és un advent que no torna. Per això, al carrer, a les places i a les urnes del 21D, seguirem demanant la vostra llibertat, que és la nostra.\nPS: Em vaig empresonar el dia 12 de desembre quan encara no se sabia que la data de la declaració davant el jutge del TS serà l’11 de gener. Ara ja sabem segur que aquestes festes no us entaulareu amb els vostres i que, si mengeu torrons, serà molt lluny de casa.\nLlaços grocs ensucrats per endolcir aquest advent tan amarg.\nEtiquetes: democràcia, eleccions, nadal, pensament, vivències\nVaig sentir en un programa de ràdio que els brain training no entrenen per a res més que per al joc en qüestió. És a dir, fer sopa de lletres ajuda a tenir facilitat a l’hora de resoldre sopes de lletres, però no pas a ser més bons a l’hora de resoldre altres passatemps. Traslladat al món de l’esport, vindria a ser com dir que l’entrenament per córrer curses de muntanya no prepara el cos per a fer gimnàstica rítmica.\nAra bé, així com la pràctica de qualsevol esport, en principi, ajuda a estar en forma físicament, ben segur que els brain training ajuden a tenir una millor agilitat mental.\nSabut això, he de dir que faig Sudokus sense cap altre objectiu que el de resoldre el repte que suposa el joc de col·locar els vuitanta-un números repartits en nou files, nou columnes i nou requadres, de manera que en cada fila, cada columna i en cada un dels requadres hi hagi una sèrie de l’1 al 9 sense cap repetició.\nConec persones que en son addictes i també en conec que no entenen quina gràcia pot tenir aquest joc i menys encara quina gràcia pot tenir resoldre’n sistemàticament.\nHe de dir que, des que vaig descobrir la seva existència, a les pàgines d’entreteniments d’un diari, en unes vacances als Pics d’Europa, el Sudoku m’ha servit de distracció en moments d’espera, en estones d’avorriment, en desplaçaments esportius o en la més pura intimitat escatològica. Però també he de dir que, tot i que sempre en tinc algun llibret començat, podria passar molts dies sense fer-ne cap.\nAra bé, des que comparteixo el dia a dia amb la DSR, superada la dificultat inicial d’haver d’escriure amb l’esquerra -i amb la grata sorpresa de veure que em surten uns números prou ben fets!-, el Sudoku ha anat agafant importància en el meu dia a dia i ha anat guanyant posicions en el rànquing dels bons aliats.\nPerquè en aquesta nova situació, hi ha alguns moments que costen prou de passar. Són aquells moments en què un bon llibre deixa de ser-ho, en què la música preferida perd sentit o en què una bona pel·lícula perd la capacitat de distreure. Per contra, un Sudoku no et falla mai. Un Sudoku t’és fidel. Un Sudoku el pots començar, deixar-lo a mitges i continuar-lo en un altre moment sense necessitat de reprendre la història com passa amb un llibre o una pel·lícula abandonats.\nConclusió: en moments de feblesa, impaciència o emprenyament, sempre ens queda el Sudoku.\nAdriana, 11 de desembre de 2017\nAmb el desembre ben encetat,em vénen tants records! Uns de recents i altres molt més remots, que se situen en uns dies freds i humits de ja fa uns quants anys. Eren dies de flaire de molsa i de terra humida. Així ho descrivia ara fa10 anys tot just acabat d'estrenar aquest blog "Escorniflaire":\nHan passat molts anys des que amb el 600 dels pares enfilàvem la Pujada del Gegant cap a l'església de les Fonts. Tants anys... I encara enyoro aquella nena que vaig ser que s'esverava perquè s'acostava el Nadal i aviat "aniríem a dalt"... I enyoro aquell fred humit que se'm filtrava pels forats de llana dels leotardos i m'encetava la pell... I enyoro aquella mullena que ens travessava les sabates de pell molts anys abans que sortís el Goretex... I enyoro aquells nervis que passava perquè no sabia guardar els secrets i no suportava la pressió de les sorpreses... Han passat molts anys i és com si cada vegada enyorés més els companys de viatge que he perdut pel camí!\nHan passat molts anys i entre tots procurem mantenir viu l'esperit infantil del Nadal que, ara sí, després de la Puríssima, podem dir que ja s'acosta!\nAdriana, 10 de desembre de 2017\nEtiquetes: costums, família, nadal, records, vivències\nUn dels aspectes que per una banda és conegut per tothom i, d’altra banda, és força sorprenent, és la solitud que hom experimenta davant d’una dolència.\nAbans de continuar, he de dir que explicar la presència d’aquest sentiment no pretén en cap cas ser una crítica a les persones que el pacient té al costat. Ben segur que totes fan el possible per ajudar-lo a passar bones estones, a distreure’s i a fer més passador el mal tràngol. En resum, li fan costat.\nAquest sentiment no és una nova descoberta. Malauradament, he estat conscient de la seva existència en tres ocasions que m’han tocat de prop; tres ocasions en què he pogut entreveure en la mirada de cada un dels protagonistes de la malaltia -en tots tres casos amb final irreversible-, una barreja de solitud, por i angoixa que m’ha arribat al fons del cor. És el que em removia les entranyes quan a la nit em despertava pensant en ells. És el que en totes tres ocasions he viscut més malament. Més que el final irremeiable i clarament previsible dels tres casos, allò que em corsecava era pensar que el malalt estava totalment sol davant la malaltia i de la crueltat dels esdeveniments que l’acompanyaven.\nSóc totalment conscient que la situació en què em trobo no té res a veure amb els tres casos que he mencionat i no voldria que ningú arribés a pensar que estic comparant la DSR amb cap de les situacions esmentades.\nAra bé, un cop aclarit, sí que he de dir que, malgrat que estic envoltada de persones fantàstiques que s’ocupen i es preocupen per mi, tant en l’àmbit purament mèdic i terapèutic, com en l’entorn familiar, realitzant per mi totes aquelles tasques domèstiques que en un altre moment hauria dut a terme jo mateixa i ajudant-me en aquelles que més o menys puc anar fent, qui es troba davant la situació dia a dia, nit a nit o minut a minut, sóc jo mateixa i qui experimenta els dubtes o les preocupacions sóc jo mateixa i qui pateix les molèsties o limitacions, sóc jo mateixa i qui... sóc jo mateixa.\nÉs per això que puc concloure aquesta entrada afirmant que aquest sentiment de solitud que hom experimenta davant d’una dolència, malaltia o afectació, és d’ordre totalment intern i que s’experimenta en primera persona, malgrat estar en bona companyia.\nAdriana, 30 d’octubre de 2017\nAvís al lector: la propera entrada tindrà un to més alegre i distret.\nDesprés d'uns dies de poca activitat al blog, crec que ha arribat l'hora de trencar el silenci. Per fer-ho, sortiré de l'armari. I ho faré acompanyada de la DSR que, si fins fa uns dies era per a mi una perfecta desconeguda, ara ha esdevingut la meva companya de viatge. Amb ella em llevo i amb ella me'n vaig a dormir. Compartim dia i nit, pensaments i preocupacions, alegries (poques) i tristeses.\nLes sigles DSR corresponen a Distròfia Simpàtico Reflexa que ve a ser el mateix que SDRC Síndrome del Dolor Regional Complex, nom que actualment sembla el més usat per referir-se a aquesta "entitat clínica" o dolència que alguns qualifiquen de malaltia i que també rep altres noms: Síndrome espatlla-mà, Atròfia o Distròfia de Sudeck, Causàlgia...\nTot i que se n'han publicat diversos estudis, sembla que forma part de les malalties rares o, si més no, desconegudes, en el sentit que no s'acaba de saber ben bé com apareix i, sobretot, com es guareix o se supera. A la xarxa hi ha alguns articles publicats que pretenen informar i donar a conèixer aquesta afectació i tots coincideixen força -fins i tot els que s'han escrit a base de "copia i enganxa"-, pel que fa a simptomatologia, criteris de diagnòstic, estadis / evolució i tractament, així com en el desconeixement de molts dels aspectes que l'envolten. També van en la mateixa línia els temaris dels estudiants de medicina.\nLa complexitat rau en la relació que té amb el sistema simpàtic (que ja és prou complex per si sol), que queda anormalment activat i és el responsable del bloqueig i la inflor, entre altres símptomes.\nUna altra qüestió que fa que sigui complexa és que, tot i que en el currículum dels estudis de medicina forma part de la traumatologia, en el seu diagnòstic i tractament hi intervenen diferents especialitats mèdiques: traumatologia, rehabilitació, anestesiologia, metge de família... O sigui, que embolica que fa fort.\nPer què es desenvolupa aquesta "malaltia"? Per un seguit de causes un xic complexes que, com he dit, no s'acaben de saber ben bé. En el meu cas, és un dany colateral d'una intervenció d'espatlla en què em van fer una sutura i ancoratge del labrum i que va seguir amb un període una mica llarg d'immobilització del braç. Però no us espanteu si us han d'intervenir de l'espatlla, la DSR és poc freqüent (entre un 1 i un 5 %) i sembla que afecta més les dones de la franja d'edat dels 40 als 60 anys.\nTot i que sóc del tot conscient que no estic davant d'una malaltia greu, sí que em trobo amb un dia a dia del tot diferent i que, pel que em diuen, pot ser una mica llarg. Per això, sense pretenir fer un treball sobre aquesta dolència, (no tinc els coneixements necessaris per fer-ho i, pel que sembla, tampoc arribaria a cap conclusió), aprofitant el nou ritme de vida en què m'he trobat immersa, sí que tinc intenció d'escriure sobre algunes curiositats amb què em trobo, alguns aspectes que descobreixo o algunes sensacions que experimento. Per tant, és probable que algunes de les entrades següents adoptin un caire una mica diferent del que publicava fins ara i que tinguin més o menys relació amb la DSR.\nNota: M'han advertit que pot ser llarg i pesat i que necessitaré altes dosis de paciència. Espero tenir-ne prou i que vosaltres també en tingueu!\nAdriana, octubre 2017\nCriada envoltada d’homes, aquella criatura estava destinada a ser una pobra dona. I és que la Roseta era la petita dels fills de can Jepet, aquella masia coneguda al veïnat com a can Misèria i companyia. Que morís la mare en néixer l’única nena d’aquella germandat, convertí el pare en un home incapaç de tirar endavant la criança d’aquella xiqueta. Sort en tingué de l’Angelina, aquella dona jove i forta que feia poc havia tingut el primer fill i que en saber de la desgràcia d’aquell pobre home s’oferí per alletar aquella nena òrfena de mare.\nVa ser alletada al mateix temps que en Pere, el primer i únic fill dels masovers del Codolar, allunyada del seu pare, que prou feina tenia a tirar endavant aquells cinc bordegassos i menar els camps d’aquella casa rònega i miserable on, si tenien sort, munyien una vaca i engreixaven un porc per passar tot l’any. Els nois anaven a estudi on rebien lliçons de la mestra i del mossèn. El pare, passava les hores del dia traient rocs d’aquell quintà rost i eixorc. A l’estiu aquells cinc sagals rondaven per casa i més que ajudar el pare, sempre pensaven quina una en farien. El gran, que li deien Lel, de Manel, així que féu els dotze anys, va marxar de casa, amb uns pantalons vells amb un cordill per cinturó i un sarró a l’esquena. El mossèn el col·locà en una bona casa, a l’altra banda del poble, on faria de vaquer i seria una boca menys per alimentar a casa. El segon, en Lluís, era un pobre noi que gairebé no es valia per ell i vagarejava per casa, sempre brut i mal trifat. En Miquel, era més espavilat i el rector els deia que faria carrera, de manera que als tretze anys va marxar de casa per entrar al Seminari. En Pere i en Galdric, que es portaven poc més de deu mesos, faltats de mare des de ben petits, pujaven molt entremaliats: havien après a fer anar la fona per atrapar algun animal de plomes per fer bullir l’olla i, a cops de roc o amb una vara d’avellaner, feien caure prunes, pomes, figues, nesples i qualsevol altre fruit que poguessin arreplegar. La seva era una astúcia necessària per sobreviure a aquella misèria.\nA la Roseta, abans dels dos anys, la van desmamar i la van tornar a casa. Creixeria, doncs, envoltada del pare i els germans. No és pas que no se l’estimessin, ans al contrari, per ella es treien el pa de la boca, però pobrissona, sempre anava bruta i caramellosa. El pare només pensava com s’ho faria per fer de la Roseta una dona de bé.\nUna vegada que la Coloma, de tan seca com estava, no podia treure el vedell que portava a dins, van cridar la Margarideta, una parenta llunyana de la difunta mare i esposa, que tenia molta traça a guarir malures tant de les bèsties com de les persones i els va venir a ajudar. Encara no saben com, però la qüestió és que amb uns ungüents i una mena de lletania que només ella podia desxifrar, va fer que en sortís un vedell valent i sa. Va deixar un pot d’aquell ungüent i la Roseta, menuda com era, va ser l’encarregada d’aplicar aquell remei al braguer de la Coloma, mentre repetia aquell reguitzell de paraules que ni ella no entenia, dia sí i dia també fins que la vaca es va guarir i el vedell va poder mamar sense ajuda. El xurmer va pujar fort i sa i la Coloma es va refer.\n-Ai caram!– feia el pare, tot guaitant la seva filla tenint cura de la bèstia-. Si n’aprengués una mica, encara s’hi guanyaria la vida guarint el bestiar, que si es queda aquí a casa no en farem pas dona de profit!\nI així fou com demanà a la Margarideta si podria ensenyar l’ofici a la petita de casa. Aquella dona que no tenia descendència s’hi va avenir. Li aniria bé tenir una mica d’ajuda i de passada no es perdria la seva professió.\nAl costat d’aquella dona, la menuda aprenia el nom de les plantes i a fer ungüents i cataplasmes. Mica en mica, sense saber-ho, esdevenia tota una experta remeiera. Com si fossin àvia i néta, anaven amunt i avall i recollien tota mena d’ingredients, arrels, fulles, flors i espigues i d’altres d’origen animal, que farien servir per elaborar els seus remeis. El dissabte descansaven, es rentaven i es canviaven la roba i el diumenge treballaven com si fos dia feiner.\nEn dates assenyalades, la vigília de Sant Joan i la Nit de Sant Silvestre, a la tarda, pujaven a la carena on hi havia un avenc i es trobaven amb altres dones que, com elles, aplicaven remeis i eren expertes en fetilleria i sortilegis. Compartien coneixements i juntes berenaven abans que caigués la tarda. Ja de fosc, a la llum d’unes espelmes que elles mateixes elaboraven, explicaven rondalles i ballaven al compàs de la sardana que elles mateixes cantaven: Dilluns, dimarts, dimecres, tres. Dijous, divendres, dissabte, sis. La nena estava ben advertida que per res del món, se li acudís esmentar el diumenge i el set, ja que aquelles dones li podien etzibar una malastrugança de per vida. Ben entrada la nit, tornaven cap a casa sabent-ne una mica més, d’aquells remeis i de les aventures que contaven aquelles dones i que, si no eren del tot veritat, estaven prou ben trobades.\nJoveneta com era i amb moltes ganes d’aprendre, no tenia mai mandra i al costat de la seva mestra trescava per aquells verals impregnant-se de coneixements. Així fou com la Roseta, creixia i aprenia un ofici que la salvaria de la dissort que li havia caigut al damunt en quedar sense mare tot just acabada de néixer. Poc s’imaginava que allò que estava aprenent la introduiria en un món desconegut, un món on “diumenge” i “set” eren paraules prohibides; un món de dones que havien pactat amb el diable; un món on encanteris i remeis es fusionaven per guarir malures i allunyar malastrugues, travessant l’estreta línia que separa el món de les remeieres del de la bruixeria.\nUns anys més tard, amb els aprenentatges consolidats i amb un xic més d’experiència, tornaria a can Jepet i seria capaç d’ajudar a tirar endavant la seva família.\nBen mirat, ni que fos amb els ulls del mossèn o del germà seminarista, no feia cap mal, ans al contrari, si no entraven en detalls, la seva no deixava de ser una manera d’ajudar i evitar el patiment dels altres.\n(Presentat al I Concurs de Relats Fantàstics de Sant Joan Les Fonts)


Les essències de la Unió, el projecte més personal de Marc Moll - El Iris.cat - Digital d'informació i cultura\nLes essències de la Unió, el projecte més personal de Marc Moll\n24 Desembre, 2018 25 Desembre, 2018 - by Bep Al·lès - Deixa un comentari\nEl passat mes de novembre, Marc Moll partia cap a Filipines. És la segona vegada que viatja al país asiàtic; en aquest cas ho fa amb col·laboració amb una empresa que comercialitza productes femenins en una línia ecològica. Però la primera, i la que ens interessa en aquest cas, és la que el va portar a elaborar part del catàleg de les essències florals de la Unió. Un projecte personal al qual Marc Moll hi està dedicant part de la seva vida.\n“Després de les essències de Menorca i les de Balears, em vaig plantejar crear una línia que ajudés a la unió entre les persones. Però no només en un sentit sexual o amorós, sinó des d’un concepte molt més ampli i universal”. Així defineix Marc Moll el projecte que, fins ara, l’ha duit a Mèxic, Colòmbia, Austràlia, Espanya i Filipines. A cada lloc cerca les característiques dins la societat que vol treballar des d’un punt de vista diferent de la unió entre les persones: des dels instints més bàsics fins a la connexió entre éssers conscient, respectuosa i plena.\nMèxic, l’instint de supervivència\nEl primer país d’aquest projecte va ser Mèxic, on en Marc va treballar amb els arquetips masculí i femení. “Les pors que envolten la supervivència com a éssers humans és la primera passa a superar per arribar a la unió plena. Per açò vaig treballar amb la pita, per l’arquetip masculí, i la figa de moro pel femení.” Allà hi va fer tres mesos, on va rodar per la mateixa comarca. “És important conèixer primer la zona, com és la seva gent, i a partir d’allà treballar amb les flors del territori. Saber quines característiques té aquell poble en concret, m’ajuda a seleccionar les flors per les meves essències”.\nLa independència familiar de Colòmbia\nEl segon país d’aquest projecte d’essències florals va ser Colòmbia. Allà en Marc va cercar “la capacitat de tenir independència tot formant part d’un grup familiar molt fort. A Colòmbia l’estructura familiar és molt forta i la meva idea era trobar essències per treballar l’intercanvi dintre d’un grup però des de la independència individual”.\nAustràlia, la individualitat\nEl tercer lloc que en Marc va visitar va ser Austràlia, on hi va fer un temps llarg. “És un país fascinant i vaig veure llocs diferents, embevent’-me de la seva manera de ser i de fer. Per costejar-me les despeses, vaig fer intercanvis a granges, on em mostraven les plantes de la zona.” Austràlia representa dintre de les essències la individualitat, el “qui som jo, com me mostro a la resta, quina és la meva posició al món”. Tot i que, afegeix, “tenia molta il·lusió per veure els baobabs australians. Dintre del concepte d’individualitat que en Marc cercava a Austràlia, hi inclou el fet de la globalitat. “Cada persona viu a un lloc diferent del món, però açò no vol dir que en tengui prou amb el què el rodeja. Les essències que puc treure d’altres llocs són com els menjars que provenen de zones diferents de la pròpia: no hem d’oblidar que formam part d’un conjunt, i que podem trobar remeis més enllà de les pròpies fronteres.”\nEspanya: tolerància, amor i respecte\n“Quin lloc millor que Espanya, que és conegut per les relacions amb els altres, l’amor i el respecte?” En Marc no va haver d’anar molt enfora per treballar aquest quart concepte. Navarra i Catalunya van ser alguns dels llocs des d’on poder explorar, a través de les seves flors, “la convivència des del respecte, la tolerància, la compassió i l’enteniment.”\nL’intercanvi desinteressat de Filipines\nEl concepte que en Marc cercava a Filipines, anava més enllà, com si fos una passa més amunt a l’escala cap a la unió total. “Filipines és un país d’hospitalitat, d’intercanvi desinteressat. Allà vaig treballar el concepte de compartir, del que, com a individu, puc aportar i també què puc rebre del conjunt que m’envolta.”\nEl final de projecte\nHi queden encara dos llocs per pujar fins al cim d’aquesta escala: “un país àrab, on treballaré el concepte de la llibertat d’expressió; i Nepal, on cerc la visió global d’enteniment, que és la unió. Aquella que, malgrat totes les mançanes, és més beneficiosa la unió desinteressada, enfora dels jocs de poder”\nSegons explica en Marc, “les plantes ens ajuden a regular la salut emocional i la consciència. Jo vull emprar aquesta eina de benestar que donen les plantes, que fan feina en l’àmbit psicològic, emocional, mental. És una eina que ens ajuda a créixer i millorar conscientment. Si feim un canvi de consciència a nivell individual, això repercuteix a nivell global, als que estan al nostre costat. I les essències que estic creant amb aquest projecte són remeis pel tema de la unió, des de tots els conceptes que estic treballant de cada lloc.” Diu també que és la seva manera de “posar un gra d’arena per ajudar a fer que la societat sigui millor. Així com menjam aliments que són d’altres països, també ens podem beneficiar de plantes d’altres llocs per arribar a un nivell més alt de benestar.”\nEn total, les essències que surtin del projecte més personal den Marc Moll, seran unes 50, 7 per cada país. “No vaig a qualsevol lloc. Les característiques que cerc de l’essència han d’estar presents en la societat del lloc”, assegura.\nArticle anterior 39,9 milions d’euros en el subministrament de medicaments exclusius\nSegüent article Per Nadal, fes un consum responsable, just i respectuós amb el medi ambient


SANTUARI DE LA MARE DE DÉU DE MISERICÒRDIA. REUS: Missa de l’aparició. “La Conversió de sant Pau”\nMissa de l’aparició. “La Conversió de sant Pau”\nContinuem la pregària, el desig, de Crist: que tots siguin u, com tu Pare i jo som u!. Ningú millor, germanes i germans, que sant Pau per ensenyar-nos els camins vers la unitat.\nBé, germanes i germans, diumenge escoltàvem aquestes paraules de Mateu: “Convertiu-vos que el Regne de Déu és a prop”. Ho recordeu, fa dos dies d’això. Pau fou un d’aquest tocats per Jesús; la gràcia el va transformar; la conversió, diríem, fou total, de 180 graus; i això deuria quedar tan gravat en el seu interior que va quedar consignada, aquesta conversió, en tres llocs del Nou Testament: capítol 9 dels Fets del Apòstols, que hem llegit avui; en el capítol 22, allà a Jerusalem, com explica també la seva conversió; i a la carta als Gàlates, una comunitat molt important per a Pau, com totes les que ell va fundar. I sentir aquesta crida: Vine i segueix-me. Com els 4 escoltaven diumenge passat (Pere, Andreu, Jaume i Joan).\nPau educat als peus de Gamaliel, un gran mestre d’Israel, un reconegut mestre d’Israel. Però Pau sabem que va néixer a Tars. Obert, mentalitat oberta; obert al món, obert a la cultura grega. I és transformat per Jesucrist. Va ser reconegut pels dotze, perquè els dotze (amb l’elecció, després, de Maties, perquè Judes es va penjar) el van haver d’acollir al grup; i li van encarregar, juntament amb el seu acompanyant Bernabé, la missió d’anar per tot el món dels gentils; diríem que va començar la missió universal de l’Església; i així va néixer la tasca missionera de l’Església. I així es va portar a terme la missió encarregada per Jesús “Aneu per tot el món, anuncieu la Bona Nova de l’Evangeli”. S’han de superar tot els obstacles que acostumem a posar els homes; supereu fronteres, supereu races, llengües, credos i nacions.\nAvui, germanes i germans, recordem la conversió de sant Pau. Avui també s’escau l’últim dia de l’octavari per a la unitat dels cristians. Ens hem trobat dia rere dia a les nostres parròquies pregant per a la unitat; ens vam trobar divendres passat, a l’església prioral de Sant Pere, les comunitats catòlica, anglicana, ortodoxa, esglésies evangèliques. El diàleg entre les comunitats catòliques i les altres és reforçat per les nostres pregàries. Continuem la pregària, el desig, de Crist: que tots siguin u, com tu Pare i jo som u!. Ningú millor, germanes i germans, que sant Pau per ensenyar-nos els camins vers la unitat. Ell ens ensenya i ens pregunta: Després de dies que uns diuen que sou de Pau, els altres d’Apol·lo, els altres de Pere, els altres de Crist. És que Crist es pot dividir?. En la carta als Efesis trobem aquestes paraules amb les quals avui hem començat la nostra celebració: Un sol Senyor, una sola fe, un sol baptisme, un sol Déu i Pare.\nI el Concili Vaticà II ens proposa com a 3 eines, si voleu 3 camins, per arribar a aquesta unitat: coneixement mutu, no ens faci por conèixer-nos, encara que les manifestacions per arribar a Crist siguin diferents; conversió de cor, allò que vam escoltar diumenge passat (Convertiu-vos i creieu en la Bona Nova, en Jesucrist), no cal creure en el Papa, no cal creure en el bisbe, no cal creure en cap rector, clar que no... perquè no creiem en cap rector, creiem en Jesucrist l’enviat del Pare; i oració unànime, i és el que avui també ens uneix a tots aquí: l’oració.\nAvui, també abans de combregar, demanem al Princep de la pau que no tingui en compte els pecats de la seva Església, sinó que ens concedeixi la seva pau i la seva unitat. Demanem-ho amb sinceritat al Senyor. Amén.\nEtiquetes de comentaris: Crist Rei, Homilia, Missa de l'Aparició


50 coses que Gran Bretanya va donar al món, des de disculpes fins a zoos - vida de campnone\nPrincipal vida de camp50 coses que Gran Bretanya va donar al món, des de disculpes fins a zoos\n50 coses que Gran Bretanya va donar al món, des de disculpes fins a zoos\nAl llarg dels segles, Gran Bretanya ha conduït el món en tot el que es civilitza, des de la cultura fins als condiments i cavalls ràpids fins a la frontera herbàcia. Kate Green i Giles Kime fan el cas per al lloc més important de la nostra nació en l'escenari mundial.\nL’efecte Downton Abbey\nNo només vam inventar la televisió en si, sinó que, des de Upstairs, Downstairs i The Pallisers fins a Orgull i Prejudici i Poldark, ens encanta quan els productors ataquen la guarnició de calçotets, armilles i perruques.\nSastreria de fila Savile\nEls nostres veïns continentals podrien afavorir un aspecte més senzill, menys estructurat i uns drap més lleugers, però, en climes més freds, preferim alguna cosa que abraci els contorns del nostre físic i deixi escapat qualsevol fallada.\nEl formatge predeterminat del dinar del ploughman, la festa de les begudes dels anys 70 (en un pal amb pinya) i el sandvitx de formatge i escabetx és una important exportació del Regne Unit (fins al 4% fins arribar a 75.212 tones el 2016). De forma estranya, també l’importem (més de 4.000 tones) i es diu que els irlandesos es mostren a la presa del Brexit perquè no poden vendre les coses a cap altre país.\nAquestes vaques de color conker han recorregut milers de quilòmetres des del seu pastoral comtat d'origen durant els darrers 200 anys. Hi ha més de cinc milions de bovins de pedigrí en 50 països més, des de Sud-Amèrica fins a les estepes russes, Israel i Japó.\nEl Tony Tony de Dame Helen Mirren, que va interpretar el 2015 a The Queen in The Audience a Broadway, la va elevar al grup d'elit que pot presumir de la "triple corona" de l'actuació: guanyar un Oscar, un Emmy i un Tony. Les úniques actrius britàniques a assolir el trio són Vanessa Redgrave i Maggie Smith.\nEl terme podria haver estat encunyat fa més de 30 anys, però l’esperit sartorial està viu i bé. És una aparença molt emulada: és probable que trobeu la combinació de cotó encerat, camussa marró, jaqueta acolchada, moleskin, caixmir, collet enganxós, brogues, falda de mitja vedella, camisa estampada Liberty i estudiada la incògnita la Via Condotti o el Boulevard St Germain com a la carretera de Fulham.\n"El sol està al capdavall en algun lloc del món" és l'excusa original, molt britànica, per obrir una ampolla més aviat al dia del que es podia esperar. La frase provenia originalment de l'Armada i feia referència a les 11 del matí a les naus navals de l'Atlàntic nord; Avui, un noggin / tipple / tincture / snifter / només un de ràpida després del treball forma part de la cultura i una exportació internacional amb èxit, tal com expressa memorablement el cantant del país nord-americà Jimmy Buffet.\nSi haguéssim volgut girar-se pels cotxes de luxe de poca altura que semblen més a casa a Le Mans que no a Leamington Spa, hauríem creat el nostre propi riposte a Lamborghini.\nEn lloc d'això, vam fer de Bentley, un descendent directe del palanquin, que permet que els seus ocupants cossetats abandonin els seients grans i còmodes, descabellats pels embuts del viatge i, en el cas de les dones, amb modèstia intacta.\nEs considera que The Moonstone (1868) de Wilkie Collins va llançar el gènere detectiu i el cervell del torturat d'Arthur Conan-Doyle, Sherlock Holmes, va entrar a les nostres vides el 1898, però és Christie qui és sinònim de assassinats a la casa de camp, intoxicacions de vicarià, psicòpates de casa de camp., uns espinosos espinosos i uns detectius delicats dels quals la gent no en pot tenir prou.\nBollywood va convertir A Dream Mitsummer Night en un caòtic casament Punjabi en una de les nombroses adaptacions cinematogràfiques; Nelson Mandela el va llegir a la presó; la producció moderna de Hamlet (l'obra més adaptada) de més llarga durada va ser a Lituània; El Japó va construir un teatre rèplica Globe a Tòquio deu anys abans que Londres ho fes; la Biblioteca Folger de Washington DC compta amb la col·lecció més gran dels seus folis; i el més emocionant de tots va ser la representació del rei Lear el 2014 per part de nens en un camp de refugiats a la frontera de Síria. El Bard pot haver vingut de Stratford, però ara pertany al món.\nD’alguna manera, un petit país s’ha convertit en el responsable de la tercera llengua més habitual del món (després del mandarí i el castellà) i la més estudiada pels estrangers.\nDurant 64 anys al tron, Sa Majestat ha conservat una mística que cap mitjà de comunicació modern no pot trencar. Els nens de tot arreu creixen sabent que, en algun lloc, hi ha una autèntica reina que porta una corona, viatja en un autocar daurat, viu en un castell, regala poc i no publica a Facebook.\nBé, no sempre sovint.\nAvui se celebra #SapphireJubilee de la reina Han passat 65 anys des que Sa Majestat va accedir al tron. El 6 de febrer ...\nPublicat per The Royal Family el diumenge 5 de febrer de 2017\nSom molt bons a l’hora d’inventar-los: cricket, futbol, rugbi, golf, croquet, bàdminton, tennis de gespa (probablement també gespa), per citar-ne alguns, i ara ens acabem agafant a la barbeta quan es trinxa regularment. als nostres propis jocs. Acabem de prendre com a compliment.\nJa no fem un tomb a tot el món apropiant-nos dels tresors culturals dels altres, però seguim brillant en absorbir les idees dels altres. Aquesta innata habilitat es va cristal·litzar en l'estil de casa de camp anglès: la Xina blava i la blanca, el chintz i el paisley es van reembalar artísticament i van anar a la venda arreu del món, amb el resultat que és probable que veieu la barreja distintiva dels Hamptons com als Cotswolds.\nPistoles i canyes\nVam inventar tir en cotxe –el pioner del primer comte de Leicester tenia fama de poder conduir ocells a la seva sala de billar a Holkham Hall– i seguir sent el país més desitjable per disparar una colla, un faisà o una perdiu, però el que realment exportem és fina fabricació d'armes.\nUna vegada que les empreses fabricants d'armes havien perfeccionat l'escopeta sense martell i amb càrrega bruta de costat a la part de la dècada de 1860, el disseny no es podia obstruir; les accions de caixa i caiguda que van desenvolupar encara s'utilitzen en gairebé tots els canons dobles.\nS'ha dit, groserament, que vam inventar condiments perquè el nostre menjar era tan avorrit. "Això explica les salses, les gelees i els extractes preparats, les salses embotellades, els chutneys, els ketchups que poblen les taules d'aquest poble desgraciat", va escriure Alberto Denti a The Educated Gastronome el 1950.\nDos anys després de la aprovació de la primera llei de benestar animal (relacionada amb el benestar boví i, posteriorment, la protecció de l’ós i la lluita de galls), un grup d’homes asseguts a una cafeteria de Londres el 1824 va fundar la RSPCA per ajudar als cavalls de cavall i als cavalls.\nBlenheim, Oxfordshire: un paisatge marró de gran capacitat a gran escala\nEl jardí paisatgístic anglès (que va assolir el seu zenit amb Capability Brown) es va convertir en i continua sent un dels nostres principals regals al món.\nLes gracoses disculpes\n"Saps a la vida què és un bé i què és una cosa dolenta. Vaig fer una cosa dolenta i aquí la tens. Les paraules de Hugh Grant després de la seva famosa escapada de 1995 a Sunset Boulevard, demostrant que, lluny de requerir humilitat, la capacitat de disculpar requereix un munt de confiança en ells mateixos. Quan mengeu pastís humil, el millor és no explicar-ho.\nEls seus tons discrets i murmurios fan que tot sembli bé amb el món, encara que el seu missatge subliminal sigui sovint que, al món natural, no ho és. Als 91 anys, Sir David segueix sent el presentador final de la vida salvatge - que pot oblidar-lo llençant el guió mentre, de forma inesperada, va fer un globus amb un gran goril·la femení ">\nEl petit i resistent terrier amb una gran personalitat ha esclatat en la seva fortalesa original, al nord de Devon, on va ser criat per l'atimós paroní de caça del segle XIX, per fer-se càrrec del món.\nTenim dues noves arribades en escena !! El #OldLaund de Reedley Hallows i la #WhiteWitch From Moorhouse Brewery. Les dues ales fantàstiques: vine a provar-les. ???????? #realale #englishbitter #paleale #beerdrinkers #properpub\nUna publicació compartida per The Three Fishes (@thethreefishespub) el 6 de juliol de 2017 a les 2:37 am PDT\nLa taverna era d’importació romana, fins i tot si desenvolupàvem l’ambient igualitari del pub, i la cervesa –en el sentit genèric– té les seves arrels a l’antiga Mesopotàmia, però l’autèntica ale és una cosa que hem fabricat, tot fent-ho amorosament a les bótes de ordi malt, llúpol i llevat i es neguen a servir-lo a temperatures que destrueixen les dents.\n"El temps mundial comença aquí", es pronuncia el lloc web oficial de Greenwich Mean Time, o GMT. És a dir, l’hora del dia a qualsevol part del món es relaciona amb l’hora britànica.\nEl GMT (la mitjana de temps que el sol travessa el meridià de Greenwich i es troba en el punt més alt) es va posar en pràctica aquí el 1847 per evitar disparitats caòtiques i molestes en els horaris dels trens; es va adoptar internacionalment el 1884. I, tot i que hi ha hagut intents de rebrandar-lo com a "UTC" (que d'alguna manera significa "temps universal coordinat"), tots sabem que GMT és l'acord real.\nQuan va començar, el 1932, George V va dir que era per a "homes i dones, tan tallats per la neu, el desert o el mar, que només les veus fora de l'aire els poden arribar". Terry Waite, pres com a ostatge a Beirut el 1987, va dir que va ser el que el va mantenir "viu mental i espiritualment" durant cinc anys en captivitat.\nEl servei més gran del món emet, des del centre de Londres, una gamma eclèctica de temes en 28 idiomes, inclosos el Pidgin i el Punjabi, i escolta més de 200 milions de persones al dia.\nEl 1767, un gravador i cartògraf anomenat John Spilsbury va inventar el trencaclosques. La imatge que hi havia era un mapa del món i s'utilitzava per a classes de geografia.\nPot ser que els trencaclosques hagin estat una bona afició per als convalescents i les famílies durant les tardes de diumenge plujoses abans de la invenció de la PlayStation, però encara són populars. Ara, qui té els racons ">\nLa finestra d'oriel de la signatura de Lutyens a Little Thakeham converteix un espai divertit i divertit\nLa capacitat sobrenatural de Sir Edwin Lutyens de destil·lar tot el que és millor en els estils arquitectònics, de medieval a mughal, va fer que la seva obra viatgés bé: a Madrid, Saskatchewan, Delhi i més enllà, demostrant que no hi ha cap raó per la qual la creativitat hauria de ser amagada per tradició o ubicació. .\nLes fortunes de Lutyens estaven vinculades indestriablement a les de Country Life: el fundador Edward Hudson, campió en cap de Lutyens, li va encarregar el disseny de les nostres antigues oficines a Covent Garden.\nA View of the Zoological Gardens in Regent's Park, Londres, 1835 (Artista desconegut)\nLa idea de mantenir una menageria d’animals exòtics es remunta als antics –els faraons egipcis eren grans col·leccionistes–, però durant milers d’anys els animals van ser mantinguts per prestigi i entreteniment pels grans i poderosos del món, sovint reservats només per als governants. i els seus amics. Alguns havien obert les portes més àmpliament; d’altres s’havien aprofitat de vegades en investigacions; però el primer veritable zoo científic del món es va fundar al Regent's Park de Londres el 1828.\nAl principi, el zoo era exclusivament per a científics, però a mesura que John Nash va reurbanitzar el parc es va convertir en un espai públic explícitament per al benefici científic i educatiu de la gent. El Zoo de Londres (que aviat va ser seguit pel primer aquari) va tenir un èxit enorme i el concepte es va replicar ràpidament a tot el món.\nSir Walter Scott es va posar de manifest sobre Waverley, una història d'amor ambientada en el jacobita en ascens, i la va publicar de manera anònima el 1814. La novel·la no es considerava un gènere seriós i Scott estava nerviós per la reacció del públic, però la primera edició del que es diu a ser la primera novel·la històrica en anglès esgotada en dos dies i la carrera de Scott va crear un gènere que encara avui és popular.\nNo tothom era feliç, però: Jane Austen va dir que hauria de seguir la poesia, escrivint "Walter Scott no té cap negoci per escriure novel·les, especialment bones".\nEl 1979, Harry Christophers, antic vicari laic de la Abadia de Westminster, va fundar The Sixteen (amb 16 amics), i, des d’aleshores, el seu conjunt s’ha convertit en un referent per als estàndards exquisits de cant coral màgicament barrejat, tècnicament destre i emotiu.\nNo és només el geni i la persistència que cal fer un salt gegant en el món de la ciència, sinó que també cal autopromoció. La penicil·lina és la salvació revolucionària que gairebé mai no va ser. Alexander Fleming no era cap showman i, inicialment, el seu descobriment va ser ignorat pels seus companys.\nNo va ser fins a la Segona Guerra Mundial que l’australià Howard Florey i el seu equip a Oxford van posar el medicament a ús mèdic i van ser pioners en la producció de masses. Les tècniques es van perfeccionar i es van expandir enormement als EUA; Actualment s'ha evitat la quarta part de mil milions de morts innecessàries.\nLes vacances d’esquí\nObbviament, no vam inventar l’esquí, es creu que la Xina va vèncer Escandinàvia en aquell moment, però vam ser els primers que vam aconseguir fer-ho com a vacances d’hivern, quan Johannes Badrutt, propietari de l’hotel Kulm de St Moritz, Suïssa, va reptar a un grup d’escaladors anglesos a tornar a l’hivern de 1864, persuadint-los que la vall seria igual de bella a la neu.\nQuè hem fet ">\nSeria més exacte dir que vam començar la diversió a la moda del xiulet (també conegut com a triomf, trump, ruff, slam, ruff i honors, whisk and swabbers), un passatemps de la societat civilitzada acompanyat de refrescos educats que finalment van evolucionar cap a pont. Els turcs se’ls ha acreditat que van inventar un pont realment i va ser l’americà Henry Vanderbilt qui va desenvolupar el joc de pont contracte que coneixem avui.\nEl 1680, William Dockwra i Robert Murray van establir el London Penny Post, un sistema de lliurament de correu electrònic “segellat”, pre-pagat a la ciutat de Londres. Degué ser un luxe: quan el Penny Black es va llançar el 1840, cobria el lliurament a qualsevol part de les illes britàniques.\nAnna, duquessa de Bedford, una amiga de tota la vida de la reina Victòria, va identificar el buit que amagava entre el dinar i el sopar, queixant-se que li donava una sensació d’enfonsament. La història no relaciona si això estava precipitat per la fam o l’avorriment, però la seva solució era una copa solitària de Darjeeling i un berenar lleuger. Va convidar els amics a unir-se a ella i el fenomen va néixer.\nEl llop flotant\nEl cortesà i poeta isabelí Sir John Harrington va instal·lar el primer lavabo a la seva casa de Kelston, Somerset, però la reticència britànica a reconèixer l'existència de funcions corporals va significar que no va ser fins a 250 anys després, en la qual etapa, Sir Joseph Bazalgette havia tingut prou Va dissenyar el sistema de clavegueram de Londres: que Thomas Crapper, fill d'un lampista de Chelsea, va promoure la fontaneria sanitària com a alternativa als testos de cambra.\nAllà on estigueu en l’originador de l’entrepà –alguns afirmen que es tractava d’un antic savi jueu, Hillel the Elder–, no hi ha dubte que John Montagu, quart comte de sandvitx, va fer tant per aquesta senzilla innovació gastronòmica com ho va fer el 1r duc de Wellington per calçat impermeable.\nEl fet de malabarsar el seu paper com a Primer Senyor de l'Almirall amb la donació i el joc va suposar que Earl tingués una tasca múltiple: menjar un tros de carn entre dues llesques de pa li va permetre alimentar-se mentre jugava a cartes i l'hàbit es va enlairar.\nQuan els britànics van inquietar els seus temors sobre els viatges a gran velocitat, van reconèixer les seves infinites possibilitats, no només com una oportunitat per xiular de Liverpool a Manchester a la velocitat de 15 quilòmetres per hora, sinó com a cavall de la Revolució Industrial.\nEs va iniciar el 1929 com a sucursal de l’Institut del Cavall, “amb el propòsit de joves interessants en muntar a l’esport” (divertit bo, net, saludable) i la idea que cada caça tenia una branca. El campament anual del Club Pony, sovint amb oficials de cavalleria com a instructors, era una combinació de preparació mortal i seriosa per a proves i oportunitats per al manteniment d'un entorn sense problemes per la salut i la seguretat.\nEns podríem sentir orgullosos de crear aquestes botigues acadèmiques i esportives, però, realment, són només un altre exemple d’invenció que es necessita. Inicialment establerts per educar els pobres (Eton) i els coristes (King's Rochester), van proliferar al segle XIX com a dipòsits útils per a nens els pares dels quals havien estat publicats als quatre racons de l'Imperi.\nCavalls elegants i ràpids\nNo és res de nou: els antics grecs van gaudir d'un dia de cursa de carro, però van ser Enric VIII i Charles I els que van iniciar la criança de cavalls, James I qui va descobrir el potencial de Newmarket, Carles II qui va anul·lar la prohibició de Oliver Cromwell per a l'esport i La reina Anne que creia que Ascot Heath era adequat per a un hipòdrom.\nPer descomptat, la indústria sanitària del Regne Unit ara s’enfronta a una dura competència, però el seu llegat és sorprenent: l’ADN de l’àrab Darley, una de les tres sires fundades de pur raça importada al segle XVIII, es pot trobar en un 95% dels cavalls de carrera actualment a través de l’Eclipse invicte ( pintat per Stubbs).\nAquest simple i essencial element ha estat creat per un condemnat. William Addis, comerciant de drap, va estar a la presó a la dècada de 1770 quan, per alleujar el tedi i, presumiblement, la revolta de l’alè dels seus companys de presoners, va salvar un os d’un àpat i li va treure les truques. En el seu llançament, va establir el que es va convertir en Wisdom Toothbrushes Ltd; la companyia, que va romandre a la seva família fins al 1996, és el major fabricant de raspalls de dents al Regne Unit i exporta prop d’un terç dels seus productes.\nEl casament blanc\nEls vestits de núvia podrien ser de color vermell, blau, groc o fins i tot negre abans que la reina Victòria precipités un canvi gairebé durant la nit, arran del seu matrimoni amb el príncep Albert el 10 de febrer de 1840. La nova moda nupcial no es tractava només de semblar la demora, abans de l’arribada del sec. la neteja, colors de gran manteniment, com el blanc, eren un símbol d’estat, cosa que indica que podríeu permetre el pagament a algú per fregar-los.\nEl moviment scout\nAquest any, representants de la fraternitat escoltista mundial descendeixen a Bakú a l'Azerbaidjan per a la 41a Conferència Scout Mundial. El moviment era un fenomen global a partir de la paraula; al cap de mesos de Robert Baden-Powell que va escoltar Scouting for Boys el 1908 (vendes de 150 milions fins ara), les tropes es van estendre per tot el món com la pólvora, o potser això hauria de ser una foguera.\nCom a bressol del cricket, les festes de tennis i la fête, era natural que haguéssim de crear una màquina per produir capes verdes semblants a la catifa en les quals es talli cada làmina d’herba a un centímetre de la seva vida i cada desgraciada margarida acabada. amb. No obstant això, van ser els nord-americans els que es van posar amb la idea –o, més ben dit, s’hi van afegir–: van crear l’híbrid amb un tractor sobre el qual podreu descansar el vostre posterior gaudint d’una cervesa del pensador positiu.\nLa barra de xocolata\nFins al 1847, la xocolata només es consumia en forma líquida. Aleshores, JS Fry & Sons va decidir barrejar pols de cacau amb mantega de cacau i sucre i la resta ja és història. A banda de les coses molt suïses o belgues, encara ningú ho fa millor que nosaltres.\nEls francesos van inventar el majordom, els nord-americans el van modernitzar i els suïssos asseguren tenir-ne els millors, però la imatge del majordom com un desafortunat, si és una mica contrabandista, la PA, que sempre sap la resposta i extreu sense problemes el seu empresari desgraciat dels rascades. a la creació de PG Wodehouse Per què més es coneixeria un lloc web internacional de resolució de problemes com a Ask Jeeves?\nPenseu que aquest tweed, que originalment tenia la intenció de protegir les aixafades contra les inclemències del temps de Highland, pot ser una mica càlid per a les climàtiques mediterrànies, no obstant això, no només Coco Chanel, que havia prestat una jaqueta al seu admirador, el duc de Westminster, adonar-se del seu potencial per a versions elegants, però menys peludes estan demostrant una gran popularitat entre aristocràtiques europees del sud, com el tipus de gent que, molestament, mai no sembla que mai.\nÉs un fenomen estrany que, allà on estiguis al món, la música que surt de la ràdio de taxi tindrà lletres en anglès. Amb unes vendes discogràfiques de 600 milions, es van convertir en la primera banda de rock que va aconseguir un atractiu mundial. El seu secret ">\nCom a nació de botiguers, potser és inevitable que haguéssim donat a llum el que es creu que és el primer gran magatzem del món: Bennetts, una institució de Derby que va obrir les seves portes el 1734 i que encara avui funciona. Amb la Revolució Industrial, els bazars i els grans magatzems es van convertir en una forma de vida. I quan no estem omplint les nostres cistelles, no ens agrada res millor que gaudir de les nostres fantasies al detall a la televisió, a partir de "You are be service"? per obrir totes les hores\nCopyright vida de camp: 50 coses que Gran Bretanya va donar al món, des de disculpes fins a zoos - vida de campnone


La cèdula d'habitabilitat i la immigració: el control de la sobreocupació\nLa polèmica decissió de l'Ajuntament de Vic de denegar l'empadronament als immigrants sense papers ha posat en relleu la dificultat d'assegurar que aquests s'empadronin en habitatges que compleixin unes condicions d'habitabilitat mínimes.\nEl diari El País publica avui un article que, titulat Los criterios de hacinamiento varían por autonomías, recull els ràtios entre superfície útil i ocupació establerts per les diferents normatives autonòmiques d'habitabilitat. Curiosament, en el cas de Catalunya, la informació facilitada no és correcta.\nSi bé s'exigeix l'acompliment de la ocupació màxima establerta a la cèdula d'habitabilitat a l'hora d'obtenir el reagrupament familiar, aquest criteri no s'aplica a l'hora d'empadronar-se. La Llei pel dret a l'habitatge defineix la sobreocupació, però no estableix mesures concretes en contra de l'empadronament en habitatges sobreocupats. En tot cas, sembla ser que hi ha un consens en limitar l'empadronament en funció de la ocupació dels habitatges.\n[ Escrit per Jordi el 13 de febrer de 2010. Publicat a Cèdula d'habitabilitat : Notícies : La cèdula d'habitabilitat i la immigració: el control de la sobreocupació. Arxivat a política d'habitatge. ]


El PP recolza una esmena presentada per EUPV relativa a la incapacitat d’alguns municipis de continuar amb el programa de Xarxa Llibres – EUPV\nHome/Noticies/El PP recolza una esmena presentada per EUPV relativa a la incapacitat d’alguns municipis de continuar amb el programa de Xarxa Llibres\nEl PP recolza una esmena presentada per EUPV relativa a la incapacitat d’alguns municipis de continuar amb el programa de Xarxa Llibres\nEl Ple de la Diputació d’Alacant ha aprovat hui amb els vots a favor de tots els diputats del PP una esmena plantejada per la diputada d’EUPV, Raquel Pérez, relativa al Programa de Xarxa Llibres. L’esmena s’ha presentat a una moció plantejada pels populars relativa al suport de la Diputació a l’Ajuntament de Bigastro perquè aquest municipi puga finançar l’aportació necessària que permeta la seua participació en el programa de Xarxa Llibres. No obstant açò, des d’EUPV “consideràvem que aquesta proposta no es podia focalitzar únicament en Bigastro si no que s’havia de generalitzar a qualsevol ajuntament i, per açò, hem considerat necessari presentar una esmena en la qual es defensa la nostra proposta”, ha dit la diputada provincial.\nEn la seua intervenció, Pérez ha argumentat la necessitat de desbloquejar la incapacitat administrativa que genera la Llei Orgànica d’Estabilitat Pressupostària i Sostenibilitat Financera amb la Reforma de la Llei de Bases de Règim Local, aprovada pel propi PP la passada legislatura. “Des d’EUPV i IU sempre hem rebutjat aquesta nova ordenació plantejant una esmena a la totalitat i elaborant el manifest en defensa de l’Autonomia Local, signat per centenars d’entitats i institucions públiques”, ha recordat la dirigent provincial, qui ha afegit que, davant aquesta situació, “considerem necessari fer extensible la petició de la Diputació d’Alacant a tots els Ajuntaments que es troben o pogueren trobar-se en un futur en la mateixa situació que Bigastre”. Per açò, finalment s’ha aprovat instar a la Direcció General de Pressupostos de la Generalitat Valenciana al fet que emeta informe de sostenibilitat financera favorable, de manera que es procedisca a aprovar el deslliurament dels fons a qualsevol de les tres Diputacions en el cas que algun Ajuntament es trobe en situació d’incompliment de les condicions de sostenibilitat financera i, per açò, incapacitats per a continuar amb el programa de Xarxa LLibres.\n“Estem satisfets que el PP hi haja recapacitat en la seua proposta i haja fet extensible aquesta problemàtica de la seua pròpia legislació a tots els municipis al llarg del País Valencià”, ha conclòs Raquel Pérez.\nModificació Ordenança Fiscal SUMA\nD’altra banda, EUPV també ha presentat una esmena al punt de l’ordre del Ple relatiu a la modificació de l’Ordenança Fiscal Reguladora de la Taxa per la prestació de serveis de l’Organisme Autònom SUMA i en la qual ha proposat que la Diputació d’Alacant inste a tots els Ajuntaments a acollir-se a la màxima bonificació arreplegada en el Reial decret Legislatiu pel qual s’aprova el text refós de la Llei Reguladora d’Hisendes Locals.\nAixí mateix, la formació d’esquerres ha demanat que tots aquells ajuntaments que no estiguen acollits a la màxima bonificació no se’ls aplique la reducció de la taxa al 2’5 per cent i continue aplicant-se-li el 4 per cent.


El Govern espanyol rebaixa al 2,2% la previsió del PIB d'aquest any\nActualitzat 10/1/2019 9:46:29 CET\nEl Govern ha rebaixat una dècima, fins al 2,2%, la previsió de creixement econòmic d'aquest any a causa de l'"ajust fiscal" que contindran els Pressupostos Generals de l'Estat del 2019, segons ha anunciat aquest dijous la ministra d'Economia i Empresa, Nadia Calviño.\nCalviño, en declaracions a RNE recollides per Europa Press, ha explicat que els pressupostos, que s'aprovaran aquest divendres en el Consell de Ministres, s'han elaborat amb el sostre de dèficit de l'anterior govern (1,3% del PIB) en comptes de fer-ho amb els objectius que volia l'Executiu de Pedro Sánchez (1,8% del PIB) perquè el PP n'ha impedit l'aprovació al Senat.\nPer aquest motiu, ha dit la ministra, el creixement econòmic d'aquest any s'ha revisat una dècima a la baixa, des del 2,3% al 2,2%, malgrat que les dades de l'últim trimestre del 2018, són "més positives del que s'esperava", i que la caiguda del preu del petroli i dels ingressos en cotitzacions que suposarà l'augment del salari mínim (SMI) haurien justificat una revisió a l'alça de la previsió del PIB.\n"Si haguéssim mantingut el sostre de dèficit de l'1,8% haguéssim revisat a l'alça el creixement econòmic, però un ajust fiscal més fort suposa un creixement menor", ha subratllat la ministra, que en tot cas ha destacat que la previsió del 2,2% suposa un creixement "sòlid i molt per sobre dels països de l'entorn" espanyol.\nEn matèria d'ocupació, la ministra ha afirmat que l'estimació del Govern espanyol és que el 2018 i 2019 comportin la creació de 800.000 llocs de treball. La taxa d'atur, ha assenyalat, serà del 15,5% el 2018 (igual a la previsió anterior) i del 14% el 2019, en aquest cas dues dècimes més del que s'havia contemplat en l'anterior quadre macroeconòmic.\nLa ministra també ha avançat que el Consell de Ministres del dia 18 de gener té previst aprovar l'impost digital, conegut com la 'taxa Google', i el de transaccions financeres.


Afiliar-s'hi - SPC Sindicat de Periodistes de Catalunya - Sindicat de Professionals de la Comunicació\n2.- Dades Laborals\n(En el cas dels col·laboradors o freelancers, el mitjà amb el qual es treballa principalment, +40%)\n---Premsa diària (inclòs agències)Premsa no diàriaAgència de NotíciesRàdio públicaRàdio privadaTelevisió públicaTelevisió privadaMitjà sense ànim de lucreMitjà comunitarisProductora audiovisualGabinet de comunicació d'institució públicaGabinet de comunicació d'empresa privadaMitjà digitalsAltres (quins)\n---RedaccióFotoperiodismeENGCorrecció i edició lingüísticaLocucióEdició d'imatgesCàmeraProduccióRealitzacióGrafisme i InfografiaDocumentacióDocumentalistaAltres (quins)\n---En plantillaPeriodista a la peça / professional freelanceEn un projecte d'autoocupacióAmb un conveni de pràctiques d'estudiantAturat/daJubilat/daEstudiant dels darrers cursosBuscant la primera feina\nAntiguitat en el mitjà:\n3.- Tipus de quotes\nSeleccioneu la quota que us correspon en funció del salari\n---A - aturats 5 €/mesB - fins a 600 € al mes 9 €/mesC - fins a 1200 € al mes 12 €/mesD - fins a 1800 € al mes 14,30 €/mesE - més de 1800 € al mes 17,50 €/mes\n5.– Política de Privadesa\nHe llegit i accepto les condicions de la política de privadesa implementada per l'SPC.\nResponsable de les dades: Sindicat de Periodistes de Catalunya/Sindicat de Professionals de la Comunicació. Es recullen les dades amb la finalitat de tramitar l'afiliació al sindicat de la persona interessada. Les dades s'emmagatzemen al servidor que allotja aquest web (Avís Legal). Et recordem que tens dret a l'accés, modificació, rectificació i eliminació de dites dades a través del telèfon de contacte que trobaràs al peu o bé via el formulari de la pàgina de Contacte.


Roses - Cala Joncols - Cala Montjoi - Roses\nEs tracta d'una ruta molt interessant si només disposem d'un parell de dies per a gaudir de la navegació a vela: un creuer costaner pel Parc Natural del Cap de Creus, fent nit en la famosa badia de Cadaqués.\nSortirem durant el matí del port esportiu de Roses i posarem rumb sud-est, deixant la costa a babord. Als pocs minuts de navegació ens trobarem amb una formació rocosa coneguda amb el nom de "Els Brancs", just davant de la platja de Canyelles Petites i seguidament, a babord, passarem enfront de la platja de l'Almadrava.\nSeguint la costa passarem enfront de Punta Falconera, on canviarem rumb aquest, proa cap al Cap Norfeu, i des d'on podrem observar una torre de vigilància i defensa medieval.\nDesprés de passar el Cap Norfeu seguirem la costa i entrarem en la Badia de Joncols, on es troba la coneguda i meravellosa Cala Joncols, una cala on podrem fondejar en algun dels morts que trobarem a la zona, i gaudir de les seves aigües cristal·lines.\nDesprés de remullar-nos a la cala, prendre el sol i menjar, a mitja tarda sortirem de Cala Joncols i posarem rumb sud-est i nord-est, aprofitant el vent per fer uns bordos i gaudir de la navegació a vela. La nostra destinació serà la Badia de Cadaquès.\nFondejarem a la Badia de Cadaqués, on podrem admirar la meravellosa població, gaudint d'un vesprejar dalinià enfront del poble, il·luminat amb les últimes llums del dia. El poble de Cadaqués també disposa d'un servei de taxi marítim que els portarà fins a la platja. Canal VHF 9.


Pilar Morey Bulbena-Cat: 5 maneres d'expressar-se del nostre nen interior\n5 maneres d'expressar-se del nostre nen interior\n1. La lliure expressió dels sentiments\nEl nen o nena, quan neix, té la capacitat d'expressar lliurement les diferents emocions i sentiments: tristesa, ràbia, por, alegria i moltes altres. És la societat, amb les seves normes, qui regula, modera i “maquilla” aquesta expressió. D'una banda, perdem expressivitat, però també és necessari aquest ordre establert, doncs no podem anar pel món, per exemple, agredint a les persones que no ens agraden o trencant coses si estem enfadats.\nQuins sentiments estan “permesos” i quins estan més reprimits, té a veure amb l'entorn cultural i, de manera més immediata, amb el context familiar. Així doncs, hi ha famílies on, per exemple, està molt mal vist enfadar-se i aixecar la veu. Les persones que creixin dins d’aquesta família, de grans, tindran veritables dificultats per contactar amb el sentiment de ràbia.\nDe la mateixa manera, hi ha famílies o cultures on està mal vist plorar, tenir por, o expressar l'alegria de manera notòria.\nÉs el resultat d'una criança excessivament centrada en el nen o nena. Les persones que han estat fills únics o, per exemple, l'únic nen enmig de vàries nenes, o a l’inrevés, són tractats des de petits com a “éssers especials”, mereixedors de les millors atencions. Això fomenta l'egoisme i l'egocentrisme, que són expressions negatives del nostre nen interior.\nEls nens han d'obeir. S'han d'adaptar a les normes que els imposen els grans. Quan aquesta adaptació es fa de manera positiva, és a dir, cap a coses que són beneficioses per al petit, en diem “adaptació positiva”: per exemple, l'adquisició d'hàbits higiènics, alimentaris, d'estudi, és necessària i positiva, i implica una adaptació per part del nen o nena a les normes.\n4. La submissió\nParlem de submissió quan l'exigència d'adaptació per part dels adults és excessiva, obligant al nen a doblegar-se davant qualsevol exigència que els facin, quan no es deixa cap opció que el nen o nena pugui decidir, o fer les coses per ell mateix.\n5. La rebel·lia\nÉs l'intent de sublevació que fan els nens davant les imposicions dels adults. Varia d'unes persones a altres. Alguns, es revelen sistemàticament a qualsevol ordre, sigui coherent o no, d'altres només ho fan quan l'exigència és molt gran. Alguns passen per èpoques rebels només durant l'adolescència, i d’altres persones seran rebels tota la seva vida.\nEtiquetas: Adaptació , Articles , Egocentrisme , Nen interior , Psicologia , Psicologia humanista , Rebel·lia , Sentiments , Submisió