Quadern de Sons: Notes (escoltar)\nSi tanco els ulls mentre estic escoltant un lloc, res desapareix. És ben bé com quan treus el color a una fotografia, amb l'ordinador. Deixa d'estar visible una capa (carregada de informació), però tanmateix segueix present, en virtut de les altres capes.\nEn obrir els ulls, sembla com si, imperceptiblement, l'oïda es fes enrere: un punt a segona fila. O només ho sembla? Les discussions (més o menys teòriques) sobre què és més important, si la vista o l'oïda, no m'interessen gaire.\nÉs més fàcil escoltar el so d'un lloc que no sigui el teu lloc, que no sigui allà on hi vius. És més fàcil quan fas el badoc i ets en un lloc on no es parla la teva llengua. Les converses de la gent creen un mur que et separa de la resta dels sons. El parlar és un tipus de so que demana molta atenció i distreu molt.\nPublicat per Ricard Casals Alexandri a 00:15\nEtiquetes: Escoltar, Espais sonors\nL'antropologia explica com em anat patint la supremacia de la vista enfront al oida i l'olfacte. Dos sentits que els animals els tenen molt més desenvolupats per l'adaptació als espais salvatges. El pas de salvatges a viure en comunitats i més endavant a pobles o llocs fixes, ens ha marcat la involució del oida. I realment ens suposo un esforç escoltar. L'expressió parar l'orella ho deixa ben clar, cal redireccionar els processos del cervell per aconseguir escoltar. I si a sobre són paraules que entenem, el nostre cervell no escolta els sons arbitraris, sinó que busca algún missatge humà entre les convereses del nostre entorn.\nPorto un mes treballant en una serie d'articles sobre música i cervell, (també es pot entendre, so i cervell) que espero poder començar a publicar d'aquí poc. Encara em falta pulir alguns detalls. A veure que et semblen.\nDavid, serà interessant llegir aquests articles.\nEscriu, escriu! Escriure significa reflexió. Reflexió significa atenció. Atenció significa consciència. Què més vols?\nM'adono que quan gravo intento desviar la mirada del que estic gravant. La imatge em distreu. Necessito buidar un sentit per a potenciar l'altre.\nApunts sobre el so i la mescla de pel·lícules\nBarrejar o mesclar?\nAbans, pel passeig del port\nNoves mescles, noves pel·lícules\nSobre l'escoltar (més notes)\nMapa Sonor. Actualització.\nMapa Sonor de Barcelona


Catalunya Subterrània: 2014-10-19\nDues cavitats de la font de la Llúdriga (Capafonts, Baix Camp)\nFa temps que volia tornar a visitar els bells paratges de Capafonts i els seus voltants, de petit era un lloc d’excursió obligada tant per l’Agrupament Escolta al qual pertanyia com per la centúria de fletxes de l’OJE a la també pertanyia, vells records de llargues marxes i acampades.\nDesprés, algunes sortides espeleològiques van consolidar la meva predilecció per la zona.\nMés tard els meus fills anaven cada any a colònies al Mas Fortet, i l’excursió als Motllats era obligada.\nPer tant, quan els companys del GIE Montblanc ens van convidar a fer una visita a l’avenc de la Llúdriga no ho vaig pensar gaire: l’activitat interessant, el lloc preciós, els companys immillorables, i taula parada a ca la Teresa de Capafonts, doncs cap allà que falta gent!\nAquest dia 15 de juny un nombrós grup de procedència heterogènia\n(GEB, GREC, GIEM i SIE) ens va apropar al bell indret de la Font de la Llúdriga, allà després de beure l’obligat glopet d’aigua fresca, vam pujar coster amunt sota l’expert guiatge d’en Joan i en Ramon.\nEns ensenyen les boques de l’avenc de la Llúdriga, de l’avenc Capellades i del Forat del Vent Glaçat. Com eren massa gent per entrar a l’avenc de la Llúdriga, vam decidir fer grups: un primer grup format pels bioespeleòlegs (Joan, Floren, Carles i Ramon) anirien a la recerca d’un insecte que es resistia, l’Emília i jo faríem la topografia del petit Avenc Capellades, mentre en Joan, Josep i Xavi instal·laven el pouet del Forat del Vent Glaçat.\nTot va anar com es va preveure: els biòlegs van constatar l’existència de l’espècimen que cercaven, Emília i jo van fer la fitxa de l’avenc Capellades, anant tot seguit al del Vent Glaçat.\nMentre tant Xavi i Joan fan una prospecció buscant una entrada superior que ens ha comentat en Ramon, únicament troben una especie d’esquerda a cel obert amb un petit tram tapat, es fa la topografia, però és desestima la seva catalogació, ja que el tram de “cova” es únicament de 3 metres.\nAcabem la topografia del forat del Vent Glaçat i anem a ca la Teresa. Feina feta, i de ben segur que hi tornarem, ja que la capçalera de la font de la Llúdriga i els seus esquerdots encara donara alguna sorpresa més.\nEn Joan ens explica que aquestes cavitats van ser trobades pel conegut espeleòleg vallenc en Josep Maria Capellades a les hores ànima de la Secció de Muntanya de l’AAEEMI de Valls i que cap a finals dels seixanta fins el 73 va col·laborar amb el GIEM: “Aquest, durant anys tingué un maset a Capafons i crec que fou ell qui va localitzar l'avenc de la Llúdriga, entre d'altres cavitats més petites.\nAquest grup (i ell en concret) organitzà a primers de novembre de 1969 el Campament Regional d'Espeleòlegs i és dedicaren preferentment a fer excavacions arqueològiques, descobrint també altres importants cavitats a la Vall del Brugent com l'Avenc del Clonc i Orellut.”\nAvenc Capellades (Capafonts, Baix Camp)\nLloc: Font de la Llúdriga. Riu de l’Horta.\nCoordenades: UTM 31N ED50 336050,4572668\nEspeleometria: Recorregut: 28 m\nDesnivell: -8,50 m\nSituats al poble de Capafonts, aniríem a trobar una pista encimentada que surt de la carretera de Mont-ral, ben senyalitzada. Passats 200 metres travessarem el barranc del Ribatell, per a continuar aproximadament uns 700 metres més on hi ha un revolt on deixarem l’automòbil. Continuarem a peu per una pista tancada amb cadenat, seguint els pals indicadors que ens portaran en un passeig de 10’ (altres 700 metres aproximadament) a l’ombrívol lloc de la Font de la Llúdriga situat a l’esquerra del sentit de la marxa. La Font de la Llúdriga es un lloc emblemàtic, surgència que brolla del terra, i teòric naixement del riu Brugent.\nLlavors anirem coster amunt lleugerament en diagonal cap a l’esquerra per l’espès boixedar fins a trobar un petit barranquet, seguint aquest, sempre a Munt, de seguida trobarem la boca de l’avenc de Capellades a la nostra dreta.\nUna boca de 1,20 x 1,20 metres dóna pas a un ressalt de -1,70 metres on comença una rampa descendent, es tracta d’una galeria de diàclasi de 15 metres de recorregut amb una amplada variable de 1 a 2 metres i una alçada màxima de 7,50 metres.\nArribats al suposat final de la galeria, observem un forat al terra per on continua la cavitat, però caldria una forta desobstrucció. Des d’ací escalarem 4 metres per a trobar una petita continuació elevada. Es tracta de la mateixa diàclasi per la que podem progressar 5 metres més. Al final a l’esquerra ens trobem una fissura que dona a un pou de 10 metres de fondària, al que no es pot accedir per les seves minses dimensions.\nSi mirem per dalt, observem que hi ha corrent d’aire, i podem ascendir 2 metres més arribant a una saleta entre blocs inestables per on es perd aquest corrent d’aire, que segurament anirà a l’exterior, que es troba ben a prop.\nL'avenc de Capellades el va localitzar finals dels anys 60 en Josep Maria Capellades que durant anys fou l'anima de la secció d'espeleologia de la AAEEMI de Valls (actualment AAEET-Valls).\nLa cavitat va ser inventariada per F. Talavera (1) al 1983 amb el nom d’avenc de Capellades.\nXavier Samarra, Emilia Doña, Josep Cuenca, Joan Pallisé, Ramon Sendra, Carles Fontgivell, Joan Sebastià i Enric Porcel.\nForat del Vent Glaçat (Capafonts,Baix Camp)\nLloc: Font de la Llúdriga\nCoordenades: UTM 31N ED50 336037,4572698\nEspeleometria: Recorregut: 62 m\nLlavors anirem coster amunt lleugerament en diagonal cap a l’esquerra per l’espès boixedar fins a trobar un petit barranquet, seguint aquest, sempre a Munt, de seguida trobarem la boca de l’avenc Capellades a la nostra dreta.\nTrobat aquest forat, haurem de descendir una mica per a anar a l’esquerra on a poca distància veurem un esperó rocós on es troba la petita boca d’aquesta cavitat.\nUna boca bufadora de 0,60 x 0,70 m dona a un r-0,90, ací ens trobem una galeria direcció Nord que dona a un petit P-3,70. Aquesta galeria d’entrada té un laminador a la dreta, que no es va ser possible superar.\nDavallant el pou de 3,70 m ens trobem a una galeria d’uns 15 metres de llarg i amplada d’uns 2 metres. L’alçada va de uns 2,50 a 3 metres.\nSi ens dirigim al sud, als 6 metres, i superant un r+0,70 accedim a un habitacle entre blocs d’uns 2 metres de perímetre, al final un pouet entre blocs (0,90 x 0,40 m) pel que baixem 1,60 m arribem a una curta galeria, on finalitza aquest sector de la cova.\nTornant enrere, on en superat el r+0,70, si mirem a l’esquerra observarem un pas elevat, entre blocs, superarem el r+1,75 i accedim a una galeria ascendent que queda una mica més elevada que la galeria principal. A 1,20 metres trobem a la dreta un petit pouet de -0,90 m. 1,50 metres més enllà, i a la nostra esquerra hi ha un pou (-2,50 m) que dona a la galeria principal. A la dreta hi ha una gatera d’uns 3 metres. Cinc metres més a munt, acaba la galeria en una petita saleta entre blocs.\nTornant a la galeria principal, base del P-3,70, ens dirigirem al Nord, deixem a la nostra esquerra un P-3 ens porta entre rocs a una minúscula saleta, als 7,80 metres detectem que a la dreta hi ha una fissura a +0,90 m d’on procedeix el corrent d’aire que surt per la boca de la cavitat, es tracta d’una diàclasi molt estreta (0,40 m) per la que únicament és possible avançar uns 3 metres, degut a que un bloc ens barra el pas. No obstant, albirem la continuació i sondegem un P-3,70. Aquest és el punt d’unió amb un avenc d’uns -17 m, que hi ha més a dalt, però del que no vam poder trobar la seva boca.\nDescobert i explorat a finals dels anys 60 per Josep Maria Capellades de l’ AAEEMI de Valls (actualment AAEET de Valls), la primera referència escrita la trobem al Catàleg Espeleològic de Catalunya (1) on el confonen amb l’avenc Daniel.\nEls companys de Valls, l’anomenen “Forat del Vent Glaçat”, degut al corrent d’aire fred que surt de la boca.\nEmilia Doña, Josep Cuenca, Joan Pallisé, Carles Fontgivell, Enric Porcel, Joan Sebastià, Florenti Fadrique, Xavier Samarra i Ramon Sendra.\n(1) TALAVERA, F. (1982).- "Las cavidades del Barranc de la Pixera (Motllat-Baix Camp)" Bol. Espel. SIEP (14):30-41\n(2) BORRÀS, J.; MIÑARRO, J.M.; TALAVERA, F. (1984).- Catàleg Espeleològic de Catalunya Vol. 7. Barcelona\nPublicat per Jordi de Valles a 16:28 1 comentari:


Massanassa prepara la seua Escola d’Estiu en el Poliesportiu - Nou Horta\nDilluns, 21 Juny 2021 10:17\tEscrit per Redacció Publicat en Massanassa-VAL Vist 156 vegades\nL'Ajuntament de Massanassa, a través de la regidoria d'Educació, està preparant l’Escola d’Estiu per a aquest pròxim mes de juliol. Al cap d'un any sense poder celebrar-se, els xiquets i xiquetes des de primer d'educació infantil fins a sisé de primària, gaudiren de les activitats lúdiques, esportives i educatives en el Poliesportiu Municipal.\nCom explica l'alcalde de Massanassa, Paco Comes, “l’Escola d’Estiu és una activitat on els nostres xiquets i xiquetes es retroben en un ambient lúdic i jocs didàctics per a gaudir de l'estiu, amb l'objectiu d'ajudar a la conciliació familiar”. “El Poliesportiu és lloc ideal per a acollir l’Escola d’Estiu, tant per les seues instal·lacions, per les piscines d'estiu, com per les seues zones enjardinades i la seua ubicació pròxima al nucli de població” ha afegit l'alcalde, Paco Comes.\nLa capacitat de l’Escola d’Estiu de Massanassa és per a 350 xiquets i xiquetes. En la present edició, es duran a terme totes les mesures necessàries de seguretat establides sanitàriament i els xiquets i xiquetes participants es distribuiran en grups bambolla per a mantindre el control sanitari.\nAixí mateix, a partir de l'1 de juliol s'obrirà al públic en general les piscines d'estiu amb cita prèvia i aforament limitat amb una novetat: el bany nocturn els divendres a la nit. Durant el temps que la instal·lació ha estat tancada l'Ajuntament ha executat la reforma dels vestuaris i ha condicionat la il·luminació per a possibilitar el bany nocturn.\nUna altra de les instal·lacions que també s'ha millorat en els últims mesos en el Poliesportiu, és la zona dels paellers que també s'obrin al públic per a facilitar l'esplai dels veïns i veïnes de la localitat. Els paellers han sigut pintats i amb la seua reobertura es posa de nou en funcionament l'espai lúdic on gaudir entre arbratge d'un espai pròxim al nucli urbà i amb moltes possibilitats per les instal·lacions del poliesportiu.\nModificat el Dilluns, 21 Juny 2021 10:18\nMés en esta categoria: « Massanassa reobri el poliesportiu i es prepara per a l'estiu\tLa revista La Terreta de Massanassa recupera la seua edició »


El Síndic de Greuges demana suspendre el pla urbanístic de l'aeròdrom de la Cerdanya\nPublicat 04/04/2016 17:23CET\nEl Síndic de Greuges, Rafael Ribó, ha demanat a la Conselleria de Territori i Sostenibilitat que retiri l'aprovació definitiva del pla urbanístic de l'aeròdrom de la Cerdanya (Girona), prevista a l'ordre del dia d'aquest dimarts de la Comissió de Política Territorial de Catalunya, fins que culmini la seva investigació.\nRibó ha recollit les veus contràries al pla i, abans que s'aprovi de manera definitiva, ha demanat informació sobre les característiques i els possibles efectes ambientals i urbanístics que pot comportar, ha informat el Síndic aquest dilluns en un comunicat.\nLes al·legacions contra el pla --que afecta terrenys inclosos a l'espai Natura 2000-- se centren a l'impacte negatiu que tindrà des del punt de vista immobiliari i ecològic, i que no respon a les necessitats de la comarca.\nEn concret, els promotors de la queixa afirmen que el pla obre la porta que circulin avions privats de fins a 24 metres, mentre que actualment les instal·lacions tenen limitada l'activitat a vols esportius, globus aerostàtics i helicòpters de rescat.\nEl Síndic també insta el departament que resolgui les al·legacions formulades pels ajuntaments directament afectats --Das i Fontanals (Girona)--, municipis que s'han dirigit al Síndic per demanar que intervingui i detingui l'aprovació del pla.\nRibó també ha demanat explicacions després de rebre una queixa que denuncia la falta de transparència i difusió en el procediment perquè el tràmit d'informació pública es va realitzar durant agost, quan és "més fàcil que passi inadvertit als possibles interessats", i perquè en 14 de gener la Direcció General de Transports i Mobilitat va denegar a un interessat l'accés a l'expedient.\nEl pla es fonamenta en el Pla territorial d'aeroports de Catalunya 2009-2015 que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha declarat nul el 15 de setembre del 2014, i en el Pla director de l'aeròdrom de la Cerdanya, que no va completar la seva tramitació, per la qual cosa no està vigent.


El Jovens l'Eliana presenta als seus 300 jugadors - InfoTúria Periòdic del Camp de Túria\nEl Jovens l’Eliana presenta als seus 300 jugadors\n21 noviembre, 2016 by Pau\nEl president de la Federació Valenciana de Bàsquet, Salvador Fabregat, va felicitar al club de l’Eliana pel seu treball\nEl Club de Bàsquet Jovens l’Eliana va presentar ahir a la vintena d’equips que formen la plantilla d’aquesta present temporada. Més de 300 jugadors que van gaudir al costat de les seues famílies d’aquest esdeveniment en el qual xicotets i majors van ser els protagonistes.\nL’alcalde de l’Eliana, Salva Torrent; la regidora d’Esports, Eva Santafé; la coordinadora de les Escoles Esportives Municipals, Ana Subirats; i el president de la Federació de Bàsquet de la Comunitat Valenciana, Salvador Fabregat, van presidir aquest acte en el qual es van nomenar un a un a tots els jugadors de cada equip als seus respectius entrenadors.\nEl president de la federació va destacar que el Jovens l’Eliana és un dels pocs clubs que manté una gran plantilla d’equips base, necessària per al futur de l’esport.\nL’alcalde de l’Eliana va felicitar al club pel gran treball realitzat durant la temporada passada i la present i va assenyalar la importància de l’esport femení i la rellevància del mateix en el club.\nTags: Jovens l'Eliana


UNIÓ DE COMUNITATS ISLÀMIQUES DE CATALUNYA: Reunió del Sotsdirector de Relacions amb les Confessions i membres del GTER\nReunió del Sotsdirector de Relacions amb les Confessions i membres del GTER\nUCIDCAT.INFO Barcelona 16-10-2012\nAhir dilluns, dia 15 d'octubre de 2012, va tenir lloc una reunió de membres del Grup de Treball Estable de les Religions (GTER) amb el sotsdirector de relacions amb les confessions, el senyor Ricardo García García. La reunió va tenir lloc a l'Hotel Balmes, Barcelona, a les 16:00h. Durant la reunió tant els membres del GTER com el senyor Ricardo van expressar la bona voluntat de col·laboració i treball mutu pel bé de totes les confessions religioses a Espanya i en particular a Catalunya. Ricardo va subratllar la sensibilitat del tema religiós, sobretot en aquests temps de crisis, i la responsabilitat que tenen les administracions competents i els representants de les diferents confessions en la normalització de la visibilitat de la pràctica religiosa en la societat.\nEls reunits van analitzar la situació en què es troben les confessions, especialment les minoritàries, afirmant en el diàleg interreligiós com a via d'acció que condueix a una convivència plena de totes les confessions. El sotsdirector va parlar d'una possible fulla de ruta per als propers anys que determina els àmbits d'actuació i d'acció tant del GTER com de la sotsdirecció per a la normalització de la pràctica religiosa de les minories religioses a Catalunya.\nPublicado por UNIÓ DE COMUNITATS ISLÀMIQUES DE CATALUNYA en 0:11


Desmantellen una plantació de marihuana amb prop de 500 plantes en un local de Palafolls | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nDesmantellen una plantació de marihuana amb prop de 500 plantes en un local de Palafolls\nLa policia va detenir un veí del municipi de 50 anys per un delicte contra la salut pública Mossos d’Esquadra i Policia Local de Palafolls han de desmantellat una plantació amb 492 plantes de marihuana en diferents fases de creixement en un immoble situat sota un bloc d’habitatges d’aquesta localitat del Maresme. La intervenció ha […]\nAquest mètode ha estat distingit com el tercer millor treball que s’ha publicat a la Revista Medicina de Família de la Societat Espanyola de Metges d’Atenció Primària (SEMERGEN) La Fórmula Palafolls, ideada i creada pel Dr. Eduardo Mill, metge de família de la Corporació de Salut del Maresme i la Selva, ha estat distingida per […]\nEs tracta d’una iniciativa més del consistori per aprofitar el potencial que ofereixen les noves tecnologies per acostar la informació als ciutadans/es L’Ajuntament de Palafolls presenta aquest dimecres 21 de febrer la seva aplicació mòbil Viu Palafolls amb dos objectius: – establir una eina de comunicació directa entre consistori i ciutadania per tal de donar compte […]\nArtistes: Xavier Calvet: El músic de Sant Feliu de Guíxols, veu i guitarra de formacions com Bullitt o Saint Tropez, aterra a Palafolls amb el seu projecte més personal. Després de deu anys d´aventura en solitari com a Lazy Juo, deixa enrera els pseudònims i segueix endavant sota el seu propi nom. Tota una declaració […]\nL’edició 2016 de Singulars tindrà lloc al Teatre de Pallafolls els dissabtes 26 de març, 16 i 30 d’abril i 14 de maig. Enguany, aquest cicle cultural organitzat des de l’Àjuntament de Palafolls i Bang!Cultura comptarà amb un cartell de luxe amb cantants com Mazoni, Cris Juanico, Luthea Salom o Rusó Sala. Artistes: XAVIER CALVETEl […]\nEl proper diumenge, Tres tombs a Palafolls\nDiumenge 6, a partir de les 9 del matí, es rebrà als cavallistes a la Porta del Cel on se´ls convidarà a esmorzar pa amb botifarra. Seguidament, un cop acabats d´esmorzar, es farà la cercavila pel poble. A les 11.15 h el mossèn beneirà els cavalls i totes les bèsties que la gent hagi portat, […]\nAVÍS IMPORTANT: Tot i que s´havia programat que les entrades sortissin a la venda de manera online al web de Bang! Cultura a partir del 15/02, un canvi de darrera hora, aliè a l´ Associació, i motivat per qüestions tècniques, fa que la VENDA D´ENTRADES pateixi un ENDARRERIMENT i un CANVI DE FORMAT.Durant els propers dies, […]\n3er Cros de Palafolls, circuit Maresmenc de Cros\nEl proper diumenge 31 de gener, és durà a terme el 3er Cros de Palafolls, sisena prova puntuable dins el Circuit Maresmenc de Cros. La prova es disputarà al Parc Fluvial de La Tordera.Aquest cros és organitzat per l’Ajuntament de Palafolls amb la col·laboració de Gesport, la Federació Catalana d´Atletisme, EL Consell Esportiu del […]


Unió Esportiva Olot » El caràcter també suma (Castelló 1-1 UE OLOT)\nCastàlia feia patxoca, les grades feien goig amb milers d’espectadors animant el seu equip i creant una atmosfera de futbol de categoria superior. Una afició fidel, sempre al costat dels jugadors tot i que els resultats no els acabin d’acompanyar. La primera meitat ha estat controlada majoritàriament per la UEO, que ha exhibit la seva proposta de toc i de joc associatiu per intentar trencar línies i crear perill a la porteria d’Álvaro Campos. Alfredo Gutiérrez, des del carril dret, ha estat el que s’ha mostrat més decidit en aquests primers minuts. Per part del CD Castellón, joc més directe i moltes centrades laterals a l’àrea. Cubillas i Óscar han disposat de bones arribades abans d’una maniobra acrobàtica de César Díaz, que ha sortit molt a prop del pal esquerre. A la banda olotina, un tir desviat de Guzmán i una combinació sense èxit entre Eloi i Marc Mas han estat els primers avisos. Temps de descans amb una bona versió defensiva i esperant el moment per trobar la millor opció ofensiva.\nEl guió de la represa s’ha capgirat com un mitjó. Just començar, el conjunt orellut ha inaugurat el marcador amb un cop de cap de César Díaz, el millor dels locals, que s’ha anticipat a la defensa i a Ginard per rematar a la xarxa (46′). Un mastegot difícil de digerir pràcticament en la primera jugada tornant dels vestidors. Però com ha demostrat altres vegades, aquest equip té caràcter, orgull i coratge per fer front a les adversitats i s’ha pogut refer de manera fulgurant. Conducció impressionant d’Eloi Amagat des del centre del camp fins a la mitja lluna, pilota profunda per Alfredo i gardela ajustídissima de l’olotí per tot l’escaire del pal curt d’Álvaro (51′). Acció, reacció… La UEO havia aconseguit el més complicat, superar uns instants delicats i silenciar Castàlia amb la diana de la igualada, la segona del curs del jove de Sant Roc. Però encara havien de passar moltes més coses a l’enfrontament. Per començar, que Roger Barnils ha tret sobre la mateixa ratlla de gol un xut de Cubillas després d’un mal refús de Ginard. El mallorquí, però, abans havia salvat els mobles en una rosca de Rubén i ha tret els punys en una centrada enverinada d’Óscar. La necesssitat de victòria dels albinegres era més que evident, tenint en compte la seva posició compromesa a la classificació. Una recta final de partit més oberta en la qual la UEO ha sabut jugar amb els nervis del rival i desplegar bones estones de futbol. Garrido ha esgotat els tres canvis donant equilibri (Masó), una referència ofensiva (Cosme) i més verticalitat a dalt (Xumetra) i la sensació és que en els últims minuts estava més a prop l’1-2 que el 2-1. Un gol que, de fet, hem marcat però no ha pujat al marcador. Centrada rasa i forta d’Albert Blázquez per Marc Mas, que no toca la pilota enmig del defensa i Álvaro Campos i l’assistent aixeca la bandera l’acció per fora de joc del silenc, més que dubtós. Una altra vegada, un final un xic polèmic que ens deixa amb un regust agredolç. Ens hem de quedar, però, amb la capacitat de resposta d’aquest equip, que enllaça un altre empat i ja suma 42 punts, deixant la permanència pràcticament a tocar. Avui hem descobert Castàlia i el seu ambientàs, hi hem plantat cara i ens emportem un premi gens despreciable amb una genialitat d’Alfredo. Pesquem un punt de la Plana, un punt per valorar!\nCD Castellón: Álvaro, Regalón (Pablo Roig, 83′), Satrústegui, Castells, Cubillas, Rubén, Delgado, Gálvez, César Díaz, Ramos (Caballero, 60′) i Óscar (Julio Delgado, 86′).\nUE OLOT: Ginard, Carles Mas, Barnils, Blázquez, Héctor Simón, Marc Mas (Xumetra, 86′), Guzmán, Pedro, Alfredo (Marc Cosme, 77′), Alan Baró i Eloi Amagat (Jordi Masó, 73′).\nGols: 1-0, César Díaz (46′), 1-1, Alfredo (51′).


La immersió lingüística a les escoles és un principi del sistema educatiu català que suscita un enorme consens entre la comunitat educativa catalana. Prova d'això és aquesta breu selecció d'articles publicats al llarg dels darrers anys al Diari de l'Educació per part de persones de caire divers.\nPortada del diari Avui de 3 de setembre de 1978, en la que s’anunciava que les escoles estarien obligades a ensenyar el català (encara no “en” català).\nEntre altres coses, Jaume Funes recordava en aquest escrit que l’acceptació i la implicació massiva de les famílies en la qüestió del català va arribar pel fet que els líders obrers dels anys setanta eren pares i mares de l’escola i tenien molt clar que per aconseguir que el seus fills formessin part de la societat l’havien de dominar. Recupera l’article complet aquí.\nAls seus Racons de pensar, Jordi Mir i Paula Veciana van escriure ja fa uns anys un documentat reportatge en el que evocaven que “el primer lloc on es va portar a terme la immersió lingüística completa va ser Santa Coloma de Gramenet, en un context on es protestava per la manca d’escoles i es reivindicava la igualtat d’oportunitats”. Recupera l’article complet aquí.\nUna crònica de 2014 escrita pel Pau Rodríguez sobre una manifestació en defensa del català a l’escola, en la que es recollien aquestes paraules de Muriel Casals, aleshores presidenta d’Òmnium Cultural: “La immersió és un model d’èxit contrastat i avalat, garanteix la cohesió social i permet que tots els joves coneguin el català i el castellà, fet que els situa a tots en condicions d’igualtat per accedir entre altres coses al mercat de treball”. Recupera l’article complet aquí.\nEn aquest interessant article, el lingüista Rudolf Ortega analitzava les escasses possibilitats d’aplicar la sentència per la qual s’obligava a que el 25% de les hores lectives s’impartissin en castellà. Començava dient que havia estat parlant amb “un conegut catedràtic de dret constitucional, no precisament sobiranista, que sostenia que el dret d’elecció de llengua en l’escolarització dels fills és inexistent. L’argument és força obvi: el dret que tenim d’accedir als serveis públics no ens dóna dret a triar de quina manera volem rebre aquests mateixos serveis”. Recupera l’article complet aquí.\nQuè se n’ha fet de la nova escola pública?\nPel Jaume Carbonell, no hi ha cap dubte: “És evident que els continguts s’han modificat i que l’ensenyament i aprenentatge del català, amb la política d’immersió lingüística, ha estat un èxit indiscutible, malgrat els intents actuals per torpedinar-la”. Recupera l’article complet aquí.\nAmb motiu sobre la polèmica de l’adoctrinament, escrivia no fa gaire Francesc Imbernon que “no es pot confondre cultura amb adoctrinament. La majoria del professorat, durant mols anys, ha treballat les dues llengües, ha desenvolupat valors de democràcia i solidaritat, cultura pròpia i propera, i no es mereix, una vegada més, que diguin que té la culpa del que està passant. Com diria Edgar Morin, estan cecs de coneixement, no poden veure més enllà dels seus límits”. Recupera l’article complet aquí.\nSomescola surt en defensa de model educatiu català\nI una altra notícia com a reacció a les acusacions d’adoctrinament, en aquest cas sobre el manifest elaborat per la Plataforma Somescola en defensa del model d’escola catalana. Entre diverses veus es recollia la de la presidenta de la Federació de Moviments de Renovació Pedagògica, Pilar Gargallo, que defensava els “valors democràtics, de cohesió social i integradors” del model català. Recupera l’article complet aquí.\nL’escola té problemes, però no els que vostès diuen\nL’ex secretari general de CCOO Joan Carles Gallego, sobre aquells qui desqualificaven el model d’escola catalana, escrivia que “qui s’instal·la en aquesta argumentació mostra una concepció de l’educació desfassada, acientífica i contrària al ple desenvolupament de les potencialitats de les persones, refractària als valors del plurilingüisme i negadora del caràcter inclusiu i democratitzador de la institució educativa. Recupera l’article complet aquí.


Home » Conserves de peix » Quines són les millors marques d’anxoves del Cantàbric?\nI és que l’ésser humà és curiós per naturalesa, ja sigui per naturalesa, o per la qualitat innata d’augmentar el seu coneixement, o simplement pel desig d’estar al corrent de les últimes tendències. Per això vam pensar a escriure aquest post. Perquè quan parleu d’anxoves ho feu bé. Per tant, respondrem a la pregunta:\nQuines són les millors anxoves del Cantàbric que puc trobar al mercat?\nLa resposta: hi ha diverses marques, destaquem les següents.\nQuan parlem d’Ortiz, parlem d’una de les conserves més grans del país. Es pot reconèixer allà on vagi pel seu quadre groc. Les seves anxoves s’enfilen amb un ganivet i s’elaboren en un procés similar al que s’utilitza per salar, sense treure la pell.\nYurrita és l’empresa d’anxoves més antiga del País Basc. També és una de les empreses alimentàries més antigues d’Espanya. Fa 150 anys que treballa en aquest negoci, de manera que sap què fa.\nAgromar és una fàbrica de conserves asturiana que lluita contra tot pronòstic des del 1948. I que, a poc a poc, ha anat consolidant el seu lloc al mercat i ha apostat per l’ampliació de la seva fàbrica, amb un futur ple de productes a la vista.\nI així ho veieu. Aquestes són només algunes de les marques d’anxoves cantàbriques més conegudes que podem tastar a Espanya. Tots estan desenvolupats amb la màxima dedicació.\nVoleu provar-les? Si la resposta és sí, estàs de sort, perquè a Jamonarium les tenim totes.\nI també pots passar-te per aquí, si el que vols aquesta saber més sobre les anxoves del Cantabric.


Tarragona pel dret de decidir | La PDD, Alfonso Guerra i Agustí Colomines\nVet aquí que a Barcelona els amos del Teatre Romea conviden Alfonso Guerra a fer una conferència sobre la Política Cultural de la II República Española. Uns activistes, dos, de la PDD interrompen l'acte mostrant unes pancartes que diuen literalment: "Ni Guerra ni el TC decidireu res en contra del nostre poble". Un cop mostrat el missatge, els xicots se'n van.\n1. Guerra aprofita per titllar-los d'intolerants. (Sí, ho heu llegit bé, Guerra anomena intolerant una altra persona diferent d'ell mateix.)\n2. Guerra, convidat per la seva vàlua i rigor intel·lectuals, diu a la concurrència: "un esperit d'intolerància semblant va fer fracassar la segona República". Per a Guerra, la intolerància, almenys la dels altres, no té graus.\n3. Bona part del públic riu la gracieta de Guerra, esbronca els nois i els anomena nazis. Per a bona part del públic el nazisme no té graus.\n5. Agustí Colomines, que presumeix d'intel·lectual i de catalanista i que ha de fer la Casa Gran, del catalanisme, vull dir, es fa ressò del fet i diu que els nois tenen una actitud amb un germen totalitari idèntic (sic) al que manifesten la Fiscalia, l’advocat de l’Estat i el Tribunal Suprem que ha il·legalitzat el partit Acció Nacionalista Basca. Per a Colomines, els nois de la PDD comparteixen el mateix germen que l'estructura jurídicopolítica espanyola i li provoquen la mateixa urticària. Vols dir que faràs la casa gran, així, Colomines?


Bonaventura Clotet afirma que el virus està "aïllat" i es treballa en una vacuna per combatre possibles nous brots - Diari de Girona\nBonaventura Clotet afirma que el virus està "aïllat" i es treballa en una vacuna per combatre possibles nous brots\nacn 27.03.2020 | 13:07\nUna científica treballant en una vacuna. Mehdi Chebil/Europa Press\nUna científica treballant en una vacuna.\nEl director de l'Institut IrsiCaixa a l'Hospital Germans Trias i Pujol, Bonaventura Clotet, ha explicat que el virus del coronavirus ja està "aïllat" a laboratori per poder testejar al laboratori amb fàrmacs. Ha afegit que treballen en l'elaboració d'una vacuna per combatre un proper brot, que podria arribar el proper any.\nHa afegit que les primeres vacunes disponibles estarien disponibles a l'estiu en el millor escenari i l'objectiu és que pugui "bloquejar possibles nous coronavirus" per anticipar-se a possibles nous brots. Ha apuntat que el coronavirus és "més del doble" d'infecciós que la grip normal i amb una resposta immunitària que encara es desconeix molt i sobre la que s'està investigant.\nClotet ha concretat que l'aïllament del virus en laboratori l'ha fet el CRESA, juntament amb el Supercomputing i l'IrsiCaixa. En aquest sentit, ha explicat que s'està treballant molt en la recerca contra el coronavirus però que la necessària immediatesa pot afectar a la viabilitat d'aquesta recerca.\nTot i això, ha afirmat que és pitjor "no fer res que no pas ser una mica agosarat i arriscar una mica perquè el benefici pot fer molt més llarg".


20M EPNOTICIA30.01.2020 - 14:27h\n"València es mereix els Goya, tant de bo els aculla", ha manifestat en declaracions als mitjans sobre l'oferta de l'Ajuntament a l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya, tenint en compte que el 2021 estarà dedicat a Luis García Berlanga i que València és la ciutat natal del cineasta.\nCom a responsable de 'El ojo que mira', el macroevent dedicat a Bigas Luna al setembre, Martorell ha assegurat que a la viuda del director català, Celia Orós, "li encantaria" que València acollira els Goya el 2021, en ser una ciutat que estimava i on tots dos van passar bons moments.\n"Bigas estava enamorat de València, de la seua llum vital i de la seua explosió amb les Falles. València projecta eixa energia de Bigas Luna", ha asseverat el director de l'any dedicat al realitzador de clàssics com 'Las edades de Lulú'.\nDe fet, ha destacat que la candidatura del 'cap i casal' cobra "més força encara" en coincidir amb l''Any Berlanga' el 2021. "Espanya és preciosa en tots els sentits, però València és una passada", ha resolt.\n"VALÈNCIA TÉ UNA LLUM IMPOSSIBLE"\nLa viuda de Bigas Luna també ha posat en valor la fortalesa de València, una ciutat que "adorava" el seu marit. "Em pareix el millor, té coses que no té cap ciutat d'Espanya: una llum impossible que ni tan sols Sevilla, la gent, el menjar, l'alegria, els edificis meravellosos...", ha ressaltat als periodistes abans de la constitució de la comissió d'experts de l''Any Bigas Luna'.\nL'Ajuntament de València espera comptar amb la participació de la Generalitat, la Diputació i un patrocinador privat per a poder acollir els Goya l'any 2021 i assumir de manera conjunta els dos milions que aproximadament costa. Fira València i la Ciutat de les Arts i les Ciències són els espais que es plantegen per a la gala.\nL'alcalde, Joan Ribó, va expressar el seu optimisme aquest dimecres, destacant que hi ha "bones vibracions" i "moltes possibilitats", i es va mostrar partidari de Fira València. Berlanga va ser "un valencià de soca-rel" i "un dels pares de la cinematografia espanyola moderna", per la qual cosa "promocionar València a eixe nivell és una altra manera de promocionar la ciutat".\nPer la seua banda, la vicealcaldessa, Sandra Gómez, va assistir dissabte passat a l'entrega d'aquests guardons a Màlaga i va mantindre una trobada amb el president de l'Acadèmia de Cinema, Mariano Barroso, per a traslladar-li l'oferta. "L'esforç pot valdre la pena", va assegurar, confiant que "València pot perfectament assumir l'organització d'un esdeveniment que congrega més de 3.000 persones".


L’informatiu del dimarts 18 de juny de 2019 - Ràdio Arrels\nL’informatiu del dimarts 18 de juny de 2019\nPublicat el Dimarts, 18 de juny de 2019 | 08:00 h\nAhir al matí, la Comissió Local del Siti Patrimonial Remarcable, va decidir fer cas de la posició del comissari que ha validat la revisió del pla de salvaguarda del centre antic de Perpinyà. Aquest és un pas més pel projecte impulsat per Jean-Marc Pujol, que implica, entre altres, la destrucció de diversos edificis en els barris de Sant Jaume, Sant Mateu i Sant Joan. Des de l'associació de protecció del patrimoni volen portar el cas davant dels tribunals un cop el Consell Municipal i el Consell d’Aglomeració també hagi validat el projecte.\nEl diputat Romain Grau ha obtingut la investidura de La République en Marche per les eleccions municipals a Perpinyà. Romain Grau es presentarà contra el batlle sortint, Jean-Marc Pujol, de qui va ser el primer adjunt. Perpinyà fa part de les 19 primeres investidures donades per LREM, el partit del president Macron. De moment ja hi ha 4 candidats declarats a Perpinyà, Romain Grau, Louis Aliot, Clotilde Ripoull i Olivier Amiel.\nAmiel segueix reivindicant la investidura dels Républicains de cara a les municipals. Ahir mateix Olivier Amiel va escriure a Eric Ciotti, President de la Comissió d’investidura dels Républicains. Li ha deixat clar que la doble investidura La République En Marche i Les Républicains que reclamava Jean Marc Pujol ja no és possible. Per tant Amiel aposta més que mai per obtenir la investidura del seu partit.\nA Perpinyà des d'ahir és possible llogar bicicletes o patinets elèctrics per desplaçar-se al centre vila. És la nova aposta de la companyia de transports Sankéo que proposa als perpinyanesos un mitjà de transport controvertit, com és el patinet, que coneixerà una nova reglamentació a partir de setembre a l'estat francès. Patinets i bicicletes seran de lloguer a la seu de Sankéo al voral Sadi Carnot. Aquesta és una aposta per reduir el nombre de votures al centre de Perpinyà.\nQueixes del sindicat Sud Poste 66 pel tancament dels correus durant el període d’estiu. El sindicat denuncia que en els darrers anys la direcció de La Poste Llenguadoc Rosselló no ha volgut substituir el personal de vacances a l’estiu. Segons Sud, la Poste prefereix tancar algunes oficines de correus durant setmanes, fet que vulnera les obligacions del servei públic. 25 oficines de La Poste seran concernides aquest estiu al departament.\nGreu accident ahir a la tarda a la Jonquera. Un xoc frontal entre dos vehicles va fer 6 ferits, dos dels quals en estat greu. La Nacional 2 va ser tallada a la circulació, i la circulació dels camions es va desviar cap a l'autopista AP7.\nEl judici contra el procés es va acabar la setmana passada quan va quedar vist per sentència. Els observadors internacionals han presentat un darrer informe en el qual consideren que les defenses no van tenir prou temps per presentar els seus informes.\nCada cop són més els suports a Carles Puigdemont, Oriol Junqueras i Toni Comin perquè puguin exercir llur mandat d'eurodiputats. Ahir 76 eurodiputats van dirigir una carta a la mesa del Parlament Europeu reclamant que es protegeixin els drets polítics dels 3 eurodiputats electes. Denuncien que els actes de les autoritats espanyoles atempten contra els drets polítics dels 3 eurodiputats i de més de dos milions de ciutadans europeus que van votar per ells. Asseguren que és una violació inacceptable de les normes de l’Eurocambra i dels tractats de la Unió Europea.\nEl balcó de l'ajuntament de Barcelona torna a tenir un llaç groc. En la primera reunió dels grups municipals celebrada ahir es va decidir tornar a penjar el llaç groc, tot i l'oposició del PSC, de Barcelona pel Canvi-Cs i del PP. La tinenta d'alcaldia Janet Sanz, de BComú, ha demanat respecte per la decisió del govern compartida amb altres grups i amb "moltíssima" gent de Barcelona.\nI pel que fa del grup Barcelona pel Canvi, Ciutadans, és a dir el grup liderat per Manuel Valls, doncs aquest ja no existeix. La direcció de Ciutadans ha decidit trencar el pacte amb Manuel Valls arran del suport que Valls ha donat a la investidura d’Ada Colau. Amb aquesta decisió, els tres regidors de Ciutadans se separaran de Valls. Així que Valls i dos regidors més podrien formar un grup propi, i els 3 regidors de ciutadans també formaran un altre grup per separat.


Alerten de l'escàs cabal del riu Garona a Bossòst\nActualitzada 15/12/2018 a les 09:47\nEl Conselh exigeix a la Confederació que fixi un cabal ecològic\n© Estat de la Garona al seu pas per Bossòst aquesta setmana.\nL’ajuntament de Bossòst alertarà tant Endesa com Generación Aranesa, les dos hidroelèctriques que exploten el cabal de la Garona al seu pas per la població, arran de l’escàs cabal al tram urbà del riu que es registra aquests dies. Així ho va assegurar ahir l’alcalde, Amador Marqués, davant de la mala imatge i el perjudici que comporta el curs sec a la localitat. Les dos empreses asseguren que compleixen els mecanismes de gestió hidràulica. Endesa afirma que torna al riu el cabal que capta i que garanteix l’estabilitat de l’aigua embassada a la Val, mentre que Generación Aranesa, que treballa a Bossòst des de fa un segle i subministra la llum a gairebé el 80 per cent dels habitatges, remarca que reutilitza l’aigua que abans turbina la central d’Endesa i que després la deriva al riu passat el tram urbà. A més, afegeix que aquesta és una situació que també es produeix aigües a dalt en altres poblacions.\nPer la seua part, el síndic, Carlos Barrera, va assenyalar que aquesta situació es produeix tots els anys per aquesta mateixa època ja que a l’explotació hidràulica cal sumar-hi els mesos d’estiatge hivernal que empitjora si no plou ni neva, com ha passat alguns mesos.\nPer aquesta raó, el Conselh Generau reclama a la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre (CHE) que estableixi un cabal ecològic, “un tant per cent que es correspongui amb el cabal real” per posar fi a un problema d’anys ja que ni les empreses, ni l’ajuntament ni la CHE no s’han pogut posar d’acord en aquest assumpte. Barrera va remarcar que no és una problemàtica que afecti tan sols Bossòst, ja que Endesa té centrals en diverses localitats araneses des de la central de Benòs, a Es Bòrdes, aigües avall. En aquest sentit, fonts de la CHE van indicar que no hi ha un cabal ecològic establert per a aquest tram de manera que caldrà respectar les concessions de cada empresa. Van indicar també que la situació és excepcional per la falta d’aportacions i que ja es planteja en el nou pla de conca.


Cap d’Any a “DUBAI i Emirats” | Fer Frans UA-100778660-1\nCap d’Any a “DUBAI i Emirats”\nDel 27 de desembre al 3 de gener de 2018\nViatjar a Dubai pot ser una excel·lent decisió per gaudir de les teves properes vacances. Una ciutat que ha crescut moltíssim en els últims anys adaptant-se a les necessitats dels viatgers i que ofereix una llarga llista de coses per fer. El turisme a Dubai és un de les principals pilars de la seva economia; de fet, cada dia arriben milers de viatgers de tot el món amb ganes de conèixer els seus altíssims gratacels, gaudir de les seves platges i conèixer de prop la història d’aquest estat dels Emirats.\nDates: Del 27 de desembre al 3 de gener de 2017\nDimecres , 27 de Desembre\nIGUALADA– AEROPORT BARCELONA – DUBAI\nSortida d’Igualada, per anar a l’aeroport de Barcelona . Presentació a l’aeroport de Barcelona, dues hores abans de la sortida. Trobada amb el nostre guia . Sortida del vol regular amb destinació a Dubai (Emirats Àrabs Units). Nit a bord de l’avió.\nDUBAI – VISITA CIUTAT DE DUBAI I SOPAR – CREUER DHOW\nArribada i allotjament. Després del esmorzar sortirem per realitzar la visita de Dubai. Comencem la visita en Deira on pasarem pels zocos més importants, com el de les espècies o el més famós, el soc de l’or. Continuarem per visitar el Museu de Dubai, dins de la fortalesa Al-Fahidi. Seguirem cap a Jumeirah, on veurem la Mesquita de Jumeirah i els impressionants complexos hotelers de la zona (parada per realitzar fotos de l’hotel Burj Al Arab, l’únic hotel de 7* del món). Arribem a la illa artificial Palm Island, on veurem les increïbles infraestructures creades sobre el mar. Per acabar la visita ens dirigirem al Dubai Mall, un gran centre comercial des del qual podrem observar l’edifici més alt del món, Burj khalifa, (opcionalment es podrà entrar a l’interior). A la tarda-nit es realitzarà un sopar en un creuer Dhow, vaixell construït en fusta tradicional, on navegarem al llarg de la cala tot escoltant música tradicional. Allotjament.\nDivendres , 29 de Desembre\nSortida cap a un altre dels set Emirats Arabs Units ; el de Fujairah, molt conegut per les seves aigües cristal•lines. Realitzarem una visita panoràmica, on destaca el seu Fort, l’única fortalesa en la costa durant diversos segles. A hora convinguda retorn a Dubai. Allotjament.\nDia 4. Dissabte, 30 de Desembre\nSortida per realitzar l’excursió de dia complet a Abu Dhabi amb dinar inclòs. Comencem l’excursió amb un trajecte de dues hores amb cotxe des de Dubai, passant pel port de Jebel Ali, el més gran fet per l’home, Parada per a fotos en el Residence Jazirra , exresidència del Xeic Zayed, on podrem admirar la mesquita de Sheikh Zayed, una de les més grans del món, així com la tomba. Recorrerem la Corniche Road, que es compara amb Manhattan a Nova York. Breu parada per realitzar fotografies del Emirates Palace Hotel. Continuació cap a la zona d’Al Batin, on es troben els palaus de la Família Real i Marina Mall. Retorn a Dubai. Allotjament a l’hotel.\nVisitarem un altre dels Emirats Àrabs: Sharjah, per la seva proximitat a Dubái, els seus límits es confonen inevitablement. Encara que històricament va ser la ciutat més important de la zona. Els 17 museus amb els quals explica Sharjah fan que estigui considerada per la Unesco com la Capital Cultural del Món Àrab. Tarda lliure per poder preparar-se per acomiadar l’any. Allotjament.\nDUBAI – EXCURSIÓ AL DESERT AMB LAND CRUISES\nMatí lliure. A mig dia sortida per realitzar una visita al desert. Aquesta excursió es realitza en Land Cruises (6 persones per cotxe). Es realitzarà un trajecte per dunes de sorra. Podrà fer unes fotos úniques de la posta de sol. Una vegada que comença a fosquejar, ens dirigirem al nostre campament en el desert per gaudir d’un típic sopar beduí. Després del sopar, una ballarina ens mostrarà l’antic art de la Dansa del Ventre. Retorn a l’hotel i allotjament.\nDia lliure per poder gaudir de la ciutat, les seves nombroses botigues. Allotjament a l’hotel.\nDUBAI – VIATGE DE TORNADA\nA l’hora indicada, trasllat a l’aeroport, per sortir en vol regular amb destinació a Barcelona. Arribada a l’aeroport de Barcelona. Trasllats a les nostres terminals de sortida d’Igualada. Fi dels nostres serveis.\nPreu per persona de 20 a 25 viatgers: 2.625 €\nPreu per persona de 15 a 19 viatgers: 2.770 €\nSuplement hab. Individual: 895 €\nTaxes d’Aeroport (Aprox.) : 300 €\nAssegurança de cancel.lacio : 50 €\nDUBAI Somewhere Tecom 4****\nBitllet aeri. Barcelona/Dubai/Barcelona amb Emirates\nTrasllats amb asistencia de parla castellana\nPensió completa segons itinerari de viatge (Sopar de Cap d’Any)\nSopar i regal d’acomiadament


Garden Ca l'Agusti - Plantes d'interior\nA Garden Cal'Agustí, disposem d'una zona d'hivernacle d'uns 150 m² on trobaràs la planta que s'ajusti a les teves necessitats. Des d'una planta verda per decorar casa teva o l'oficina, fins a plantes amb flors espectaculars i centres per regalar a qui més desitgis.\nDisposem de plantes verdes com potos, kènties, calathees, chamadorees i dieffenbachies, totes elles en diferents mides. També hi pots trobar plantes amb flors com Guzmanies, Anthuriums, Kalanchoes, Vriesies i orquídees de diferents varietats i colors.\nAl nostre hivernacle també podràs trobar plantes purificadores, que eliminen toxines de l’aire i regulen la humitat ambiental, produint oxigen i reduint la presència de pols en suspensió, com Sansevieres i Spathiphyllum\nA més, sempre podràs trobar combinacions de plantes en cistelles de vímet o caixes per regalar i muntatges especials en recipients de vidre.


Casa Bassols-Pignatelli Barcelona entre Murealles\nFaçana neohistòrica del Casa Bassols-Pignatelli a l’esquerra, i façana de la Casa Bassols a la dreta\nFaçana de la Casa Bassols\nFaçana neohistòrica del Casa Bassols-Pignatelli al carrer dels Arcs\nCarrer dels Arcs (al fons a l’esquerra façana del Casa Pignatelli), 1890-1919\nAutor: ) Borràs (© Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya)\nCarrer dels Arcs: al fons a l’esquerra façana neohistòrica del Casa Bassols-Pignatelli\nL'edifici actual és el resultat de la unió de dues cases diferents: l'antiga casa Bassols, amb façana a Cucurulla, i la casa Pignatelli amb entrada pel carrer dels Arcs. “Entre l'una i l'altra hi ha uns pòrtics baixos, construcció moderna que substitueix el casal barroc que anava d'un carrer a l'altre”(1).\nEl més notable del conjunt és la façana de la casa Bassols, original del segle XVI, amb balcons a la planta noble i finestres primitivament amb guardapols mixtilinis, és a dir les obertures del pis principal es troben coronades amb guardapols gòtics, sota els quals hi ha relleus renaixentistes; l’any 1854 es féu la remunta que afecta els dos darrers pisos.\nPel que fa a l'altra casa, és el resultat d'una profunda restauració de l'any 1968 en la qual es reutilitzaren les restes de la vella façana gòtica en la construcció del frontis d'acord amb la nova alineació del carrer dels Arcs.\nLa base de la casa Pignatelli és un casal gòtic, com així ho testimonien les finestres, datades del segle XV que es trobaren al 1960 durant les obres de reforma per tal d’acollir el Cercle Artístic, com el testimoni de l’historiador del segle XIX qui ens descriu que en aquella casa es trobaven les restes d’una capella del mateix segle (2).\nAquell primitiu edifici patí reformes als segles següents, però fou a mitjans del segle XX quan canvià radicalment. Aquesta casa es troba al carrer dels Arcs, que fins aleshores era un carrer estret de traçat medieval, al qual des de 1927 hi havia el projecte d’eixamplar per tal de tenir una panoràmica de la plaça Nova i les torres romanes. El projecte es va anar retardant però al 1967 es projecta la nova alineació del carrer, on les cases de la banda Llobregat les seves façanes han de recular 2,5 metres. Aprofitant l’ocasió es remodelà la façana, optant per recrear el que s’anomenà tipologia de casa catalana. “En enderrocar la façana, aparegueren moltes peces de pedra procedents dels antics edificis, dels segles XV, XVI, XVII i XVIII, les quals foren reservades per composar la façana prevista”(3), com també s’utilitzaren altres peces que emmagatzemava l’Ajuntament.\nTambé es realitzà una nova façana allà on antigament havia existit un casal barroc, a la confluència del carrer dels Arcs amb el Portal de l’Àngel; aquella façana es construí amb pedres, algunes autèntiques del palau, altres procedents d’enderrocs d’edificis gòtics de diferents d’indrets de la ciutat, les quals es conservaven a l’Ajuntament, i altres creades per especialistes del contractista Closa”(4).\nCercador Patrimoni Arquitectònic (Ajuntament Barcelona)\nde Bofarull i de Brocà, A., 1847, “Guía-cicerone de Barcelona: o sea, Viajes por la ciudad: con el objeto de visitar y conocer todos los monumentos artísticos, enterarse de todos los recuerdos y hechos históricos y saber el orijen de todas las tradiciones más orijinales pertencientes a aquella”, Barcelona, Imprenta del Fomento\nMartín Silvestre, M. I. 2009\nBalaguer, V., 1865, "Las calles de Barcelona, Editorial de Salvador Manero, Barcelona\nCercador Patrimoni Arquitectònic Ajuntament de Barcelona: http://w10.bcn.cat/APPS/cat_patri/editElement.do?reqCode=inspect&id.identificador=92&id.districte=01\nCócola Gant, A., 2010, "El Barrio Gótico de Barcelona. Planificación del pasado e imagen de marca", Universitat de Barcelona. Departament d'Història de l'Art, http://hdl.handle.net/10803/2027\nMarín Silvestre, M. I., 2009, "El Cercle Artístic. 50 anys al Palau Pignatelli i a la Casa Bassols", Butlletí del Reial Cercle Artístic, Època III, pàg. 4-7\nAltre bibliografia que es pot trobar a la biblioteca de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona http://hdl.handle.net/2117/86795


Olor a Satori: Romanç [traducció d'extracte d'una novel·la que mai no he llegit]\nRomanç [traducció d'extracte d'una novel·la que mai no he llegit]\nOnes de pressió als meus timpans que parlen de: Prendimi [Giovanni Allevi]\nCel·luloide fresc: La venganza de los Sith [ho jure], Toma el dinero y corre, Agora\nCojón de sastre: Nomic\n'He perdut un amic que s'anomenava Pehnt. Era un xic intel·ligent. En sabeu alguna cosa?'\n'Vell, beneït Pekisch, açò no m'ho pots fer. No m'ho meresc. Jo m'anomene encara Pehnt, i sóc encara aquell que es tirava pel terra a sentir la veu als tubs, com si aquesta arribés realment, i en realitat no arribava. No ha arribat mai. I ara estic ací. Tinc una familia, un treball i a la nit me'n vaig prompte al llit. Els dimarts vaig a sentir els concerts que fan a la sala Trater i escolte músiques que a Quinnipak no existeixen: Mozart, Beethoven, Chopin. Són normals i malgrat tot són boniques. Tinc alguns amics amb qui jugue a cartes, parle de política fumant un cigar i els diumenges vaig als prats. Estime la meua dona, que és una dona intel·ligent i guapa. M'agrada tornar a casa i trobar-la allà, qualsevol cosa haja passat eixe dia. M'agrada dormir al seu a prop i m'agrada despertar-me ensems amb ella. Tinc un fill i l'estime encara que tot fa suposar que de major serà assegurador. Espere que ho faça i que siga un home just. A la nit vaig al llit i m'adormeixc. I tu m'has ensenyat que açò vol dir que estic en pau amb mi mateix. No hi ha rés més. Esta és la meua vida. Ja ho sé que no t'agrada, però no vull que m'ho escrigues. Perquè vull continuar anant al llit, a la nit, i adormir-me. Tothom té el món que mereix. Jo tal volta he capit que el meu és aquest. Té d'estrany que és normal. Mai s'ha vist rés paregut, a Quinnipak. I precisament per açò, pot ser, jo estic bé. A Quinnipak es té als ulls l'infinit. Ací, quan es mira realment llunyà es mira als ulls del teu fill. I és diferent. No sé com fer-t'ho entendre però ací és viu a l'empar. I no és una cosa menyspreable. És bonic. I a més, qui ho ha dit que s'ha de viure al descobert, sempre exposats sobre la cornisa de les coses, buscant l'impossible, espiant totes les escapatòries per fugir de la realitat? És necessàriament obligatori ser excepcionals? Jo no ho sé. Però aferre aquesta vida sense avergonyir-me de rés: ni tansevol de les meues botes d'aigua. Hi ha una dignitat immensa, dins la gent, quan es porta damunt les seues pors, sense trampes, com medalles de la pròpia mediocritat. I jo sóc un d'ells. Es mirava sempre a l'infinit a Quinnipak, junt amb tu. Però ací no hi ha infinit. I així mirem les coses, i açò ens basta. De vegades, en els moments més impensats, som feliços. Aniré al llit, aquesta nit, i no m'adormiré. Culpa teua, vell, maleït Pekisch. T'abrace. Déu sap quant t'abrace.\nLa traducció és meua il·legal, i està sota l'empar il·legal de la creative commons. Espere que no hi haja problemes amb les meues contradiccions. A una mala lleve el post i a una pitjor ja parlaré amb el jutge. Si total açò... i damunt... Lo que està clar a la vista de la 3era de les noves preqüèles de Star Wars és que el Jedi i el Sith són dos partits polítics oposats que res tenen a veure amb el bé i el mal. Lo que també està cristal clear és que he enviat una queixa al ministeri d'educació i a l'agència tributària dient-los literalment 'que haurieu d'explicar les coses en classe per a que els joves que s'incorporen al món del treball no hàgen d'heretar subjectivament dels pares una idea de què collons és la renda i com collons s'ha de fer.' Aixina, amb collons i tot això que total no ho van a llegir. D'altra banda, he quedat entre els 10 finalistes del concurs de microrrelats del Centre Cultural Valencià La Nau de Castelló per una versió d'aquest microconte! El divendres lligen els finalistes i donen el premi! Yo digo yeah! Salut i macarrons amb tonyina i wasabi!\nHas guanyat?? has guanyat??\nDoncs no, però jo igual de content!\nA la fi ha guanyat un amic de Elena que és el que em va dir que eixe concurs existia.\nM'encanta el wasabi!\nA lo que anem... el link que ens envia al microconte sobre el qual has fet una versió amb la qual has quedat entre els deu primers (enhorabona i hurra!! tot a la vegada) no em funciona... si me pogueres enviar una cosa o l'altra (el microconte o la teua versió) estaria guai!!\nD'altra, no sé si te ficaran en la pesó per la traducció (lliure?) que has penjat en aquesta entrada, però siga com siga, m'encanta i no per la seua mediocritat ;-)\nL'enllaç ara funciona però no esperes que t'ajude massa a procrastinar... és un microconte prou micro\n[La versió va ser simplement llevar les hacs en plan hartistada ;)]\nmira que eres hartista!!\nEnhorabona almenys per ser finalista.\nEres la nova cultura de pinedo.


Nadia Ghulam: 'Que veiessin que era molt dur amb les dones em va ajudar a sobreviure a l'Afganistan' - Teatre Barcelona\nNadia Ghulam va venir de l’Afganistan el 2006 per operar-se les múltiples ferides de l’impacte d’una bomba que, amb només 8 anys, va cremar-li tot el cos i va deixar-la en coma durant dos mesos. Tenia 21 anys i en feia deu que es feia passar per un noi per poder mantenir la seva família. Quan Carles Fernández Giua i Eugenio Szwarcer (La Conquesta del Pol Sud) la van conèixer, van tenir clar que aquesta història s’havia de portar al teatre. Ara arriba al Teatre Nacional. Recuperem l’entrevista que els vam fer el juliol de 2014 en motiu de l’estrena de l’espectacle al Festival Grec.\nParlem de l’espectacle amb tots tres, en Carles, l’Ernesto i la Nàdia. Ella és l’última d’arribar. Quedem a mig matí, però ja és la tercera entrevista que fa. La seva atenció és absoluta. Parla amb un to suau, però amb fermesa. Es deixa preguntar i respon amb molta tranquil·litat. Diu que la paciència i la perseverança l’ha après de la seva mare, una dona que no sap llegir ni escriure, però que és molt intel·ligent. La persona que quan ningú creia que se’n pogués sortir i sobreviure, va mantenir-se al seu costat.\nNadia: La guerra ho canvia tot, et fa viure una altra vida. Per mi, venint d’un país en guerra, els 30 anys de Catalunya encara són l’adolescència! Quan vaig arribar amb 21 anys, vaig poder ser la Nadia petita que no havia pogut ser. El meu primer regal a Catalunya va ser un osset de peluix. Tenia 21 anys, però és el que em feia més il·lusió; jo no havia pogut jugar. Allà era un home que es preocupava pels seus fills [les seves germanes petites, la mare…] i que només pensava què havia de fer perquè la família tirés endavant.\nN: Vaig assumir el personatge fins al punt que ningú ho va poder descobrir en deu anys. Tenia clar que era molt necessari. Quan estàs en un carreró sense sortida, quan has de sobreviure, fas tot el que calgui. T’hi jugues la vida. Molts cops em pregunten: com pot ser que se t’acudís fer-te passar per noi amb 11 anys? Però és que quan estàs dintre d’una habitació cremant, no penses si hi ha una porta o per on has de sortir, trenques la finestra i surts com sigui. Jo tampoc m’ho vaig pensar gaire, vaig prendre aquesta decisió i vaig tirar endavant.\nN: Totalment, però era la forma que teníem de sobreviure. Si tu veus que els teus amics no deixen sortir les seves mares i les seves germanes al carrer sense burca perquè són dones, davant seu tu has de fer igual. A més, perquè no sospitin, encara ho fas més exagerat. Si ells deien a les seves germanes “vés cap a casa, no surtis”, jo els donava una bufetada i els deia: “a casa, les dones no poden sortir!”. Era un home molt dur, però que veiessin que era molt dur amb les dones m’ajudava a sobreviure.\nN: De les ONG no puc dir que absolutament totes facin malament les coses -jo sóc aquí gràcies a una ONG- però molts cops la nostra ignorància porta a fer coses que no ajuden gens. A mi ara mateix m’agradaria ser a Palestina ajudant, però si no conec la realitat, potser hi aniré pensant que faig una cosa bona i és el contrari. A l’Afganistan molts cops les ONG pensen només en el burca, però el meu país ha viscut la guerra!\nN: És molt important, perquè en totes les comunicacions, quan hi ha diferents mans, es perden coses. És molt millor la comunicació directa. Si la meva història passés primer pel Carles, després per l’Eugenio, i després per la persona que la rep i la interpreta seria molt diferent. A més, si tu cerques a Internet “noia afganesa vestida d’home” hi trobaràs tantes versions… i jo vull explicar la meva versió.\nN: És molt diferent. Tu pots llegir moltes coses sobre mi, però si no em coneixes, si no veus com sóc… A més hi ha llocs on no arriben les paraules i en canvi hi pot arribar un objecte, una imatge que t’apropa a aquella realitat.


ABRIL - ESPESSARTINA | Associació de Gemmòlegs de la Universitat de Barcelona\nL’Espessartina o espessartita és una gemma de colors ataronjats que pertany al grup dels granats. Descoberta en l’any 1797 i re-nombrada l’any 1832, el seu nom prové de “Spessart” una serralada muntanyosa situada a Bavària, Alemanya, i on es va caracteritzar per primera vegada aquest mineral.\nAl igual que la resta de granats, pertany grup mineralògic dels nesosilicats, la seva formula cristal·lina és Mn3Al2(SiO4)3 i cristal·litza en el sistema cúbic. Les formes cristal·lines més típiques en que cristal·litza aquesta gemma és en rombododecaedres i trapezoedres. Aquest material no s'acostuma ni a tractar ni a sintetitzar.\nPot presentar inclusions típiques de material natural com fissures parcialment cicatritzades o algun cristall sòlid d’apatita, zircó, quars, piroxens, amfíbols, etc.. i també pot presentar zonació de color\nInclusions: fissures parcialment cicatritzades (imatges superiors) / Cristalls sòlids incolors i cristalls aciculars (imatge inferior)\nL’Espessartina és un granat associat a roques ígnies àcides tipus pegmatites i roques metamòrfiques de baix grau. Els principals països productors d’aquest material a nivell gemmològic són Alemanya, a Spessart, on es va caracteritzar per primera vegada, Sri Lanka, Myanmar, entre d'altres.\nEsquerra: trapezoedres d'espessartina intercreixent amb un cristall de quars fumat en matriu. / Dreta: cristall d'espessartina amb cares rombododecaèdriques.


Laura Abelló – RLD blog\nEtiqueta: Laura Abelló\n4 de Maig de 2017 9 de Maig de 2017 eapc2 Comments\nL’objectiu principal de la Carta és encarar el problema de les grans diferències que existeixen en les situacions de les llengües regionals o minoritàries a Europa, fent recomanacions precises sobre com s’han de defensar i fomentar aquestes llengües en els diferents àmbits: Administració de justícia, ensenyament, serveis sanitaris, Administració pública, mitjans de comunicació, etc. Així doncs, aquestes llengües són les beneficiàries de la Carta, ja que es pretén fomentar l’ús efectiu en totes les esferes de la vida pública i privada. Els parlants de les llengües regionals o minoritàries desenvolupen un paper fonamental en l’assoliment d’aquest objectiu: perquè una llengua es desenvolupi, s’ha d’utilitzar de manera quotidiana i activa.\nLes llengües regionals o minoritàries es defineixen en la Carta com les que no són la llengua o les llengües parlades per la majoria de la població. Queden excloses les llengües dels immigrants o les llengües sense territori. Amb tot, la Carta no especifica quines llengües europees es corresponen amb aquest concepte, recollit al primer article, i es reserva aquesta tasca a cadascun dels estats que apliquin el conveni. Conseqüentment, l’Estat espanyol va declarar que per a Espanya les llengües regionals o minoritàries i objecte de protecció són les llengües establertes en els estatuts d’autonomia. El 1992, segons l’Estatut vigent, a Catalunya l’única llengua oficial era el català, a més del castellà. Anys més tard, amb la nova redacció del 2006, es va incorporar la llengua occitana (aranès a l’Aran), com a llengua també oficial a Catalunya.Read More »


Urkullu diu que sí que portava el cinturó de seguretat en el seu viatge per declarar al Suprem\nPublicat 28/02/2019 15:44CET\nEl lehendakari, Iñigo Urkullu, ha publicat aquest dijous una fotografia en el seu compte de Twitter per sostenir que sí que portava el cinturó de seguretat en el seu viatge amb cotxe a Madrid per declarar com a testimoni en el judici contra els líders independentistes que se celebra al Tribunal Suprem.\n"Agraeixo l'inters de l'Associació pro Gurdia Civil per conixer si portava o no posat el cinturó de seguretat ahir de camí a Madrid. Sí que el portava posat. Convido tots els ciutadans i ciutadanes al fet que el facin servir sense excepció", ha publicat Urkullu en el seu compte de Twitter.\nL'associació de la Gurdia Civil APROGC havia recomanat poc abans al lehendakari que fes servir el cinturó de seguretat en els seus desplaaments amb cotxe.\nEl cap de l'Executiu basc va publicar aquest dimecres una foto del seu viatge a Madrid per declarar com a testimoni al Suprem en la qual no s'apreciava si portava el cinturó de seguretat.\n"Recomanem a Urkullu fer servir el cinturó de seguretat en els seus desplaaments per carretera", li havia recomanat APROGC.\nEl lehendakari va informar aquest dimecres en el seu compte de Twitter que estava "preparant la declaració" a l'alt tribunal, per fer-ho va fer servir una foto seva al seient posterior d'un cotxe.\nUrkullu mira una pantalla d'un ordinador porttil i al costat apareix una carpeta amb la bandera catalana.\nA més del cinturó de seguretat a la part inferior, en la segona imatge s'aprecia també que canvia la posició de la seva m dreta.\nCom a comentari de la primera imatge, l'associació amb representació en el Consell de la Gurdia Civil afegia: "Si ho veu una patrulla de la Gurdia Civil el parar i el denunciar, tenim la mania de salvar vides. Ens agrada protegir fins i tot aquells que no ens poden ni veure".


Google BERT (conegut de Sesame Street)\nSi alguna cosa ha caracteritzat a l'gegantí i popularíssim Google ha estat l'algoritme en el qual es basen les gairebé 3.000 milions de cerques que es fan a la seva pàgina cada dia.\nNo obstant això, en els últims mesos -i d'acord a l'informe de la pròpia empresa- aquest algoritme necessitava ser optimitzat per estar a l'una amb els objectius del gegant de les recerques.\nPer això, d'acord a un comunicat publicat fa poc pel mateix vicepresident de la companyia, Pandu Nayak, van llançar el Bidirectional Encoder Representations from Transformers (BERT), que és la gran actualització del cercador en els últims anys.\nSegons Nayak, el 15% dels milers de milions de cerques que processa Google cada dia són sobre temes o assumptes que no havien vist abans. Com assenyala el propi Nayak, BERT funciona com un sistema que ha estat dissenyat per a entendre millor el llenguatge en el qual parlem cada dia.\n"En la seva essència, Google Search es basa en entendre el llenguatge. El nostre treball és desxifrar què és el que vols buscar a la xarxa, sense importar com ho escriguis o com combinis la paraules en el teclat", va anotar.\nD'acord a Google, BERT és una xarxa neuronal de codi obert que ha estat entrenada per processar el llenguatge natural. En la recerca "2019 turista brasiler a EUA necessita visat", la preposició "a" és fonamental. Però abans de BERT, era totalment ignorada pel cercador, de manera que els resultats acabaven "entenent" que podia tractar-se d'algú dels EUA que necessitava la visa per anar a Brasil. Per això els resultats de la recerca eren en general articles de premsa que feien ressenyes de viatge de nord-americans al Brasil.\n"Amb BERT, el cercador és capaç d'entendre el context que li aporta la preposició 'a' i d'aquesta manera pot oferir uns resultats més òptims, com ara la pàgina de el Departament d'Estat on es dóna aquesta informació", va aclarir Nayak.\nPer ara BERT només estarà en ús en recerques en anglès, però es va anunciar que aviat estarà disponible per a idiomes com coreà, hindi i portuguès. I en el 2020 a la resta d'idiomes.


L'hora de saber el camí cap a Munic\nLa seu de la UEFA acull el sorteig dels quarts de final de la Champions (11.45 h)\nEl Barça viurà avui el sorteig dels quarts de final de la Lliga de Campions, amb set possibles rivals de set lligues diferents. Avui també quedarà clar el possible encreuament de les semifinals.\nTONI PADILLA BARCELONA. 16/03/2012 00:00\nCom ja sol ser tradició, la seu de la UEFA de Nyon acull el sorteig amb què es decideix tot el quadre de la Lliga de Campions fins a la final. Un sorteig que, com sempre, es fa el primer divendres posterior als partits de tornada dels vuitens de final. A partir de les 11.45 h, doncs, el Barça sabrà el rival dels quarts de final i també el possible adversari de les semifinals. Així, les cartes quedaran destapades sobre la taula per saber quin camí cal seguir fins a la final de l'Allianz Arena de Munic. Un camí que inclourà, tard o d'hora, un possible enfrontament amb el Madrid. Ja sigui directament als quarts o a la final.\nI tot perquè aquest sorteig serà obert, és a dir, que els dos únics clubs que comparteixen lliga, el Barça i el Madrid, poden quedar emparellats per a uns quarts de final que es jugaran el 27 i el 28 de març (anada) i el 3 i 4 d'abril (tornada). Els possibles emparellaments de semifinals també seran determinats avui, unes semifinals que es juguen el 17 i 18 i el 24 i 25 d'abril. Aquest sorteig fins i tot decideix un aspecte anecdòtic: quin club serà considerat local a la final del dia 19 a la capital bavaresa. El secretari general de la UEFA, Gianni Infantino, serà el mestre de cerimònies, acompanyat de l'ambaixador de la final, l'exjugador Paul Breitner.\nDes de l'arribada de Guardiola el Barça sempre ha jugat els quarts de final (l'última absència blaugrana va ser el 2007, després de caure als vuitens amb el Liverpool), cosa que ha convertit l'equip en el rival a batre: és el vigent campió i el club que lidera el rànquing de punts que fa la UEFA. Si la presència del Barça és una tradició, la composició del sorteig d'avui no ho és. En les últimes temporades la Champions ha vist com el domini angles es fon i dóna pas a una competició en què clubs de diferents estats tenen més protagonisme.\nEl 2009, per exemple, quan el Barça va guanyar la seva primera Lliga de Campions amb Guardiola, quatre clubs anglesos van jugar els quarts de final. Una fase en què els vuit equips representaven cinc lligues diferents. Any rera any els equips anglesos han perdut pes: el 2010 eren tres als quarts de final, el 2011 dos i, finalment, enguany el Chelsea s'ha quedat sol. El buit dels anglesos l'ha omplert la varietat, i avui el Barça es troba que els set possibles rivals representen set lligues diferents: la lliga espanyola (Madrid), la Premier (Chelsea), la Serie A (Milan), la Bundesliga (Bayern), la Ligue 1 (Olympique de Marsella), la Liga Zon Sagres de Portugal (Benfica) i la xipriota, amb el sorprenent Apoel de Nicòsia.\nEl rival que tothom vol evitar\nFranz Beckenbauer, que va ser president del Bayern, ha expressat obertament el que pensen la major part de representants dels clubs que avui seran al bombo de Nyon: "El Barça i el Madrid són els clars favorits; en funció del sorteig podrien ser els dos finalistes". En la història de la Champions en tres ocasions la final ha estat jugada per equips de la mateixa lliga (Madrid-València el 2000, Milan-Juventus el 2003 i Manchester United-Chelsea el 2008).\nCuriosament, els rivals en teoria més forts ja han estat eliminats pel Barça en les últimes temporades, amb Guardiola de tècnic: el Madrid i el Chelsea a les semifinals i el Bayern als quarts. En canvi, amb l'Olympique de Marsella i l'Apoel els blaugranes no s'hi han enfrontat mai. El Milan ja va ser rival dels blaugranes en la fase de grups, amb triomf català a San Siro i empat al Camp Nou.


Nou curs i nova programació\nEscrito por gpmfavara 24-10-2018 en escola de famílies. Comentarios (0)\nComencem un curs amb les piles ben carregades!\nJa hem emprés alguns tallers i formacions a l'escola, tant amb professionals com, per descomptat, amb els nostres menuts. Així i tot, encara tenim previstes moltes més accions formatives per a la resta del curs, ja anirem informant-vos de totes elles.\nA més, ja tenim la programació de les Escoles de Famílies d'aquest curs 2018-2019. A continuació, vos presente els díptics nous, tant del GPM i les seues funcions, com de les formacions per a pares. Són els mateixos que els xiquets vos donaran en casa.\nEsperem la vostra assistència i participació, tant en el taller, com en propostes de temes per a les Escoles de Famílies del centre, accions formatives, temes per al blog,... Doncs tot el que pensem i preparem és per al benefici vostre i del vostres fills i filles, per a vosaltres i les vostres famílies.\nEstem, com sempre, a la vostra disposició.


nigra sum: d’abril 2015\nLa conspiració contra l'espècie humana\nDe Thomas Ligotti n'he escrit en d'altres articles d'aquest bloc, i des que vaig conèixer la seva obra que m'acompanya allà on vagi com un Virgili nascut a Detroit. Però no és fàcil de parlar-ne, perquè hom se sent petit i maldestre quan pretén explicar els genis. De manera que no sé perquè em poso pals a les meves rodes, perquè provar de ressenyar The Conspiracy Against the Human Race tan sols em condueix a fer el ridícul.\nThomas Ligotti (Detroit, 1953) és l'autor contemporani de referència per comprendre el camí que ha pres la literatura anomenada estranya (i que abans solíem anomenar de terror o gòtica). Hereu tardà de Lovecraft, Ligotti ha dut el terror còsmic de l'escriptor de Providence fins a un terror filosòfic, poètic i nihilista radical en el qual descobrim que darrera d'aquells déus monstruosos i cruels (Chtulhu, Nyarlathotep, etc) hi ha un horror encara més gran, més definitiu: la buidor absoluta, la indiferència de l'univers envers el sofriment de l'espècie humana.\nDesprés de llegir "Noctuario", un recull excel·lent de contes editat per Valdemar, la mateixa editorial ha publicat aquesta Conspiració contra l'espècie humana, on Ligotti exposa les seves idees més obscures en clau d'assaig, les idees que són a la gènesi de la seva obra de ficció. Si Lovecraft va escriure el fantàstic assaig "Horror in literature" on demostra ser un gran lector i un gran analista, Ligotti tan sols dedica un capítol a l'expressió literària del seu nihilisme filosòfic (Autòpsia d'una marioneta: una anatomia del sobrenatural, que és el capítol més extens -i potser, també, el més brillant del llibre).\nL'assaig de Ligotti s'arrepenja en diversos pensadors del nihilisme i del pessimisme filosòfic, però ressegueix Peter Wessel Zapffe (Noruega, 1899-1990) i la seva obra L'últim messies, un dels precursors de l'antinatalisme i no gaire allunyat de Cioran, per entendre'ns.\nLa conspiració que explica Ligotti és un concepte complex però senzill alhora: allò que conspira contra nosaltres no és altra cosa que la nostra pròpia consciència, un error en l'evolució de l'espècie. El què Zapffe considera un excedent de consciència (la consciència que és conscient de sí mateixa): és un producte evolutiu incomprensible, perquè ens ha dut a ser conscients del sofriment i de la malignitat inútil en què vivim. Si alguna cosa uneix els éssers vius del planeta -diu Ligotti- és el sofriment del qual en som conscients, i la consciència d'aquest sofriment és maligna i inútil. Hom tendeix a veure la transformació del cuc en crisàlide i de la crisàlide en papallona com un espectacle bell, però tan sols a un cervell drogat se li escaparia el sofriment horrible i la inutilitat que hi ha en aquesta transformació dolorosa. Hi ha estudis neurològics molt recents que expliquen que un nadó humà percep el dolor que percebria un adult multiplicat per quatre: la nostra primera experiència és un dolor enorme.\nTal vegada, per tant, ens passem la vida buscant arguments i enganys que ens duguin a una idea del plaer -o del no-dolor-, passant per alt que la majoria estan relacionats amb la sexualitat (eufemisme de la funció reproductora que tan sols és eufemística a les cultures occidentals), i que condueixen a un nou ésser inútilment dolorit, sotmès a la mateixa malignitat inútil dels seus progenitors.\nI és per això que l'autor explica els mecanismes (perversos però tal vegada inevitables) que ens empenyen a dismuinuir, enredar i limitar l'excés de consciència: la sobrevaloració del plaer, la superficialitat, l'estupidesa i l'evasió del pensament, la cultura de l'oci i de l'entreteniment, etc. El conjunt d'estratègies que usem per evitar allò que la nostra consciència excessiva ens presenta de forma irrefutable: no tan sols que la vida és un sofriment inútil (en la línia de l'existencialisme) si no que l'espècie humana és un fracàs i un desastre absolut. En aquest sentit no calen les explicacions ni els exemples: n'hi ha prou amb estar atent a les notícies que la premsa ens du, i que parlen de misèria, guerra, fam, precarietat, desigualtat, barbàrie, explotació, abús, etc.\nLigotti presenta somerament les alternatives que tenim: des de l'ecocidi (l'extinció programada de l'espècie per la via de l'antinatalitat) fins al desig d'un desastre de magnitud més gran, en el qual sigui tot el planeta el qui desaparegui.\n[Quan parla de l'ecocidi i de l'antinatalitat, m'agradaria fer-li notar a Ligotti que s'ha oblidat de Luis Bulffi, metge i escriptor anarquista espanyol, l'autor de Huelga de vientres, on proposava una forma radical i nihilista de resoldre la lluita de classes: a través de la suspensió de la natalitat de la classe obrera].\nAmb la publicació de La conspiración contra la especie humana, Ligotti dóna més entitat filosòfica i més visibilitat al nihilisme que ja és un tret identificador de la cultura dels principis del segle XXI. Promogut en el món dels media per les referències indiscutibles que en fa una sèrie de TV tan global com True detective, ara es pot llegir Ligotti en castellà, en aquest text assagístic i radical fantàsticament traduït per Juan Antonio Santos, que també ha estat un gran traductor de Lovecraft.\nTrue detective, Temporada 1, Capítol 5\nValdemar, Madrid 2015\nPublicat per Lluís Bosch a 16:54 Cap comentari:\nL'Étienne, a la setantena, viu tot sol al pis enorme on ha viscut la vida, entre les parets on va compartir-la amb la dona i la filla, que ja són mortes. També hi té el taller de restaurador de sants (que fou el seu ofici) en el qual ara treballa lentament i només pel plaer d'una ocupació meticulosa que el convida als records. A poc a poc reconstrueix la figura d'un àngel gòtic.\nL'Étienne no tan sols és vell i ple de xacres com la sordesa i la dificultat per moure's si no que està malalt d'una malaltia terrible, retratada amb ànim naturalista. Vestit amb roba vella, blanca i desastrada, menja quatre coses, rebutja les ajudes dels serveis socials i vagareja per les cambres, habitades d'una forma física i tangible pel record dels qui ja no hi són. Els records són la casa i la casa és un ens vivent. No es tracta de fantasmes, si no d'un lloc on els fantasmes i els vius comparteixen el mateix territori. És per això que el pis desprèn una olor que resulta molesta als altres: és un organisme en forma de parets, de l'aire que contenen.\nLa referència al màrtir cristià és directa i no busca metàfores capcioses o intel·lectuals. Sant Esteve es va recloure en una cova i es va aïllar del món per entrar en contacte amb el déu que era dintre seu i al seu voltant. Tant aquell sant (un dels primers màrtirs del cristianisme) com aquest Étienne han optat per dur una vida fora del món, però a tots dos els encalça el món amb una hostilitat idèntica, gratuïta i brutal. És en aquest punt on l'espectador descobreix que li estan explicant un relat negre: l'Étienne és perseguit, humiliat i torturat per la mestressa de l'immoble, que el vol fer fora a tota costa. Però La lapidació de sant Esteve no es pot circumscriure a un film sobre allò que s'anomena el "mobbing immobiliari" (un derivat del vell tema de la cobdícia) perquè conté moltes altres lectures i significats.\nÉs un conte sobre la vellesa i la solitud, sobre la lluita per assolir i conservar la identitat. Una faula que parla del dolor de la memòria. Una mirada a la vida humana amb òptica minimalista i una pregunta que es demana què vol dir ser humà a partir del retrat dels instants finals d'un ésser humà, el moment crític. Hi ha ressons existencialistes però també de pensadors cristians com Maritain, i alhora la reivindicació d'un cristianisme primitiu i estricte, ple de metafísica, de meditació i de contacte directe amb l'incomprensible i el meravellós. Així, si en algun instant ens podem sentir angoixats davant la pèrdua de la dignitat que mostra el senyor Étienne, també etenem que la pèrdua de la dignitat és un pas obligatori: és el darrer sacrifici i l'alliberament definitiu. Un cop perdudes la dignitat i l'esperança, l'Étienne es podrà desprendre del cos per apropar-se a aquells i a allò que estima i que dóna sentit a la vida.\nLa lapidació de sant Esteve, però, sap recollir i sintetitzar fragments de la història que abasten els sants gòtics de fusta corcada, els camps d'extermini nazis, la medicalització de la vida contemporània. Aquest Étienne és molt lluny del vell Alexander protagonista de Sacrifici (el darrer film d'Andrei Tarkovsky) però hi comparteix elements gens anecdòtics: aquell Alexander fou professor d'història de l'art i viu rodejat d'icones russes, manté un vincle conflictiu amb la casa on viu i s'enfronta a la fi del món des d'un espai on allò real i allò imaginari han entrat en contacte. A Sacrifici, Tarkovsky diu explícitament que el món contemporani no és millor després de perdre la fe en déu. A La lapidació de sant Esteve aquesta idea hi és implícita. En tots dos films, el color blanc hi té un paper essencial: la samarreta, la llet, el paper, els cabells, les radiografies, l'ambulància, la paret, etc...\nLa lapidació de sant Esteve és el segon film del director Pere Vilà (Girona, 1975), que abans havia parlat del pas de la infantesa a l'adolescència a Pas a nivell (2007) i que ara torna a parlar de la memòria i la vellesa amb La fossa (2014), on fa un exercici intimista a partir de les fosses on jeuen, oblidats per déu i per l'estat, els morts de la batalla de l'Ebre.\nEl film inclou troballes estètiques d'una enorme potència. Especialment memorable l'escena en què Étienne pinta a la paret i en gran format la gràfica d'un electrocardiograma de la seva filla mentre dormia, i que explica magistralment la idea que la vida dels morts és als llocs on van viure: els fantasmes no són matèria de la parapsicologia a l'ús, si no de la metafísica més sublim. I també es refereix a una cinematografia no gaire llunyana però que sembla remota i que tenia més present l'ètica que no pas els trucs i els girs argumentals, en l'elecció de Lou Castel com a protagonista (i de Luis Rego, inclòs al repartiment).\nLa lapidació de sant Esteve també ens parla d'un desastre català i espanyol com és la desaparició de la productora d'en Lluís Miñarro (Eddie Saeta), que ens ha donat les millors obres cinematogràfiques dels darrers temps. La cultura no tan sols no interessa els nostres agònics governants apòstols de l'austeritat catalana: no la volen. I per això rescaten estacions d'esquí mentre assisteixen impassibles a la desaparició de la productora més rellevant. (Deu ser perquè la cultura no és una estructura d'estat. I per això han nomenat conseller de cultura un home tan mediocre i gris i mel·liflu com el senyor Ferran Mascarell, amb lligams familiars i sospitosos amb algunes agències culturals que algun dia s'investigaran).\n"La fossa" es pot veure a través de vimeo però demana una contrassenya que donaré a les persones conegudes que ho demanin.\nPublicat per Lluís Bosch a 13:54 Cap comentari:\nEl que xiuxiueja en la foscor\nun homenatge a HP Lovecraft, en compensació pel manlleu del títol, i en certa manera un record de Joan Perucho, perquè sempre he volgut afegir-me a continuació del relat "A la manera de Lovecraft", la millor aportació catalana a l'univers del geni de Providence\nTot allò que vaig viure a la vall podria ser cert i completament real, però també podria ser conseqüència dels deliris d'una malaltia que avança suau com l'aigua, i que com ella és inapel·lable. O com la misèria. O com la tristesa. El cas és que un dia em vaig trobar enmig d'un capvespre profund, un cel de malves i roses putrefactes. Buscava el meu gat d'ulls d'ambre, que havia desaparegut dos dies enrere mentre perseguia una ombra del jardí. L'enyorava. (Això va passar fa anys, quan vivia en una casa amb un pati enorme que jo anomenava "el jardí").\nEstic convençut que hi ha algú o alguna cosa estranya i colossal que viu més enllà de la vall, alguna cosa terrible. Éssers proveïts d'una fam i d'una cobdícia sense límits. Potser sempre han estat allà, aquí. Fins i tot abans que vostè i que jo, des de molt enrere. De vegades un d'ells es mor, i llavors el seu cos baixa aigües avall, arrossegat pels aiguats (crec que abandonen els morts sense cap pudor ni cap enterrament). De vegades he entrevist les despulles d'algun d'ells, corromput i mutilat per la salvatgia de la naturalesa. Tan destruït, que la meva imaginació no el sap composar complet. Dintre nostre hi ha una mena de pietat natural que ens habita i que ens fa veure quelcom de dolç i d'humà en allò que ens envolta. Alguna cosa humanament bona... aquesta idea em resulta còmica.\nMe'n recordo dels meus companys d'escola quan enxampaven pobres bestioletes indefenses i les torturavem amb una crueltat que podria deixar-te la sang glaçada. Llavors... quin coi de dimoni ingenu ens empeny a creure que si una cosa sembla humana hauria de ser necessàriament bona o bonica?\nPerquè no hi ha cap bondat en aquests éssers, encara que tinguin cap i ulls, extremitats i mans. Aquestes mans no s'han usat mai per acaronar cap pell. La boca mai no ha besat: tan sols expressa voracitat. I les mans parlen d'arrencar, furgar, destripar. Fan sumes i restes, això sí que ho sé: senten una atracció molt especial pels números, les llistes i els comptes.\nUna vegada vaig parlar amb un home solitari que viu al fons de la vall, més enllà i més amunt del bosc. Ell els coneixia, i havia arribat a un acord amb les bèsties. Deia que no eren mala gent, que senzillament van a la seva com ho faria qualsevol. "Es preocupen dels seus negocis, i si t'hi portes bé fins i tot et poden ajudar a millorar la vida. S'ha de ser comprensiu i tolerant", em va dir, "perquè hi ha d'altres formes de veure el món. No tindria moltes de les coses que tinc si no hagués pactat amb ells: medicines, aparells, distraccions... No te n'oblidis" -em va recordar- "que nosaltres som gent miserable que va néixer a la pobresa. Què hi ha de dolent en acceptar-los i poder compartir alguna coseta del seu poder enorme?"\nFa poc vaig voler tornar a la casa més enllà del bosc, allà on vivia l'home solitari que no sé si és viu o mort. Però no la vaig saber trobar. Els camins han estat presos per una malesa tupida i feréstega de plantes punxents, emborratxades d'espines turgents que laceren la roba i t'esquincen la carn. Em vaig rendir aviat, quan apenes duia una hora trescant entre els corriols cada cop més obtusos: la veritat és que ni tan sols no sabia perquè hi volia tornar. Tal vegada, espantat i atenallat per la misèria i la malaltia que em corsequen, em sentia predisposat a entendre'm amb les bèsties per demanar-los alguna cosa a canvi, ni que sigui un favor petit. Tot i que no sé què demanen a canvi, hi ha moments en què sé que els donaria qualsevol cosa, que no li posaria cap preu a a dignitat.\nQuan tornava camí avall entre les primeres ombres d'un crepuscle de sang, em va assaltar un record de l'infantesa i em vaig aturar en una clapa de l'avetosa per seure en una pedra de granit. En aquella calva del bosc hi havia un murmuri d'insectes invisibles.\nVaig contemplar el cel, sota la marea morada, i vaig reconstruir el record antic. Quan tenia dos anys de vida, el meu pare fou diagnosticat de bogeria i el van tancar en un sanatori allunyat. La meva mare em va fer dur rínxols fins cap allà als sis anys, que és l'edat en què li vaig suplicar amb prou energia que em tallés els cabells. Quan ho va fer -molt a pesar seu, perquè també recordo clarament el seu disgust- i em va transformar en un nen, em va dir que per ser un nen era terriblement lleig, i així és com vaig aprendre a amagar-me de la gent.\nPer fortuna, amb el pas dels anys he estat beneït per la calvície i la longevitat.\nAquest és el conte amb el qual, algun dia no gaire futur, obriré el meu recull de contes de terror.\nPublicat per Lluís Bosch a 22:04 1 comentari:\nLeonardo di Caprio en clau gòtica\nFa goig de veure les trifulques de l'actor Leonardo di Caprio per interpretar un personatge immers en un món tenebrós, estrany, on els somnis i la memòria es transmuden en aus de mal averany. A Shutter Island és Edward Daniels, un agent federal que baixa a l'infern d'un hospital psiquiàtric d'aspecte gòtic, palau d'ombres i remors sinistres. La pel·li té una doble interpretació inevitable: Di Caprio ha hagut de lluitar contra el fantasma del seu passat i la maledicció que significa haver interpretat el protagonista d'aquella insofrible "Titanic" (1997), capaç d'esguerrar la carrera artística de qualsevol.\nPerò Di Caprio, que ha lluitat amb una tenacitat envejable contra el rol de "jove bufonet però rebel" i de guapo mainstream, ha adquirit amb la maduresa i uns quants quilos una mirada nova, un gest convincent i un to tràgic que, a la quarantena, li donen un aire d'actor clàssic proper a les figures del cinema nord-americà d'aquella edat d'or de Gary Cooper i Cary Grant. Sobretot de la mà del geni de Scorsese, aquell jovenet més aviat repelent que podia acabar sent una caricatura descontrolada com la de Johnny Depp el sobreactuat, pot fer-se creïble en el papers d'un home madur i turmentat com aquest policia de Shutter Island.\nLa cinta de Scorsese posa un peu al gòtic sense por del ridícul (tal com cal) i usa el color artificiós, el decorat obvi i desacomplexat que augmenta l'onirisme, la referència constant. A la primera seqüència hi ha una fabulosa recreació en moviment d'aquella pintura brutal del romanticisme sinistre i radical, L'illa dels morts d'Arnold Böcklin, que és una declaració de principis ètics i estètics: només cal veure el tràiler per comprovar-ho. (I per aquest motiu la reprodueixo a l'encapçalament del text).\nEls escenaris remeten als Cims borrascosos, a passatges literalment calcats de l'Stalker d'Andrei Tarkovski (el túnel que comunica els dos pavellons de l'hospital), i conté un cementiri sorgit de la sèrie B i el pulp, vagues referències a El silenci dels anyells (el corredor on hi ha les cel·les dels folls), a escenes mítiques de Hitchcock, a La luz del fin del mundo, i a múltiples peces de la sèrie B que tracten del deliri, el trastorn de la personalitat i la identitat alterada que podrien ser identificables amb les adptacions televisives d'alguns relats de Stephen King. Si li afegim la participació (tan breu com poderosa) de Max von Sydow, especialitzat en aquesta mena d'aportacions -un actor definitvament assenyalat pel seu paper a El setè segell i potser també a El manantial de la donzella-, tenim tot un univers de referents on perdre'ns.\nLa parella Scorsese-Di Caprio funciona bé perquè no és pretensiosa i és eficaç, una mica com l'antiga parella de ball del director, aquell De Niro superb de Taxi driver i de Goodfellas (Uno de los nuestros, peça cabdal del gènere negre). Poden oscil·lar des del pulp fins al cinema per a cinèfils més subtils no tan sols per les referències esmentades si no perquè insinuen amb elegància altres qüestions: la presència de científics nazis als EUA de la post-guerra, la guerra freda i els experiments neurològics amb presoners, la possibilitat de viure sota un règim de dictadura científica global, la impossibilitat de distingir entre realitat i fantasia o entre somni i vigília (que durà, per exemple, a la hipòtesi inquietant de Matrix o a la més existencial de La doble vida de Verónica).\nLa pel·li és una adaptació d'un dels autors del gènere negre més ben adaptat al cinema dels darrers temps, Dennis Lehanne. Molt lluny del to aspre, naturalista i cruel amb què Clint Eastwood va adaptar un text anterior del mateix autor (Mystic River), Scorsese pren l'opció de la teatralitat i l'artifici que encaixa tan bé amb aquesta incursió de Lehanne en l'univers estètic i moral del romanticisme obscur.\nDavant la darrera frase que pronuncia Di Caprio al film (és millor viure com un monstre o morir com un home bo?) l'espectador es demana si ha copsat bé el sentit darrer de la cinta, si l'estan enredant i li fan creure que ha vist més del què ha vist en realitat i, en darrera instància, si aquesta frase és de Scorsese o de Lehanne.\nEn tot cas no és una frase banal, perquè és obvi que alguns monstres i alguns grans homes bons de la història se l'han qüestionada. I és evident que molts historiadors han fet mans i mànigues per respondre-la en funció dels seus prejudicis. No cal posar-ne exemples. La gràcia de posar la qüestió en aquest film rau en el fet que qui la planteja (Daniels-Di Caprio) és un home ras. Un home normal, un treballador, un tipus vulgar i comú. Com tu i com jo, que no és ni Rafael de Casanova ni Giaccomo de ídem.\nPublicat per Lluís Bosch a 23:21 1 comentari:


Serveis de cartografia amb drone - Prodrone Barcelona\nCursos de pilot de dron\nServeis de cartografia amb dron\nTradicionalment l’elaboració de cartografia s’ha realitzat mitjançant imatges aèries capturades per plataformes satèl·lits o aeroportadas. Prodrone BCN utilitza la tecnologia RPAS com a plataforma d’adquisició de dades, convertint-se en una font primària per elaborar qualsevol tipus de cartografia. Realitzem totes les correccions en les imatges i generem una ortofoto lliure de distorsions i apta per a ser digitalitzada amb qualsevol sistema d’informació geogràfica amb resolucions molt elevades (2cm/píxel) en funció del sensor. També i gràcies a la fotogrametria digital realitzem càlculs de cubicacions i moviments de terres.\nEn Prodrone Bcn som experts en oferir solucions basades en la cartografia. Utilitzem la tecnologia dron com a plataforma de adquisició de dades, aspecte que ens permet mitjançant tècniques de fotogrametria digital realitzar qualsevol aixecament del terreny. D’aquesta manera i un cop determinat l’àmbit a cartografiar realitzem la planificació del vol sobre l’àrea de estudiar, analitzem el correcte solapament de les imatges, vam completar el vol i procedim al treball de gabinet o processament de la informació.\nPlanificació de la ruta de vol per a la correcta a adquisició de les imatges\nOrtofoto resultat del mosaicat de 96 imatges capturades amb dron multirrotor a 65 metres d’altura i amb una resolució de 2 cm/px\nModel 3D obtingut a partir de l’ortofoto anterior.\nModel digital d’elevació (DME) de la zona anteriorment exposada.\nQue ofereix Prodrone Bcn en l’àmbit de la cartografia:\nOrtofotos lliures d’errors i distorsions geomètriques.\nImatges aèries georeferenciades.\nModels digitals d’elevació (DME).\nOrtofotos en 3D.\nCàlculs de distància i superfícies.\nAvantatges del servei:\nAltes resolucions espacials en funció del projecte (2 cm / px).\nAlta resolució temporal (volem quan i on es necessiti, sempre que la legislació actual ens ho permeti).\nLliurament ràpida de resultats (inferior a una setmana).\nRigor planimètric i resultats de qualitat.\nEntreguem els resultats en qualsevol format estàndard.\nProducte apte per a ser exportat a entorns SIG & CAD.\nSi tens un projecte en mà i necessites consultar-nos les diferents possibilitats i opcions que oferim, no dubtis a posar-te en contacte amb nosaltres.\nResponsable: Prodrone Barcelona\nFinalitat: Respondre al missatge que em enviïs mitjançant aquest formulari.\nLegitimació: El teu consentiment que vols comunicar-te amb mi.\nDestinataris: Les teves dades es guarden a Evidaliahost, el nostre proveïdor d’email i hosting i que també compleix amb la RGPD.\nDrets: Tens dret entre d’altres, a accedir, rectificar, limitar i suprimir les teves dades.\nInformació addicional: Pots consultar la informació addicional i detallada sobre protecció de dades a la nostra Pólitica de privacitat.\nSobre Prodrone BCN\nProdrone BCN és una empresa que ofereix serveis tècnics mitjançant l’ús de la tecnologia dron. Som especialistes en l’adquisició de dades a través de vehicles aeris no tripulats, reduint substancialment tant els costos com els temps per projecte\nPasseig de Sant Magí, 21\nTel: (+34) 938328063; (+34) 683513077\nProdrone Barcelona © 2020.\nUtilitzem cookies per assegurar-nos que donem la millor experiència al usuari a la nostra web. Si continueu utilitzant aquest lloc, assumirem que està d'acord.Estic d'acordPolítica de privacitat