Eleccions europees: recobrar la unitat\nBarcelona. Dissabte, 19 de gener de 2019. 05:25\nEls que han seguit la meva trajectòria en la política ja saben que des de fa diversos lustres he treballat a favor d'una unitat estratègica de les forces de les nacions internes de l'Estat espanyol. Mai ha estat fàcil una unitat, i menys l’estratègica, per diferents motius de conjuntures polítiques, interessos enfrontats, i molts intents no han arribat a dibuixar accions assenyalades, per molta declaració formal que se signés (declaració de Barcelona, declaració de Pamplona i altres).\nNo obstant això, les eleccions europees sempre han estat un element aglutinador de forces en contesa electoral. Per força els moros van a missa, deien en català, equivalent d'“A la fuerza ahorcan”. L'Estat espanyol és, per a aquestes eleccions, circumscripció única —a aquests que tant parlen de l'"autonomia més gran del món", caldria recordar-los que la jacobina França té set circumscripcions electorals en les eleccions europees—, i és en aquestes condicions de circumscripció única que es fa de la necessitat virtut, de manera que forces amb una certa implantació assegurin el seu escó, i forces nacionalistes menors de diversos territoris puguin compartir un escó els cinc anys de la legislatura.\nHe assistit amb tristesa a la manca d'entesa de cara a les eleccions europees, de manera que es pogués aglutinar en una sola candidatura un amplíssim ventall de forces de Galícia, Euskadi i Catalunya. Des de fa temps he estat propugnant que, sobretot en aquesta fase del procés republicà, té més sentit que mai comparèixer units a les eleccions supranacionals, és a dir, al Congrés de Madrid —mentre hi siguem— i al Parlament Europeu. La lectura d'unes eleccions europees amb un gran resultat d'aquesta entesa de forces pel dret d'autodeterminació seria demolidora per als que s'oposen que les nostres nacions decideixin lliurement el seu futur en el marc europeu.\nLa proposta d'Arnaldo Otegi per unir aquestes forces tenia diverses virtuts; aglutinaria les forces pel dret d'autodeterminació, des d'EH Bildu fins a la CUP (a la qual també es feia la crida), passant per ERC, el BNG, el PDeCAT i el PNB. Dic el PNB perquè en aquesta fase política difícilment el PNB podria oposar-se a aquesta candidatura, que no vincularia models sociopolítics diferents —que els parlamentaris respectius continuarien defensant als seus grups respectius a Estrasburg—, sinó un plantejament comú al voltant del dret d'autodeterminació. Tot el que pogués dir la caverna, vinculant aquesta proposta unitària amb l'antiga Batasuna, ja estaria descomptat: ni hi ha ETA ni som al 2014, quan hi va haver una proposta de Bildu a ERC per a les europees, que llavors no va prosperar. La reacció espanyola és tan segura com predictible a l'hora de treure a passejar el perill separatista. Fins a Pedro Sánchez li retreuen la seva entesa amb els hereus de Batasuna i els independentistes catalans, per més que sigui ben clar que va accedir a la presidència del govern espanyol sense negociar res a canvi. D'altra banda, el resultat electoral, a parer meu, seria sonat.\nSi, per contra, s'hagués evidenciat algun rebuig en forces catalanes i basques a la presència d’EH Bildu a la candidatura, cosa que no ha passat, sempre quedava com a opció menor —que no és, òbviament, la meva— unir esforços entre forces independentistes catalanes. Però fa mesos que assistim a un escenari que revela una manca d'entesa política i estratègica que neguiteja moltíssims independentistes, fins al punt d'arribar a un ambient irrespirable a les xarxes socials, amb expressions desqualificadores i, fins i tot, insults intolerables. Un escenari del qual els dirigents polítics espanyols no poden sinó gaudir, per la nostra divisió i falta d’entesa.\nTorno a les eleccions europees. La nostra causa, amb el judici als nostres presos i preses d’aquí a molt poques setmanes, es juga en l'esfera internacional, on cada dia guanya ressò i espai, i fonamentalment a Europa, les autoritats de la qual no van ser capaces de fer un pas per forçar l'Estat espanyol a respectar els drets civils i polítics, i es van limitar a la remissió a un respecte constitucional intern, quan allò que estava en joc eren les llibertats cíviques i polítiques i, per tant, drets fonamentals suposadament emparats pel patrimoni comú europeu. I és per això precisament que tenim a les mans, en aquestes eleccions europees, la possibilitat d’enviar un missatge potent a les autoritats comunitàries europees, que van fer de "micos de Gibraltar" (sords, muts i cecs) durant els successos del Primer d'Octubre i els dies següents, i davant la duríssima repressió que patim, amb presos polítics i exiliats. Els vots d'una candidatura com la que es proposava, que aglutinés tots els partidaris del dret d'autodeterminació, serien, el maig del 2019, més que mai, un toc d'alerta d'ineludible resposta al cor d'Europa.\nHi ha, a més, dues raons addicionals que fan encara més necessari i ineludible aquest plantejament d'unitat. La primera és el fraccionament polític espanyol, al qual ara s'afegeix Vox, fraccionament que juga a favor de candidatures unitàries per l'autodeterminació de Galícia, Euskadi i Catalunya. La segona és que a les eleccions europees, que tindran lloc conjuntament amb les municipals i autonòmiques de comunitats de règim comú més Navarra, les forces polítiques espanyoles, des de Vox fins al PSOE, passant per Ciudadanos i el PP, parlaran sobretot, com ho fan últimament, de Catalunya. Els electorats del BNG, el PNB, EH Bildu, ERC i el PDeCAT no es veuran afectats per aquesta campanya anticatalana, que serà duríssima. Més aviat al contrari. Doncs bé, en aquest escenari es fa més necessària que mai la unitat d'esforços electorals; per tant, des del meu punt de vista, encara és més incomprensible no arribar a un acord.\nSé què és una coalició entre diferents, però entre forces amb interessos comuns en moments extraordinaris. Vaig ser candidat com a secretari general d'EA en la coalició PNB/EA que va parar els peus al PPSOE de Mayor Oreja i Nicolás Redondo a Euskadi. Vaig ser membre del Parlament Europeu encapçalant, al costat de Josu Ortuondo, una coalició PNB/EA/ERC/Unió Mallorquina, que va aconseguir el 1999 l'acord històric, juntament amb companys com Camilo Nogueira (BNG) i Carlos Bautista (PA), amb els Verds Europeus, per formar un grup important al Parlament Europeu, Verds/Aliança Lliure Europea, grup que ha estat un gran altaveu de les nostres comunes reivindicacions nacionals —vegeu els discursos que ha hagut de sentir Sánchez a Estrasburg. I avui alço modestament la veu perquè es faci l'intent de concórrer units a les eleccions europees.\nVivim un moment històric. Hem d’estar-ne a l’altura. Deia Joan Fuster: "O ens recobrem en la nostra unitat o serem destruïts com a poble". No els facilitem la tasca.


Newsletter 002-10 CAT\nEstem preparant l’arribada dels Vi20 Holandesos que arriben final de juny per viure uns dies el ví i l’oli del Priorat i Montsant.\nCom estarem celebrant la nit màgica Sant Joan hem pensat d’organitzar una barbacoa a la finca Vi20 el dissabte 26 de juny i tornar a celebrar la festa del foc. Per suposat amb un altre cata del nostre vi que va evolucionant de manera gentil, agafant tanines de la barrica francesa, per convertir-se en un ‘vi de finca’, que pot donar una llarga vida en botella pel plaer dels Vi-Vants.\nEns reunim el dissabte a la tarde a la finca de l’Albert per una parillada de carn, o un arroz negre, o …. ; amb cata de Vi20 i altres. Que no faltis!\nCom sera un dia especial hem pensat de mostrar als Holandesos el nostre Mediterani i surtir en vela al mar per una cata de cavas i vins blancs amb alguna tapa de marisc.\nDisfrutant de la brisa que alguna nit porta humetat a la finca Vi20, el sol i la tranquilitat del mar, creant un panorama ideal per catar cavas i blancs\ndel Emordà, Penedès, Montsant i Terra Alta.\nLa surtida será a les 10.00 h del matí en Cambrils fins a les 14.00 h.\nPer fer honor a la nostre gastronomia i a algun peix que hem pescat en alta mar nem després de la surtida al restaurant de marisc mes reconegut de la Costa Daurada: Can Bosch*. Situat a menys de cent metres del port, va ser el lloc de trobada dels pescadors després de la jornada per a parlar, jugar cartes i prendre una copa. El xéf ens preparará un menu exquisit, accompanyat amb una sel·lecció de vins.\nI a la nit acabem el dia amb una festa en la finca Vi20 a partir de les 20.00 h.\nNo olblidis de portar la teva copa Vi20!\nSurtida vela: 120 €/p (*)\nRestaurant Can Bosch: 100 €/p (*)\nBarbacoa Vi20: 30 €/p (*)\n(*) preus estimats i pendents de confirmació segons numero de participants\nSI US PLAU, confirma participació lo mes abans posible, si no NO es imposible d’organitzar les activitats. Aprofito també de demanar de tornar les contractes firmades que es necesari per el lliurament del oli i el ví.\nSi algú vol allotjament i/o necesita asistencia envia un mail a stefan@elvidelsvint.org\nEspero que ens podem tornar a veure tots en aquesta ocasió. Fins aviat Vi20s.


Serracant, davant la pujada dels delictes sexuals: "Treballem per protegir les víctimes" - Diari de Sabadell\nSerracant, davant la pujada dels delictes sexuals: “Treballem per protegir les víctimes”\nEl govern aprovarà en el ple municipal de dijous una reforma estructural de la Policia Municipal\nEl govern mostra la seva preocupació davant la pujada de delictes de gravetat a Sabadell, especialment en relació als de tipus sexual. L’alcalde, Maties Serracant, ha lamentat els episodis de violència de gènere i ha exposat que l’executiu local “treballa amb els Mossos d’Esquadra i per protegir les víctimes“, seguint el protocol de coordinació entre policia, administració i serveis sanitaris.\nLes darreres dades del Ministeri de l’Interior, respecte Sabadell del 2018, apunten a un augment interanual substancial en determinats delictes, com els de tipologia sexual (+23,1% respecte 2017), el tràfic de drogues (+46,9%) i robatoris de vehicles (+21,2%).\nGRÀFICS: Més delictes sexuals, furts i tràfic de drogues a Sabadell\nNo obstant això, l’alcalde ha tret ferro a la xifra d’augment de delictes penals i ha considerat que la tendència experimentada en els darrers temps “és positiva” tant en termes de valoració de la ciutadania com de resultats de seguretat als carrers.\nPel que fa a la gestió de la Policia Municipal, després que la socialista Marta Farrés hagi acusat al govern de fer un “ús ideològic” del cos policial, Serracant torna el cop tot recordant que la Policia ha aconseguit desfer-se de l’època Bustos: “Més enllà del que algú pugui afirmar, el nostre balanç és positiu”.\nNou pla de la Policia Municipal\nEl govern aprovarà en el ple municipal de dijous una reforma estructural de la Policia Municipal, prevista en un pla director amb visió al 2022. L’objectiu de l’executiu és arribar als 275 agents actius en la finalització del pla, un augment significatiu respecte els 220 de 2016. D’altra banda, el citat acord preveu una reorganització del cos en cinc grans divisions, una centrada en l’atenció als districtes.\nAixí mateix, l’executiu ha previst dedicar 480.000 euros en material tècnic i informàtic nou, a banda d’un increment dels vehicles patrulla i motocicletes. El pla és, però, un full de ruta, l’execució del qual dependrà del govern municipal de la propera legislatura.\nTemes:agressió sexual, Policia Municipal, successos\nLa Fiscalia demana una fiança de 9.000 euros per l’alliberament de Xavi Duch\nCalvet: “Les obres a la C-58 han reduït la congestió a les zones urbanes”\nSabadell quedarà afectat per fortes ratxes de vent a partir d’aquesta tarda\nFarrés “desconeixia” els suposats pagaments de viatges de l’Ajuntament per part d’Smatsa\nSe li ha demanat informació sobre dos viatges d’una comitiva de l’Ajuntament al Marroc l’any 2010 que s’haurien pagat amb diners de la concessionària\nDe Sabadell al món amb un nou plàstic biodegradable\nDues sabadellenques impulsen el projecte, que ja han presentat al Brasil i ho faran als EUA\nEl Quinto sabadellenc ja té la seva guia pràctica\nEl col·lectiu Pura Ceba ha impulsat ‘Tira-me-la’, on recullen història i tradició del joc nadalenc\nL’Embassa’t tornarà el 12 i 13 de juny i ja ven entrades\nJa ha posat a la venda les primeres entrades, a preu reduït ja que encara no s'ha anunciat el cartell musical


Les feromones són senyals químics que els animals d'una mateixa espècie utilitzen per comunicar-se.\nEs tracta, doncs, d'unes substàncies volàtils produïdes per unes glàndules que es troben en diverses zones del cos:\nperiorals (al voltant de la boca),\ntemporals (lateral del cap),\norina, excrements i saliva.\nEls senyals que els gats emeten mitjançant feromones són només percebudes per altres gats mitjançant l'olfacte i l'òrgan vomeronasal a través de la conducta de flehmen. Aquestes senyals que un gat emet constitueixen un complex codi de comunicació, un llenguatge que influeix en el comportament i les reaccions dels gats que les perceben.\nMitjançant el "llenguatge de les feromones" els gats transmeten missatges d'alarma, d'atracció sexual, missatges socials, maternals i també territorials.\nProbablement les més conegudes, de les que més hem sentit parlar, són les feromones sexuals, que són les que utilitzen les femelles per resultar més atractives als mascles durant el període en el qual estan en zel.\nLes feromones sexuals que emet una gata poden ser detectades a quilòmetres de distància per un mascle. Però, com dèiem, són codis de comunicació realment complexos, tant que hi ha feromones que sincronitzen el zel de les gates d'un grup.\nNo obstant això, aquelles els efectes de les quals ens resulten més familiars a tots els que tenim gats són les feromones socials i territorials, ja que són les que utilitzen per marcar llocs i objectes, però també a altres membres del seu grup, és a dir, a d'altres gats, per marcar als humans o d'altres espècies. Sí, els nostres gats ens "marquen", la qual cosa, col·loquialment, equivaldria a que ens posen l'etiqueta de "aquest humà és meu" ...\nLes feromones territorials les utilitzen fregant la cara, el cos i la cua contra l'objecte o la persona que volen "marcar". Però també tenen aquest tipus de feromones en les coixinets de les potes, per això, quan els veiem rascant amb les ungles al sofà, una catifa o qualsevol altre objecte, el que estan fent no sempre és jugar, sinó marcar el seu territori.\nLes feromones d'alarma les emeten en situacions d'estrès, principalment amb les coixinets plantars o quan eliminen orina en forma d'esprai. En aquests casos, el comportament és similar al de "marcar el territori" però molt més enèrgic. Rasquen com si estiguessin molt nerviosos, i així és en realitat, perquè perceben algun signe d'alarma o algun canvi en l'entorn. El marcatge amb orina és el que deixen en superfícies verticals (com les parets) manchándolas només amb una miqueta d'orina (eliminació en forma d'esprai).\nÉs molt important observar el comportament del nostre gat amb atenció, ja que només per poder disposar de entendre quan la seva manera d'actuar és normal o quan se surt de la norma.\nEn detectar comportaments anòmals en la seva conducta és quan heu de demanar-nos consell per recomanar-vos la millor manera i el millor producte o tractament per garantir el seu equilibri i el seu benestar.\nLes feromones facials que s'utilitzen en l'al·lomarcatge (marcatge mutu entre gats realitzat per fregament) s'han estudiat, analitzat i sintetitzat per poder obtenir un producte comercial com Feliway.\nAquestes feromones, aplicades en l'ambient tenen un efecte apaivagador i reductor de l'estrès en la convivència i també quan cal transportar al nostre gat a un altre lloc (sigui un desplaçament llarg o una simple visita al veterinari).


La nostra història | MASLALLUM\nUn somni realitzat, caure, aixecar-se de nou i lluitar…\nSom en Xavi i la Marta, que juntament amb els nostres fills, en Pau i l’Anna, vem inicar en el 2011 una aventura … l’aventura de viure i autoconstruir Mas la Llum, la casa de palla, una finca autosuficient i en constant evolució.\nVem aconseguir autoconstruir un total de 282m2 amb elements naturals, amb un sistema híbrid de fusta i bales de palla per a l’estructura (1.800 bales de palla), arrebossat de fang, pintures d’argila a l’interior i elaborades per nosaltres, sense elements tòxics, aportant calidesa, benestar i salut a les persones allotjades.\nSalutació Primavera 2016\nComplint amb els criteris de casa sana i ecològica\nUna edificació autosuficient i bioclimàtica, orientada i pensada per a aprofitar de forma eficient els recursos naturals, minimitzant així el consum d’energia i les emissions de CO2. Va ser segons les dades conegudes, la Casa Rural legalitzada mes gran d’Espanya construïda amb aquest sistema constructiu híbrid.\nVam allotjar en les nostres instal.lacions a més de 400 persones\nI vam acollir en els nostres tallers, activitats i voluntariat a més de 250 persones, en tots dos casos, amb les quals compartim molt bons moments, i als quals agraïm la seva total confiança en nosaltres. Vam estar presents en conferències, fires, en mitjans de comunicació, com a conferenciants, en programes de desenvolupament rural sostenible… activitats totes per a fomentar i divulgar la bioconstrucción, les energies renovables, l’eficiència energètica i una vida més sostenible.\nEl 20 de Juliol de 2017, un terrible incendi ens va arrasar el Mas la Llum\nL’edifici i 7ha de bosc, quedant el nostre somni reduït a cendres. Però el més important és que no vam patir cap mal físic i després de mesos de calma, reflexió i sanació, vam decidir ressorgir de les cendres i reconstruir de nou el Mas la Llum, i aquesta vegada millorant-ho.\nT’animes a reconstruir-ho amb nosaltres?


Independent 517 by Associació Cultural l'Independent de Gràcia - Issuu\n‘Inconformistes’ “Aquest llibre parteix de la idea que la dignitat és tenir cobertes les necessitats materials, socials, culturals i ambientals que tot ésser humà mereix. I ho fa des de vivències individuals, des d’accions socials i des de la demostració de moltes voluntats col·lectives”. Arcadi Oliveres signa el pròleg del darrer treball realitzat per les periodistes Anna Basanta i Sílvia Torralba, un document que dóna veu, no a les víctimes de la desigualtat i la crisi, sinó a les persones que no es cansen de defensar els drets dels ciutadans. Aquesta setmana l’han presentat a la llibreria La Sirga. Gràcia també és present a ‘Inconformistes’ a través de l’exemple de Salah Jamal. Habitatge Cases de ferralla i cartró El 7 de gener és dilluns i torna a haver-hi reunió a la seu de la PAH de Barcelona. Però aquell dia han passat dues coses més que els telenotícies recullen: en portada, la Pilota d’Or a Messi per quarta vegada; alegria mundial. Més amagat, el desallotjament d’una cinquantena de nois subsaharians que vivien a dues naus al Poblenou, a deu minuts del carrer dels Enamorats; tragèdia personal. Al districte de Sant Martí, unes 700 persones viuen en cases de ferralla, fusta i cartró. No tenen hipoteca ni diners suficients per demanar un habitatge públic de lloguer social. Uns van arribar de Galícia amb la família fa dues dècades, d’altres han vingut del Senegal i de països de l’Àfrica subsahariana en els darrers anys. També hi ha qui ve de Romania. Tots viuen en fàbriques i solars en desús i en cases buides que han ocupat. Res a veure amb l’habitatge digne que es recull a les normatives internacionals, a la Constitució espanyola i a l’Estatut d’Autonomia català. Res a veure amb les expectatives que tenien quan van decidir venir a Barcelona. Els nois subsaharians desallotjats han hagut de marxar al matí, després que els bombers i la Guàrdia Urbana dictaminessin que el lloc on vivien no era segur. Han agafat les seves coses i han sortit al carrer en busca d’una altra nau buida on entrar a viure. Al carrer no es poden quedar, fa fred i els que no tenen els papers en regla podrien acabar en un centre d’internament per a estrangers, com els ha passat a alguns companys identificats per la policia al matí. A pocs metres de les naus desallotjades, una família respira alleujada. Els pares i sis menors, escolaritzats i catalans. També viuen en una nau, però estava en bon estat i no han hagut de sortir per sorpresa. La mare comenta: «Saps? Mai he estat en un hotel. L’experiència més semblant que he tingut va ser en un altre desallotjament, quan vam anar amb els nens a la pensió».\nSalut Quan el metge va a casa Joan Castellà i Alfons Peña són metges. Treballen al Programa d’Atenció Domiciliària a Malalts de Sida de la Creu Roja (PADS-Creu Roja) amb dos infermers i un treballador social. Més enllà de diagnosticar i receptar, la tasca més important que fan és l’acompanyament, perquè els ajuden en les seves gestions quotidianes, i de tipus més anímic, perquè alleugereixen una mica la soledat de les persones. Tracten amb persones extremament malaltes amb VIH/ sida o hepatitis, normalment homes de mitjana edat que han consumit o consumeixen tòxics, amb una forta desestructuració familiar i exclusió social, i amb un lligam molt feble o inexistent amb la xarxa de salut normalitzada. El seu àmbit d’actuació és Barcelona i municipis dels 10\nvoltants, com ara l’Hospitalet de Llobregat, Badalona i Santa Coloma de Gramenet. La majoria de pacients són derivats d’altes hospitalàries, del Centre d’Atenció i Seguiment a les Dependències (CAS), d’entitats com Arrels i fins i tot dels centres d’atenció primària (CAP). «Som l’últim recurs», afirmen, ja que atenen malalts que els serveis mèdics tradicionals no saben on posar, i s’estan a casa seva en els seus últims dies. «És una medecina en què el temps és important», explica Alfons Peña, i és que les visites a domicili no tenen una durada determinada. S’hi poden estar vint minuts, una hora, una hora i mitja o quatre hores si els han d’acompanyar a l’hospital. —Recordeu el nom de tots els pacients? —Sí, sense dubte —contesta, segur, Joan Castellà. —Quants són? —Ara… Uns cent seixanta, però mai els hem comptat. —I els coneixeu a tots? —No som el que diu el DNI ni el que ens han dit que som per tradició. La gent sap les grans veritats de la vida. Si tens el fetge malament, ho saps; i si t’estàs morint, ho saps. Nosaltres els acompanyem a llegir aquest llibre.\nConsum Els inicis, cap al 2004 El boom de les cooperatives a Barcelona va començar entre els anys 2004 i 2005, després de l’auge del moviment antiglobalització, explica Esther Vivas, periodista, sociòloga, activista i investigadora en moviments socials i polítiques agrícoles i alimentàries. Aleshores una nova generació militant va emergir a casa nostra, i persones vinculades a aquest moviment, a posteriori, van impulsar experiències i iniciatives en el marc de l’economia social i solidària, com ara els grups i les cooperatives de consum. —Amb quin objectiu van néixer? —Són alternatives locals, que impliquen portar a terme altres pràctiques en el consum. No hi ha registres formals,\nAna Basanta (Barcelona, 1975) és llicenciada en Història i en Periodisme, és redactora de l’agència de notícies Europa Press des del 2001, tasca que combina amb col·laboracions en diferents mitjans de comunicació, com El Periódico de Catalunya, Ara i Cavall Fort. Ha publicat els llibres de viatges sobre temes de cooperació Halcón de los Andes (2010) i Líbano desconocido (2012).\nper la qual cosa es fa molt difícil saber exactament quantes n’hi ha, però el que tenen en comú és l’autogestió i l’aposta per un altre model de producció, distribució i consum d’aliments basat en la relació directa pagès-consumidor i en la producció agroecològica —remarca Esther Vivas. —Hi va influir el tema de l’alimentació saludable? —Els diversos escàndols alimentaris, com ara la crisi de les vaques boges, entre d’altres, van contribuir a fer que més gent es preguntés què hi havia darrere de la nostra alimentació i apostés, en conseqüència, pels aliments ecològics.\nSílvia Torralba (Barcelona, 1978) és llicenciada en Periodisme i diplomada en Cultura de Pau i Gestió i Rresolució de Conflictes. Des del 2009 forma part de l’equip de comunicació de la Fundació Arrels i durant deu anys ha treballat com a periodista a CanalSolidari. org. També ha col·laborat com a perdiodista social a Europa Press, Vilaweb i COM Ràdio, entre altres mitjans.\nSetmanari independent d'informació local a la Vila de Gràcia


Vallesos 9 - Carpeta - Castellers de Terrassa, orgull blau turquesa\nLa seva aposta de crear teixit social els va portar a crear una nova colla que va comptar amb Emili Miró com a primer president\nEls Castellers de Terrassa són la segona colla amb més anys d’experiència del fet casteller al Vallès. Es van fundar el 1980 i, des d’aleshores, han hagut de fer-se un lloc en una ciutat compartida per dues colles castelleres: els Minyons de Terrassa i ells. Una rivalitat viva que els ha fet millorar en molts moments, però que també els suposa el repte de compartir castellers potencials i fer-se valer a l’ombra d’una de les colles punteres del país. Tot i això, els Castellers de Terrassa han sabut fer-se un lloc en la història dels castells.\nEls Castellers de Terrassa es van fundar a partir d’una escisió dels Minyons de Terrassa just després del primer any d’existència. Durant aquest primer any dels Minyons, la colla estava dividida entre uns que volien millorar molt ràpidament a nivell tècnic i avançar, i uns altres que preferien crear un bon teixit social, anar més a poc a poc i assentar bé la base per anar creixent. És precisament aquest grup més conservador, encapçalat per l’Emili Miró, que decideix que no els agrada el tarannà que està agafant la colla i decideix marxar i fundar-ne una de nova. D’aquesta manera neixen els Castellers de Terrassa.\nA partir d’aquest moment, arrenca el dur camí de tornar a buscar castellers, però amb l’avantatge que els que ja hi són porten un any fent castells i comencen a tenir un bon nivell tècnic. Amb l’experiència de l’Emili Miró, que en va ser el primer president, la colla va fer una molt bona progressió. Es va presentar oficialment durant la Festa Major d’aquell mateix 1980, vestint ja la camisa blau turquesa.\nDurant els tres primers anys, els Castellers de Terrassa van aconseguir descarregar gairebé tota la gamma dels castells de set pisos, creixent, al mateix ritme que la seva colla rival. Ben aviat però, els Minyons farien un salt endavant i els Castellers s’estancaven.\nEl repte de ser colla de 8\nL’arribada dels castells de vuit pisos dels Castellers de Terrassa va ser un autèntic esdeveniment per una ciutat, que, amb molt poca tradició castellera, aconseguia mantenir dues colles de nivell. El Carles Bistué, que ha estat diverses vegades cap de colla dels Castellers de Terrassa, recorda bé aquella època: “Tenia onze anys i pujava al pis de quints. Recordo assajar moltes hores, fer moltes proves, allò era molt nou per nosaltres. En aquell moment els Minyons començaven a fer folres i va ser una època molt xula de creixement en paral·lel a la ciutat.” El primer castell de vuit pisos, el 4 de 8, el van carregar a Vilafranca del Penedès, a la Diada de Tots Sants i la plaça va saber premiar-los per aquella fita, a l’hora que els va jugar una mala passada: “Sempre he pensat que aquell castell el va tirar la plaça! Érem molt joves i no estàvem acostumats a que la gent aplaudís i cridés tant... ens vam posar nerviosos” explica el Carles somrient.\nTres setmanes després, durant la Diada de la Colla i actuant sols al Raval de Montserrat de Terrassa, els Castellers aconseguirien descarregar el primer castell de vuit pisos de la seva història. Feia molt fred, era el mes de novembre, però a ningú li va importar.\nEl 3 de 8 va arribar força més tard, el 1993. Però aquesta calma en l’estrena de noves construccions respon molt a la manera d’entendre els castells dels de Terrassa. Per ells, els castells només carregats tenen molt poc valor, “quasi no celebrem un castell carregat, perquè no ens satisfà. Els castells s’han de descarregar i per això els assagem tant” explica el Carles i afegeix que “és la manera que tenim de fer les coses i dóna bons resultats. Un cop vam assolir el primer 3 de 8, al primer intent, en vam poder fer tres de consecutius aquella mateixa temporada, sense caure.”\n1995: una temporada històrica\nNo hi ha cap casteller entre els de la camisa blau turquesa, que no recordi amb emoció aquell 2015. I, per la resta del món casteller, tampoc caurà en l’oblit. És l’any que els Castellers de Terrassa van convertir-se en colla de 9. Però no només això, aquell mateix any, també van assolir el 2 de 8 amb folre. Uns registres propis d’una de les colles importants del país. L’èxit d’aquella temporada recau en una gran evolució a nivell tècnic de la colla però, sobretot, a una cohesió social excel·lent. En Carles Bistué era, aleshores, el cap de colla: “En aquell moment vam coincidir un grup de gent molt jove a l’equip tècnic, però que portàvem molts anys fent castells, amb una entrada molt nombrosa de gent nova. Aquella gent jove que entrava se sentia molt còmode, perquè els que manàvem, teníem la mateixa edat”. Recorda com convivien junts tot el dia, dins i fora de l’assaig: “Anàvem junts a tot arreu, fèiem vida junts. Els sopars després d’assajar es podien ajuntar quaranta persones. Parlàvem i parlàvem de castells i no ens separàvem per res.”\nAquell entusiasme pels castells es va contagiar a grups més veterans que s’havien anat distanciant i el rumor que s’estava assajant un castell de nou pisos va córrer com la pólvora. Els assajos eren molt nombrosos i la colla s’hi sentia a gust.\nAquell mateix any, el 5 de novembre, actuant a casa, els Castellers de Terrassa van carregar el primer, i únic 3 de 9 amb folre de la seva història. Culminant, així, la millor temporada que mai ha fet la colla.\nÉs habitual que, després d’una temporada molt exigent, tant a nivell físic com psicològic, la gent arrenqui amb molta més calma i, fins i tot, que alguns els prenguin un descans. I això, és en bona part el que va passar als Castellers de Terrassa. El seu cap de colla en aquell moment, el Carles Bistué recorda com “per poder fer algun castell de vuit l’any següent vaig haver de forçar a la gent perquè vingués. Recordo fins i tot alguna trucada personal. La gent va respondre, però això els va cremar.” Els que en aquell moment portaven la colla es van desanimar i van deixar d’estirar el carro i “quan ens en vam adonar, ja estàvem massa avall.”\nA partir d’aquell moment els Castellers de Terrassa van sobreviure deu anys aixecant castells de set pisos fins que, l’any 2005 van recuperar el 4 de 8 i van començar una lenta, però constant, progressió que els portarà fins a descarregar la clàssica de vuit (3 de 8, 4 de 8 i 2 de 7) el juliol de 2013, a més de descarregar, al primer intent, el pilar de 6, convertint aquella actuació en la segona millor de la història dels blau turquesa.\nEn Xavier Nouvilas, actual cap de colla dels Castellers de Terrassa explica que “ara la colla està en un moment de canvi. S’està treballant molt tècnicament, tant el tronc, com la pinya, com la canalla i això ens ha de portar molt bons resultats” tot i que reconeix que “encara ens queda molt camí per fer.” L’objectiu de la colla és tenir un nivell més constant durant tota la temporada i, això vol dir ser capaços de mantenir el volum de gent, sobretot als assajos.\nA nivell casteller, es plantegen arribar ràpid als castells de la gamma alta de set, per poder atacar els castells bàsics de vuit pisos. Tornar a provar el 3 de 9 queda molt lluny en les aspiracions dels de Terrassa, tot i que reconeixen que, els que hi van ser, el tenen molt present: “la majoria ens l’hem hagut de treure del cap. És un castell que tenim pendent de descarregar i sempre estarà allà. Però hem de fer un esforç per deixar-hi de pensar i centrar-nos en treballar i intentar que, algun dia, siguem molta gent, amb moltes ganes i un bon nivell tècnic, per tornar-ho a intentar.”\nCastellers de Terrassa i Minyons de Terrassa, en una actuació al Raval de Montserrat de Terrassa, a la Festa Major de 1982. Foto: Cristóbal Castro. Arxiu Municipal de l’Ajuntament de Terrassa.\nUna imatge del primer primer 3 de 8 de la colla. Foto: Castellers de Terrassa.\nUna imatge del primer i únic castell de 9 de la colla, el 3 de 9 amb folre carregat de 1995. Foto: Castellers de Terrassa.\nA l’ombra dels Minyons\nEl principal fre a la progressió dels Castellers de Terrassa és, com la majoria de colles, el volum de gent. Fer castells a la ciutat sempre costa una mica més, perquè hi ha molta més oferta d’oci i esportiva i la gent es reparteix més que en pobles més petits. Però tot es complica si a sobre tens una colla de gran nivell al costat. Els Castellers reconeixen que a nivell casteller els Minyons atrauen més que ells: “És fàcil adonar-se que la gent de Terrassa que li agraden molt els castells se’n va a l’altra colla. I és normal. Tu ets un pare que vols que el teu fill jugui a futbol i no el portaràs a l’Espanyol, voldràs que jugui al Barça” explica el Carles Bistué. “De totes maneres, ens ve molta gent nova que entra a la colla directament, gent verge, sense coneixement previ. Els perfils de gent que ens arriba no són del mateix lloc que els que van als Minyons, perquè estem en zones diferents. Hem d’aprofitar les festes dels barris del nostre voltant per fer afició” puntualitza el Xavier Nouvilas, l’actual cap de colla.\nAmb més de trenta anys amb dualitat castellera a la ciutat, s’ha demostrat sobradament que hi ha espai per tenir dues colles de nivell i, de fet, no és la primera ciutat que conviu amb aquest fenomen. Així, aquesta rivalitat ha tingut, també, la seva vessant positiva: “La nostra historia no s’explica sense els Minyons i, crec, que la seva tampoc. Si parlem de castells, estan molt per sobre del nostre nivell, però sempre que nosaltres hem apretat una mica, ells també han fet un salt endavant i això vol dir que els esperona” explica el Carles Bistué i reconeix que “nosaltres, tot i la rivalitat, ens els mirem i admirem aquelles coses que fan ben fetes, que algunes en fan” i somriu.\nMés enllà d’aquesta rivalitat purament castellera, entre les dues colles també hi ha un cert frec institucional “tu vols ser protagonista de la teva ciutat no només quan es fan castells, sinó com a entitat. Nosaltres sempre hem treballat molt en aquest sentit i ells, històricament, no ho han fet gaire. Emprenya molt quan veus que, quan hi volen ser, de seguida nosaltres quedem en un segon pla. És difícil d’assumir.”\nTot i això, els Castellers de Terrassa segueixen participant activament dels actes culturals de la ciutat com el primer dia, cuidant les Festes Majors de cada barri i lluitant perquè quan es parli castellerament de Terrassa, no es pensi només en l’“altra colla”.


Llei de serveis de pagament | Caixa Popular\nEl 4 de desembre de 2009 va entrar en vigor la Llei de serveis de pagament amb l’objectiu principal de garantir que els pagaments efectuats en l’àmbit de la Unió Europea, en concret, les TRANSFERÈNCIES, els DEUTES DIRECTES i les operacions de pagament efectuades mitjançant TARGETA, pogueren fer-se amb la mateixa facilitat, eficiència i seguretat que els pagaments nacionals interns dels estats membres.\nL’aplicació de la Llei de serveis de pagament va suposar avantatges importants per a tots els ciutadans de la Unió Europea; com ara, que els pagaments s’abonen més ràpidament, les despeses d’algunes operacions poden ser compartides entre l’ordenant i el beneficiari o que podem disposar d’un termini més ampli per a retornar els rebuts.\nNo obstant això, el pas del temps, el canvi dels nostres hàbits de consum, l’increment de l’ús de les tecnologies, l’augment del comerç electrònic i la cerca de més seguretat han fet evolucionar la Llei de serveis de pagament cap a la PSD2, és a dir, la directiva sobre serveis de pagament i transaccions electròniques que van aprovar el Parlament i el Consell de la UE el 23 de desembre de 2015.\nLa PSD2 té com a objectiu principal millorar tant la seguretat com la comoditat de la gestió dels pagaments que s’efectuen, especialment a través d’Internet. Per tant, ara qualsevol pagament que vulgues fer a través d’una gestió electrònica, amb el mòbil, la tauleta o l’ordinador, és molt més segur, transparent i les teues dades estan més protegides.\nAquesta normativa europea, a més, ha comportat una altra sèrie d’avantatges per a tots els usuaris de serveis de pagaments, com per exemple:\nSi extravies, et roben o et sostrauen indegudament les targetes, la clau d’accés o la signatura electrònica del servei de Ruralvía i s’executen operacions no autoritzades per tu, es redueix la teua responsabilitat fins a 50 € (cinquanta euros), en compte dels 150 € (cent cinquanta) recollits anteriorment.\nEn cas que es detecte que qualsevol operació de pagament que hages fet poguera ser fraudulenta, hi haja sospita de frau o poguera suposar una amenaça de seguretat, ens posarem en contacte amb tu de manera immediata per verificar-ne l’ordre.\nEn les operacions de pagament efectuades amb targetes i sota l’autorització prèvia, confirmarem la disponibilitat de fons en el teu compte per a executar o rebutjar l’operació. Aquesta confirmació es durà a terme sempre per un canal de comunicació segur i en aquesta resposta no s’informarà en cap cas de quin és el saldo disponible del teu compte.\nTambé has de saber que, amb aquesta evolució de la normativa sobre pagaments, han sorgit altres figures que et permetran accedir a serveis financers nous i innovadors; i que seran prestats tant per les entitats financeres tradicionals com per altres empreses terceres:\nEls “agregadors de comptes”, amb què podràs veure i consultar, de manera agrupada, en un únic lloc, tota la informació dels comptes que tingues oberts en qualsevol banc; així com veure’n tots els moviments.\nEn tots dos casos, si et decideixes a agregar els teus comptes o iniciar un pagament directament a través d’un tercer, hauràs de facilitar sempre el teu consentiment per a accedir als teus comptes i mostrar-ne les dades o gestionar un pagament, per això et recomanem, abans d’acceptar les condicions, que sempre lliges tota la informació amb detall, conegues l’ús que es farà de les teues dades i sàpies del cert que et trobes en un entorn segur.\nSi vols saber més coses sobre els teus drets en fer pagaments a Europa, fes clic en "Més informació Llei de serveis de pagament".


Pàgina d'inici\tAgenda\tTour amb Segway a la vall de Sau i les Guilleries\nPermanent - Vilanova de Sau (Osona)\nRuta en Segway a la vall de Sau i les Guilleries\nA dalt d'un Segway es pot arribar a una pila de llocs insospitats sense cansar-se ni una mica. Aquesta activitat permet familiaritzar-se amb aquest curiós vehicle i recórrer els camins de muntanya que esquitxen la vall de Sau, les Guilleries i el Collsacabra. Es pot triar entre diferents recorreguts i descobrir llocs com les cingleres del Collsacabra, el poble de Rupit, l'embassament de Sau, i els boscos de Vilanova de Sau o de les Gulleries. La ruta inclou una classe prèvia d'aprenentatge, trasllat en vehicle tot terreny al lloc de sortida i un esmorzar de camp.\nPreu: A partir de 80 ?\nWeb d'Aquaterra Club / 93 884 71 04\nVida rural a la Casa Museu del Voltreganès\nDissabtes culturals i gastronòmics a Vic


Actualitzada 29/08/2019 a les 15:49\nUn estudi ha permès descobrir dos nous gens implicats en la malaltia de l'Alzheimer. El treball, liderat per la Fundació ACE i l'Institut Català de Neurociències Aplicades, ha tingut dues vessants i compta amb la col·lecció de mostres més gran del món recollides en un únic centre, sobretot d'Alzheimer. En una primera fase s'ha analitzat el genoma de 12.368 persones, 6.063 d'elles amb demència tipus Alzheimer. S'han identificat tres categories de gens implicats en aquesta patologia. La qualitat i l'homogeneïtat de les mostres, recollides des del 2004, ha permès obtenir resultats molt rellevants que seran claus per al disseny de noves estratègies i l'impuls de teràpies combinades per al tractament de la demència. En la segona fase s'ha fet un estudi clàssic de rastreig del genoma, descobrint dos nous gens.\nL'estudi GR@ACE s'ha publicat a la revista Alzheimer's & Dementia: The Journal of the Alzheimer's Association. Tenint en compte el diagnòstic d’Alzheimer i la probabilitat de patir un altre tipus de demència simultàniament, s’han generat grups de pacients diferents. Els investigadors van observar que hi ha gens que es mantenien estables en tots els grups, d'altres que reforcen el seu efecte quan el pacient té Alzheimer però cap altra demència implicada, i un tercer grup que tenen més efecte quan la persona sí que podria patir una altra demència.\nComenta el contingut : Descobreixen dos nous gens implicats en la malaltia de l'Alzheimer


Esports – LaDupla\nDiaris de ciclisme: Guzet Neige (Tour, 1995)\nEl primer cop que vaig anar al Tour tenia 9 anys i fou el 1995 – l’últim Tour que va guanyar l’Indurain – assistint a dues etapes: Guzet Niege i l’endemà al Tourmalet.\nContinúa leyendo Diaris de ciclisme: Guzet Neige (Tour, 1995)\nPublicado el 26 mayo 2012 3 noviembre 2012 Autor MendaCategorías Esports, FrançaEtiquetas casartelli, guzet neige, guzet niege, indurain, pantani, tour 1995, tour de france3 comentarios en Diaris de ciclisme: Guzet Neige (Tour, 1995)\nContinúa leyendo Amb l’enemic a les portes: estadis rivals a tocar\nPublicado el 3 febrero 2012 13 diciembre 2012 Autor MendaCategorías EsportsEtiquetas anfield road, avellaneda, Chalaco, Chelsea, craven cottage, derbis, derby, El Callao, estadio juan peron, estadio libertadores de america, estadios rivales cercanos, estadis rivals, Fulham, goodison park, jose nasazzi, liverpool, montevideo, parque saroldi, Parque Viera, plovdiv, Sport Boys3 comentarios en Amb l’enemic a les portes: estadis rivals a tocar\nSempre he volgut saber com es juga al criquet. És una d’aquelles qüestions que em rondava pel cap des de feia anys, ja que em sembla un esport ben curiós. D’esports curiosos n’hi ha molts, i de molt més desconeguts que el criquet també, però aquest esport és el que em rondava pel cap.\nHi ha tres motius que sempre m’han cridat l’atenció. El primer, que és un esport similar al beisbol, però amb un bat que és una mena de tros de fusta allargat, i amb algunes peculiaritats més. El segon, que és un esport d’origen britànic, i resulta que la selecció anglesa acostuma a perdre en front de les seves ex-colònies com l’Índia, el Pakistan o Sri Lanka. Un detall bastant bo és que encara no ha guanyat cap mundial, i les tres seleccions de les ex-colònies citades tenen un mundial cada una (i la propera final es jugarà el dia 2 d’abril entre l’Índia i Sri Lanka, així que algú augmentarà el seu historial de títols). I el tercer, que des de fa anys a Barcelona es poden, tot i que actualment no gaire, veure partits de criquet en ple carrer (Passeig de Lluís Companys, carrer del Carme amb Riera Alta o en ple Parc de l’Escorxador, així que tinc criquet al costat de casa).\nJa fa setmanes, tot estant al nostre punt de reunió habitual del barri, el Kebab, vam preguntar a un dels pakistanesos que duen el negoci que ens expliqués una mica el funcionament del criquet. Vam estar una bona estona escoltant algunes de les normes, i després d’unes rialles, cadascú va acabar entenent allò que més li quadrava.\nContinúa leyendo Criquet\nPublicado el 31 marzo 2011 2 abril 2011 Autor EnricCategorías EsportsEtiquetas carrer del carme amb riera alta, criquet, criquet esport curiós, criquet parc de l'escorxador, esport curiós, esports curiosos, pakistan, parc de l'escorxador, sri lanka2 comentarios en Criquet\nEl Mundial acabat… uns mesos després\nDoncs com que no vam acabar l’anàlisi del Mundial, ho acabarem de fer ara, ja que si es deixen les coses inacabades no estan ben fetes, crec. I res, només seria acabar d’aplaudir/admirar algunes seleccions, les quals van fer un paper molt digne i van arribar fins on van poder.\nComencem per Uruguai, quarta classificada, inesperada posició per aquesta selecció (personalment em sembla una sorpresa, ja que no m’ho esperava). Tot a base d’una molt bona defensa, un mig del camp també molt defensiu, d’aquells que donen patades i empentes per desequilibrar els rivals (vegeu Diego Pérez o Arévalo Ríos), i un excel·lent atac format per grans jugadors. Un resultat molt merescut.\nSeguim amb Ghana, l’única africana que va passar de ronda, i inclús es va permetre fer un molt bon partit contra la superpotència EEUU que els va fer passar de ronda, i només els penals els van impedir d’arrbar a les semifinals. Com sempre, les seleccions africanes demostren que amb il·lusió es pot arribar molt lluny. Un cop eliminats, el públic seguia cantant i ballant a les grades. I per cert, un detall que sempre podem veure amb les aficions africanes, és que un cop eliminada la seva selecció sempre animen a la única que queda, en aquest cas Ghana. Això és quasi impossible de veure a d’altres contintents.\nTambé cal destacar Paraguai. De la mà de l’entrenador Martino i amb una tàctica prou defensiva i a base de pocs gols, van anar guanyant partits fins que van topar amb la campiona. Més que res que si un veu un partit d’una selecció com aquesta, no donaria un duro per ells. Però si es fa la feina ben feta…\nI per acabar, Eslovàquia. Van eliminar Itàliaaaaaa, Itàliaaaaaa! (no té preu veure els jugadors d’Itàlia cantant, o més aviat cridant, el seu himne quan sona a l’estadi). I més tard, van estar a punt de donar la sorpresa davant dels Països Baixos, la subcampiona. Tot i així, també les ganes i la motivació d’una selecció que debutava en un Mundial (havia jugat com a Txecoslovàquia, on en època d’èxits molts jugadors eren eslovacs) van donar un molt bon resultat.\nEsperem seguir gaudint del futbol entre seleccions, ja que no s’atura mai, i ja ha començat la classificació per la propera Eurocopa. Albània va fent poc a poc, i seleccions com Moldàvia o Xipre (tots els jugadors són de la part grega menys un) ja han avisat que poden fer grans coses.\nPublicado el 6 septiembre 2010 11 marzo 2011 Autor EnricCategorías EsportsEtiquetas Arévalo, Arévalo Ríos, Diego Pérez, eslovacs, Eslovàquia, Ghana, Martino, Països Baixos, Paraguai, TxecoslovàquiaDeja un comentario en El Mundial acabat… uns mesos després\nPublicado el 25 junio 2010 11 marzo 2011 Autor EnricCategorías EsportsEtiquetas Algèria, amfitriona, Camerún, Eslovènia, Ghana, Honda, Honduras, Nigèria, yankeesDeja un comentario en FIFA Kampionati Botëror i Futbollit\nDoncs si, és any de Mundial. I nosaltres som uns apassionats d’aquest esdeveniment esportiu. És moment de veure com juguen algunes seleccions com Algèria, Nova Zelanda, Eslovàquia o Corea del Nord, entre d’altres, i fins on són capaces d’arribar. Podrem comprovar si ofereixen un bon futbol o si reben golejades per totes bandes. I també, d’altra banda, si les seleccions anomenades “grans” donen la talla. Nosaltres apostem per les primeres, per aquelles amb les que no s’acostuma a confiar, i de fet, si han arribat fins aquí, és per alguna cosa.\nUn Mundial també ens permet veure les diverses aficions d’arreu del món. Una munió de persones que, unides per un sentiment, es desplacen des de molt lluny per viure aquest moment. I un cop al camp, podrem veure quines són les més cridaneres, divertides o balladores (aquestes últimes són bàsicament les africanes o algun grup de borratxos). I sempre fa gràcia veure la relació entre les dues aficions, que ja pot ser bona o dolenta (no cal posar exemples), o també tenir al davant persones d’un país del qual no se’n coneix res. Al llarg dels anys, s’acaben creant derbis personals, i se sol escoltar la frase de: “Aquests són els que al Mundial del 94 ens van guanyar…”\nDe moment, s’ha jugat una ronda, i per tant tothom ha jugat un partit. Alemanya sembla que és l’única que ha mostrat un molt bon joc, i des del primer minut buscava guanyar el partit. La resta de partits tenien una cosa en comú, i era el fet de que totes les seleccions es limitaven a veure venir el rival, i si en algun moment podien fer algun gol, doncs millor que millor. Cal destacar les seleccions asiàtiques (trobem a faltar Aràbia Saudita), que com sempre, són molt ordenades i disciplinades, i això sempre dificulta l’atac del rival. I així individualment, destacaria Eslovàquia, a la qual li falta acabar les jugades i no adormir-se els darrers minuts, Corea del Nord, per la gran defensa davant Brasil, la qual va tenir dificultats per marcar, i Chile, que ha demostrat ordre, rapidesa, tècnica i un bon criteri per jugar la pilota.\nAnirem seguint el Mundial. A veure si tenim sorpreses!\nSi voleu seguir els partits com si fossiu al camp, no dubteu en aconseguir una bona vuvuzela!\nPublicado el 17 junio 2010 11 marzo 2011 Autor EnricCategorías EsportsEtiquetas Algèria, Aràbia Saudita, Chile, Corea del Nord, Eslovàquia, Nova Zelanda, vuvuzelaDeja un comentario en Mundial de futbol\nL’esport, un sentiment\nL’esport a Albània és quelcom molt important (com a tot arreu). El futbol, avui en dia, és allò que és capaç de moure masses de gent que viuen pel sentiment que senten per el seu equip. Albània, en aquest aspecte, no és gens diferent a la resta del món. Allà, tothom és fanàtic de l’equip de la seva localitat, i els camps albanesos s’omplen jornada rere jornada i es crea un ambient increïble.\nCal destacar, sobretot, l’ambient del Qemal Stafa quan hi juga la selecció nacional. El país té la il·lusió d’arribar cada any més amunt en les fases de classificació per a Mundials i Eurocopes. Amb els anys, van sortint noves promeses del futbol albanès i kosovar (independent però sense selecció) i la selecció es va formant amb aquesta nova base de jugadors. Un exemple és Lorik Cana (pronunciat Tsana), nascut a Pristina, és l’actual referent del futbol albanès i amb una trajectòria admirable pel futbol francès, i encara amb 25 anys. És l’actual capità del Marseille. També hem d’estar atents, segons paraules d’un kosovar, a Armend Dallku, també kosovar de Pristina, qui ja s’ha fet un lloc entre els referents de la selecció.\nA part de ser fanàtic de l’equip de la localitat, l’albanès també és fanàtic dels principals equips de les millors lligues europees. O són del Barça o del Madrid. O del Milano, Inter o Juventus. Etcètera. De manera que es creen molts derbis personals entre ells mateixos. Deuen estar enganxats a la televisió, per mitjà de la parabòlica, a tots els partits internacionals de la jornada (i poder apostant a bwin també).\nNosaltres vam tenir la gran sort de jugar un partit, gràcies a la Katie d’Ersekë, amb joves albanesos. Ho vam fer al mateix poble d’Ersekë, en una pista de futbol sala de gespa artificial, estil “cantxa” tancada amb parets i sostre enreixats. Vam, i ho tornem a fer, felicitar el seu joc. Juguen al toc, i ho fan molt i molt bé. Tots i cada un d’ells (i ella) ben situats pel camp i intentant trenar jugades d’una bellísima factura i qualitat. Nosaltres vam tirar del carro gràcies al nostre empeny i al saber tocar-la també, i gràcies al senyor davanter albanès, al més pur estil Bogdani, que estava sempre disposat a fer gols, i a la Mònica pel seu empeny també i el seu somriure.\nEns veiem obligats a comparar els joves albanesos amb els anglesos (en termes futbolístics), ja que vam jugar en parcs de London dos anys enrere, i surten guanyant els albanesos! Visca el futbol albanès!\npd1: Pels interessats, es poden cercar vídeos al youtube, posant “albania football” i es pot comprovar l’ambient als camps.\npd2: Felicitar de nou al Klubi Sportiv Flamurtari pel seu paper contra el Barça.\nPublicado el 9 noviembre 2008 13 junio 2011 Autor EnricCategorías Albània (Shqipëria), Esports, Informació pràcticaEtiquetas albania football, Bogdani, Cana, Dallku, Klubi Sportiv Flamurtari, Qemal Stafa2 comentarios en L’esport, un sentiment


Satisfacció (nord-Americà de la sèrie de TV") - Mundial de vídeo llocs de Cites - EL XAT DE VÍDEO. Cites en línia!\nSatisfacció (nord-Americà de la sèrie de TV") - Mundial de vídeo llocs de Cites\nEn el mes de juliol, l'estrena de"USA la Xarxa"\nL'alegria és un nord-Americà sèries de ficció, aquest és a miLa primera visió en alemany. Casat parella de Neil i la gràcia Truman tenir-ho tot un parell en els Estats Units somnis d': segons Neil,"una bella família, una bella dona i una polzada."Però després de molts anys de matrimoni, el descontentament entre ells és molt gran. Neil assabenta que la seva dona és de Cites d'un home.\nDe juliol, de WDR o programades en dos episodis\nUn cop a la mercè d'una escort telèfon mòbil, Neil obre un nou punt de vista no només de la seva dona i la vida, però també a les dones en General. Constantment Neil i la gràcia intenta esbrinar si el matrimoni és continuada i si voleu o no. L'alemany doblatge es va basar en Richard Westerhausen del llibre sobre doblatge i sota el diàleg direcció de Richard Westerhausen i Birte Baumgart doblatge empresa Estudis de Gravació en carst, cd d'Àudio, de Berlín. La primera temporada consta de deu capítols.\nUna sèrie de"Universal cable productes"va ser llançat.\nL'octubre de sèrie va ser renovada per una segona temporada per deu anys.\nAl febrer, es va anunciar que després de la fi de l'actual temporada.\nEl que escrius amb les noies. Millor xat temes per Whatsapp. Vídeo de Cites EUA\n- Ысь Видеочивать перезагрузка. Сотэк гожъян.\nChatroulette vídeo de la comunicació introducció el xat de vídeo per a adults Cites sense fotos la ruleta de xat descarregar de forma gratuïta familiaritzar-se amb un home Lloc de cites sense inscripció gratuïta sexe Cites veure vídeo la ruleta de xat l'atzar de xat


Representar el Barça al Japó, un repte congelat pel coronavirus | NacióDigital\nper Lluís Girona , 20 de maig de 2020 a les 17:17 |\nArnau Vert, amb un dels equips de l'acadèmia al Japó.\nCentenars de catalans han hagut de viure la crisi sanitària de la Covid-19 lluny de casa. Probablement, un dels que ho haurà fet des de més lluny és Arnau Vert, resident al Japó, un dels països asiàtics on l'emergència sanitària s'ha solucionat de forma més efectiva, amb poc més de 16.000 casos diagnosticats i menys de 800 víctimes confirmades. Vert representa el Barça a l'acadèmia formativa que el club blaugrana té a Fukuoka. Ha viscut els mesos de pandèmia del país nipó, malgrat que l'escola ha hagut de congelar l'activitat per la crisi sanitària.\nVert fa un any que treballa pel futbol formatiu del Barça al Japó. Va jugar a les categories inferiors del club -dels 10 als 14 anys- i va arribar a debutar a Tercera Divisió, amb la Gramenet, però les lesions el van obligar a penjar les botes. Graduat en magisteri d'Educació Física i titulat entrenador de UEFA A, Vert combinava la seva feina de professor amb la d'entrenador fins a l'any 2015, quan es va incorporar a la plantilla de tècnics de la Barça Academy. Els primers dos anys va treballar en diversos campus internacionals durant l'estiu i la Setmana Santa, i el 2017 va començar a exercir d'entrenador a les acadèmies del Vallès i de Barcelona.\nI va ser el maig de l'any passat quan a Vert li va sorgir l'oportunitat de ser el director de projecte local a la Barça Academy Fukuoka, a Kyushu, l'illa que es troba més al sud del Japó, i molt propera a l'estret de Corea. No va dubtar: va acceptar l'oferta i al juny ja tenia les maletes fetes per marxar al país nipó. L'acadèmia de Fukuoka -el Barça en té tres més al país- compta amb uns 400 jugadors i jugadores en un projecte que té només 11 anys d'existència.\nL'Arnau, dirigint un dels entrenaments diaris a les instal·lacions de l'acadèmia Foto: Arnau Vert\nLa rutina de dilluns a divendres era reunir-se cada matí amb el seu equip per preparar les sessions d'entrenament i gestionar les activitats de l'acadèmia, com les competicions o les visites a altres escoles de formació del club. A primera hora de la tarda anaven cap al camp d'entrenament per planejar les dues sessions diàries.\nVert, amb el seu grup de dotze entrenadors -als quals, com a director del projecte, es dedica a formar sota la metodologia de la Barça Academy-, iniciava les dues sessions d'entrenament, que duraven gairebé tres hores, de les cinc i mitja de la tarda fins a un quart de nou del vespre. Després agafava el tren i anava cap a casa. Tres diumenges al mes també feia dos torns d'entrenaments a la prefectura de Kumamoto, a més d'una hora de distància de Fukuoka.\nPerò, amb el coronavirus amenaçant l'activitat als carrers del Japó, ha canviat tot. L'acadèmia va haver de suspendre els entrenaments amb la declaració de l'estat d'emergència a principis del mes d'abril. Els nens i nenes van deixar d'anar a l'escola i tampoc podien entrenar. Des de llavors, Vert i el seu equip només poden treballar en reunions per videoconferència. A més, els diferents directors que el club té per tot el món també han mantingut reunions telemàtiques durant les últimes setmanes, on es tracten temes operatius i de metodologia.\nDes de l'escola també han hagut de fer pedagogia amb els jugadors per explicar-los les pautes anunciades pel govern i la importància de respectar les mesures sanitàries. A més, han compartit activitats per fer a casa però també recursos interactius sobre la història del Barça, perquè els nens i nenes puguin entretenir-se.\nEl dilema de tornar a casa\nL'equip de l'acadèmia tenia previst viatjar a Barcelona a finals de març per fer un clínic i disputar la Barça Academy World Cup, una competició que enfronta els diferents equips del futbol formatiu culer, i que per Vert era l'oportunitat de tornar a casa durant unes setmanes. Però la pandèmia ho va frenar tot. Va decidir quedar-se al Japó perquè la situació estava bastant més controlada que a Catalunya. Una decisió que considera encertada. "Si hagués marxat a casa al març, ara no sabria quan podria tornar al Japó", recalca en conversa amb NacióDigital.\nPer Vert ha estat difícil viure l'experiència lluny de casa, però també pensa que si realment hagués optat per tornar, només podria parlar amb els seus familiars i amics des de la distància. "No pots evitar preocupar-te però les facilitats per comunicar-nos han fet tot més fàcil", explica.\nUn dels equips de l'acadèmia fa pinya instants abans d'un partit Foto: Arnau Vert\nDues societats molt diferents\nLa societat japonesa ha afrontat la crisi sanitària de forma molt diferent de com ho hem fet a Catalunya. Al país nipó, segons explica Vert, els ciutadans porten mascareta quan estan refredats o simplement per hàbit. A més, és normal disposar de gel desinfectant als locals públics i, per costum, són una societat menys afectuosa. "És molt inusual veure abraçades pel carrer i mai se saluden amb dos petons o donant-se la mà", relata.\nAl Japó, per llei no es pot obligar la ciutadania a quedar-se a casa, a tancar les portes d'un negoci o a deixar de treballar, però sí que el govern nipó va recomanar no sortir del domicili, teletreballar en la mesura del possible i no reunir-se amb amics i familiars d'altres domicilis. Finalment, però, alguns governs locals van optar per tancar escoles, centres comercials i locals d'oci, i aturar l'esport professional i aficionat. També es va reduir la freqüència del transport públic i es va demanar evitar desplaçaments fora de les prefectures, equiparables a una província catalana. A la majoria de supermercats i establiments oberts hi ha marques a terra per respectar la distància de seguretat.\nQuan hi havia encara pocs contagiats, els japonesos ja estaven preocupats i les famílies dels jugadors preguntaven molt a la direcció de l'acadèmia sobre el coronavirus. A finals de gener, recorda Vert, un viatge a l'Índia per jugar el torneig Barça Academy Asia Pacific Cup. "Molts pares i mares ja tenien dubtes i por de viatjar fora del país", explica.\nVert espera que la situació millori en les pròximes setmanes per poder recuperar la normalitat. Al Japó pràcticament totes les prefectures del país han aixecat l'estat d'alarma i des de les entitats esportives del país estan desitjant rebre les indicacions sobre quan es podran tornar a utilitzar les instal·lacions esportives. A més, Vert també desitja que Catalunya recuperi aquesta normalitat per poder tornar a casa a l'estiu, i per visitar la família i els amics que ha trobat tant a faltar durant aquests mesos tan llargs. "En tinc moltes ganes", afirma il·lusionat.\nSocietat, Japó, Barça, escola, acadèmia, esport, futbol, història, Àsia, coronavirus, salut, Covid-19


A la vocalia d’Igualtat tenim les següents línies de treball: Feminisme, Persones Discapacitades i Gent gran. Podeu consultar totes les entrades que hi estan relacionades clicant a l’etiqueta corresponent del blog.\nMoltes són les reivindicacions pendents en aquest camp que es podrien resumir en dues: igualtat i justícia social per a les dones de Barcelona. Necessitem unes polítiques públiques que afavoreixin l’accés a un treball digne: amb igualtat de salaris amb els homes, sense precarietat, que donin opcions a les joves per construir les seves vides. Ens cal una veritable política per combatre totes les violències. Constatem una injusta realitat: la creixent feminització de la pobresa de moltes dones. A la nostra associació entenem que les desigualtats que afecten les dones cal treballar-les amb transversalitat amb altres àrees (sanitat, treball, educació, gent gran…).\nConcretament, des de l’AVV participem en els diferents actes que es fan el 8 de març amb motiu del Dia Internacional de la Dona Treballadora. Una altra data clau és el 25 de novembre, Dia Internacional Contra la Violència Masclista: participem a l’acte que se celebra a la Biblioteca Can Mariner i a la manifestació a la plaça Sant Jaume. Participem en el Consell de Dones d’Horta–Guinardó, constituït per totes aquelles associacions i grups de dones que realitzen les seves activitats en els diferents barris del districte de forma voluntària. La seva constitució data de l’any 1990. Ens reunim periòdicament a la seu del districte d’Horta-Guinardó. Treballem conjuntament els temes de ciutats amb la Federació d’Associacions de Veïns i Veïnes de Barcelona (FAVB) qui també està en contacte amb el Fòrum veïnal de dones.\nAquestes persones pateixen grans desigualtats, cal que ens impliquem per tal d’aconseguir la normalització i plena integració del col·lectiu de persones amb discapacitat i/o trastorn mental i garantir el ple exercici dels seus drets i la seva qualitat de vida i benestar a través del treball. A l’igual que amb d’altres col·lectius entenem que les desigualtats que els afecten cal treballar-les amb transversalitat amb altres àrees (sanitat, mobilitat, urbanisme, educació…).\nDes de l’associació s’organitzen diferents activitats de lleure per a persones amb diversos tipus de discapacitats. Aquesta feina és possible gràcies als pares i a un equip de monitors que es reuneixen els dimecres i diumenges de 19 a 20,30 al carrer d’Horta 71, seu de La Llavor d’Horta” nom de l’entitat que gestiona la vocalia. L’any 2014 va rebre el XXVIII premi d’Horta Guinardó per la tasca de millora de la qualitat de vida d’aquest col.lectiu. També participem en el Consell Sectorial de Persones amb Discapacitats del Districte d’Horta-Guinardó, i als actes d’hoquei adaptat per PMR de la Festa Major d’Horta. Finalment, el dia Internacional de les Persones amb Discapacitat, col·laborem amb el districte en la seva celebració.\nA la nostra associació entenem que les desigualtats que afecten la gent gran cal treballar-les amb transversalitat amb altres àrees (salut, mobilitat, educació..) Moltes són també les reivindicacions pendents. Cal continuar la lluita per revertir el deteriorament creixent en la qualitat de l’atenció que està rebent la gran majoria de les persones grans que viuen en les residències del barri, que són gestionades de manera molt deficient per empreses privades. També cal incidir en el seguiment de l’atenció que rep la gent gran en tots els àmbits d’actuació pública com són els centres de dia, pisos amb serveis, Serveis d’Atenció Domiciliària… Veïns, veïnes i familiars de tota la ciutat, demanem a l’administració pública que posi tots els mitjans necessaris per establir el grau de dignitat que necessita la nostra gent gran.\nManifestem la nostra adhesió al col·lectiu dels Iaioflautes perquè estan a tot arreu en favor de les reivindicacions veïnals i socials des de que van iniciar-les fa ja més 5 anys.\nTreballem conjuntament els temes de ciutat amb la Federació d’Associacions de Veïns i Veïnes de Barcelona (FAVB) qui també està en contacte amb la Plataforma SOS Gent Grant Barcelona Viure amb dignitat.\nVine i col·labora!


Servei de traducció de certificats i diplomes a Menorca aanglès o espanyol\nInici > Projectes > Certificats i diplomes\nCertificats acadèmics per homologacions de títols i convalidacions per poder presentar-se a concursos, borses de treball o oposicions. Per a aquells que s'estiguin plantejant viatjar a l'estranger o els qui ja ho han fet i volen que se'ls reconeguin els crèdits i els coneixements adquirits en un altre país. Heu de tenir en compte que sempre s’haurà de consultar amb les autoritats què és el que s'ha de traduir exactament; nosaltres, com a traductors, no tenim aquesta potestat. Recordeu, a més, que es tracta de tràmits que solen portar el seu temps. Paciència...


La modernització política de la Xina Es farà esperar (Jaume Giné Daví)\nEl III Plenari del Comitè Central del Partit Comunista Xinès (PCX) va acordar un full de ruta reformista per aplicar al 20% de la humanitat. Una agenda substancialment econòmica i social. La cinquena generació de líders xinesos, dirigida per Xi Jinping i Li Keqiang, prosseguirà la via que Deng Xiao-ping va iniciar el 1978. Es prioritzarà un model de creixement econòmic més sostenible, que permeti duplicar el 2020 la renda per càpita d'una població que anhela consumir en el que serà el mercat interior més gran del món.\nPequín ha anunciat que el mercat tindrà un paper decisiu en l'assignació de recursos i que s'impulsarà la iniciativa privada. Però no serà fàcil liberalitzar l'economia mentre el PCX continuï exercint, sense oposició ni contrapesos polítics, d'àrbitre a l'hora de legislar, aplicar i interpretar les regles de joc. La Xina haurà de frenar els excessos de les elits político-econòmiques i de les grans empreses estatals, que controlen el mercat intern i el comerç exterior, en detriment del sector privat, i en limiten la lliure competència. Els inversors estrangers també demanen més transparència i seguretat jurídica.\nPequín també ha anunciat la reforma del registre de residència, o hukou , una flexibilització de la política del fill únic i altres mesures necessàries per corregir les desigualtats territorials i socials, i el greu impacte mediambiental. Però el règim xinès continua mostrant-se refractari a aprofundir les reformes polítiques. Res que vingui a qüestionar el poder i la legitimitat d'un partit estat que vol continuar controlant la societat. En definitiva: més reformes econòmiques, més dosis de capitalisme, però sense obertura política. Es reforça un estat de dret socialista amb característiques xineses, sense marge perquè aflori un pluralisme polític. No a les reformes de tipus occidental, que tendeixen a la divisió de poders. Persistirà, doncs, la concentració o la confusió de poders en mans de l'estat. Confuci perviu sense desplaçar l'ombra de Mao. Però la Xina creixerà un 7,5% més el 2013.


Enric I. Canela » 2013 » octubre » 05\nQue es facin públiques les retribucions de tot el sistema públic\nPosted in Articles Enric I. Canela, Universitat on octubre 5th, 2013 No Comments »\nEnric I. Canela Llegia un article que es titula Artur Mas blinda TV3, mientras recorta un 11% en Universidades. Segons diu l’article, només es reduirà un 1% el pressupost de la ràdio i televisió nacionals, que és de 293 milions d’euros. El diari complement la informació indicant que la reducció de la secretaria d’Universitats i […]\nA retornar mitja paga al personal universitari contractat\nEnric I. Canela Llegia que el TSJC obliga a tornar part de l’extra també a professors contractats universitaris. A primers d’agost el TSJC havia reconegut el dret a la paga extra dels treballadors de les universitats públiques. El Tribunal reconeix el dret a cobrar la part proporcional de la paga extra de desembre meritada fins […]\nLa UPC ha de vendre patrimoni per sobreviure\nEnric I. Canela Llegia que la UPC vendrà la seu de la Facultat de Nàutica, a Pla de Palau, i traslladarà els estudis a un altre edifici de Barcelona. El degà de la facultat, Santiago Ordás, ha explicat que el rectorat de la UPC treballa per trobar una nova ubicació amb la voluntat que el […]\nEndarrerides les eleccions al rectorat de la UPC\nPosted in Articles Enric I. Canela, Universitat on octubre 5th, 2013 1 Comment »\nEnric I. Canela Fa uns dies escrivia Convocades les eleccions al rectorat de la UPC i posteriorment deia que hi ha Quatre candidats al rectorat de la UPC. Posteriorment, la data prevista, el dia 24 d’octubre, es va posposar al 29 d’octubre, a causa de la convocatòria de la vaga general en l’ensenyament públic convocada […]\nPosted in Articles Enric I. Canela, Ciència, Innovació, R+D, Recerca on octubre 5th, 2013 1 Comment »\nEnric I. Canela Crec que pot resultar d’interès l’Informe COSCE: Informe de urgencia sobre el Proyecto de Presupuestos de la AGE de la PG46 (I+D+i)correspondiente al ejercicio de 2014. Només són quatre pàgines de text elaborades per la COSCE i us pot donar llum de quines són les diferències respecte l’any passat. Interessant que l’augment […]


Bici-Vici: de maig 2012\nReflexions sobre la bicicleta a Barcelona i els canvis que venen\nSembla que l'Alcalde ja ho ha decidit, les bicicletes no podran anar per les voreres (ja us vaig dir que em sembla massa aviat). D'altra banda, el regidor de mobilitat el Sr. Eduard Freixedes deia que aquesta legislatura no es farien nous carrils bici, però a la pràctica sí que s'estan fent canvis:\nS'ha eliminat el carril bici del carrer Nàpols pel tema dels autocars turístics de la Sagrada Família i com a contraprestació s'ha fet bidireccional el carril bici de Sicília amb certes mancances d'amplada, entre d'altres.\nSembla que el carril bici de la part baixa de Marina es farà bidireccional en un dels costats per donar cabuda a un carril bus a l'altre costat.\nSembla que en poques setmanes s'ampliarà el carril bici del carrer Girona i cobrirà també el tram Consell de Cent - Còrsega.\nS'ha dit que es farien canvis al carril bici de Diagonal i que les bicis anirien pels laterals, però encara no s'ha donat a conèixer cap proposta ni tenim data.\nCom us deia, hi ha molta feina per fer i poca voluntat política per fer-la:\nLa xarxa de carrils bici de Barcelona està inacabada i continua desconnectada. Ho demostren carrils bici aïllats o malt connectats com el de l'av. Roma, el carrer Gavà o tants d'altres. Tampoc hi ha connexions amb els municipis veïns: l'Hospitalet, Esplugues, Sant Adrià, Santa Coloma o Badalona\nTot i que les infraestructures ciclistes han millorat en els últims anys, encara hi ha un dèficit de qualitat: amplades insuficients, bonys, senyalitzacions insuficients, etc.\nEs continua sense voler donar prioritat a la bici: semàfors per a bicis i ones verdes, autoritzar contrasentits, permetre girs a la dreta, creació de zones d'aturada avançada, etc.\nEls que pedalem per Barcelona i rodalies aquesta primavera estem constatant un augment de ciclistes. Cada primavera passa, però ja sigui per la crisi o per l'augment del preu de la gasolina i el transport públic, aquesta vegada l'augment de ciclistes sembla més gran. Als carrils bici, les cues en els semàfors i els avançaments entre ciclistes ja són situacions habituals. Els trens de rodalies i FGC transporten cada dia més bicicletes. Les bicis plegables cada dia són més habituals. Els aparcaments per a bicis estan plens. Les administracions públiques però, no mouen fitxa.\nLa cultura de la bici cada cop és més present entre els ciutadans i ho demostra la disminució d'actituds agressives dels conductors de vehicles de motor contra els ciclistes, però la circulació en vies de més d'un carril no dóna sensació de seguretat als ciclistes i les diferències de velocitat encara són massa elevades.\nLa reforma del codi de circulació amb un capítol propi per a les bicicletes s'està fent esperar i no sabem si amb alguna retallada respecte de l'últim esborrany del final de la legislatura socialista. Qualsevol reforma de l'ordenança pot ser paper mullat si no es té en compte aquesta reforma. Estaríem parlant d'un altre situació si per exemple finalment la velocitat màxima genèrica a la ciutat fos 30 km/h.\nEntre anar per les voreres i no anar-hi hi ha terme mig. Actualment, les bicis només poden circular en voreres de 5 metres d'amplada amb 3 metres lliures o en zones de vianants sense aglomeracions, sempre i quan, no hi hagi cap carril bici. Entre això i prohibir les bicis a les voreres hi ha altres solucions. Igual que es fa a la Rambla Catalunya, es pot prohibir la circulació de bicicletes en certes voreres conflictives. També es podria prohibir la circulació de grups de ciclistes per les voreres.\nEl debat de treure els ciclistes de les voreres és contradictori en diversos aspectes:\nHi ha carrils bici, aparcaments de bicicleta i estacions del Bicing damunt de la vorera. Quan s'acabi el carril bici a mitja vorera haurem de continuar a peu?\nNo sembla que hi hagi problema per donar llicències per posar terrasses a les voreres causant realment un problema de mobilitat i d'aglomeracions. Potser hauríem de tornar a debatre quines prioritats tenim a l'hora de repartir l'espai públic.\nRealment no hi ha un problema d'accidentalitat bicicleta-vianant, en canvi si que n'hi ha un de cotxe-vianant.\nL'incivisme d'una minoria no pot ser excusa per prohibir les bicicletes a les voreres.\nSi us hi fixeu, en les voreres més col·lapsades, els problemes els tindreu amb la resta de vianants i no amb les bicicletes.\nTreuran les motos aparcades a la vorera?\nAmb tant de debat potser ens oblidem de les coses importants: la salut pública. La contaminació a Barcelona el 2011 va augmentar enlloc de disminuir quan encara falta molta feina per entrar en els llindars que recomana l'Organització Mundial de la Salut. La mortalitat associada és molt alta i els costos sanitaris molt elevats, però els polítics no tenen nassos de treure cotxes. D'altra banda, afavorint la bicicleta reduiríem la factura sanitària, a França fent càlculs del que s'estalvien, han decidit incentivar econòmicament els treballadors que van en bici a la feina.\nCom a reflexió final, em dóna la sensació que Trias i el seu equip, fins al moment, no toquen massa de peus a terra. Els experts en mobilitat, seguretat vial, contaminació, salut, urbanisme donen solucions molt clares als problemes de Barcelona, però ells continuen navegant sota el vent del lobby del cotxe. Els ciclistes som ciutadans, electors, vianants i en molts casos també conductors de cotxe o de moto, però no ens sentim respectats per les decisions que està començant prendre aquest Ajuntament.\nAltres reflexions interessants d'aquests dies:\nL'Ajuntament convergent de Barcelona comença a treure carrils bici\nProhibir les bicicletes a les voreres? Una nova ordenança? (Bici-Vici 10/4/2012)\nPublicat el 24.5.12\nVolta a peu a la Desfeta\nTorre de vigilància a\nla Desfeta (524m)\nExcursió circular a peu pel Parc Natural del Garraf amb opció acostar-se al castell d'Eramprunyà i pujar la cim de les Agulles.\nDistància i desnivell: 6km i +170m (als que sumarem 1,4km d'anada +140m si fem la pujada al puig de les Agulles i 0,6 km d'anada +42 m si Visitem al Castell d'Eramprunyà).\nPunt d'inici i accés: en cotxe agafant una pista al km 7.5 de la carretera Gavà - Begues (últim revolt tancat). Si venim de Gavà, és aconsellable acabar d'arribar a Begues (la Rectoria) i a la primera rotonda que trobem fer un canvi de sentit i tornar a descendir un 500 metres per agafar una pista a la dreta en una corba tancada. Recorrerem 150 metres d'aquesta pista i aparcarem el cotxe prop de l'entrada del mas de les Planes.\nEn transport públic, vegeu l'apartat observacions.\nComencem doncs l'excursió seguint la pista que surt de la carretera de Begues i deixant a mà dreta la portalada d'entrada del Mas de les Planes. Al cap de pocs metres deixem a l'esquerra una pista que va a un dipòsit d'aigua i a la dreta un caminet que és per on tornarem. La pista puja i veiem la torre de vigilància al cim de la Desfeta. Quan acaba la pujada, trobem un magnífic mirador amb vistes del Delta, del castell d'Eramprunyà de l'Ermita de Sant Ramon, de Santa Creu d'Olorda i fins i tot la Mola de Sant Llorenç del Munt és visible en dies clars.\nVistes de Sant Ramon i Barcelona\nA partir d'ara la pista baixa cap al Castell d'Eramprunyà i arribarem en una cruïlla on podrem anar a l'esquerra si volem visitar el Castell d'Eramprunyà i l'ermita de Sant Miquel (a uns 600 metres) o anirem a la dreta per continuar la nostra ruta circular.\nLa pista baixa en direcció al mas abandonat de Can Bassoles, però a mig camí agafarem un camí a la dreta seguint el GR-92. El camí puja amb força i deixarem a la nostra esquena les vistes del Castell mentre se'ns obriran a davant vistes de les Agulles. Al final de la pujada trobarem les restes d'un antic camp de tir i després ja sortirem al coll de la Clota on trobarem una cruïlla de camins amb una creu: la pista de l'esquerra baixa a la Sentiu o a la vall de Sant Joan i el caminet de darrera de la creu fa un volta al voltant del puig de les Agulles. Si anem cap a la dreta trobarem també a l'esquerra una pista que és l'accés al puig de les Agulles (1,4 km amb uns 140 metres de pujada).\nEl coll de la Clota rep el nom del mas abandonat del mateix nom. Els prats que s'obren davant nostre són un lloc ideal per aturar-se a menjar o descansar.\nL'itinerari que us proposo continua per la pista de la dreta o travessant el prats de la Clota. Agafant la pista de la dreta passarem pel costat del mas de la Clota i deixarem a la dreta un parell de pistes (la de la dreta puja a la Desfeta). Continuarem fins a trobar una cadena i agafarem la segona pista a la dreta. Anirem en pujada per dins el bosc i sempre per la pista més marcada i després de deixar a l'esquerra les restes d'una casa sortirem al capdamunt d'una serra on travessarem la pista de la carena i continuarem recte i ara ja baixant.\nLa ruta en el mapa de l'ICC\nComençarem a trobar alguns camps i arribarem a una pista on girarem a la dreta. Continuarem i la pista transcorrerà entre un camp de vinyes a la dreta i els murs del mas de les Planes a l'esquerra. En acabar les vinyes, entrarem al bosc per trobar en pocs metre la pista d'inici i girant a l'esquerra acabarem altre cop al portal d'entrada del mas de les Planes.\nEl primer tram de la ruta transcorre per la solana i té menys ombres, per tant a l'estiu millor fer-la d'hora. La resta hi ha forces ombre al travessar boscos.\nPodem iniciar l'excursió a l'ermita de Bruguers i pujar al Castell d'Eramprunyà, però el desnivell és llavors superior.\nEn transport públic, el bus 902 té parades a l'estació de Renfe de Gavà, a l'ermita de Bruguers i a la Rectoria de Begues.\nLa ruta no és ciclable en el sentit que està ressenyada, en sentit contrari, el tram de camí coincident amb el GR-92 és poc recomanable de fer en bici.\nVer Volta caminant a la desfeta en un mapa más grande\nPublicat el 22.5.12\nEtiquetes: Garraf, Gavà, ruta a peu\nRecull de ressenyes d'excursions per fer a peu.\nQuan la ressenya es va fer originalment pensant en la bici ho indico al costat perquè ho tingueu en compte.\nGrau de dificultat fàcil: indica que l'excursió no recorre grans distàncies ni grans desnivells i és apte per fer-la amb nens i nenes.\nGarraf i Ordal\nVolta a la Desfeta a Gavà-Begues (fàcil)\nL'Anell Verd de Sant Boi (en bici)\nDel castell de Castelldefels fins al cim de la Morella i tornada per coll Sostrell i la serra de can Perers\nAproximació a la serra de Can Perers al massís del.. (fàcil)\nDe Sitges (la Llevantina) fins a l'Ermita de la Trinitat (fàcil)\nLes barraques de la Clota (fàcil)\nDe la Sentiu al pla d'en Querol passant per la Morella\nVolta per la vall de Pi fins al refugi de Gònec\nPassejada per la vall de la Llosa (fàcil)\nRuta dels miradors del pla de l’Àliga a Estana (fàcil)\nDe Músser al Roc de l'Àliga (fàcil)\nPassejades i excursions per la Cerdanya (8-12 passejades fàcils)\nPassejades i excursions per la Cerdanya (2) (6 passejades més, algunes estan enllaçades aquí i tenen una explicació més gran!)\nPetita volta entre Tamariu i Palafrugell (en bici)\nPujada al Castell del Montgrí des de l'ermita de Santa Caterina (fàcil)\nDe Joanetes a l'ermita de Sant Miquel de Castelló\nVolta pel bac de les Tries (fàcil)\nPassejades i excursions pel voltant d'Olot (5 itineraris i els 2 anteriors)\nEl Castanyer de Can Cuc des de l'embassament de Vallfornès (fàcil)\nEl passeig de la riera de Vallforners (fàcil)\nDe l'ermita de Sant Elies al turó de Samon (fàcil)\nDe Viladrau a l'Ermita de l'Erola (fàcil)\nDel Samon al turó del Samon (fàcil)\nPassejades i excursions pel Montseny (8 suggeriments, inclou les anteriors)\nVolta des del Moli Espatllat (Viladrau)\nVolta per la riera de Rellinars (fàcil)\nVolta per la pedra seca de Rellinars (facil)\nPetita volta per Molló. Els Bedollars del camí del Grell (en bici, fàcil)\nPujada al puig de Sant Amand des de coll de Jou (fàcil)\nVolta a peu per la baga de Montclús i d'Ardericó (fàcil)\nPujada al Castell de Mediona per la riera (fàcil)\nPallars i Vall d'Aran\nLa Via Verda de la vall Fosca (en bici, fàcil amb trams exposats).\nVolta per la vall de Son\nDe Planes de Son fins al refugi del Pla de la Font\nPassejades i excursions pel Pallars\nCaminades primaverals per Naut Aran\nVolta pels povets i el camí dels bandejats de la Sénia (en bici)\nRuta Pinar Pla - Sant Miquel d'Espinalbar - Tossal del Rei - Pinar Pla (fàcil)\nEls masos de Pinar Pla o a Wikiloc\nPels voltants de la Pobla de Benifassà: del mas de la Pastora al mas de Simfores\nCircular Barranc del Salt - Fredes - Portell de l'Infern - Cova de l'Aire - Portell de l'Infern - Barranc del Salt\nVolta al pantà d'Ulldecona (fàcil)\nPasseig pel torrent de Botelles (fàcil)\nÚltima actualització: gener de 2017\nCircuïts de seguretat vial en bicicleta!\nCom es pot ensenyar mobilitat sostenible amb karts? Ensenyar a moure's de forma sostenible i fer-ho amb un vehicle insostenible és una contradicció. Ja ho he vist moltes vegades i avui un cop més a Barberà del Vallès (vegeu). Hi ha molts parcs d'educació vial a Catalunya en part perquè les policies locals els reclamen per fer educació vial a les escoles, però no sempre fan servir bicicletes. També hi ha diverses fundacions que organitzen parcs d'educació vial, però perquè no ho fan en bicicleta?\nEn bici és més barat, més educatiu, més lògic i més sostenible.\nPublicat el 21.5.12\nEtiquetes: nens, seguretat\nCanvi d'orientació del bloc\nJa són casi 7 anys de Bici-Vici i, com tot en aquesta vida, el meu vici per la bici també ha canviat. Tranquils, perquè això continua, però segurament d'una forma diferent. Tinc ganes d'introduir nous temes més enllà de la bici, segurament ressenyes d'excursions a peu que he fet i potser altres temes: fotografia, indrets, receptes de cuina, reflexions...\nEl meu vici per la bici no ha afluixat, però no tinc temps de fer tantes sortides com abans, tot i que quan puc, recupero el temps perdut. Ara faig més ciclisme urbà, però d'això tampoc en puc escriure molts apunts, ja n'he fet molts i molts sobre mobilitat urbana i bici urbana, i ara fa temps que no n'escric perquè em dóna la sensació que em repeteixo i que tot ja està escrit.\nAbans també comentava moltes notícies sobre mobilitat i bicicleta, ara el Twitter em sembla una millor eina per donar a conèixer coses que estan passant o per difondre informacions que es comenten per si soles.\nLa majoria dels que veniu al bloc ho feu per cercar rutes i pel cantó més lúdic de la bici, espero poder continuar donant guerra en aquest aspecte, temps al temps.\nResumint, el Bici-Vici continua igual, però diferent, mantenint lo de sempre i afegint nous temes.\nPublicat el 18.5.12\nUn petit recull de recursos per orientar-se i preparar rutes: mapes, tracks, toponímia, programes, webs, etc.\nRevisat el juliol de 2016\nMapes de l'ICC (Institut Cartogràfic de Catalunya), permet veure mapa topogràfic i ortofoto (ambdós amb topònims), permet calcular distàncies, carregar tracks, etc.\nMapes de Google Maps es poden activar les foto del Panoramio o el Google Street View que ens ajudaran a orientar-nos.\nMapes Generalitat Valenciana\nMapes de Navarra\nAplicacions per a mòbils:\nAplicacions com el MyTracks o similars ens permeten gravar o seguir rutes i després compartir-les o analitzar-les. (Ja no existeix!)\nHi aplicacions més socials que permeten compartir els tracks que un realtiza, potser la més coneguda és Endomondo.\nSi volem veure el mapes de l'ICC al mòbil, podeu fer servir MapICC o Catalunya Offline.\nTambé podeu consultar el mapes de l'ICC amb el web per a mobils mobi.icc.cat.\nAltres aplicacions que ens poden ser útils són un inclinòmetre o una brúixola.\nPer editar rutes en el teu ordinador, el Google Earth és segurament l'opció gratuïta més pràctica.\nWikiloc és segurament una de les pàgines on més tracks es pugen. Hi podeu trobar tracks de tot tipus amb petites ressenyes i fotos.\nSi el que busqueu són mapes de carrils bici, en mantinc un recull aquí.\nTots els mapes de les rutes a peu i en bici del Bici-Vici al Google Maps\nPublicat el 17.5.12\nPantalons per la pluja Rainmates\nRainmates fabrica uns sobre-pantalons per la pluja per anar en bicicleta (i per algunes altres activitats...) que semblen molt pràctics.\nEl model raimates legs tapa les parts de la cama que es mullen quan plou i gràcies al sistema de subjecció no cal ni treure's les sabates per posar-te'ls.\nPublicat el 15.5.12\nLightskin: una tija de seient amb leds incorporats\nLightskin és una enginyosa manera de portar els llums de darrera dins la tija del seient. Són 5 leds que segons la bici i la nostra estatura seran molt visibles o no... Funcionen amb dues piles AA que també van dins la tija.\nÉs pràctic perquè els LEDs queden molt protegits i quan estant apagats no es veuen gaire, pel que no hi ha molt més perill de que ens robin la tija del que ja hi havia.\nSembla que hi hi diversos models i longituds de tija inclòs un model per bicis plegables Brompton i Dahon.\nPublicat el 14.5.12\nEls mapes del cartogràfic al mòbil amb gvSIG\nNo hi ha res com un mapa topogràfic per orientar-se i des de ja fa uns anys, a Catalunya, els millors mapes són els que es basen en la cartografia subministrada per l'Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC).\nAixí doncs, sóc un gran aficionat a consultar on-line els mapes de l'ICC, per preparar sortides en bici, a peu, corrent, etc.\nFins ara no sabia com veure aquests mapes al mòbil, però un amic m'ha recomanat el programa gvSIG que està disponible també per Android.\nAlgunes característiques que destacaria de la versió per a mòbil són:\nPer defecte, ja venen 3 capes de l'ICC. El mapa topogràfic de l'ICC ve amb el nom ICC Topo.\nPermet carregar mapes amb diversos protocols (per exemple WMS)\nPorta ja carregat el mapa d'OpenStreetMaps i l'OpenCycleMap...\nPots configurar que desi a la targeta SD del mòbil els mapes per no haver-te de connectar a Internet amb el conseqüent estalvi de bateria.\nTé eines de navegació similars al MyTracks (que encara no he provat).\nSi afegiu una nova capa WMS i poseu l'adreça http://shagrat.icc.es/lizardtech/iserv/ows podreu explorar les capes que l'ICC té disponibles mitjançant aquest protocol.\nTambé, us poden interessar els serveis WMS a IDEC (Catàleg de Serveis WMS de diferents institucions i organitzacions catalanes): http://catalegidec.icc.cat/SDIExplorer/cercaCataleg.jsp?lang=ca_ES). O a nivell espanyol: idee.es (http://www.idee.es/CatalogoServicios/CatServ/directorio_servicios.html#7R).\nL'ICC també te un web optimitzat per a mòbils que està força bé: http://mobil.icc.cat.\nPublicat el 10.5.12\nFent servir el MyTracks al mòbil amb la bici\nSegurament un dels programes més habituals per orientar-se, gravar i seguir rutes amb el GPS del mòbil és el MyTracks per mòbils Android. Està desenvolupat per Google i potser per això s'integra molt bé amb la resta de serveis i productes d'aquesta empresa.\nEnregistrar una ruta\nPrimer cal activar el sensor GPS que en alguns casos triga una estona a rebre correctament el senyal. Després enregistrar la ruta és tant fàcil com clicar l'opció "Enregistra una ruta" i clicar a Finalitza quan haguem acabat.\nMentre enregistrem una ruta podem utilitzar la resta d'aplicacions del mòbil.\nNomés quan enregistrem una ruta podem també guardar punts que ens interessin. S'enregistra la coordenada, un nom i opcionalment, una descripció.\nPer a seguir rutes només cal que la triem de la llista de rutes i al activar el GPS veurem la nostra posició respecte al mapa.\nSi la ruta està en format GPX o KML la podem guardar a la targeta de memòria del mòbil i després importar-la (carpetes Mytracks/gpx/ o MyTracks/kml). Si està\nI si no engego el GPS?\nSense el GPS activat podem continuar mirant les rutes que tenim enregistrades, però no podrem enregistrar-ne ni localitzar la nostra posició.\nI si no tinc xarxa?\nAmb MyTracks pots enregistrar o seguir rutes sense connexió a la xarxa. Si prèviament hem visualitzat els mapes de la zona que estem mirant, segurament el programa ens els mostrarà.\nL'ús del GPS incrementa considerablement el consum de bateria. Sempre és interessant deixar prou bateria com per poder fer una trucada d'emergència, especialment si fem una ruta sols.\nMyTracks permet compartir les rutes de diverses formes, entre elles, enviar els tracks al teu Google Maps.\nLes dades de distància recorreguda són prou exactes, però el desnivell acumulat acostuma a ser erroni.\nEls mapes de Google no sempre són molt orientatius o no tenen tots els topònims. Per a veure els mapes topogràfic de l'Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC) utilitzo el programa gvSIG.\nAnant en bici de ruta és incòmode consultar el mòbil i seguir tracks. Les pantalles petites del mòbils i la llum del sol són un inconvenient i a més a més molts cops no saps si estàs en el camí correcte fins que no fa uns quants metres que has passat la bifurcació. De totes maneres, tot i la incomoditat, fer servir programes com aquests ajuden molt a orientar-se!\nActualització! Altres apunts posteriors escrits al blog:\nSleekSpeak: altaveus bluetooth per la bici\nSleekSpeak és un nou projecte per desenvolupar una altaveu sense fils per a la bici. Petit, compatible amb mòbils i altres aparells amb Bluetooth, amb 12 hores d'autonomia, 80dB de volum i un preu que ronda els 60€ segons el model:\nPublicat el 8.5.12\nBicicletes elèctriques Vandor\nVandorbikes són bicicletes elèctriques amb disseny i enginyeria catalana. Fan bicis amb 2 estils: unes amb un quadre molt característic d'una sola barra que uneix manillar i eix de la roda de darrera (vegeu fotos i una altra amb un quadre molt més tradicional de bicicleta de ciutat i bateria discreta en el portaequipatges de darrera.\nTenen una gamma força extensa i les característiques tècniques arriben als mateixos estàndards que altres fabricants: autonomia de 50-100 km, pesos entre 24 i 28 kg, bateries de liti modernes, etc.\nTotes porten canvis interns de 3 a 7 velocitats\nEl model CVT incorpora un canvi intern progressiu (sense salts) que arriba a una relació del 360%.\nDiversos models van encarats a fer rutes fora d'asfalt i van equipats a l'estil BTT.\nVan força equipades amb llums i parafangs.\nEls components són de qualitat.\nSegons el meu gust (i per preu), la millor bici de la gamma és el model Avenue. Una bici urbana totalment equipada i relativament lleugera on destacaria: el canvi intern de 7 velocitats, el display electrònic, la tanca fixa per bloquejar la roda de darrera, el parafangs amb protecció de seguretat i una roda gran i prima.\nPublicat el 7.5.12\nDades de contaminació del 2011\nCom que fa un parell de setmanes Barcelona ja havia publicat les seves dades de contaminació del 2011 (vegeu apunt) ja sabíem per on anirien els trets. A l'àrea metropolitana el 2011 la contaminació ha pujat respecte el 2010. Els motius:\nNo haver fet cap política de restricció del cotxe.\nEls vehicles dièsel en conducció urbana continuen contaminant tant com ho feien els cotxes dels anys 90 (vegeu la xacra dels dièsel).\nLa meteorologia de 2011 ha propiciat que la contaminació no es dispersi tant.\nAlguns mitjans de comunicació han donat titulars donant a entendre que amb la crisis circulen més vehicles antics i això dóna peu a confusions perquè aquests vehicles no han sortit de sota les pedres. La gent compra menys cotxes i per tant el ritme de renovació és més lent. Els vehicles que han circulat durant el 2011 per força són més moderns que els de 2010 i teòricament més respectuosos amb el medi ambient.\nLa Conselleria de Medi Ambient ha donat a entendre que el cotxes que no tenen un manteniment correcte contaminen més basant-se en una prova pilot que es va fer a Granollers. Segons sembla, un 5% dels vehicles ("els més bruts") emeten el 25% de les emissions de tot el trànsit i per tant la Generalitat facilitarà aparells de mesura als Ajuntaments perquè ho controlin (vegeu aquí).\nLa Generalitat ha dit que el principal culpable de l'increment de la contaminació al 2011 han estat aquests vehicles bruts, però jo em continuo preguntant si han augmentat tant els vehicles bruts en un sol any i continuo creient que els 3 motius que he donat són els principals responsables de l'augment.\nQuè hi poden fer els nostres governants?\nModificar l'impost de matriculació per no basar-se només en les emissions de CO2 i tenir realment en compte quins són els vehicles bruts. En general, els dièsel que no compleixin encara amb la normativa EURO6 (en vigor el 2015).\nLa velocitat variable de l'àrea metropolitana hauria de funcionar en el moment que es detecten pics i no 5 dies després d'estar en anticicló com fins ara. El pic de contaminació segurament estarà a l'Eixample, però caldria limitar la velocitat a tots els voltants.\nRestringir el trànsit. Qualsevol política que restringeixi els trànsit a les ciutats ajudarà a millorar la qualitat de l'aire i és imprescindible fer-ho quan es superen certs límits de contaminació que són científicament molt perjudicials per la salut.\nVegeu més apunts sobre contaminació.\nPublicat el 3.5.12\nReflexions sobre la bicicleta a Barcelona i els ca...\nLightskin: una tija de seient amb leds incorporats...