Mas s'autoinculpa davant el Suprem\n"Vaig intervenir en tot moment per complir el mandat del Parlament, a qui jo em devia". Així, sense sortir del guió, seguint la mateixa línia de la seva declaració al Tribunal Superior de Justícia durant el seu judici, Artur Mas s'ha tornat a fer responsable del 9-N.\nAvui l'expresident ha declarat com a testimoni en el judici a Francesc Homs a petició de la defensa. El fiscal no ha preguntat res, igual que va fer el fiscal Emilio Sánchez Ulled a Barcelona quan Homs va comparèixer com a testimoni en el judici de Mas.\nDurant una compareixença curta de 25 minuts, Mas ha tornat a repetir els arguments que ja va exposar durant la seva declaració com a acusat al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya i ha exposat que cap dels poders de l'Estat va actuar per aturar la consulta. "Hi va haver molt temps perquè algú s'enrecordés que allò podia ser un gran delicte i ningú se'n va enrecordar. Ni abans ni després", ha sentenciat.\n"Calia fer alguna cosa que permetés escoltar la veu de la gent", ha exposat Mas per explicar el mandat que tenia del Parlament, que és qui el va elegir com a president, i amb qui tenia el compromís.\nAmb la llei de consultes anul·lada "calia fer alguna cosa que permetés escoltar la veu de la gent. No es van prendre decisions unilaterals, com es diu", ha justificat l'expresident. "Vam entrar en un procés conflictiu des d’un punt de vista polític. Aquell esquema va quedar alterat pel TC a petició del govern espanyol", ha relatat Mas, que ha volgut concretar exactament quina sortida es va donar al compromís per al procés sobiranista: "Ni la consulta suspesa pel TC, ni el procés participatiu que es va idear en substitució de la consulta, ni un ni l’altre tenien efectes legals integrants. Estàvem apel·lant a drets fonamentals: Participació, llibertat d’expressió, llibertat ideològica... El que fèiem tenia, evidentment, conseqüències polítiques però no conseqüències vinculants legals".\nArtur Mas ha criticat el fet que el TC no respongués el recurs que va presentar el Govern per aclarir que és el que s'havia de suspendre exactament i ha denunciat que hi va haver un "abús de poder del govern de la nació".\nL'expresident ha recordat que la junta de fiscals de Catalunya, el 17 de novembre, va fer un informe per unanimitat certificant que no hi havia indicis de delicte en el procés participatiu. Justament a aquest escrit que figura en el sumari, el Tribunal estudia tenir-lo en consideració abans de dictar la sentència de Francesc Homs.\nNovament Mas ha recuperat un dels arguments de les defenses del judici del 9-N a Barcelona exposant que la providència no recollia l'advertiment que l'Advocacia de l'Estat va demanar per ordre de l'executiu de Rajoy. Així la providència obviava avisar el Govern que si no suspenia el procés participatiu podia haver-hi conseqüències legals.\nLes tres diferències\nArtur Mas ha volgut ser molt pedagògic i no ha desaprofitat que estava davant dels set magistrats del Tribunal Suprem per explicar com el Govern va canviar el rumb amb la primera prohibició del Suprem respecte la llei de consultes.\nLa consulta "tal com la teníem ideada no la podíem fer per la prohibició del TC", ha explicat, i per aquest motiu es va "canviar el format" i "com a Govern ens vam quedar força sols".\nL'expresident ha estat clar i concret. Ha diferenciat punt per punt la consulta prevista en un principal del procés participatiu que es va acabar fent.\nLes tres diferències que ha exposat Mas són: El cens, que es va construir a partir dels participants. La durada: la consulta s'havia de fer en un dia i el procés participatiu va començar el 9-N i es va acabar el 25 de novembre. I els organitzadors, que en la primera consulta estava en mans del Govern, i en el cas del procés van ser 42.000 voluntaris els que es van fer càrrec de la logística última. "Sense ells no hauria estat possible", ha dit Mas.\n"Aquelles coses que tens gravades a la memòria"\nArtur Mas ha reproduït la reacció del Govern durant tot el procés previ al 9-N. L'expresident ha explicat que un cop anul·lada la llei de consultes i sense unitat política, "la primera reacció de Rajoy quan va comprovar que s'havia trencat la majoria parlamentària va ser dir 'és una notícia excel·lent".\nÉs una d'"aquelles coses que tens gravades a la memòria", ha dit l'ex president. Però "a vegades les notícies excel·lents duren poc", ha explicat Mas que va dir. I ha recordat com Rajoy, després, "va fer befa, se'n va riure, i va menysprear" el procés participatiu, qualificant-los "d'una ocurrència més".\n"Durant força dies es va menystenir amb una burla continuada", ha exposat.\nEditorial Molt més que 600 quilòmetres José Antich


Cultura i Tradicions – Emporda Turisme\nCultura i Tradicions Empordà Emotions\nCastelló d'Empúries - Empuriabrava, Figueres, L'Escala, Llançà, Peralada\nEmpordà Emotions organitza una sortida de 4 nits – Cultura i Tradicions\nPreu per adult; a partir de 445€\nEntrades activitats; Sant Pere de Rodes, Licors Quevall, Castell Sant Ferran, Empúries, Castelló d’Empúries, Peralada.\nDia 1; Alt Empordà- Sant Pere de Rodes\nArribada a l’hotel per fer el check-in i gaudir del sol i les platges de l’Empordà. Al capvespre, anirem al Monestir de Sant Pere de Rodes, que és un dels nombrosos testimonis de l’arquitectura romànica catalana. Del segle XI al XIV va ser el centre espiritual del comtat d’Empúries i el seu esplendor es mostra en les grans dimensions del conjunt monacal. Des del monestir es pot gaudir d’una de les millors vistes del Cap de Creus. Poc abans d’arribar-hi, hi ha les restes del poble medieval de Santa Creu de Rodes, entre les quals destaca l’església de Santa Helena de Rodes. Després de la visita guiada anirem a Llançà per visitar una destil·leria artesana a on fan 16 classes de licor tots fets amb herbes de l’Empordà. Tindrem l’oportunitat de fer un tastet i comprar. Abans de tornar a l’hotel farem un sopar amb suquet de peix a una terrassa arran de mar. Allotjament a l’hotel.\nDia 2: Alt Empordà – Catedral de l’Aigua\nEsmorzar a l’hotel i dia lliure per gaudir del sol, la platja o visitar algun dels meravellosos poblets de l’Empordà. Al capvespre anirem a Figueres a on hi trobem el Castell de Sant Ferran, que és la fortalesa baluardada més gran d’Europa. Aquí farem una visita molt especial a la “Catedral de l’Aigua”. Es tracta d’una visita activa en què es realitza un recorregut comentat pel fossat a bord de vehicles tot terreny. El recorregut inclou la visita a les galeries subterrànies de contramina i la navegació a bord d’unes embarcacions pneumàtiques (l’activitat no és indicada per a persones que pateixin claustrofòbia). En acabar, tindrem l’ocasió de quedar-nos a fer un recorregut pel centre comercial de Figueres i sopar a qualsevol restaurant de la bona oferta de què disposa la ciutat. Tot seguit, allotjament a l’hotel.\nDia 3: Alt Empordà – Peralada\nEsmorzar a l’hotel. Dia lliure per gaudir del sol, la platja o visitar algun dels meravellosos poblets de l’Empordà. Al capvespre anirem a Peralada per fer un viatge al passat. Visitarem el centre històric, que inclou l’entrada al Centre de Turisme Cultural Sant Domènec (Museu de la vila) on descobrirem, entre moltes coses, el claustre romànic dels s. XI – XII i les restes de l’oppidum iber. Entrarem també a l’església de Sant Martí, passejarem pels carrers i places més importants tot descobrint la casa natal de Ramon Muntaner o la mítica horta on Na Mercadera va vèncer el soldat de l’exèrcit francès. En acabar, anirem a la carpa del castell per sopar al bufet mariner amb música en viu. Allotjament a l’hotel.\nDia 4: Alt Empordà – Empúries\nEsmorzar a l’hotel. Dia lliure per gaudir del sol, la platja o visitar algun dels meravellosos poblets de l’Empordà. Cap al capvespre anirem a les Ruïnes d’Empúries per fer una visita molt especial i submergir-nos en l’antiguitat a través de la tecnologia de la realitat virtual. Un itinerari per la ciutat grega i romana, aturant-nos a visitar amb 3D l’audiovisual del criptopòrtic de la domus dels mosaics. El punt culminant de la visita el formen els espais públics: el fòrum de la ciutat romana i l’àgora grega, on podreu experimentar un autèntic viatge al passat a través de les ulleres de realitat virtual que us permetran veure i experimentar con eren aquests espais durant l’època clàssica. En acabar teniu l’oportunitat de quedar-vos a sopar al poblet de Sant Martí d’Empúries i gaudir de la meravellosa oferta gastronòmica de la zona. Allotjament a l’hotel.\nEsmorzar a l’hotel i check out. Després de gaudir del dia per les platges de la zona i dinar, anirem a Castelló d’Empúries per fer una visita guiada a la capital medieval de l’Empordà. Aquí hi trobem una joia del Gòtic que val la pena descobrir: la Basílica de Santa Maria. Aquí acaben els nostres serveis. Fi del viatge.


FESTES DE MOROS I CRISTIANS D'ALCOI: enero 2017\nMARXES MORES FILÀ LLANA\nLa música festera i la filà Llana sempre han estat unides amb força. És una filà amb moltes marxes mores dedicades i va ser la primera que en 1817 es va acompanyar d'una banda de música. Aquest any celebrem els 200 anys desde que la filà Llana va incorporar el músics del Batallón de Milicianos Nacionales a les seues desfilades. Per això tenia que ser la primera filà mora a qui fer-li el repàs de música festera i a més a més és una filà molt veterana.\nLa marxa mora que tots els anys sona en l'Entrada Mora de la filà Llana és "LLANERO I PRESIDENT". Aquesta elegant i ceremonial marxa mora s'associa a la filà Llana d'Alcoi però es coneguda en moltes altres poblacions i està considerada un clàssic de la música festera. "Llanero i president" va ser escrita per José Albero Francés en 1956 i està dedicada al primer tro de la filà Llana en els anys 50: Francisco Agulló.\n"FANFÀRRIA LLANERA" és la peça musical que es va estrenar en la capitania mora de la filà Llana de 1986. El capità Francisco Matarredona la va estrenar en la seua desfilada baix la pluja. José Maria Valls la va composar i actualment sona amb les dones de la filà Llana, encara que també ha sonat en alguns boatos moros.\n"A MONS PARES", la célebre marxa mora de José Pérez Vilaplana, sols ha eixit una volta amb la filà Llana. Va ser en la capitania mora de 1986, quan la Unió Musical Contestana va poder tocar al principi de l'Entrada Mora i al final amb els Xanos. Aquesta pausada marxa mora va estar dedicada als pares de l'autor en 1959.\n"EL MORO DEL SINC" és la marxa mora més identificativa de les Festes d'Alcoi però amb la filà Llana va sonar en l'esquadró recte del capità moro 1986. "El moro del Sinc" fa referència a un fester al Barranc del Sinc i va estar composada per Rafael Giner Estruch en 1954.\n"L'ENTRÀ DELS NEGRES" estava dedicada a l'esquadra del capità moro llaner i per això la van estrenar els esquadrers en l'Entrada Mora 1986. Aquesta tenebrosa marxa mora de Rafael Mullor Grau ha sonat molt poc al carrer però és molt vibrant i està carregada d'energia i vigor.\n"AL PRIMER TRO" és una marxa mora que en 1987 Rafael Mullor Grau va dedicar al primer tro de la filà Llana: José Luis Córcoles Bordera. Aquest fester és molt important en la filà Llana i la societat alcoyana. El conegut "abuelo brujo" va faltar fa uns mesos però es manté en el record d'amics i familiars gràcies a la marxa mora "Al primer tro".\n"REIGE" és una marxa mora molt elegant que prové d'Ontinyent. El seu autor és José Maria Ferrero Pastor i "Reige" és un homenatge que se li va fer a l'amic i fester Vicente Reig en 1956. L'esquadra d'enmig 1992 va baixar pel carrer Sant Nicolau amb la marxa mora "Reige" i la filà Llana va deixar al públic satisfet.\n"L'ENTRÀ DE LA KABILA BEN KURDA" és una antiga marxa mora de Camilo Pérez Monllor. Té casi 100 anys ja que es va composar en 1919 i va sonar en 1999 al ballet de l'alferecia mora.\nEn l'alferecia llanera de 1999 també va sonar la clàssica marxa mora "TARDE DE ABRIL" d'Amando Blanquer. El prodigiós compositor la va escriure per a la filà Abencerrajes en 1957, però injustament amb "Tarde de abril no va guanyar el premi de l'Associació de Sant Jordi. Aquesta meravellosa marxa mora va acompanyar a l'alférez moro de la filà Llana Francisco Sanchis, junt al seu rodella en la nit del 22 d'abril.\nAltra obra maestra d'Amando Blanquer va sonar en l'alferecia mora de la filà Llana. "MARXA DEL CENTENARI" va tancar les Entrades de 1999 amb l'esquadra de negres que va dissenyar Luis Sanus. La marxa del centenari és de 1982 i fa referència als 100 anys de música festera, ja que en 1882 es va composar "Mahomet" el primer pasdoble fester d'Alcoi.\n"OBEIDA" és la marxa mora que en la capitania mora de l'any 2000 va acompanyar al primer ballet de la filà Llana. Aquesta peça musical de 1965 es obra de Rafael Casasempere Juan. "NEFIR" va ser una estrena de Jordi Bernàcer per a la capitania llanera del 2000, al igual que "VÍSPERA" que va marcar el ritme del segon ballet de Virginia Bolufer. "DARAXA", "RAÍZ" i "MAQAM" van ser altres obres noves en l'Entrada Mora de l'any 2000. L'esquadra de negres va repetir amb la "MARXA DEL CENTENARI" d'Amando Blanquer. El ballet d'Ana Botella movia palmeres al so de "ALJAMA", una marxa mora de José Carbonell García datada en els anys 50. El boato llaner del 2000 va ser el més llarg de la història i per això va tindre molta música.\nAl capità moro de la filà Llana, José Luis Córcoles, el va acompanyar una adaptació de la banda sonora de "BEN HUR". La melodia principal de la oscaritzada pel·lícula de 1959 va permetre que el capità moro del 2000 protagonitzara una triomfal Entrada Mora. En moltes ocasions s'han fet adaptacions de la música de Hollywood per a les Festes de Moros i Cristians i "Ben Hur" s'ha interpretat moltes voltes, encara que la temàtica siga més romana.\n"ZOC" va ser composada per Jordi Bernàcer i estava pensada per a l'últim ballet de la capitania mora de la filà Llana en el 2000. La seua ràpida melodia recordava el trafegar imparable d'un zoc, els típics mercats àrabs de l'Edat Mitjana. "Zoc" ha servit com a acompanyament de molts ballets que han eixit en les Festes de Moros i Cristians de bastants pobles valencians.\n"ALS BEREBERS" és una increïble marxa mora de José Pérez Vilaplana que està dedicada a la filà Bereberes de Cocentaina. Data de 1972 però amb la filà Llana d'Alcoi ha sonat per a l'esquadra d'enmig de 2006 i per a l'esquadra commemorativa del bicentenari en 2011.\n"PAULABEL" és una marxa mora de Mario Roig, el compositor d'Albaida. "Paulabel" no té cap vincle amb Alcoi, de fet sols ha sonat amb el ballet d'Ana Botella i no va ser una estrena. La peça musical va ser molt aplaudida en 2013, quan va eixir amb l'alferecia mora de la filà Llana.\n"ALS XAPARROS" és una marxa mora de José Rafael Pascual i es va estrenar en 1990 en l'Entrada Mora de Muro, poble natal de l'autor. "Als Xaparros" és tan sonora i bonica que va ser escollida per Carlos Aracil, alférez moro 2013 de la filà Llana.\n"QUIRBILYÀN" és la denominació antiga del poble de Crevillent. Per això José Rafael Pascual li va posar aquest nom a la marxa mora que és un homenatge a tots els festers d'aquesta localitat alacantina. Aquesta peça musical de 2010 li dona un gran protagonisme a les xirimites i sona màgica. Va acompanyar a la favorita en l'alferecia mora 2013 de la filà Llana d'Alcoi.\n"MARCO POLO" és una melodia turca de gran potencial que es va adaptar a ballet i xirimites. Aquest treball va córrer a càrrec del contestà Hipòlit Agulló i desde 2001 ha sonat moltes voltes, tant a Cocentaina com a Alcoi. La última volta que es va escoltar en Alcoi va ser en 2013. Les xiquetes del ballet d'Ana Botella la van utilitzar per a tancar el boato de l'alferecia mora.\n"EL PRESIDENT" és una de les marxes mores més escoltades en les Festes de Moros i Cristians. A Alcoi s'interpreta tots els anys, però la filà Llana sols l'ha va traure amb l'esquadra de negres de l'alférez 2013. La marxa mora va dedicada a Rafael Todolí, president de la Junta de Festes de Cocentaina en 1971 i fester de la filà Manta Roja. "El President" de Miguel Picó Biosca va tancar l'Entrada Mora de 2013.\n"SANTIAGO CAPITÁN ABENCERRAJE" és una marxa mora que ha gaudit d'un gran èxit als últims anys. Se li va encarregar a Saül Gómez en 2009. Pretenia ser un homenatge del capità moro 2009 d'Alcoi al seu pare, també capità de la filà Abencerrajes. Desde aquella estrena multitudinària en l'Entrada Mora de 2009 ha sonat moltes més voltes en Alcoi i una d'elles va ser amb el ballet Gawazi a la capitania llanera de 2014.\n"ALI GEABÀ-SPYROS" s'ha convertit en un referent de les marxes mores i no hi ha poble en el que no haja sonat. Fins hi tot està massa explotada i ho reconeix el seu autor Vicente Pérez Esteban. Desde 2002 no ha parat de sonar en Alcoi i ha acompanyat al capità moro de la filà Llana en 2014. Rafael Vilaplana va desfilar sobre cavall amb aquesta espectacular marxa mora.\n"LAWRENCE D'ARABIA" és altra adaptació cinematogràfica. La banda sonora de "Lawrence d'Arabia", obra de Maurice Jarre, va servir com a base per a fer una de les marxes mores més interpretades de la música festera. Es va estrenar en l'alferecia mora 1986 de la filà Judíos. Amb la Llana ha sonat al boato del capità moro 2014 ja que tenia una ambientació del desert.\n"AL BASORA" és un homenatge al llaner Vicente Blanes de part del músic José Maria Valls. Composada en 2012 va sonar en els càrrecs de la filà Llana d'Alcoi, per exemple amb la favorita amazona del capità moro 2014.\n"TERRA" és una marxa mora per a xirimites de Joan Sanz. Data de 2005 i va formar part de la capitania mora 2014 de la filà Llana. Estupenda marxa mora, 100% recomanable.\n"A L'AMIR EN L'EDU" és el títol original de la marxa mora que José Rafael Pascual va composar en 1999. Aquesta meravellosa marxa mora de gran qualitat sols ha sonat una volta en Alcoi, per desgràcia. Va ser l'any 2014 amb la part de la serp del boato llaner. El resultat del boato de la capitania mora va ser esplendorós, gràcies a la marxa mora "A l'Amir en l'Edu".\n"BEL-ANA" fa referència a Ana Botella, la coreògrafa alcoyana que va estrenar aquesta marxa mora en l'Entrada Mora de 2014. Jordi Company va composar "Bel-Ana" per al ballet de les palmeres de la capitania mora de la filà Llana.\n"EL KABILA" és una cèlebre marxa mora del compositor d'Ontinyent José Maria Ferrero Pastor. Tal volta és la marxa mora més tocada en les Festes de Moros i Cristians i un dels seus mèrits és el primer premi en el Festival de Música Festera d'Alcoi en 1965. "El Kabila" és un homenatge a Francisco Martínez que va ser president de la Societat de Festers d'Ontinyent de 1964 a 1967. Amb una harmonia perfecta va acompanyar a l'esquadra de negres de la filà Llana d'Alcoi en la seua capitania mora de 2014. El resultat va ser òbviament magistral.\nPublicado por ALCOYANIA 2 en martes, enero 24, 2017 No hay comentarios:\nMÚSICA FESTERA FILÀ ANDALUCES\nLa filà Andaluces té una música pròpia que la distingeix de la resta de bàndol cristià. Aquesta filà tan famosa no sol desfilar amb marxes cristianes, sinó amb pasdobles o les denominades marxes contrabandistes. Al ser la filà més antiga de les Festes d'Alcoi, iniciem el repàs de música festera de totes les filaes amb els Andaluces o Contrabandistes.\nEl pasdoble que més s'associa a la filà Andaluces és sense cap dubte "RAGÓN FALEZ" escrit per Emilio Cebrián en 1933. Acompanya tots els anys a l'esquadra oficial en l'Entrada Cristiana i permet fer el cabo amb navaixa. Per això els aplaudiments al pas dels contrabandistes és multitudinari. "Ragón Falez" és una de les peçes musicals més esperades pels alcoyans.\nPerò la primera esquadra de blancs de la filà Andaluces no va eixir amb "Ragón Falez" sinó amb el pasdoble "NIEVE Y MÁS NIEVE". Una peça musical de Godofredo Garrigues molt adequada per a hui, ja que Alcoi s'ha despertat blanc per una gran nevada, la primera de 2017. Fins 1963 la filà Andaluces d'Alcoi desfilava sobre matxos i desde aquell any van començar a eixir en esquadra. Mentre que "Ragón Falez" va dedicat a una dona, Rafaelita González", "Nieve y más nieve" no va dedicat a cap persona. El maneig de la navaixa es va fer molt popular gràcies a "Nieve y más nieve" i desde 1963 la filà Andaluces té tots els anys esquadra de blancs.\n"ELS CONTRABANDISTES" és una marxa contrabandista de José Maria Valls. Es va estrenar en l'Entrada Cristiana d'Alcoi de 1989. En aquell any la filà Andaluces celebrava els seus més de 150 anys d'existència en Nostra Festa i "Els contrabandistes" va ser un regal musical. Però va ser estrenada per l'esquadra d'enmig que en 1989 va tindre la filà. També va ser la marxa contrabandista escollida per l'alférez cristià 1995, Mario Sancho.\n"CHURUMBELERÍAS" és un dels pasdobles més coneguts en Espanya, però amb la filà Andaluces sols ha sonat en el boato de l'alférez 1995. El pasdoble de Emilio Cebrián, composat en 1934, va acompanyar en l'alferecia cristiana a la favorita.\n"DANZA COLORISTA" va ser una composició de Rafael Mullor Grau per a l'alferecia cristiana 1995. Mescla melodies contrabandistes amb altres de caràcter tenebrós. Va sonar per primera volta amb el ballet de Virginia Bolufer. Unes gitanes ballaven per a l'alférez cristia 1995 de la filà Andaluces. L'esquadra de negres va estrenar "Esquadra alferis 1995".\n"FAROLERO" és una vibrant marxa contrabandista de José Maria Valls. Encara que va estar composada en 1996, la seua popularitat va créixer a principis del segle XXI. Va estar composada per a la capitania cristiana 1996 i la va estrenar l'alcoyà Miguel Juan Reig en la seua desfilada triomfal. També ha sigut una peça musical que ha acompanyat a dos esquadres de negres de la filà Andaluces: La de 2003 i 2010. "Farolero" acaba amb les notes musicals de la melodia popular "Serra de Mariola".\nEn el boato del capità cristià 1996 també va sonar "NERVA", un pasdoble taurí que va composar Manuel Rojas en 1923. L'autor era d'aquesta localitat de Huelva i la capitania de la filà Andaluces tenia molta relació amb Nerva. En el ballet de Virginia Bolufer va sonar per primera volta "Capitán Andaluces 96", una peça musical de Rafael Mullor Grau.\n"ALS PREPARATS" és un pasdoble molt associat als Contrabandistes de Cocentaina. En Alcoi va acompanyar a la favorita del capità cristià 1996. Antonio Carrillos va composar aquest alegre pasdoble que s'ha tocat en les Festes de Moros i Cristians de la majoria de pobles valencians.\n"JUAN MANUEL" va ser el pasdoble seriós que va escollir l'esquadra de negres 1996. Com el nom indica, aquest pasdoble va dedicat al fill de músic Juan Manuel Molina. En Alcoi va sonar en l'Entrada Cristiana de 1996, però va ser composat 20 anys abans, en 1976.\n"CARIDAD GUARDIOLA" va sonar cap al final del boato del capità cristià d'Alcoi 1996. A la filà Andaluces els va acompanyar la pluja en aquell càrrec. Aquest pasdoble de 1987 és obra de Antonio Carrillos i és apte per als passacarrers.\n"AFAR MOSEM" es va estrenar en 2006 però fins l'any 2009 no va eixir en Alcoi. Va ser gràcies a la favorita de l'alférez cristià i es va convertir en un èxit. L'autor Juan Carlos Sempere li la va dedicar al seu cosí Rafa Moscardó.\nLa popular melodia de la sèrie de televisió "CURRO JIMÉNEZ" es va adaptar per a ballet i per a les Festes de Moros i Cristians. En Muro va sonar en 2007 i en 2009 la filà Andaluces d'Alcoi la va aprofitar per al boato. Les taverneres de Maria José Albors van ballar amb "Curro Jiménez", un bandoler mític de la ficció espanyola.\nL'alférez cristià 2009, Juan José Ferri, va estrenar el pasdoble "GÜENCHA". Gregorio Casasempere la va dedicar a la penya de la filà Andaluces. El nom prové de "Buen xaval" amb accent andalús. El ballet de Virginia Bolufer va desfilar en l'Entrada Cristiana 2009 amb "La Danza del Fuego". Aquesta dansa ritual és obra del mestre Manuel de Falla, un compositor espanyol molt important. "La Danza del Fuego" forma part de "El Amor Brujo", una famosa obra simfònica de 1915 amb bruixes i pitonisses. Les gitanes i la màgia van tindre el seu lloc en l'alferecia cristiana 2009.\n"EXCISSUM BELLATORS" és una marxa cristiana de Francisco Valor. Va ser un encàrrec de l'esquadra de negres de la filà Andaluces. Es va estrenar en l'alferecia cristiana 2009 d'Alcoi. El nom es tradueix del llatí com a "Guerrers de la navaixa" i fa referència a l'arma dels contrabandistes. És una marxa cristiana molt bèl·lica i diferent a la resta de música dels Andaluces.\n"DIMONIS DE MASSALFASSAR" va ser interpretada pels 150 músics de la Fanfàrria d'Elda al principi de la plujosa Entrada Cristiana de 2010. "Dimonis de Massalfassar" va acompanyar als cavallers del capità cristià de la filà Andaluces d'Alcoi.\n"TOREADOR" de la òpera Carmen va ser la fantàstica peça musical que va acompanyar a Vicente Cortés, capità cristià 2010. "Toreador" és la part més coneguda de l'òpera Carmen de Bizet. Tot un encert de Tito Cortés baixar en calessa amb una obra tan important.\nEl boato del capità cristià 2010 es va inspirar en Goya i Bizet, per això es van escoltar moltes peçes musicals d'òpera, però les favorites van eixir amb el pasdoble "XELO LA PEQUEÑA", estrenat a Bocairent l'any 2006. El ballet Gawazi va dansar amb "HABANERA" ,altra part de l'òpera Carmen molt coneguda. Bizet va composar la seua obra més internacional en l'any 1875.\nLa filà Andaluces va traure en la capitania de 2010 la peça musical "FANTASIA IBÈRICA" d'Antonio de la Asunción. "Fantasia ibèrica" va eixir de la imaginació del compositor valencià en l'any 2002. El ballet de Virginia Bolufer va estrenar "GITANES BOLUFERES" de Bene Ripoll i així es va tancar el boato del capità cristià.\nAltres peçes musicals relacionades amb la filà Andaluces són "ECOS ESPAÑOLES", peça musical de Pascual Marquina d'estil flamenc, que ens recorda als toreros en les places de bous.\nHi han tres obres musicals del contestà Santiago Revert Cantó que s'han de destacar perquè es relacionen amb els contrabandistes: Són "AL PINTORET (1997), "ANA MICÓ" (2009) i "TRABUC I NAVAIXA" (2012). Molt notables però poc conegudes.\nLa filà Andaluces té una última peça musical molt identificativa, encara que mai ha sonat a l'Entrada Cristiana. Es tracta de l'obra de Rogelio Groba "DE ROMAXE A FRANQUEIRA". La divertida melodia convida a desfilar en passacarrers i per això la filà Andaluces d'Alcoi la gasta per al dia Sant Jordi. La felicitat de "De Romaxe a Franqueira" crea l'ambient de unió i fraternitat que Nostra Festa ha de tindre sempre.\nPublicado por ALCOYANIA 2 en miércoles, enero 18, 2017 No hay comentarios:\nPASDOBLES FESTERS I PASSACARRERS\nUna de les característiques de tota Festa són els passacarrers i els moments d'ambient festiu i desenfadat que es viuen a l'aire lliure. Durant les Festes de Moros i Cristians d'Alcoi hi han molts moments d'alegria, lluny de la solemnitat i serietat d'alguns actes oficials. El dia les Entrades està molt abarrotat i hi ha poca música de xaranga però el dia Sant Jordi els festers fan una invasió al carrer per a apegar pegatines i regalar obsequis al so de pasdobles de melodia divertida i un poc castissa. Són diferents als clàssics i elegants pasdobles dianers ja que tenen un ritme més ràpid, que permet desfilar a pas accelerat i fins hi tot ballant. Alguns pasdobles festers també poden sonar a una plaça de bous, ja que molts tenen relació amb toreros. Alguns són d'autor valencià i altres pasdobles estan fets en altres comunitats autònomes d'Espanya, on el mon taurí té més influència. En Alcoi s'aprofiten per a fer passacarrers, sobretot el dia l'Alardo que té més temps lúdic i de festa popular. Mentre a l'Església Arciprestal de Santa Maria es celebra la "Missa Major" la resta d'habitants disfruten de la germanor, la música en directe, la simpatia dels festers i del café licor. Les bandes de música no toquen marxes mores ni cristianes, sinó els pasdobles festers i passacarrers que a continuació es poden escoltar.\nLes xarangues omplin els carrers per a portar ambient lúdic amb peçes musicals com: Paquito el xocolatero, Som i no som d'eixos, Himne dels Borts, El Bequetero, Rafael Ronda, Tomás Ferrús, Fiesta en Benidorm, Pérez Barceló, Febrer, Jover, Tono, El Gato Montés, España Caní, Tercio de Quites, Bequeteros a rallar o José Luis Valero.\nDesprès de repassar els pasdobles dianers i els pasdobles festius de passacarrer arriba el torn de les marxes cristianes i mores. Els dos subgèneres són rics i variats, per això estaran dividits per filaes i seguint la història. En poc temps podrem escoltar les marxes identificatives de cadascuna de les 28 filaes d'Alcoi.\nPublicado por ALCOYANIA 2 en viernes, enero 13, 2017 No hay comentarios:\nCAVALCADA REIS D'ORIENT ALCOI 2017\nLa Festa preferida dels xiquets ha sigut un èxit, com tots els anys ho és la Cavalcada de Reis Mags d'Alcoi. La senzillesa i puresa de la Cavalcada més antiga del mon la fan més màgica i impressionant del que pot parèixer. Llums, colors, melodies de Nadal i olors s'entremesclen per a conformar una tradició cada volta més volguda pels habitants i visitants: El Nadal Alcoyà i la CXXXII Cavalcada de Ses Majestats.\nEl dimecres 4 de gener de 2017 es va celebrar el popular acte del Bando. Per als alcoyans el conegut "Dia de la burreta" és dels més importants i esperats de l'any. Els personatges del Tirisiti i el poble cantant nadaletes li donen una atmosfera singular a la vesprada. Els majors tenen l'expectació de saber que diu el Bando, recitat per l'Emissari Reial. I també hi han moltes ganes d'escoltar el Pregó del Tio Piam. Per als xiquets el moment més vital és perseguir a les burretes per a dipositar les cartes als monarques a les bústies. Una tradició casi centenària que recorre molts barris i uneix la societat alcoyana.\nBANDO REIAL 2017, Dani Moltó:\nXiquets i xiquetes d'Alcoi,\nvisitants, menuts i grans,\nescolteu el meu missatge.\nDesde terres molt llunyanes\ncreuant la mar embravida\narribem, seguint l'estel,\na aquesta vall beneïda\ni amagada entre muntanyes.\nI allà, envoltats de pins,\nteixos i carrasques\nenmig de camps farcits\nd'espígol i romer\nels camells ja descansen\na la llum de les antorxes\ni els patges es preparen\nper al 5 de gener.\nUn petit campament\nals peus de la Mariola,\non prompte estaran llestos\ntots els vostres paquets.\nHan portat nines, bicis,\ni molts altres joguets.\nElls a canvi us demanen\nNo tingueu pressa de crèixer,\nper a això ja hi haurà anys.\nEstimeu als amics,\nrespecteu als companys\ni accepteu als que arriben\ndes d'altres païssos\nper fugir de les guerres,\nla violència i la fam.\nAra, deixeu que les burretes\nduguen les vostres cartes.\nAneu-vos-en a casa,\ndormiu, somieu tranquils.\nQue els Reis lligen molt ràpid\ni fan servir la màgia\nper a que demà no falte\nres del que haveu escrit.\nI quan caiga la nit\nper damunt les teulades\nompliu tots els balcons,\nles places i els carrers.\nVeniu tots a veure\nla més gran Cavalcada\nperquè arriben a Alcoi\nSes Majestats d'Orient!\nLes fogueres al Campament Reial van avisar de que els Reis Mags i els seus patges negrets ja estaven instal·lats a la muntanya. Al matí del dia 5 de gener unes 8000 persones van pujar fins al Preventori per a visitar la jaima i les instal·lacions del Campament. Com va ser un acte massiu la recaudació solidària de l'Associació Cultural Samarita ha sigut molt positiva i anirà destinada als centres d'educació especial Tomás Llàcer i Gormaget. Les cues per a veure camells, patges, paquets de regals i burretes van ser immenses i llargues, però va valdre la pena sols per veure l'alegria i el somriure emocionat dels xiquets. La segona edició del Campament Reial ha portat grans sorpreses als xiquets que tenen un bon comportament durant tot l'any.\nI a les 6 de la vesprada del dijous la fastuositat va impregnar els carrers d'Alcoi. Com cada 5 de gener la Cavalcada de Reis Mags va arrancar desde El Camí. La puntualitat de l'estrela, el grup de poble i les danses del Grup Carrascal van ser alabades pels espectadors. Hi ha que recordar que els xiquets esperen impacients a Melchor, Gaspar i Baltasar ja que besar-los els fa molta il·lusió. Però tot el seguici anterior a la carrossa de l'Emissari Reial va ser fantasiós.\nMelchor va ser el primer Rei Mag en arribar saludant desde el seu camell. El fred de la nit no va ser obstacle per a que els xiquets s'aproximaren a ell per a besar-lo. Igual va passar amb el rei Baltasar ja que el rei negre és molt estimat. Gaspar ocupava el seu tercer lloc, com marquen els canons en Alcoi. Els fabulosos trages d'Alejandro Soler deixen veure un cert desgast i seran renovats l'any que ve, però es mantindran en la memòria col·lectiva dels alcoyans per ser els més bonics i adequats que s'han vist mai. Les tres peçes musicals per a cada Rei Mag van ser "L'Entrà dels Reis" de Camilo Pérez Monllor, "Cavalcada de Reis a Alcoi" de José Maria Valls i "Nit Màgica" d'Alfonso Yepes. Enhorabona a la Penya Fontilles, la filà Llana i la Escuderia Pistón pel seu acompanyament i col·laboració amb els Reis d'Orient.\nNo sols la proximitat dels Reis Mags fa especial la Cavalcada d'Alcoi. Els patges negrets que pugen pels balcons també són únics. Els 400 patges aporten realisme a la Cavalcada ja que els xiquets comproven en primera persona com els ajudants de Ses Majestats repartixen els regals. Van de casa en casa pujant amb enormes escales per a entregar els paquets i els xiquets obrin els seus regals en presència dels patges. Un simple vestit negre i el gorret roig són la característica principal dels esperats patges. Ningú millor per a donar els joguets als xiquets.\nAbans de l'Adoració els 3 Reis Mags estaven rodejats d'una multitud que s'apropava a ells, però quan va sonar el "Haleluya" de Haendel la Plaça Espanya es va quedar a fosques i Melchor, Gaspar i Baltasar van tindre el camí lliure per a arribar al pessebre. La Sagrada Família va veure de ben prop com els monarques s'agenollaven davant el Jesuset per a entregar-li or, encens i mirra. La música es sentia desde els altaveus mentre les campanes de l'Església de Santa Maria repicaven. El castell de focs artificials, les bengales del públic i la parsimònia dels Reis Mags van fer que tot Alcoi s'emocionara. Una estampa que es repeteix tots els anys sense variacions però que manté la seua bellesa natural. L'Adoració és el moment culminant de la Trilogia dels Reis Mags i es cuida al detall per a que Alcoi continue sent la ciutat del Nadal. Amb el final de l'Epifania toca esperar fins 2018 per a una nova visita dels Reis Mags d'Orient.\nPublicado por ALCOYANIA 2 en domingo, enero 08, 2017 No hay comentarios:\nL'ARRIBADA DELS REIS D'ORIENT A ALCOI\nQue té Alcoi per a que els Reis Mags passen per aquestes muntanyes tots els anys? Som especials i per això ens regalen il·lusions i joguets? Hi han moltes preguntes però la màgia no té respostes. Apropar-se a Alcoi a principis de gener és viure la màgia del Nadal en primera persona. Per l'ambient i sobretot per la Festa dels Reis Mags, formada per "Les Pastoretes", "El Bando" i "La Cavalcada dels Reis d'Orient".\nEl dia 26 de desembre es va iniciar la Trilogia dels Reis Mags amb l'alegria de "Les Pastoretes". La següent desfilada serà aquesta vesprada. Cada 4 de gener els alcoyans tenim una cita amb "La Burreta", un acte que de forma oficial s'anomena "El Bando". Els xiquets i xiquetes han de llançar les seues cartes a les bústies que transporten les burretes. L'Emissari Reial farà l'anunci amb un text escrit pel periodista de Dani Moltó.\nNo hi ha que oblidar que el Tio Piam anirà recitant el seu pregó pel centre d'Alcoi a partir de les 18:30 hores. El Tio Piam està sempre acompanyat del Grup de Danses Carrascal i els personatges del Tirisiti. Tots ells s'uniran a l'acte del Bando, datat en 1923, que comença a les 19:00 hores a la Font Redona.\nEls missatges amb les peticions i tot el que demanen els xiquets serà llegit pels 3 Reis Mags per la nit, quan les antorxes estiguen enceses. Pel matí del dia 5 de gener estarà obert el Campament Reial. Podrà ser visitat al Preventori gràcies a l'Associació Cultural Samarita. Són els impulsors d'aquesta iniciativa amb fins solidaris. Degut a l'èxit de l'any passat s'ha organitzat millor l'accés al Preventori i s'evitaran les cues per a agafar l'autobús fins la muntanya.\nLa CXXXII Cavalcada de Reis Mags d'Alcoi eixirà a les 18:00 hores desde la part alta de la ciutat. Els carrers del recorregut són: El Camí, Sant Nicolau, Plaça Espanya, Sant Llorenç, Avinguda País Valencià, Pont de Maria Cristina, Passeig de Cervantes, Alzamora, Pont de Sant Roc i principi de l'Alameda. El 5 de gener de 2017 serà un dia fantàstic per a tots els alcoyans i visitants. A part de ser la Cavalcada més antiga d'Europa, també està declarada d'Interès Turístic Internacional. A més a més els patges pujant pels balcons sols es poden veure así.\nL'Adoració a la Plaça Espanya està prevista per a les 20:30 aproximadament. La eufòria col·lectiva es dispara al mateix temps que un castell de focs artificials. Sona "Haleluya" de Haendel, la famosa melodia del "Mesías" mentre els Reis Mags s'apropen al Naixement Vivent. Melchor li entrega or al Jesuset, Gaspar li entrega encens i Baltasar mirra. Els 3 obsequis representen al fill de Déu: Or com a rei, encens com a déu i mirra com a home. Els espectadors albergats a la Plaça Espanya podran encendre bengales per a fer més espectacular l'Adoració.\nEls 3 Reis Mags d'Orient seguiran el seu ordre original a Alcoi. En aquesta ciutat, que va fer una Cavalcada per primera volta en 1866, els 3 Reis Mags van en un ordre diferents al de la resta d'Espanya. Primer el blanc, desprès el negre i per últim el marró, tal i com ja van fer fa 150 anys. Nombroses entitats d'Alcoi volen participar en la Cavalcada i acompanyar als savis i erúdits monarques. Per això cada any es designen 3 associacions socials per a treballar desinteressadament al costat dels 3 Reis d'Orient.\nLa Penya Fontilles ajudarà en 2017 al Rei Melchor.\nLa filà Llana ajudarà en 2017 al Rei Baltasar.\nLa Escuderia Pistón ajudarà en 2017 al Rei Gaspar.\nEl regidor de Festes, Raül Llopis, ha presentat una proposta per a que el pròxim any Alcoi tinga una il·luminació pròpia per al Nadal. Els problemes amb la decoració de llums en varies zones de la ciutat han portat a prendre aquesta cara però bona decisió. El disseny de la nova enramada s'ha creat de forma unilateral. El fet de que sols hi haja uns proposta bastant pobra ha generat nombroses crítiques. S'hauria de buscar un disseny més adequat per al Nadal d'Alcoi, amb elements singulars. L'únic dibuix significatiu de la futura enramada és la silueta d'un rei mag pujat al camell. La proposta s'ha de perfeccionar per a que el pròxim any Alcoi tinga una il·luminació especial. El disseny ornamental de l'enramada recrea la coneguda Casa del Pavo, un edifici modernista situat al carrer Sant Nicolau. Les llums seran de tecnologia Led de distints colors i l'estructura serà lleugera. La noticia d'una enramada específica per a Alcoi ha causat expectació i s'esperen els resultats per a l'any que ve. Desitgem que en aquest any es millore el disseny per a que siga més bonic i espectacular. La il·luminació de Nadal creada expressament per a Alcoi ha de ser digna de la Cavalcada i tindre uns arcs característics del Nadal. Si l'enramada no té un disseny viu i contundent seria millor que continuarem tenint cada any unes llums de Nadal precioses, encara que no foren 100% d'Alcoi.\nDe moment toca disfrutar de la visista de Ses Majestat els Reis d'Orient. En la Cavalcada participaran 2000 persones i molts animals, destacant els 3 camells. La televisió comarcal TVA Aitana, TV Mediterráneo i la cadena nacional 13TV retransmetran l'acte en directe. Melchor, Gaspar i Baltasar passaran per Alcoi, com fan desde fa 132 anys, per a repartir amor, alegria i pau per a aquest 2017. Que vinguen carregats!!!\nPublicado por ALCOYANIA 2 en miércoles, enero 04, 2017 No hay comentarios:


espeleobloc: Miretades espeològiques (2)\nMiretades espeològiques (2)\nA la pràctica de les exploracions espeleològiques és molt convenient dur sempre, com mínim, un ull obert... i si n'hi han esbarzers, amb més raons ...\nPer poc que podeu, porteu als avencs als nens i també als amics de la colla d'anar a sopar junts, així se'n recordaran de vosaltres, amb molta estimació, tota la vida\nENDEVINALLA Nº 3\nTot espeleòleg ha de tenir la seva cultureta que s'ha d'anar enriquint amb la lectura de bons llibres sobre el tema.\nUs presento una de les pàgines més importants que s'han escrit mai i que va donar la volta al món al publicar-se en molts idiomes.\nEN QUINA PUBLICACIÓ?\n2. Suplemento del Pais Ano\n4. Selecciones del Reader's Digest\n6. Cavernes & Cavin.es\n7. Nasional Geogràffiti\nENDEVINALLA Nº 5\nL'espeleobusseig sempre ha estat una de les activitats més arriscades de l'espeleologia, però també ha fet gaudir als seus practicants unes sensacions irrepetibles i obtenir uns resultats que sense ells no s'haurien assolit.\nQuins van ser els primers a passar un sifó, al territori estatal, utilitzant escafandres autònomes?\n1. Miret & Canela\n2. Smith & Benson\n3. Morgan & Comas\n4. Subils & Sabaté\n5. Martel & Casteret\n6. Admetlla & Ballester\n7. Dom & Perignon\n8. Anglada & Civis\nNOTA, Per evitar suspicàcies, també donaré com resposta correcta els noms dels dos espeleo que surten a la foto que no són cap de les parelles esmentades\nENDEVINALLA Nº 9\nJo també em trobo molt sensibilitzat per la tradició cristiana - catòlica - catalana de deixar naixements als avencs, amb la fe d'esperar que ells sols pugin al cel, suposo que deu ser per això que no els treuen mai. L'arbre de Nadal, el Père Nöel i el Mac Dones, em sembla que no els superen. Així que us lliuro una mostra d'una obra d'art feta per companys espeleòlegs que, potser, us poden recordar les cares d'alguns coneguts\n(1975) Tuta de Bor, galeria Canela (GGG-GEB). Inici de les obres de desobstrucció amb perforadores manuals (pic i pala). Ja s'han buidat quinze metres i continua, buidant-se! A la foto en Jaume Ferreres, fotografia Diego Ferrer\nENDEVINALLA Nº 11\nDurant bona part de la dècada dels anys 50 i ben entrats els 70 les escales foren el principal element de progressió vertical. Amb les tècniques sols corda quedaren devaluats els avencs petits, ja que en menys material i persones es podien assolir avencs més fondos. Va ser l'època de més afluència d'espeleòlegs, ja que la inversió de diners fora mínima. Apart del casc i la il·luminació, amb dos mosquetons i una baga de 4 m es feia prou. La foto és de la Bufona de quan es va arribà als 500 m l'any 1973\nON SÓN TOTS ELS MILERS DE METRES D'ESCALA QUÈ ES FER-EN SERVIR?\n1. A la panxa del bou\n2. A la ferralla\n3. Reciclats a les finestres de les cases\n4. Repartides entre fetitxistes\n5. A la memòria històrica\n6. Als avencs més grans com un homenatge als seus exploradors\n(1972) A León, tornant de Picos de Europa. A l'època per fer aquest viatge en transport públic es trigaven dos dies. Tren fins a Lleida, altre a Santander, fins a Cangas de Onis en carrilet i a Covadonga en bus. A la tornada vam baixar per la Canal de Trea fins a Caín, en un Landrover-bus fins a Posada de Valdeón, tren León i Burgos\n(1972) Avenc de l'Esquerrà. Pintures parietals esquemàtiques post llevantines\nENDEVINALLA Nº 13\nTancament de cavitats\nA la primera assemblea d'espeleòlegs, Saragossa 1908, fa més de cent anys, es va votar una proposta per a tancar les cavitats. El resultat, unànime de la votació, va ser si. A l'actualitat la norma continua vigent.\nPER A QUÈ ES VA TANCAR AQUESTA CAVITAT?\n1. Per a que no entrés en Casteret\n2. Per a que no sortís en Casteret\n3. Per a que no es portesin les formacions estalagmítiques\n4. Per fer-la servir de presó clandestina\n5. Per amagar un tresor\n6. Per fer pagar a l'entrada\n7. Per a que ningú es fes caca a dins\n(1977) Avenc Arcada Petita (desaparegut per l'abocador de Begues-Garraf) L'amic Joan M. Urquiza\n(1973) B-2 Sumidero del Gurrundué, Escuain. A l'època ja procuràvem insta-lar prevenint augments sobtats de cabdal, però no sempre ho podien aconseguir. La foto me la va fer en Canela\nCueveroFelix 25 d’abril de 2016 a les 14:31\nDeberia Usted pensar eso de Espeleo-anécdotes.\nHay algo de real en cada una :-)\nRafel Solanas 26 d’abril de 2016 a les 20:29\nBon divertimento, les meves solucions: a la endevinalla 3*, el n*4 selecciones del Reader's Digest; a la 5, el n*6 Admella & Ballester, ( o potser n* 4 El malograt Subils & Sabate; a la 11, voldria que fos la n*4 repartides entre feixistes; a la 13, el n* 2 perquè no sortís en Casteret, (4).\nVaig a veure si trobo la primera part.


AITC.- Decret núm. 2019-0003541.- Acceptar la justificació presentada per diversos ajuntaments i reconèixer les obligacions corresponents a la despesa derivada de la subvenció concedida del PAM 2018. 28/08/19\nAITC.- Decret núm. 2019-0003537.- Acceptar les sol·licituds de lliurament previ a la justificació presentades per diversos ajuntaments de les subvencions concedides del Pla d'Acció Municipal (PAM) 2019, Programa de despesa corrent. 28/08/19\nAITC.- Decret núm. 2019-0003532.- Acceptar la justificació presentada per l'Ajuntament de Tivissa i reconèixer l'obligació corresponent a la despesa derivada de la subvenció concedida del Pla d'Acció Municipal (PAM) anualitat 2018. 28/08/19\nAITC.- Decret núm. 2019-0003535.- Acceptar la justificació presentada per l'Ajuntament de Torredembarra i reconèixer l'obligació corresponent a la despesa derivada de la subvenció concedida del Pla d'Acció Municipal (PAM) 2017. 28/08/19\nAITC.- Decret núm. 2019-0003480.- Acceptar la justificació presentada per l'Ajuntament de la Vilella Alta i reconèixer l'obligació corresponent a la despesa derivada de la subvenció concedida del PEXI 2018. 26/08/19\nPàgina 70 de 82\nS´estan mostrant 1.381 - 1.400 de 1.622 resultats.


El marisc més afrodisíac i els essencials per fer una bona paella\nFoto: Pexels | Vídeo: Marc Ortín i Raquel Sánchez\nBarcelona. Dissabte, 21 d'agost de 2021. 05:25\nActualitzat: Dijous, 2 de setembre de 2021. 14:03\nDesprés d’unes setmanes recorrent els passadissos del mercat de la Boqueria amb la doctora Montse Folch, nutricionista i dietista, arribem a la fi del camí. La darrera parada on ens aturem una estona és la peixateria del Jaume, Peix Ripoll i Estera. Amb ell i amb la doctora Folch descobrirem les propietats que aporta el peix blau, el peix blanc i el marisc al nostre organisme.\nPer què generalment ens costa més el peix que la carn? “Imagino que per l'olor, el sabor, les textures i per les espines, sobretot”, explica el peixater de la Boqueria, que diu que ell, per a la mainada, els treu totes les espines per fer-los més fàcil la ingestió. D’altra banda, la doctora Folch en destaca la festivitat: “El peix i el marisc tenen un component festiu perquè requereixen molt de temps per preparar-los i, després, també a la taula quan es menja”.\nQuant n’hem de menjar?\n“La recomanació de peix blau seria d’entre dos i tres cops a la setmana, igual que el peix blanc”, apunta la doctora i nutricionista Montse Folch sobre el consum que n’hem de fer. La dietista sap que, de vegades, la mandra de cuinar-lo fa que l’esquivem de la nostra planificació setmanal, però explica com n’és de simple fer-lo “al forn, o inclús el pots posar al mateix microones”.\nPel que fa al peix blau, on trobem els seitons, les sardines, etc., la doctora en destaca la quantitat de calci que ens aporten a l'organisme, un factor a tenir present. “El peix blau és ric en omega 3, juntament amb el fòsfor, i és molt bo per a les persones que estudien o per a la gent gran, per donar-los energia”, relata la nutricionista.\nEl marisc, un plaer per al paladar i afrodisíac\nSeguim el recorregut per l’aparador de la peixateria i parem davant el taulell de gambes i escamarlans. “El marisc ens aporta molt zinc, minerals i et dona aquell puntet afrodisíac”, exclama la doctora Folch, que afegeix que és com prendre’s una pastilla de vitamines o minerals com a suplements que t’aporten energia. “Deien, deien, deien que Napoleó es menjava 40 ostres abans de les seves trobades amoroses!”.\nAbans d’acabar el recorregut, la doctora fa una breu referència a les propietats del salmó —com vam explicar-vos en aquest article— i acaba amb un apunt important: “La persona que pugui menjar peix fresc, que potser és una mica més car, està molt bé, però s'ha de tenir en compte que el peix congelat conserva les mateixes característiques nutricionals”. I afegeix: “Pot ser que congelat perdi les característiques organolèptiques: el gust, el color, l'olor... Però nutricionalment és el mateix”.\nAbans d’acabar la ruta que aquest estiu ens ha portat a conèixer bona part de les parades de la Boqueria amb la doctora i nutricionista Folch, en Jaume, el peixater, ens diu que ara és bona època per al peix blau. “Trobem bons seitons, bones sardines... i és un peix molt saludable i recomanat per al colesterol”. D’aquí que sigui dels productes que tenen més tirada entre els clients, juntament amb el marisc, “ara a l’estiu agrada fer arrossos, fideuàs, mariscades, segurament és el que venem més!”, conclou el peixater.\nEls essencials d’una bona paella de marisc\nEn Jaume, el peixater de la Boqueria i expert en paelles, ho té clar: “En una bona paella de marisc no hi pot faltar la sèpia, la gamba, l’escamarlà, els musclos i les cloïsses”. Uns ingredients, explica l’expert, que pots combinar com vulguis, però que, generalment, no hi poden faltar!\nLa doctora Montse Folch és llicenciada en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona i té un màster en Nutrició i Dietètica. També ha fet un curs de Nutrició i Dietètica al departament del Dr. Corones i un curs de Terapèutica homeopàtica per a metges al Centre d'Ensenyament i Desenvolupament de l'Homeopatia.\nActualment, la doctora Folch té la consulta de nutrició i dietètica com a membre associada al Centre Mèdic Teknon, és membre vocal directiva de L'Acadèmia Catalana de Gastronomia i Nutrició i ha participat com a ponent en diversos congressos nacionals i internacionals en l'àmbit de la nutrició.\nFolch va publicar el seu primer llibre l'any 2000, La dieta de la Dra. Folch (Editorial Martinez-Roca, 2000) i des de llavors ha fet altres publicacions com Menja bé, viu millor (Editorial Llaura, 2006); El mètode de la Dra. Folch (edició en castellà Styria, 2007; trad. catalana Columna, 2008); Zumoterapia para tu salud (Editorial Styria, 2009); Frutoterapia (Editorial Paidós, 2014); L'enzim mediterrani (edició en castellà Planeta, 2014; trad. catalana Columna, 2014; trad. portuguès, 2015); La dieta de los colores (Editorial Grijalbo, 2017) i 100 mites de l'alimentació (Editorial Cossetània, 2020).


Butlletí número 866 (dimarts 24/09/2013) - Continguts triats i enviats per Eugeni S. Reig i Xavier Marí\n2) Eugeni S. Reig - El nom de la llengua dels valencians\n3) Ferran Suay - La insòlita novel·la de Joan-Carles Martí i Casanova\n4) Exposició «Imitador del foc. Bartomeu Rosselló-Pòrcel i la Residència d'Estudiants de Catalunya (1930-1938)»\n5) Mor el gran humanista Martí de Riquer\n6) Eurodiputats balears, bascos i catalans denuncien la política lingüística de Bauzà\n7) Edicions Bromera\nPublicat en el llibre 500 raons per parlar català, de David Pagès i Cassú (CCG edicions, Girona, 2011, pàg. 100).\n327. Precisament perquè és l'única cosa que ens defineix, l'única que ens permet garantir la nostra pervivència col·lectiva, el català és un bé preuadíssim que cal defensar a tota hora. I la defensa de la llengua requereix enfortir el seu prestigi social. Ens cal prestigi social perquè tots els que viuen entre nosaltres vulguin parlar català. Això no s'aconsegueix a garrotades, cosa que, per cert, ningú no pretén. Aprendre una llengua de gran requereix un esforç important i utilitzar-la correctament, un d'encara més gran. Els mitjans de comunicació hi ajuden, però cal tenir-ne ganes. Cal estudiar, cal superar vergonyes i temors, cal trencar moltes barreres de vidre\nPer fer tots aquests esforços, cal la certesa de la recompensa. I la recompensa es visualitza en el prestigi social de la llengua.\nArticle publicat en EL PUNT AVUI dilluns 23 de setembre del 2013\nRessenya publicada en el diari digital NÚVOL dimarts 17 de setembre del 2013\nExposició «Imitador del foc. Bartomeu Rosselló-Pòrcel i la Residència d'Estudiants de Catalunya (1930-1938)»\nDes de dia 5 de setembre al dia 31 d'octubre, el Consell de Mallorca acull l'exposició «Imitador del foc. Bartomeu Rosselló-Pòrcel i la Residència d'Estudiants de Catalunya (1930-1938)» al Centre Cultural la Misericòrdia de Palma.\nL'exposició romandrà oberta de dilluns a divendres d'11 a 14 h i de 17.30 a 20.30 h. Els dissabtes, d'11 a 14 h.\nPublicat en el diari ARA dimecres 20 de novembre del 2013\n(dijous 19 de setembre del 2013)


Holiday home Hare-Hop H- 1556 Blokhus Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Hare-Hop H- 1556\nDissenyat tant per oci com per negoci, Holiday home Hare-Hop H- 1556 està situat idealment a Blokhus; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Hare-Hop H- 1556 asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Holiday home Hare-Hop H- 1556 és una selecció idònia per a la vostra estada a Blokhus.


Parlem de teatre - Obres de teatre per a tots\nAleix FM Febrer 15, 2020 Febrer 15, 2020 Uncategorized\t0\nAmb la finalitat de de deixar constància dels llibres que vaig llegint, faré una mena d'índex d'autors i títols: Les generacions espontànies, de Mar Bosch Oliveras.- L'Eva ha d'anar a una entrevista de feina, però té la impressió que no li anirà bé. És per això que prefereix mirar la seva\nAleix FM Juny 3, 2019 Juny 3, 2019 Llibres\t0\nEva , Blanca, Marta i Teresa: tres estels de primera magnitut. Que la literatura catalana està vivint una època excepcional és un fet conegut pels amants de la lectura, catalans i estrangers, i com a lector l'estic gaudint de manera apassionant. Autors de totes les edats, de tots els sexes, de\nPROSCENIO TEATRO – LA CELESTINA ATENEU UNIÓ – COLÒNIA GÜELL Diumenge 31 de març de 2019 Direcció Jone Arteagoitia Iluminació i so Andrea Martínez i Ferran Ràmia Celestina Olga Abuín Melibea Neus Soler Calisto Eduardo Méndez Elícia Leticia Aparicio Areúsa Laura Mateu Smpronio Pol de la Rosa Pármeno Toni Sánchez Macarrilla Lucrecia Jone Arteagoitia Obra atribuída a Fernando de Rojas Proscenio Teatro ens ha\nAleix FM Març 12, 2019 Març 12, 2019 Llibres\t0\nAquesta llista va per ordre alfabètic sense tenir en compte els articles. Així, per exemple, La nevada del cucut anirà per nevada i no per La. 4321 de Paul Auster.- Diverses versions de la vida d'un jove americà durant els anys seixanta i setanta del darrer segle. Agustí Vehí-Torn de Nit.- Malifetes,\nAleix FM Novembre 4, 2018 Novembre 4, 2018 Comentari obres llegides\t0\nBLANCA BUSQUETS – LA FUGITIVA Proa 275 pàgines Blanca Busquets ha escrit un llibre meravellós sobre la vida d’una dona que de petita pateix l’incest del seu pare i la marca durant tot el seu futur. Malgrat això, les coses li van relativament bé, molt bé si parlem en termes econòmics, no tant\nAleix FM Novembre 3, 2018 Comentari obres llegides\t0\nPEP PUIG - ELS METECS Editorial Empúries 355 pàgines Pep Puig ens parla d’una colla d’amics casats, amb fills i la majoria divorciats, que es coneixen a partir de portar i anar a recollir els fills a escola. Coneguts que s’acaben fent amics a mesura de fer cafès als bars del costat de\nAleix FM Novembre 3, 2018 Novembre 3, 2018 Comentari obres llegides\t0\nPAOLO COGNETTI LES VUIT MUNTANYES Traducció Xavier Valls i Guinovart. Editorial Navona 287 pàgines El pare d’en Pietro era un muntanyenc solitari que era feliç a les cotes altes, just quan s’acaben els boscos i comencen els prats i la roca La seva mare també estimava la muntanya, però ella preferia més els boscos, els\nSELECCIONS DE LA CUA DE PALLA AMB LA POR AL COS, de Margaret Millar Traducció de Rafael Tasis Edicions 62 185 pàgines Jo vaig descobrir els llibres de La cua de palla quan estava fent el servei militar obligatori a la colònia espanyola de Ceuta, allà pels anys setanta quan els mèrits principals per prosperar\nELS ULLS DELS HOMES MENTIDERS de Jordi Coca Editorial Comanegra S.L. Col·lecció Matar el monstre 202 pàgines Jordi Coca ens ofereix un llibre espectacular sobre els anys seixanta a la Barcelona gris i claustrofòbica quan el franquisme perseguia amb mà de ferro totes les intencions democratitzadores impulsades sobretot pels estudiants universitaris. Un xicot de casa\nLA FORÇA D’UN DESTÍ de Martí Gironell Columna Premi Ramon Llull 316 pàgines Martí Gironell ens explica que en Jean León va ser el propietari i chef del restaurant La Scala de Santa Mònica, Califòrnia, el lloc on hi anaven els artistes de cinema més cotitzats dels anys seixanta i setanta (James Dean, Rock


El col·leccionista de vies: Via NORMAL a l'Agullola de Rupit, deu anys després. Collsacabra\n1er llarg: III, II i I, neta d'assegurances i uns 25 metres\n2on llarg: V-, IV i III, un químic i uns 15 metres\nComencem el llarg per una fissura vertical i per placa, on de seguida podrem assegurar-nos en un anclatge químic i fent un petit pas a l'esquerra seguirem a munt per placa un xic bruta. Podem assegurarnos en sabines, tot seguit, ens barrarà un mur vertical on hi ha una instal.lació de ràpel. No he muntat reunió per ser un lloc incòmode. Flanquegem a la dreta fins un replà amb un arbre enorme i mig mort. Llarg curt on trobarem la màxima dificultat de la via.\n3er llarg: III, IV+, III+, IV i III, dos químics, un pont de roca, un tac en mal estat i una baga en una sabina i uns 30 metres\nPels descens, sota el meu criteri, millor fer dos ràpels, un d'uns trenta metres fins la instal.lació que hem trobat al costat de la R2 i després un altre, també d'uns trenta metes fins la base de l'agulla. anar amb cura de que no se'ns enredin les cordes en la multitud de branques i arbres que hi ha en tot el recorregut.\nPublicado por Joan Prunera en 7:33 p. m.\nGuillem Arias 24 de juliol de 2017 a les 17:47\nTe adjuto la descripcio del camí per arribar al peu de La "Arnau Oleguer"\nJaumegrimp 27 de juliol de 2017 a les 20:35\nEnhorabona Joan i companyia ! mai he escalat per aquestes contrades i la teva piulada me n'ha fet entrar ganes.\nquimet 10 d’agost de 2017 a les 11:01\nÉs increïble com passa el temps!!\nJa fa deu anys que, sense a penes informació i emportats per les ganes d'aventures, ens vàrem decidir a fer aquest monòlit que ens crida des de Rupit.\nDel cim, gaudirem d'unes espectaculars vistes sobre les Guilleries i el Collsacabra.\nMontserrat - Els Ecos (21)


Les dretes fan servir Catalunya per fracturar Espanya (Editorial)\nLes dretes fan servir Catalunya per fracturar Espanya\nDesprés de pactar a Andalusia, PP, Cs i Vox es manifestaran junts diumenge a Madrid\n3 min. Barcelona 06/02/2019 20:54 Traduccions: Cat Eng\n651x366 Teodoro García Egea i Pablo Casado, a la reunió del comitè executiu nacional del PP / EFE Teodoro García Egea i Pablo Casado, a la reunió del comitè executiu nacional del PP / EFE\nEn política no val tot, perquè aquesta estratègia sol tenir conseqüències nefastes. Tot i això, la dreta espanyola, dividida en tres faccions però unida en la seva obsessió per fer fora Pedro Sánchez de la Moncloa, ha decidit saltar-se els límits del més mínim sentit comú i convocar una manifestació conjunta aquest diumenge a Madrid contra el president del govern espanyol. Es tracta d'una tàctica, la d'agitar el carrer, que la dreta, llavors només el PP, ja va assajar contra Zapatero en el període 2004-2010. Però ara hi han afegit un grau més de tensió, ja que s'acusa directament Sánchez d'haver comès "alta traïció". I per què? Doncs per haver acceptat que en la taula de partits que ha de dialogar sobre Catalunya hi hagi una figura que s'ha convingut a denominar 'relator'.\nD'entrada cal dir que tant el PP com Cs menteixen, ja que no és cert que la Moncloa hagi acceptat la figura d'un mediador internacional, tal com reclama el president Torra, sinó només un relator, és a dir, algú que doni fe del diàleg i en certifiqui els avenços. Aquest dimecres el govern espanyol, per boca de la vicepresidenta Carmen Calvo, va precisar que aquest relator no participaria en les reunions bilaterals Estat-Generalitat sinó només en la taula de partits catalans. No hi ha, doncs, cap mediador. Però el que uns –els independentistes– veuen com un gest insuficient, els altres –la dreta espanyola– ho veuen com una humiliació i una rendició.\nL'agitació del carrer, però, és un bumerang que se'ls pot acabar girant en contra a Casado i Rivera. Poc després de l'anunci, Vox, el tercer en discòrdia, es va afanyar a afegir-se a la manifestació. No cal ser gaire clarivident per endevinar que l'extrema dreta intentarà monopolitzar la manifestació de diumenge i convertir els líders del PP i Cs en simples comparses. Després que pactés el govern andalús, l'aliança es pot certificar diumenge amb la imatge de Casado, Rivera i Abascal junts, una fotografia que només beneficia els ultres, ja que a defensors de la unitat d'Espanya no els guanyarà ningú.\nNo s'ha de descartar que l'estratègia de la tensió i la crispació acabi donant resultats a la dreta. Però a quin preu? ¿Al preu de considerar tots els ciutadans espanyols que no combreguen amb les seves idees sospitosos de traïció i mals espanyols? La fractura que estan obrint, i que revifa el fantasma de les dues Espanyes de Machado, serà molt difícil de recosir. Es parla molt de la fractura social a Catalunya pel Procés. Però què passa amb la fractura que està provocant la dreta dins mateix d'Espanya?\nMentrestant, a Catalunya creix la sensació de llunyania i incomprensió davant el que passa a Madrid. És tan exagerat, tan impostat, el to que gasten Casado i Rivera amb Catalunya que pot induir a pensar que tot plegat no té cap importància, que tot és teatre. Per desgràcia, però, sí que en té. La tríada PP-Cs-Vox està articulant un front reaccionari que pretén esborrar la diferència catalana. I l'independentisme hauria de ser ben conscient d'aquest perill.


Llíria oferix la seua solidaritat al poble mallorquí de Sant Llorenç\nL'alcalde de Llíria, Manolo Civera, ha oferit a les institucions balears – en nom de tot el poble de Llíria – el suport de la localitat per "la terrible situació que s'està vivint al poble mallorquí de Sant Llorenç de Cardassar", com a conseqüència de les greus inundacions causades per les pluges torrencials.\nEl primer edil ha transmès també el condol de la capital del Camp de Túria per les víctimes mortals de la tromba d'aigua. "Els edetans i edetanes compartim el dolor que están vivint estos dies a la localitat mallorquina i hem volgut transmetre tota la solidaritat del poble de Llíria amb les víctimes i els seus familiars".\nEn este sentit, l'alcalde edetà ha oferit tota la col·laboració necessària per fer front a la tragèdia. "Llíria és un poble solidari i, com no podia ser d'una altra manera, estarem al costat de l'Ajuntament de Sant Llorenç de Cardassar i de les administracions balears en tot allò que necessiten. Sabem que són moments molt difícils, però volem fer-los saber que compten amb tots nosaltres; tenen tot el nostre suport".


El plat blanc: 2011\nPublicat per El plat blanc a 18:24 10 comentaris:\nDijous vaig assistir a la classe de cuina de nadal de la Mireia Carbó. Va fer tres plats: coca de gambes, canelons i mousse d'avellana. Tots tres són molt interessant per mi.\nFeia temps que tenia ganes de fer canelons tradicionals seguint tots els passos però mai acabava de decidir-me. Trobava que la seva elaboració era molt llarga, havia tingut problemes en omplir els canelons, en bullir la pasta en fi que no ho acabava de veure-ho clar.\nDesprés de veure els de la Mireia ja no tenia excusa i dissabte m'hi vaig posar. Aquí els teniu. Llàstima que no els pogueu provar perquè queden... tant i tant.... bons que mai més en podré menjar d'altres.\nINGREDIENTS per a 25 a 30 canelons aprox\n- Un paquet de pasta per a canelons\n- 1 pit de pollastre sense os ni pell\n- 1 cuixa de pollastre desossa i sense pell\n- 300 g de carn de vedella en un sol tros (jarret, rodó, cualata de l’espatlla)\n- 250 g de carn de porc (del coll o llom de dos colors)\n- 2 tomàquets pelats i sense llavors\n- 4 grans d’all pelats\n- 100 ml de vi ranci o brandi\n- 50 g de foie gras del bo\n- sa i pebre\n- ¾ litre de llet\nTalleu a daus totes les carns.\nNetegeu , peleu, traieu llavors i talleu totes les verdures.\nPoseu la carn i les verdures en una safata que pugui anar al forn, amb un pessic de sal, pebre i un bon raig d’oli ‘oliva.\nCoeu-ho al forn ja calent a 10 ºC durant una hora aprox, de tant en tant feu una remenada. Passat aquest temps, afegiu-hi el brandi i continueu la cocció 30 minuts més.\nUn cop fora dl forn , barregeu-hi el pa remullat amb la llet i el paté. Tritureu-ho amb l’ajut d’un robot de cuina.\nBullir els canelons i farcir-los amb una mànega pastissera.\nEn una cassola, desfeu la mantega i la farina. Sense parar de remenar , aneu afegint-hi la llet ( no cal escalfar-la) i aneu remenant-ho fins que lligui i quedi una salsa fina. Tasteu-la i rectifiqueu de sal i pebre.\nCobriu els canelons amb la beixamel, poseu-hi el formatge el damunt i gratineu\nLa Mireia mentre preparava els canelons ens deia : " la família us dirà: aquest any si que han sortit bé els canelons" i jo li dic : "Mireia tens tota la raó".\nPublicat per El plat blanc a 19:03 10 comentaris:


Donnem: petites aportacions per a grans projectes\nL'Internauta parla amb Raül Castanyer, impulsor d'una nova plataforma de microfinançament valenciana\nJa fa anys que les plataformes de micromecenatge són una realitat ben arrelada. I n’hi ha de totes menes: des de la principal referència mundial, Kickstarter, fins a la més coneguda del nostre país, Verkami, especialitzada a finançar projectes de l’àmbit cultural. El cofundador de The Pirate Bay, Peter Sunde, es va inventar el 2010 Flattr, un sistema que permet als usuaris de fer microdonacions mensuals a webs que els agradin. I fa dos mesos a València es va estrenar Donnem, una nova opció que distingeix els conceptes de micromecenatge (o ‘crowdfunding’) i microfinançament: si el primer vol assegurar que un projecte concret pugui veure la llum, el segon fa un pas més i intenta aconseguir que entre molta gent, per un euro o més cada mes, les organitzacions que porten a terme projectes puguin cobrir les seves necessitats. En parlem amb Raül Castanyer.


Estem a l’estiu i això significa sobretot i a Espanya FESTA: festes locals i patronals, de platja, discotequeres, commemoratives, concerts, concentracions humanes als carrers, etc. Festes de cos, de música, de pèrdua de mesura i de consciència, de vegades.\nEns acabem d’adonar que la cultura de la violació com a festa masculina està instal·lada amb “normalitat” a tot arreu i és possible que alguns nois estrangers vinguin aquí de vacances atrets per aquestes festes estiuenques que, a més de ser molt divertides, són també permissives respecte els actes de violació contra les que viuen i fan festa aquí, a qualsevol poble o ciutat, en qualsevol carrer o plaça.\nEstem al juliol i recordem què va passar a sanfermines fa tres anys, però no hem d’oblidar que després de tres anys d’injustícia, per fi tenim una sentència que qualifica de horrible l’acte de violació col·lectiva intencionada, no banal, divertit o inconscient.\nCom vivim des de sempre en una cultura de la violació, els homes es poden permetre sentir desig indiscriminat per qualsevol cos sexualitzat de qualsevol dona i executar en solitari o en grup, amb o sense testimonis presencials; els homes, fins ara, creien que això era un simple atac contra l’honor (el de les dones sempre ha estat en dubte) i no un atemptat contra les persones i la seva llibertat sexual. Com els nois segueixen creixent i veient escenes sexuals violentes normalitzades, el que volen és repetir-les, pensant que les víctimes del seu crim no senten ni pateixen, no només fàstic i dolor físic, sinó conseqüències psicològiques i confusió mental, que arrosseguen durant bona part de les seves vides, davant el permanent dubte de si, en últim extrem, van consentir.\nL’assumpte de la violació és cosa d’homes i són ells els que han de posicionar-se clarament en contra, col·lectivament i amb tota classe d’instruments al seu abast: manifestos, llibres, articles, audiovisuals, publicitat, accions col·lectives visibles i fins a simples converses entre amics, coneguts o familiars.\nÉs cert que molts avui dia no són subjectes actius de violacions, però molts més són subjectes passius i còmplices: no es pronuncien, no reaccionen, no fan ni diuen, miren a una altra banda o, fins i tot, sospiten de la paraula denunciant de les dones víctimes.\nLa veritat és que cal trencar dràsticamante una acció patriarcal que tenia patent de cors: en les famílies, al veïnat, en els entorns ciutadans o familiars i professionals, en els gimnasos, a les platges.\nQue les dones hagin adoptat formes d’estar, vestir-se i presentar-se atrevides i, en altres temps anomenades “descarades”, no vol dir en absolut que vagin anunciant jornada de portes obertes per tot arreu. La majoria de les joves adopten una estètica de nuesa que, en ser tan generalitzada, no parla de cap actitud sexualment provocadora, sinó d’una moda per a l’estiu.\nI una altra cosa és que hem d’aconseguir desterrar aquesta idea masculina i acceptada socialment que el sexe “una miqueta” forçat té més gràcia i procura més plaer. Les adolescents i les joves són objecte de desig masculí, sense discussió, però també ho són dones d’altres edats, pel sol fet de ser dones. I, per això, els nois i els nens han d’aprendre que els seus iguals, les noies i les nenes, tenen uns genitals penetrables pels genitals penetradors, que són governats per elles mateixes.\nLa cultura de la violació no apel·la al desig sexual masculí irresistible, sinó que enllaça amb les relacions desiguals de poder entre els sexes. I això no està eradicat, ni molt menys.\nMentrestant, anem posant pegats, inundant les nostres festes de punts violeta i whatsapps d’ajuda, posant cartells i logos i apel·lant a la solidaritat ciutadana per aturar aquests actes criminals, per crear consciència.\nPodem fer alguna cosa més al respecte?\nAnar arraconant, denunciant i condemnant la frivolització de les violacions, aïllar els subjectes, enlletgir aquestes conductes, contrarestar l’única visió pornogràfica que es divulga: dones sotmeses a tot tipus de penetracions i vexacions, fingint desig i plaer.\nÉs estiu, hi ha moltes festes, la gent surt i entra, es mou per llocs sense normes i -jo diria sense drets, tot s’hi val.\nNO TENIM MÉS REMEI que començar a actuar des de la justícia i el bon tracte. Els homes no tenen una condició humana superior que els converteixi en impunes.


Paterna rebutja la taxa turística\nBorrador de los Presupuestos Municipales del Ayuntamiento de Paterna para 2020\nEl municipi considera que seria “perjudicial” per a l'arribada de visitants\nL'Ajuntament de Paterna rebutja la taxa turística en considerar-la “perjudicial” per a l'arribada de nous visitants i per a l'Economia del municipi. Així es va aprovar durant l'última sessió plenària municipal per majoria dels regidors corporatius en una moció presentada pel PP i consensuada amb el PSOE.\nEl ple de Paterna es nega d'aquesta forma a la seua implantació i insta a la Generalitat en la moció aprovada que convoque el Consell de Turisme perquè s'aborde aquesta problemàtica. La localitat proposa, a més, que cada municipi decidisca lliurement si s'implanta o no aquest impost.\nDurant els últims anys Paterna ha incrementat progressivament la quantitat de turistes que ens visiten, especialment des que la Cordà rebera en 2017 el reconeixement per part del Govern d'Espanya de Festa d'Interés Turístic Nacional.\nAixí, l'any passat, per primera vegada, es van superar els 1.000 visitants de mitjana durant les festes, la qual cosa va tindre també un efecte econòmic amb la contractació d'un centenar de nous empleats per a atendre la creixent demanda, especialment en el sector serveis.\nTambé durant els últims mesos s'ha notat un repunt de la quantitat de visitants estrangers que ens visiten durant unes hores per a conéixer de primera mà els escenaris en els quals el director Pedro Almodóvar va rodar la seua última pel·lícula, Dolor i Gloria, en ubicacions de Paterna com La Torre i les nostres coves.\nPer tot això, Paterna considera que l'aprovació de la taxa turística seria perjudicial per a un sector, el turístic, que està en auge, per la qual cosa es nega a la seua implantació, al mateix temps que insta al Govern central a millorar el finançament de la Comunitat Valenciana, i de manera directa, el finançament dels municipis.\n13.12.2019 La Fundació Hortensia Herrero i la Fundació Grup Siro donen a Paterna una escultura d'Andreu Alfaro\n13.12.2019 Paterna instal·la desfibril·ladors en tots els centres esportius municipals\n12.12.2019 L'empresariat valencià es dóna cita en la IV edició dels Premis Paterna Ciutat d'Empreses\n12.12.2019 Quatre detinguts en dues operacions conjuntes entre la Policia Local i Nacional de Paterna\n12.12.2019 Els paterners Enrique i Djemali Kakulov, campions d'Espanya de Kick-boxing


Il mio Papa: a favor de la trivialitat | Gerard E. Mur\nIl mio Papa: a favor de la trivialitat\nAvui, Divendres Sant, festivitat que rememora la mort de Jesucrist, jornada on totes les carns (les culinàries) i les escombres estan vetades, permetin-me que els reveli una llaminadura de paper: Il mio Papa. Una lectura –una revista– lleugera, vacacional. La distracció més escaient durant aquests dies de litúrgia encesa. Servidor va caure la setmana passada en aquest portent (vinc de sucumbir a la magistral The Young Pope).\nFabrizio Soccorsi és el facultatiu papal. | Foto: Il mio Papa.\nAbans, però, d’explicar quina teca serveix el magazín pontifical, vull aclarir per quin motiu hi he invertit un euro amb quaranta cèntims: em fascina la política (i l’Església és política) i em fascina amplificada. És a dir: segueixo amb la profunditat que permeten els mitjans l’activitat parlamentària i governamental (quan hi ha executiu), intento entendre el perquè de certes decisions que tenen a veure amb la comunicació política (indumentària, gestualitat) i –ho admeto– no deixa d’encuriosir-me la vida privada dels poderosos. Poderosos en un sentit prou ampli: polítics, caps d’Estat (com és el cas del Papa), monarques, intel·lectuals, etc.\nEm captiva la quotidianitat perquè ens mostra el comportament real, inequívoc. Aquella part íntima que segons com, gairebé sense donar senyals, amb nocturnitat, pot escolar-se i fer-se manifesta en les tasques professionals. Vaig seguir amb no poca atenció el laberint Hollande-Trierweiler-Gayet. El tema va arribar fins a una solemníssima roda de premsa a l’Elisi.\nEns ho neguem però som bèsties tafaneres. No fa gaire, en una llibreria de Barcelona, vaig veure com competien en una prestatgeria La broma infinita de Foster Wallace, El motel del voyeur de Gay Talese i El ruido y la furia de Faulkner. Endevinin en quina pila quedaven, amb diferència, menys exemplars. La vida privada, tant insignificant com esclaridora, ens envia claus, proporciona informació, més o menys valuosa, sobre el que som, sobre com som. A casa, a la feina, al carrer.\nTemps malaguanyat? Segons es miri: atendre –en dosis justes– les informacions frívoles pot empènyer-nos cap al coneixement útil. Ho he experimentat llegint, de tant en tant, la Paris Match (que no només és un exercici de xafarderia). Advoco per aquesta enganyosa i saludable forma de trivialitat. Una trivialitat no tan vàcua.\nTot i que Il mio Papa compta amb una versió espanyola, vaig decidir-me sense vacil·lar per la italiana (o la vaticana, vaja). La pura, en definitiva. Editada pel Gruppo Mondadori, la publicació està impresa en paper couché i té el disseny comú de les revistes del cor (colors primaris i llampants, grans destacats…). El número que llegeixo –el dotzè– va sortir a la venda el 14 de març. La publicació, en circulació des de fa cinc anys, és setmanal (“il primo settimanale al mondo su Papa Francesco”), i dóna compte dels moviments oficials del Papa mentre ofereix algun detall de la vida falsament privada (i ja està bé així: no cal saber-ho tot). En la portada d’aquest número destaca un gran titular: “Parla il medico del Papa”. El reportatge principal ens explica la tasca de Fabrizio Soccorsi, cognom que podem traduir per “auxilis” (ni el millor guionista l’hauria imaginat).\nTambé a la coberta, sota el titolet rimat (“le parole del dottore”), destaquen tres consideracions del facultatiu: “Francesco è molto rigoroso nell’alimentazione”, “gli raccomando spesso di bere molto” (aigua, precisa; no fabuléssim) i “una volta ha voluto portare lui la mia valigetta”. Una petita fotografia mostra un Soccorsi somrient i afable a la consulta mèdica. Sembla un professional satisfet amb la seva feina. El doctor segueix al Papa arreu (a Birmània, per exemple). Ens ho explica Tiziana Lupi a les pàgines centrals, en un reportatge il·lustrat amb fotografies on la cara de Fabrizio queda voltada per uns cercles verds que volen expressar el control absolut que té sobre el seu únic pacient. Quan el 2015 començava la labor que actualment l’ocupa, Soccorsi deia que ser el metge del Papa “és una situació que viu sense ansietat”.\nEl Cardenal Voiello llegeix la premsa esportiva a ‘The Young Pope’, de Sorrentino. |\nEl contingut interior és gratíssim. La podem considerar una revista modèlica: té totes les parts que han de constar en un setmanari. Obre amb un editorial signat per Aldo Vitali, el director: “E se ve lo dice il medico del Papa… Fidatevi!”. Les primeres pàgines estan dedicades a l’agenda setmanal. El dia 9 de març, per exemple, Francesc va confessar i va confessar-se (“in ginocchio”, destaquen). Quatre dies després rep un regal de la revista aquí lloada. L’obsequien amb un pastís pels cinc anys de pontificat. La mona està guarnida amb flors de nata muntada, “ma una panna più magra perché è Quaresima”.\nLa revista transcendeix la figura del Sant Pare i ofereix continguts històrics (I grandi protagonisti della Biblia, text de Lupi també), una aproximació al cofret papal (les creus dels últims vuit pontífexs: la que llueix Francesc és “storica”, mentre que Benet XVI en duia una de “raffinata”) o una anàlisi dels euros vaticans (les monedes de cinquanta cèntims circulen per tot Itàlia, “ma gli altri tagli sono da collezione”; el primer Papa a tenir euro fou Joan Pau II). Finalment, a les peces periodístiques els succeeixen seccions de distensió: receptes (podem aprendre a cuinar els zeppole di S. Giuseppe, que en servirien per a celebrar com Déu mana el dia del pare, el nostre), un crucigrama, poesia eclesiàstica amateur o bé un espai dedicat a la lectora de la setmana (en el nostre cas Maria Domenica Delaria, que fotografien al menjador de casa seva). Tanca la revista la secció Miracoli, que torna a ser una peça de la tenaç i omnipresent Lupi (“Gaspare Del Bufalo salva a Orsola da un tumore”).\nCom veuen, en el cas d’Il mio Papa és més sucós el què que el perquè. De fet, el perquè és ben senzill: acostament a la parròquia, embelliment, campanya, portes obertes. Fa uns dies es presentava un llibre del sociòleg francès Dominique Wolton sobre el Sant Pare (Papa Francisco. Política y sociedad. Conversaciones). Durant la presentació, Wolton admetia que “no és fàcil parlar amb un Papa” però “quan vam fer-ho no vam parar de riure”. Al llibre, Francesc admet haver comès “alguna relliscada”. És evident que la revista no es compta entre elles.\nQuan acabin amb Il mio Papa poden continuar les lectures de Setmana Santa amb La cocina de las monjas (Alianza, segona mà). Gastronomia de supervivència per a temps de precarietat enquistada: sopa de harina tostada, potaje conventual… O també pot ser una bona elecció Vida amorosa de Charles Baudelaire (Wunderkammer) de Camille Mauclair. Una altra meravella. I un altre to, és clar: bordells, sífilis, amors ideals inabastables…\nFabrizio Soccorsi Il mio Papa Papa Francesc Sant Pare Setmana Santa\nJRRiudoms el 30 març 2018 a les 16:52 ha dit:\nJa són ganes llegir -i fer propaganda- d’una revista que té com a principal protagonista un falsari, blasfem i impostor que es fa dir “vicari de crist a la terra”.\nAntoni Mestres el 1 abril 2018 a les 17:44 ha dit:\nUf, senyor R. Riudoms, quin protestantisme més abrandat!\nJRRiudoms el 1 abril 2018 a les 19:33 ha dit:\nSr. Antoni Mestres:\nNo tinc cap intenció d’encendre cap foc. El catolicisme romà guanya per golegada a tots els protestants els focs “purificadors”. L’església on em congrego no ha encés cap foc (i a l’Estat espanyol van ser objectors de consciencia molt abans que el MOC o el moviment dels insubmissos, malgrat el que diguin algunes institucions publiques dirigides pels jesuïtes).\nNomés vull posar una mica de llum davant l’oscurantisme i les mentides que la institució que aquest farsant mediàtic dirigeix escampa als quatre vents.


El cadastre borbònic: Catalunya, ni rica ni plena – Ideari\nData: 13 de Desembre de 2017Autor: Queviures 0 Comentaris\nLa desfeta catalana de 1714 i el desballestament del seu sistema institucional no van tenir una única repercussió política. Setmanes abans de la promulgació del Decret de Nova Planta (1716) —la culminació del “justo derecho de conquista”— l’administració ocupant imposaria un sistema tributari nou, superposat a l’existent, de naturalesa clarament punitiva. ElReal Catastro es va imposar inicialment com una contribució de guerra, i posteriorment, com un tribut per la derrota. Seria la primera pedra de l’històric espoli fiscal a Catalunya. Durant un segle i mig, fins a la seva modificació el 1845, les fonts revelen que els catalans van pagar a la hisenda pública espanyola fins a vuit vegades més del que tributaven els contribuents de la Corona de Castella. Es tracta d’unes dades que desemmascaren el fals mite de la historiografia espanyola que, durant segles, ha defensat que la prosperitat econòmica catalana de la postguerra de Successió (a partir del 1715) que va impulsar la Revolució Industrial del segle XIX, es devia a les pretesament il·lustrades polítiques econòmiques i tributàries de l’administració borbònica. Catalunya, ni rica ni plena, sinó sotmesa i castigada.\nEl calaix dels quartos\nTambé la historiografia espanyola ha volgut emmascarar el càstig fiscal a Catalunya —l’espoli borbònic— com una pràctica generalitzada arreu d’Europa que consistia a liquidar les hisendes forals i centralitzar-ne els recursos. El nervi ideològic de les monarquies absolutistes de les centúries del 1600 i del 1700. El que és cert, però, és que l’obsessió hispànica per ficar la mà al calaix dels quartos dels catalans venia de lluny. Setanta-set anys abans de l’entronització del primer Borbó hispànic (1626), el comte-duc d’Olivares (ministre plenipotenciari del rei foral Felip IV) va provocar una crisi econòmica (1627-1640) i una revolució social (1635-1641) a Catalunya que culminaria amb la guerra dels Segadors (1640-1652), en el seu propòsit, entre altres coses, d’intervenir els recursos fiscals dels catalans. Aquest detall és molt important, perquè ens revela que fins al 1715 (promulgació del Real Catastro) les institucions del Principat tenien la competència exclusiva en matèria de legislació i recaptació de tributs i s’entenien amb el poder central, en una relació bilateral per pactar les aportacions catalanes al calaix de la monarquia hispànica.\nLa tributació del càstig\nEl sistema impositiu borbònic seria quelcom més que una intervenció de la fiscalitat catalana, és a dir, quelcom més que un “155” amb música barroca. Per una banda, va confiscar els impostos que havien estat de la Generalitat (l’estat català) i del Consell de Cent (la municipalitat de Barcelona), i els va destinar a sostenir l’aparell repressor —polític i militar— borbònic. Per altra banda, va fulminar l’històric sistema paccionat d’aportacions catalanes a les arques de la monarquia. Al seu lloc s’hi va imposar el Real Catastro, que pressupostaria i recaptaria a la conveniència i necessitats de la monarquia, que, en aquell cas, equivalia a dir les de l’estat hispànic. El Real Catastro gravaria sobre béns immobles, ingressos derivats de l’activitat professional i no professional i els beneficis de les activitats comercials i industrials. Curt i ras, multiplicaria per set la pressió fiscaldamunt els catalans supervivents a la desfeta de 1714, en un país arrasat per una guerra de nou anys de durada que havia causat la invalidesa, l’exili o la mort d’una bona part de la població, i la ruïna dels aparells agrari, comercial i industrial.\nLa tributació es multiplica per set\nPer tenir una idea de l’impacte, només cal fer un cop d’ull a les dades que publiquen els professors Agustí Alcoberro, Joaquim Albareda i Joaquim Nadal. L’any 1701, quatre anys abans de l’esclat de la guerra, les Corts catalanes van pactar amb Felip de Borbó, previ jurament de les Constitucions catalanes, una aportació d’1.200.000 lliures en sis anys, a raó de 200.000 lliures anyals. Catalunya fregava els 500.000 habitants i la seva economia estava en plena fase expansiva. L’any 1706, un any després de l’inici de la guerra, les Corts catalanes van pactar amb Carles d’Habsburg, previ jurament de les Constitucions catalanes, una aportació de 2.000.000 de lliures en deu anys, a raó, també, de 200.000 lliures anyals. Catalunya havia superat els 500.000 habitants i la seva economia havia assolit el punt de plenitud. L’any 1716, un any i escaig després de la caiguda de Barcelona, elReal Catastro va pressupostar, sense juraments a res ni a ningú, una recaptació d’1.473.213 lliures anyals per a l’exercici en curs i per a cadascuna de les anualitats següents. S’estima que Catalunya havia perdut un 20% de la població i la seva economia estava arruïnada.\nLa tributació persecutòria\nPer dur a terme aquest horrorós espoli, que va condemnar a la misèria la societat catalana de la postguerra, el règim borbònic va lliurar plens poders al ministre José Patiño, que s’havia guanyat el dubtós prestigi d’escanyar les classes populars extremenyes durant la guerra de Successió per sostenir l’exèrcit borbònic que lluitava al front de Portugal. Patiño, nomenat superintendent de Catalunya —amb la col·laboració de Josep Aparisi, un comerciant amb coneixements de cartografia que arrossegava greus problemes econòmics des d’abans de la guerra—, va ordenar de fer el cadastre de tot el país i enquestar totes les autoritats del territori amb el propòsit de tenir un control absolut sobre la totalitat dels recursos. A més a més de la tributació sobre els rendiments, Patiño imposaria una quota fixa anyal sobre la població activa, amb independència del salari, de tres lliures per als jornalers agraris i cinc per als treballadors dels gremis. Per tenir una idea del que això significava, podem dir que un ruc costava de 12 a 18 lliures; una vaca, de 18 i 24, i un cavall, de 24 a 36. Un jornaler agrari passava a tributar directament al rei un quart de ruc l’any.\nPatiño i Aparisi es van valdre d’una xarxa de comissaris que exercien ladoble funció de recaptació i inspecció, personatges del país que progressaven econòmicament a costa de la misèria dels veïns, o estrangers que formaven part de l’aparell borbònic de dominació militar. Les fonts documentals estan farcides de casos d’amenaces, abusos, maltractaments i agressions d’aquests comissaris, de manera pràcticament impune, sobre aquella part de la població que no podia pagar, com també de casos de requisa d’aliments, eines, animals o maquinària que, també impunement, practicaven sobre aquella part de la població que es resistia a pagar. Aquests fenòmens van provocar un rebuig, transformat en resistència, que, a la vegada, alimentaria una espiral de violència. L’administració borbònica, conscient de la desafecció generalitzada del país al nou règim, aturaria les revoltes amb el desplegament de tropes, l’obligació d’allotjar els militars en cases particulars, l’empresonament de veïns i autoritats municipals i l’aplicació de recàrrecs monstruosos per incompliment de les obligacions tributàries. Tot plegat, en un país esgotat i arruïnat.\nInstrument de dominació\nEl Real Catastro era una de les moltes —i sinistres— maneres que tenia el règim borbònic d’advertir els catalans que havien perdut la guerra. El mateix Patiño havia estat protagonista en el procés de destrucció de les institucions catalanes, i és seva la reveladora cita que diu: “Como antes todo lo judicial se actuaba en lengua catalana, se escriba en adelante en idioma castellano o latín, como ya así la Real Junta lo practica, pues se logrará la inteligencia de cualesquiera jueces españoles, sin haber de estudiar en lo inusitado de la lengua de este país”. Les fonts revelen que, entre 1720 i 1779, la tributació indirecta va créixer un 250%, i la total, inclosa el Real Catastro, un 150%. I quan el 1778 el castellà Chaves (comptador de l’exèrcit i província de Catalunya) va demanar una actualització perquè la recaptació li semblava insuficient, diria: “No puede darse esperanza de adelantamiento alguno mientras subsista a las órdenes de la ciudad, manejada por sus regidores y servida por dependientes catalanes, que todos piensan de un mismo modo”.\nAnterior Entrada anterior: Des del Quebec: “Siguem solidaris amb els catalans”\nSegüent Entrada següent: Carta als Jordis