Àudios de la secció Passar notes - Entre caixes\nEl primer "Passar notes" de l'any: Enric Gallén, Mita Casacuberta i Miquel Maria Gibert. Ells són i han estat referents de moltes generacions d'estudi\nants, i els hem demanat, a alguns d'aquests alumnes, què han representat les seves classes en la seva trajectòria professional. Hem escoltat, a tall de bateria de sentiments: Jordi Vilaró, Júlia Bacardit, Esteve Miralles, Iolanda Vila, Sergi Belbel i Toni Cabré.\nDe com està la situació acadèmica del teatre, de la literatura dramàtica, i altres històries, dins la universitat, n'hem parlat amb ells.\nI ens ha passat notes del programa Genís Jordi, estudiant de Filologia Catalana.\nEl primer "Passar notes" de l'any: Enric Gallén, Mita Casacuberta i Miquel Maria Gibert. Ells són i han estat referents de moltes generacions d'estudiants, i els hem demanat, a alguns d'aquests alumnes, què han representat les seves classes en la seva trajectòria professional. Hem escoltat, a tall de bateria de sentiments: Jordi Vilaró, Júlia Bacardit, Esteve Miralles, Iolanda Vila, Sergi Belbel i Toni Cabré. De com està la situació acadèmica del teatre, de la literatura dramàtica, i altres històries, dins la universitat, n'hem parlat amb ells. I ens ha passat notes del programa Genís Jordi, estudiant de Filologia Catalana.\nOn n'hi ha dos n'hi ha tres. Avui ens acostem als límits dels codis. Toni Albà, al límit de l'humor, escolta actors i actrius de l'Estel de Natzaret d\ne la Sala Cabanyes de Mataró (Berta Ruiz, Berta Sans, Mar i Damià Valenzuela, Arnau Sala, Neret Ribas, Bernat Tolosa, Eric Pau, Josep Pons, Set Simon, Aran Plana i Elena Massana). El treball de taula el fem amb l'actor i dramaturg Jordi Oriol, creador de la companyia Indi Gest. Ell al costat d'alumnes de l'Institut del Teatre i del Col·legi del Teatre, parlen sobre el futur dels alumnes d'arts escèniques, i de com trencar els codis. I ens passa notes la crítica teatral, i membre del col·lectiu Nova Veu, Judit Martínez, que alhora col·labora amb el fanzín Fila Zero, que ha editat el número 3.\nOn n'hi ha dos n'hi ha tres. Avui ens acostem als límits dels codis. Toni Albà, al límit de l'humor, escolta actors i actrius de l'Estel de Natzaret de la Sala Cabanyes de Mataró (Berta Ruiz, Berta Sans, Mar i Damià Valenzuela, Arnau Sala, Neret Ribas, Bernat Tolosa, Eric Pau, Josep Pons, Set Simon, Aran Plana i Elena Massana). El treball de taula el fem amb l'actor i dramaturg Jordi Oriol, creador de la companyia Indi Gest. Ell al costat d'alumnes de l'Institut del Teatre i del Col·legi del Teatre, parlen sobre el futur dels alumnes d'arts escèniques, i de com trencar els codis. I ens passa notes la crítica teatral, i membre del col·lectiu Nova Veu, Judit Martínez, que alhora col·labora amb el fanzín Fila Zero, que ha editat el número 3.\nEl segon "Passar notes" s'acosta a la creació de la dramatúrgia, i ho fa amb la Clàudia Cedó, la Núria, l'Edgar, i la Patrícia, tres alumnes de La Sal\nle Girona que han participat en el Torneig de Dramatúrgia per a Instituts organitzat en paral·lel al festival Temporada Alta, on la Clàudia acaba d'estrenar "Els àngels no tenen fills", un espectacle de Teatre Verbatim sobre la maternitat de pares i mares amb discapacitat.\nL'actriu i dramaturga Lara Diaz Quintanilla, actualment en residència a la Sala Beckett, on ha estrenat "Eufòria", escolta els joves del Centre Moral i Cultural del Poblenou, que acaben de representar "El despertar de la Primavera". En la conversa amb la Lara sabrem coses com ara que el teatre i la psicologia -diu- l'han salvat. I les notes del programa les passa la Carme Milán, que ha estrenat i protagonitzat "El petit Príncep", a la Sala Barts de Barcelona, dirigida per l'Àngel Llàcer.\nEl segon "Passar notes" s'acosta a la creació de la dramatúrgia, i ho fa amb la Clàudia Cedó, la Núria, l'Edgar, i la Patrícia, tres alumnes de La Salle Girona que han participat en el Torneig de Dramatúrgia per a Instituts organitzat en paral·lel al festival Temporada Alta, on la Clàudia acaba d'estrenar "Els àngels no tenen fills", un espectacle de Teatre Verbatim sobre la maternitat de pares i mares amb discapacitat. L'actriu i dramaturga Lara Diaz Quintanilla, actualment en residència a la Sala Beckett, on ha estrenat "Eufòria", escolta els joves del Centre Moral i Cultural del Poblenou, que acaben de representar "El despertar de la Primavera". En la conversa amb la Lara sabrem coses com ara que el teatre i la psicologia -diu- l'han salvat. I les notes del programa les passa la Carme Milán, que ha estrenat i protagonitzat "El petit Príncep", a la Sala Barts de Barcelona, dirigida per l'Àngel Llàcer.\nEl primer "Passar notes" viatja fins a Girona per parlar de la identitat. Ho fem amb la dramaturga i actriu Katja Diao, amb Salimata Sangure Diallo i\nAya Koujjei, alumnes de l'institut Salvador Espriu de Salt. També hem fet escoltar a l'actor Joan Carreras una bateria dels sentiments expressats pels actors del muntatge "Traç-pas" de l'Institut Joan Fuster de Barcelona. L'actor, flamant guanyador del Premi Max i Butaca 2021 pel monòleg "Història d'un senglar", rememora la seva infantesa. Com va accedir al món del teatre havent de superar dificultats acadèmiques. Per acabar, en Marc Buxaderas, que està a punt d'estrenar l'espectacle "Els àngels no tenen fills", de Clàudia Cedó, dins el festival Temporada Alta, passa notes als presentadors del programa. En Marc és el creador de l'espectacle "Posa un discapacitat a la teva vida".\nEl primer "Passar notes" viatja fins a Girona per parlar de la identitat. Ho fem amb la dramaturga i actriu Katja Diao, amb Salimata Sangure Diallo i Aya Koujjei, alumnes de l'institut Salvador Espriu de Salt. També hem fet escoltar a l'actor Joan Carreras una bateria dels sentiments expressats pels actors del muntatge "Traç-pas" de l'Institut Joan Fuster de Barcelona. L'actor, flamant guanyador del Premi Max i Butaca 2021 pel monòleg "Història d'un senglar", rememora la seva infantesa. Com va accedir al món del teatre havent de superar dificultats acadèmiques. Per acabar, en Marc Buxaderas, que està a punt d'estrenar l'espectacle "Els àngels no tenen fills", de Clàudia Cedó, dins el festival Temporada Alta, passa notes als presentadors del programa. En Marc és el creador de l'espectacle "Posa un discapacitat a la teva vida".


Torneo internacional de futbol base MICFootball | La 12a edició del MIC s’inaugura el dimecres 4 d’abril a Palamós\nLa 12a edició del MIC s’inaugura el dimecres 4 d’abril a Palamós\nPosted at 22:48h in Sin categoría\tby\tdev_micad\nLa 12ª edició del torneig internacional de futbol base MIC – Mediterranean International Cup- s’inaugurarà demà al matí a l’estadi municipal de Palamós a les 10 del matí i a continuació es disputarà el primer partit, que donarà pas a cinc dies intensos de competició futbolística. Durant la inauguració primer desfilaran representants dels equips -204 en categoria masculina i 6 en femenina-, amb les banderes tant del país al qual pertanyen com del propi club. L’aspecte més lúdic correrà a càrrec del Club Gimnàstic Montgrí, de Torroella de Montgrí, i de la Colla Vella dels Xiquets de Valls. n\nEls parlament seran de l’alcaldessa de Palamós, Teresa Farrés; el secretari general de l’Esport de la Generalitat, Ivan Tibau; el diputat d’Esports de la Diputació de Girona, Antoni Guinó i el president del MIC, David Bellver.n\nTot seguit arribarà la simbòlica encesa del pebeter, que aquest cop a càrrec de l’exjugador del FC Barcelona, Julio Alberto. A continuació es farà entrega dels trofeus a tots els equips participants en el MIC’2012, abans que una espectacular traca posi fi a la cerimònia. Després de la cerimònia inaugural, a partir de 2/4 d’11 del matí, es disputarà el primer partit del torneig, que enfrontarà, en categoria juvenil, a la Fundació Esportiva Palamós i a la selecció nacional del Brasil.n\nFins diumenge es jugaran 530 enfrontaments, dels quals 77 seran en Futbol7 i la resta, en Futbol11. La logística del torneig és fonamental: l’organització està formada per 220 persones (directors de camp, metges, fisioterapeutes, directors d’hotel, guies d’equip, ajudants, central de dades…); hi ha contractades 3.742 pensions complertes (jugadors, entrenadors i organització) en hotels, aparthotels i apartaments de Lloret de Mar, Palamós, Platja d’Aro i L’Estartit. Algunes estàncies s’allarguen més enllà dels dies del MIC perquè alguns dels equips arriben a la Costa Brava dies abans; 73 vols han aterrat a l’aeroport del Prat; 9, al de Girona; i durant el torneig estan previstos uns 2.400 desplaçaments en autocar. Es calcula que el MIC genera un impacte directe de més d’1.500.000 euros.


Reus recupera les Festes de Barri\nAquest dissabte a les 12 h, a la Plaça de la Cultura de la Pau, tindrà lloc l'acte que marcarà el tret de sortida a les festes amb la presentació del cartell i un vermut popular\nImatge d'arxiu de les Festes del Barri Niloga de Reus ARXIU / INFOCAMP\nDissabte, 04 Juny 2022 10:29\nReus recupera les festes als barris de la ciutat després de dos anys d’aturada provocada per la pandèmia. Aquest dissabte 4 de juny, a les 12 del migdia, a la Plaça de la Cultura de la Pau tindrà lloc l'acte que marcarà el tret de sortida a les festes de barri amb la presentació del cartell i un vermut popular. Les festes començaran el proper dissabte, 10 de juny, als barris Niloga i Carrilet i continuaran durant tot l'estiu finalitzant al desembre, com ja és tradició, amb la festa del barri de la Puríssima Concepció.\nUn total de 29 barris de la ciutat tornen, per tant, a celebrar després de dos anys les seves festes. Unes celebracions que tenen la seva màxima expressió durant els mesos de juny i juliol. Organitzades per les associacions de veïns, amb el suport de la Federació d'Associacions de Veïns i amb la col·laboració de l'Ajuntament, són esdeveniments on el veïnatge crea espais de cohesió socials compartint i gaudint de tot un seguit d'activitats i convidant a la resta de la ciutat a participar-hi.\n“La capacitat de les persones de relacionar-se i d'impulsar projectes comuns és un indicador de riquesa humana i de capita t social. Les festes de barri en són un exemple i aquest any més que mai, les associacions transmeten il·lusió, ànim, confiança i criden a la participació de tots els veïns i veïnes i de tota la ciutat a participar-hi i que siguin un èxit”, ha manifestat la regidora de Relacions Cíviques, Montserrat Caelles.


Josep Lluís Alay: “M’he sentit molt sol per part d’Esquerra”\nEl cap de l’oficina de Puigdemont diu que mai ha buscat el suport de Rússia a l’independentisme\nJosep Lluís Alay, cap de l'oficina de Carles Puigdemont, a RAC1.\nActualitzada el 08-06-2022 13:46\nJosep Lluís Alay confessa que s’ha sentit molt sol per part d’Esquerra Republicana, arran de les paraules de Gabriel Rufián donant per bons els vincles amb “sàtrapes” del Kremlin.\nEn una entrevista a El món a RAC1, amb Jordi Basté, el cap de l’oficina de Carles Puigdemont considera que són unes declaracions “injustes i desagradables”, que donen versemblança al “relat fantasiós de les clavegueres de l’Estat”. I alerta que això pot generar un ambient molt perniciós per a l’independentisme a Catalunya i a Europa.\nSi un membre de l’independentisme està donant versemblança al relat fantasiós dels serveis secrets espanyols, algú altre a Europa potser s’ho creurà\nJosep Lluís Alay cap de l’oficina de Carles Puigdemont\nEl cap de l'oficina de Puigdemont diu que mai ha buscat el suport de Rússia a l'independentisme. // EFE - David Borrat\nPer això apel·la a la responsabilitat d’Esquerra, de qui diu que mai li ha demanat explicacions sobre els seus viatges a Rússia. I evita entrar a valorar si aquesta crisi ha de trencar el Govern: “De mi no sentiran una paraula que faci trencar el que sigui dins del moviment independentista.”\nCap relació amb el Kremlin\nAlay nega que hagi buscat mai el suport del règim de Putin a l’independentisme. Assegura que és una falsedat que forma part del relat de les clavegueres. També afirma que mai ha intentat concertar cap cita amb Vladímir Putin, ni que hagi buscat ajuda financera russa o en matèria digital, tal com publiquen alguns mitjans.\nMai he demanat el suport de Rússia a l’independentisme, és una falsedat que forma part del relat de les clavegueres de l’Estat\nAlay desmenteix que hagi demanat el suport de Rússia. // EFE - EPA - Mikhail Klimentyev\nTambé refuta que ell o Puigdemont hagin demanat mai el reconeixement de la independència de Catalunya a cap líder mundial. Assegura que l’únic objectiu dels seus viatges a Rússia, més enllà de la seva tasca acadèmica, era gestionar les entrevistes que els mitjans sol·licitaven a l’expresident de la Generalitat.\nEl meu objectiu és que Puigdemont expliqui la situació de Catalunya on sigui, m’agradi més o menys el règim que hi hagi allà\nDesestabilitzar la UE?\nEl cap de l’oficina de Puigdemont desmunta la idea segons la qual el Kremlin el va utilitzar per desestabilitzar la Unió Europea. Creu que és “una fantasia” perquè a Rússia, Catalunya li queda molt lluny.\nTot el relat de l’intent de desestabilitzar la Unió Europea a través de Catalunya és una fantasia\nL'expresident de la Generalitat, Carles Puigdemont, a l'assemblea de representants del Consell per la República. // EFE - David Borrat\nAlhora, desacredita les informacions que va publicar el New York Times relacionant l’independentisme amb Rússia. Afirma que “bona part del que diu l’article és fals” i sospita que l’informe de la intel·ligència europea a què fa al·lusió el diari és, en realitat, l’informe de la Guàrdia Civil.\nL’informe de la intel·ligència europea del ‘New York Times’ probablement és l’informe de la Guàrdia Civil\nEscolta l’entrevista de Jordi Basté a Josep Lluís Alay, cap de l’oficina de Carles Puigdemont:\n11-06-2021 19:27 PROCÉS\nEl jutge del cas Voloh envia Vendrell, Madí, Soler i Alay a l’Audiència Nacional\n07-09-2021 15:32 PROCÉS\nEl Kremlin nega els contactes amb l’entorn de Puigdemont\n15-03-2022 20:52 POLÍTICA\nRufián, sobre els vincles de JxCat amb Rússia: “Es creien James Bond; ERC no es reuneix amb sàtrapes”


Producció Audiovisual: Lumens: VC_B2U · imaginArt\nCàmera de Videoconferència Profesional Full HD\nOptimitza la seva comunicació\nLa càmera VC-B2U incorpora micròfons d’alta sensibilitat, ia a través del seu nou processament de veu millorada, és capaç de captar la veu nítidament en un rang de fins a 3,6m de distància, reduint el soroll de fons i oferint una experiència de veu cristal·lina per a la seva videoconferència personal.\n¿Per què la VC-B2U és superior?\nMillor reproducció de color\nL'exclusiu algoritme d'equilibri de color permet generar tons de pell d'aspecte natural\nGran imagtge amb poca llum\nL'alta tecnologia de reducció de soroll en vídeo és molt efectiva fins i tot en espais de treball amb poca il·luminació.\nQualitat de video perfectament estable\nUn disseny amb una lent fixe permet un enfocament estable, fins i tot quant hi ha un gran moviment en una reunió.\nVeure les característiques


FESTA MAJOR AL STO DEL CARRER CANET DE SARRIÀ\nAquest any el balcó del nostre taller ocupacional del Carrer Canet, està de gala.\nVolem celebrar la Festa Major amb tots els nostres veïns.\nDurant tot l'any en aquest taller es realitzen diferents treballs de costura per vendre a les diferents fires.\nHem treballat molts dies per tenir un disseny especial, per poder explicar com treballem i quins són els nostres productes.\nDiferents serveis d'Aspasim ens han ajudat: el nois i noies de la nostra escola d'Educació Especial de Vallvidrera, els companys del taller del Poble Espanyol i els del taller de Vallvidrera.\nUn treball d'equip que volem compartir amb vosaltres. Si voleu veure els nostres productes us deixem enllaç PRODUCTES COSTURA STO\nA partir d'ara tot l'equip ens posem a treballar per la Milla Sarrià Correm Junts del 25 d'octubre, i a preparar el IMANTS SOLIDARIS.\nTROBADA DE VOLUNTARIS 2015/2016\nTrobada de voluntaris a Vallvidrera per organitzar les propostes de suport en els diferents serveis de la Fundació.\nFES-TE VOLUNTARI D'ASPASIM\nREPTE MI GRANO DE ARENA JOSECHU PER ASPASI\nEn Josechu ens proposa un nou repte, des del MEU GRA DE SORRA:\nEl pròxim 1 de novembre se’n va a córrer la Marató de Nova York.\nPer això es compromet a finalitzar-la a canvi de les donacions i ajudes del que bonament pugueu a la Fundació Aspasim, de discapacitats psíquics, i en on hi té un compromís personal al tenir a la seva germana als serveis de la nostra Fundació.\nAnirem informant de tota l’evolució de l’esdeveniment.\nDENÚNCIA DE LA LADD DAVANT LA INAUGURACIÓ DE LA RESIDÈNCIA MAS SAURÓ\nFORMACIÓ PERMANENT CURS DE PRIMERS AUXILIS\nFESTA TANCAMENT CURS ESCOLAR 2014 2015\nVISITA AL CENTRE HP DE SANT CUGAT DE PROFESSIONALS I USUARIS D'ASPASIM


L’Ajuntament de Palafrugell elimina el fibrociment de l’edifici de Can Bech • Ràdio Capital de l'Empordà\nL’Ajuntament de Palafrugell elimina el fibrociment de l’edifici de Can Bech\nUna empresa acreditada ha realitzat la retirada dels tubs que recullen les aigües de les cobertes de l’edifici de Can Bech, espai on s’ubica l’actual Ajuntament de Palafarugell, i que eren fabricats amb materials de fibrociment.\nAprofitant aquesta operació també s’ha procedit a la substitució de tots els baixants vells de pedra que es trobaven en mal estat de conservació i que provocaven humitats a la façana de l’edifici. Els nous baixants, de pedra artificial i fabricats a la Bisbal d’Empordà, han estat col·locats per membres del servei de manteniment municipal.\nLes tasques que s’han realitzat han suposat una inversió total destinada en l’edifici ha costat uns 3.700 €.\nArticle anteriorMatí amb Tramuntana, mala mar i calor moderada\nArticle següentUn amigo extraordinario


Recursos Naturals Minerals\nJosep Miquel Valls Esteve.\nCurs: Conflictes i convergències en el Món Actual.\nBauxita: La bauxita prové de la lixiviació de roques volcàniques bàsiques i granítiques. Durant una estació humida es produeix la lixiviació de la roca; durant l’estació seca es produeix la solució amb ions lixiviats; és a dir, amb residus formats principalment per òxids de ferro i alumini. La consideració de la bauxita com a mineral és recent, ja que és constituïda per una mescla d’òxids d’alumini hidratats, que predominen sobre silicats d’alumini i òxids de ferro i titani. És una roca formada essencialment per tres minerals: hidragil·lita, diàspor i alumogen. La trobem en sòls laterígens i és la primera matèria de la indústria de l’alumini. El seu nom prové de Baus (Provença) que és el primer lloc on es va trobar. Les bauxites roges són anomenades així a causa de l’elevat contingut en òxid de ferro. Aquestes són pobres en sílice i es reserven per a la producció d’alumini. Són les més abundants, per això se’n fa un ús més freqüent. Les bauxites blanques tenen menys d’un 10% de contingut d’òxid de ferro i d’un 4% d’òxid de titani. Són emprades per a la fabricació de refractaris, d’abrasius industrials i en l’obtenció de ciments especials.\nCadmi: Element metàl·lic situat entre el zinc i el mercuri en la taula periòdica, de color blavós, tou, molt dúctil i mal·leable. Va ser descobert en 1817. És un element molt poc abundant en l’escorça terrestre per la seva reactivitat. Es coneixen dues espècies mineralògiques pures sense importància comercial: otavita i greenockita. El cadmi de què disposa la indústria es troba impurificat en menes de zinc, de plom zínic o de coure; a vegades es troba en proporcions que contenen un 0.002%. La major part del cadmi és utilitzada per a la protecció o l’embelliment electrolític de materials ferrosos. El cadmi és emprat en tècniques nuclears com a constituent de les barres de control dels reactors, a causa de la gran capacitat del nuclid 113Cd per captar electrons tèrmics. Una altra part del cadmi va a la fabricació d’acumuladors alcalins, de compostos, sobretot pigments, i d’aliatges. El cadmi substitueix sovint l’estany en aliatges per a la soldadura; també és freqüent la seva utilització en joieria: l’or de color verd en conté en quantitats variables (3-15%). El bromur de cadmi és emprat en fotografia, en gravat i en litografia. El cianur de cadmi és un electròlit tradicional dels banys de cadmiat. El clorur de cadmi s’utilitza en la preparació de compostos de cadmi en fotografia i en galvanotècnia. L’òxid de cadmi és usat en galvanotècnia, com a catalitzador en química orgànica i com a pigment i additiu en masses luminescents. El selenur de cadmi s’utilitza com a pigment i és molt estable a altes temperatures. El sulfat de cadmi és la sal de cadmi més consumida i en més quantitat com a intermediari per a la preparació d’altres compostos, principalment de pigments. El sulfur de cadmi té uns cristalls que poden ésser emprats per a la construcció de cèl·lules fotovoltaiques per obtenir energia elèctrica a partir de radiacions solars. El constituent principal del pigment groc de cadmi i de tota una sèrie de varietats acolorides són emprats especialment en pintura artística.\nCobalt: És un metall blanc, dúctil i mal·leable. Com el ferro i el níquel, el cobalt és ferromagnètic. És inalterable en l’atmosfera a temperatures ordinàries. Els minerals més importants del cobalt són l’esmaltina, la cobaltina (barrejada amb níquel), la linneïta, la carrol·lita i la heterogenita; són aquest dos últims els que es donen en els minerals de coure del Zaire amb un total de contingut del 9% de cobalt, i també en l’absolita o mineral de Nova Caledònia, amb un 3 o 4% de cobalt. La indústria metal·lúrgia del cobalt, complexa, cara i llarga, depèn de la composició en cobalt del mineral emprat. Hi ha dos mètodes diferents d’extracció del cobalt, depenent de la riquesa o pobresa del mineral emprat. La solució del sulfat de cobalt amoniacal és utilitzada en el recobriment de certes peces metàl·liques La capa protectora del cobalt és molt més dura i brillant que la del níquel. El cobalt és utilitzat per a la confecció de clixés destinats a grans tirades. Malgrat l’elevat preu de cost també és utilitzat en alguns aliatges especials, on augmenta la duresa i la resistència a la corrosió (electroimants, eines de tall, resistències elèctriques...). El cobalt és, fonamentalment, per relligar els carburs de tungstè, titani i molib de què componen plaquetes de metall dur, els àleps dels turboreactors o les cambres de combustió de les turbines de gas. S’utilitza en la preparació d’esmalt i pintures en les indústries de la ceràmica i del vidre, on es consumeixen grans quantitats d’esmalt, de silicat blau de potassi i cobalt. Les sals de cobalt són utilitzades com agent assecant en certes pintures i l’òxid és emprat per augmentar l’adherència de les capes superiors dels esmalts. La meitat de la producció mundial de cobalt es fa al Zaire, els altres productors són Canadà, EUA, Finlàndia, Marroc i Zàmbia. El 75% de la producció és utilitzada en la metal·lúrgia; la resta, en la indústria de la ceràmica i del vidre en forma de compostos. A part, el cobalt és un oligoelement necessari per a la vida cel·lular, implicat especialment en l’hematopoiesi (formació de glòbuls vermells) i en la composició de la vitamina B12. El carbonat de cobalt és emprat en la ceràmica i en la manufactura de pigments. El clorur de cobalt s’utilitza com a indicador d’humitat i d’aigua (higròmetres). El fluorur de cobalt s’utilitza com a agent de fluoració en la indústria dels derivats dels fluorats. El nitrat de cobalt serveix per a la manufactura de pigments i de tintes invisibles.\nCoure: El coure és un element de transició que pertany al grup dels metalls nobles. La proporció del coure a l’escorça terrestre és del 0.01%. És un mineral de color rosa que en oxidar-se en presència d’aire pren un color marró. Els minerals de coure es divideixen en dos grans grups: els minerals sulfurats i els anomenats metamòrfics o oxidats. Els minerals de coure sulfurats es donen en nombroses regions d’Amèrica (EUA, Perú), d’Àfrica (Zàmbia) i d’Europa (Noruega, Espanya i Alemanya). Els minerals de coure metamòrfics són el coure natiu, força rar (llac Superior als EUA), els òxids (cuprita i tenorita) i les sals insolubles (malaquita al Zaire, Mèxic, etc, i atacamita al desert d’Atacama). Sigui quin sigui el seu origen, el coure ha d’ésser sotmès a un afinament. El coure és un element d’activitat química mitjana, es combina amb tots els elements no metàl·lics, llevat de l’hidrogen, el bor, el carboni i el nitrogen. Per acció dels agents atmosfèrics, el coure es recobreix d’una capa protectora: el verdet, barreja de sals bàsiques de coure, carbonat i sulfat, sobretot. La presència de coure és indispensable per a la vida, intervé en la formació de l’hemoglobina per mobilitzar el ferro dins de l’organisme. La sang de nombrosos invertebrats conté, juntament amb l'hemoglobina o en el seu lloc, un pigment respiratori compost de coure, que els insensibilitza a la intoxicació per monòxid de carboni. Les sals de coure són fortament tòxiques pels organismes inferiors, que són emprats de manera habitual per combatre les algues i els bacteris de les aigües potables i per lluitar contra certes malalties dels arbres fruiters i de la vinya. Les utilitzacions industrials del coure es basen en les seves propietats fonamentals: conductivitat elèctrica elevada (cables, fils conductors, motors, interruptors, etc), excel·lent conductivitat tèrmica (calderes, alambins, estris de cuina, etc), acceptable resistència a la corrosió (canalitzacions, teulades, etc); el coure pur és emprat sobretot en la indústria elèctrica. És un metall difícil d’emmotllar. El coure va ser un dels primers metalls utilitzats industrialment. Ha donat nom a un període de la prehistòria, l’eneolític, dit també calcolític. La descoberta d’aquest metall tingué lloc al Pròxim Orient. Hi ha mostres de l'ús del coure a Sialk (Iran) i a Anatòlia a la primeria del IV mil·lenni, d’on s’estengué a tot el Pròxim Orient asiàtic i també a Egipte. En la primera etapa el coure era treballat a martell, partint de coure nadiu; molt aviat es descobrí el sistema de la fosa i de la fabricació d’objectes amb motlle. Els dos gran centres de fabricació foren l’Iran i Xipre. A l’edat mitjana les mines alemanyes foren les grans fornidores de coure, però posteriorment foren superades per les de Cornualla. Al segle XIX la preeminència de la producció passà a les mines andaluses de Riotinto, controlades per interessos britànics, que feren de la Gran Bretanya el primer productor mundial. L’augment de la demanda de coure provocat per l’electrificació capgirà el mercat tradicional del coure i féu disparar la producció, la qual l’any 1880 va ser de 200.000 tones, provinents sobretot dels EUA. En començar el segle XX els EUA obriren l’explotació de les grans reserves del Congo Belga i de Xile. Les necessitats bèl·liques de la primera meitat del segle XX van tornar ha disparar la demanda de coure. El 1970 la producció mundial de coure fou de 6.800.000 tones. A l’Àfrica es va produir prop del 15% de la producció mundial, entre Zàmbia, el Zaire i Sudàfrica. Al 1983 s’arriba a una producció de 8,5 milions de tones. Encara que la producció ha augmentat, va sent any rere any més reduïda. Aquest canvi de ritme es deu a la substitució parcial del coure per altres elements com l’alumini en els radiadors de cotxe, els plàstics en les canonades, les fibres òptiques en les comunicacions, etc. El comerç internacional del coure es basa més en el material en lingots que no pas en el mineral en brut; on el refinament del coure requereix una tècnica molt complexa i cara, pròpia dels països industrialitzats. L’acetoarsènic de coure és utilitzat com a insecticida d’ingestió, principalment per combatre l’escarabat de la patata, també com pigment en pintures marines. Els òxids de coure són emprats com a pigment en vidres i cristalls.\nEstany: L’estany és un element metàl·lic molt dúctil i mal·leable, poc dur i poc resistent a la tracció. Si es frega amb la mà desprèn una lleugera olor. Ja va ser esmentat per Homer i utilitzat pels contemporanis de Plini per recobrir els objectes de coure i llautó. L’estany fou molt utilitzat durant l’edat mitjana, sobretot com a substitut, més econòmic, de l’argent; la vaixella d’estany era la vaixella ordinària de la burgesia; els pesos eren també d’estany i l’Església n’admetia l’ús per a la fabricació de vasos sagrats. Durant els segles XVI i XVII la professió d’estanyer continuà essent molt important i difosa. L’art de l’olleria serà substituït al segle XX pel de la ceràmica. El seu feble poder reductor l’apropa a certs metal·loides, com el silici. L’estany en estat nadiu és rar (Austràlia, Sibèria), l’estany es presenta, sobretot, en forma d’òxid; el seu mineral més important és la cassiterita (SnO2) sovint mesclada amb wolframita, òxids de ferro i de manganès. És un metall escàs, el valor i la raresa del qual fan de la seva recuperació i del seu reciclatge una operació remuneradora. Ateses la seva inalterabilitat i la seva resistència a la corrosió, l’estany és emprat per a la protecció de certs metalls (Cu, Fe). En la indústria alimentària és emprat en forma de tubs, de làmines i de llaunes, de les quals les llaunes absorbeixen més de la meitat de la producció actual d’estany. En la indústria elèctrica per estanyar els fils conductors; en les indústries químiques i agrícola per fabricar peces, recobrir canalitzacions i per obtenir els seus compostos; en la indústria farmacèutica per tubs i altres recipients; en la mecànica per l’obtenció de planxes i per protecció de certes peces de plom. L’estany serveix per fabricar nombrosos aliatges, sobretot bronze. Aliat amb plom permet l’obtenció de diferents metalls per soldadures. Aliat amb l’antimoni (15 a 20%), que endureix l’estany, serveix per fabricar aixetes per la indústria química. Certs aliatges tenen una utilització molt ben definida: metall de la reina (estany, antimoni, plom i bismut) i el metall anglès (estany més 10% d’antimoni i 2 a 3% de coure i plom) són emprats per fabricar coberts, cafeteres, etc.\nCrom: És un element de transició metàl·lica. En l’escorça terrestre hi ha un 0,02%. Fou descobert en un mineral siberià per N. Louis Vauquelin (1797); fou aïllat per primera vegada per R. Wilhem Bunsen (1854) i fou obtingut en estat pur per Victor Moritz (1900). Els seus principals minerals són el cromit o ferro cromat i la crocoita, molt menys abundant. És un metall molt dur, de color blavós, que resisteix bé la calor i una gran part d’agents químics. El cromit és sovint reduïda directament pel carboni en el forn elèctric i s’obtenen ferros colats, molt rics en crom, fins un 70%, destinats a la fabricació d’acers especials. Per obtenir els compostos purs de crom, el mineral és dividit i escalfat a 900ºC amb calç barrejada amb sosa o carbonat càlcic; hi ha altres procediments com Bolzel-Maletra, més modern i d’un rendiment superior. El crom pot ésser dipositat per electròlisi. El crom és inoxidable a la temperatura ambient, fins i tot en l’aire humit, el crom crema a uns 2.000ºC en presència d’oxigen, i forma òxid cròmic verd. El crom és habitualment utilitzat per recobrir i protegir acers i altres metalls; cromatge per electròlisi o per via tèrmica. El crom electrolític posseeix una gran resistència al fregament, cosa que el fa útil pel recarregament desgastat de certes peces metàl·liques. Emprat per l’obtenció d’una gran varietat d’aliatges. Els acers amb crom o níquel-crom són emprats per la seva resistència a la corrosió, per la seva gran duresa o per a millorar altres propietats mecàniques. Els aliatges níquel-crom permeten confeccionar resistències elèctriques destinades a funcionar en medis corrosius. Una tercera part del mineral extret al món és utilitzat exclusivament per l’obtenció de crom. La major part del crom és utilitzat per la indústria química per recobrir l’interior de certs forns metàl·lics. Els principals productors són Sudàfrica, Zimbabwe, l'Índia, les Filipines, el Brasil i Madagascar. Els principals consumidors de crom són EUA, la Gran Bretanya, Alemanya, Japó i França. El crom és considerat un element molt tòxic, la ingestió de sals cròmiques produeix la degradació dels teixits renals i del moll dels ossos. Les lesions consecutives a les intoxicacions causades per l’àcid cròmic i pels dicromats són considerades en molts països com a malalties professionals. El carbonil de crom augmenta l’índex d’octà de la benzina. El clorur de crom és emprat en el cromatge i com a mordent en la indústria tèxtil. L’òxid de crom s’usa com a pigment abrasiu, semiconductor i catalitzador. El sulfat de crom és molt emprat en la indústria tèxtil i en el procés de cromatge. L’adob de crom ha desplaçat en molts camps l’adob vegetal, per la major rapidesa i perquè dóna pells més lleugeres i suaus. L’elevada resistència a la humitat i a la tracció, la flexibilitat resultant, fa que les pells adobades per aquest sistema siguin especialment aptes per a la fabricació de calçat, de corretges de transmissió, etc.\nDiamants: El diamant és carboni pur cristal·litzat, en el sistema cúbic, on cada àtom està lligat tetraèdricament als quatre àtoms més propers; mitjançant aquest enllaç covalent tridimensional resta completa la capa electrònica externa de cada àtom, la qual cosa explica la gran duresa del diamant, la màxima, 10 en l'escala de Mohs. Les formes més corrents dels cristalls són l’octàedre, el dodecàedre, el cub i la macla. A 1.800ºC comença a transformar-se en grafit. Hi ha tres varietats útils de diamants: varietat gemma, la més perfecta i pura; el diamant board, que presenta masses esfèriques, irregulars i fibroses que un cop triturat és emprat com abrasiu industrial, en particular en la talla i poliment de les gemmes; i per últim el carbonato, fragments negres i compactes de la mida d’un pèsol i aspecte de carbó de coc, emprat en la perforació de roques dures, en roques i trepants. La talla converteix la gemma en la pedra preciosa per excel·lència. La seva bellesa és palesa pels efectes lluminosos que li dóna en aprofitar al màxim la reflexió interna en les facetes. La talla dels diamants consisteix en: marcatge, clivatge, serrada, desbast i el facetatge. Els estils de talla més corrents són la talla brillant, la talla maragda, la marquise, la navette i la llàgrima. En cas de diamants petits s’empren altres estils com ara la talla baguet o la quadrada. El valor d’un diamant depèn de les següents característiques: el pes (expressat en quirats,0,2 gr, i grans, 1/4 de quirat); la forma i l’estil de talla, especialment les seves proporcions i perfecció, la tonalitat o color, que va d’incolor al de lleugeres tonalitats groguenques o brunes, són les pedres de menys valor, també rarament hi ha diamants de color com vermell, rosa, verd, groc canari, colors corresponent als diamants de fantasia; la perfecció i la puresa, que depèn de la qualitat i quantitat d’inclusions com a impureses anomenades carbons (de color negre) o plomes (de color blanc); i l’esclat. Hi ha establertes unes normes internacionals per codificar amb exactitud la qualitat dels diamants. Els diamants eren molt apreciats ja en l'antiguitat. Fins al segle XVIII procedien de l'Índia. A la primera meitat del segle XVIII es troben diamants a Brasil, als al·luvions dels rius de Minas Gerais, als de Bahia i Mato Grosso. La gran empenta de l’obtenció de diamants s’esdevingué al 1867 en trobar-ne entre els al·luvions del riu Orange, a l’actual República de Sudàfrica, es produí una autèntica febre d’immigració que abocà en la guerra dels bòers. El 1871 s’obriren les mines de Kimberley, al 1902 la mina Premier, que durant molts anys fou la principal productora i actualment sols per diamants industrials. La mina de Bunshanai a l’alt Sankudu (Zaire) ha arribat a produir set milions de quirats, una sisena part de l’extracció mundial. El 1954 entren en explotació els jaciments de Iacútia, a l’antiga URSS. Els jaciments d’Austràlia occidental a la darreria dels anys vuitanta, donà un nou impuls a la producció mundial de diamants, al 1992 va assolir la xifra de 104,4 milions de quirats quan solia ésser d’uns 42 milions. En el camp de la indústria, els diamants naturals tenen des de mitjans dels vuitanta una forta competència dels diamants sintètics. Les gemmes constitueixen sols al voltant del 25% de la producció de diamants; però en canvi signifiquen un 70% del valor de la producció mundial de diamants. Fins mitjans dels anys vuitanta, diversos estats de l’Àfrica central i austral han estat els principals productors: el Zaire, Sudàfrica i Botswana. El mercat mundial està dominat, amb una competència cada any més creixent, per la companyia sud-africana De Beers Consolidated Mines Ltd; comercialitza més de la meitat dels diamants industrials del món. Tel Aviv, Amsterdam i Anvers són els principals centres de talla; Londres és el mercat de distribució en brut i Nova York exerceix influència sobre el mercat de les gemmes grosses.\nMercuri: El mercuri és un element metàl·lic líquid a temperatura ambient i d’un color blanc argent. Conegut des de l’antigor, era emprat ja pels fenicis al 700 aC per purificar l’or. No és un element gaire abundant; n’hi ha en estat natiu, en forma de glòbuls brillants, a la muntanya. El mineral de mercuri més important és el cinabri (HgS). En la indústria, aquest mineral està sotmès a purificació. El mercuri destaca com un reductor molt potent, presenta una gran afinitat pel sofre, un dels compostos més insolubles en l’aigua. Nombrosos metalls es dissolen en el mercuri formant una amalgama. El mercuri i els seus compostos són tòxics; els seus vapors penetren per tota la superfície del cos i també contaminen alguns peixos comestibles a causa de la concentració de residus industrials o agrícoles a través de les cadenes tròfiques. Els derivats de metilmercuri són els més perillosos. El mercuri és emprat en la fabricació de termòmetres, baròmetres, manòmetres, làmpades elèctriques de descàrrega, rectificadors elèctrics gasosos de potència i explosius, com el fulminat de mercuri.\nFosfat: Fosfat ho és qualsevol sal o ester de l’àcid fosfòric (H3PO4), un element químic. Es coneixen tres formes de sals bàsiques: les monometàl·liques, les bimetàl·liques i les trimetàl·liques. Els fosfats són molt emprats en l’obtenció de l’àcid fosfòric, d’adobs i de superfosfats.\nNiobi: El niobi és un element metàl·lic de color blanc. Va ser descobert per C.Hatchett (1801). Els seus minerals són la niobita i l’euxenita. Les reserves més importants són al Canadà, Brasil, Nigèria, Zaire i EUA. Presenta una gran conductivitat, i és dúctil, però fàcilment oxidable. És emprat en la formació d’aliatges, als quals confereix propietats refractàries i anticorrosives.\nOr: L’or fou possiblement el primer metall conegut per l’home; es troba en la natura en el seu estat elemental. Té un color groc característic i és el més dúctil i mal·leable dels metalls. En làmines molt fines presenta excel·lents propietats reflectores de la calor i de la radiació infraroja. És un dels metalls més estables; no es combina directament amb l’oxigen a cap temperatura i resisteix a gairebé tots els àcids. Es dissol ràpidament en aigua règia, és atacat pels halògens i per solucions de cianur en presència d’oxigen. L’or forma aliatges amb la majoria dels metalls, essent els més importants els que forma amb l’argent i el coure, emprats en l’encunyació i en joieria. L’or troba, actualment, una gran aplicació en electrònica i en aeronàutica per la seva facilitat de soldadura, per la resistència a l’oxidació i per les seves propietats reflectores de la radiació. La mal·leabilitat i la ductilitat de l’or són tan elevades que permeten obtenir làmines de gruix inferior a una dècima de micròmetre; estirant un gram d’or podem obtenir un fil de 2 km de longitud. Extret de les arenes auríferes dels al·luvions, per successius rentats i garbellaments, o de filons de les roques auríferes, per maçolatge i trituració de les roques i posteriors operacions d’amalgamació o de cianuració. També s'obté com a subproducte en l’afinament d’alguns metalls. L’or obtingut per qualsevol mètode ha d’ésser afinat per copel·lació, tractaments amb àcids (especialment el sulfúric), o per electròlisi. La puresa de l’or s’expressa en quirats; més modernament en mil·lèsims: en aquest sistema és dóna a l’or pur un valor de mil mil·lèsims. L’or és molt tou i se sol afegir coure o argent per augmentar la resistència mecànica. És emprat aliat amb argent en certes peces de material elèctric, amb argent i coure en soldadura, i amb níquel, zinc, magnesi, coure i argent per a instruments de física i rellotgeria. L’existència d’or natiu i la seva mal·leabilitat foren la causa que va fer de l’or el primer metall utilitzat per l’home; en el transcurs del neolític aparegué l’orfebreria i es produïren els joiells, les figures i els vasos trobats a Ur, Micenes, etc. Al començament del S. XVIII es produïren els grans descobriments aurífers del Brasil. Al S. XIX les grans troballes de Califòrnia (1848) i Austràlia (1851). Al final del S. XIX tornaren a produir-se troballes molt importants a Alaska i a la regió canadenca del Klondike (1896-98). Gairebé al mateix temps es produí l’entrada en plena producció dels jaciments sud-africans de Witwatersrand. Tres quartes parts de la producció actual d’or és utilitzada en la indústria i la resta per la tesaurització. El primer lloc en la producció mundial l’ocupa Sudàfrica; hi destaquen els jaciments de Witwastersrand, Odendaalsrus, Elsburg, West Driefontein, East Daggafontein, etc. Però aquest panorama pot variar degut a l’inici de l’explotació del jaciment de Papua Nova Guinea, el més gran del món. Les peculiaritats de l’or, especialment la seva fraccionalitat, durabilitat i relativa escassetat, cosa que fa possible el control del seu mercat i preu, han fet que tradicionalment es considerés com una forma adequada de diners. Les funcions de l’or com a fons de reserva i referència monetària han estat mantingudes, però, en el pagament de les transaccions internacionals. En un règim de patró d’or, i àdhuc en els de monedes convertibles indirectament, cada unitat és definida per una certa quantitat d’or fi. Després de la Segona Guerra Mundial, i segons els acords de Bretton Woods (EUA), els règims d’intercanvi a nivell internacional es buscaren en una referència fixa del preu de l’or amb dues monedes convertibles: el dòlar USA i la lliura esterlina; la resta de les monedes referien llur valor respecte a aquestes dues monedes a través d’un sistema de paritats fixes. A causa de la crisi monetària internacional iniciada a finals dels anys seixanta, actualment ja no existeixen monedes convertibles, i el sistema de paritats fixes ha estat substituït pel de fluctuació de les monedes que beneficia les més sòlides, com el franc suís o el marc alemany, que per això són l’objecte de revaluacions successives fins i tot enfront del dòlar nord-americà, bé que encara resta un sistema de relació entre l’or i la seva valoració en dòlars americans i també el manteniment d’aquest metall com a reserva monetària.\nManganita: La manganita és l’òxid bàsic del manganès. De color gris fosc o negre i esclat submetàl·lic, té una duresa 4 i una densitat 4,33. Es troba en venes hidrotermals de temperatura poc elevada, amb baritina, calcita i siderita.\nPirita: La pirita és sulfur de ferro, un mineral que cristal·litza en el sistema cúbic: les formes cristal·lines més corrents són l’hexaedre, l’octaedre i el piritoedre. Presenta un tipus de macla d’interpretació anomenada creu de ferro. Té un color semblant al del llautó i és opac. La seva duresa és de 6-6,5 i el pes específic de 5,01. És el sulfur més freqüent; es troba en qualsevol medi geològic. Per oxidació, la pirita passa a sulfat de ferro i posteriorment a limonita. Els jaciments més coneguts són Riotinto (Andalusia) i Noranda (Canadà).\nPlom: El plom és un element metàl·lic que es troba rarament en estat natiu i és relativament escàs; es localitza en dipòsits extensos, la qual cosa facilita la seva explotació. La seva mena més important és la galena (PbS), altres, menys abundants són l’anglesita, la cerussita i el mini. L’obtenció del metall té lloc transformant el mineral en l’òxid i reduint posteriorment aquest amb carbó. El refinatge del metall s’efectua mitjançant un procés electrolític. El metall té un color blanc blavós característic, amb lustre metàl·lic, molt tou, dúctil i mal·leable. És un mal conductor d’electricitat, però un bon absorbent del so, de les vibracions i, per la seva elevada densitat, de la radiació g . És el més resistent a la corrosió dels metalls comuns, principalment a causa de la formació, a l’inici de l’atac, de compostos insolubles que el protegeixen superficialment i de l’elevada sobretensió d’hidrogen que presenta. Troba un gran nombre d’aplicacions industrials, tant en forma elemental com en forma d’aliatges i compostos. En forma metàl·lica és emprat principalment en la fabricació d’acumulador de plom, municions, recobriments per a cables, emplomat i blindatge, antiradiació en reactors nuclears i aparells de raigs X. Aliat amb l’estany, que li rebaixa notablement el punt de fusió, és emprat en el metall de soldadura, i amb l’antimoni que li ofereix duresa i el fa resistent a la corrosió, en la construcció de recipients per a líquids corrosius, com les cambres de plom en el procés de fabricació de l’àcid sulfúric, en el metall d’impremta i en aliatges antifricció. Pel que fa als seus compostos, molts dels inorgànics són emprats com a pigments; dels compostos orgànics tenen importància les seves sals d’àcids grassos, emprades com a lubricants i com a assecants per a pintures i vernissos, i dels organometàl·lics, emprats com antidetonant per a gasolines. El plom i els seus compostos presenten una elevada toxicitat, acumulant-se en l’organisme, fet pel qual algunes aplicacions tradicionals, com l’ús en conductes d’aigua potable, han estat abandonades. La importància del plom com a bé econòmic deriva de la varietat de les seves aplicacions. El plom es presta molt be a un procés de recuperació, en determinats països pes molt la part de metall obtinguda en segona fundició (en EUA prop del 50%). La producció actual és d’uns 3,4 milions de tones. Els productors principals són: l’Amèrica del Nord 18,8%, l’antiga URSS amb 16,7% i Austràlia amb 12,9%. Altres països amb produccions inferiors serien: Mèxic, Perú, Xina, Corea del Nord, Espanya i Bulgària. L’abundància d’aquest metall i la relativa facilitat de la seva extracció i obtenció fan possible treballar amb petits capitals i amb considerables irregularitats tècniques. Sembla que els exportadors principals són: Austràlia, Perú, Marroc, Corea del Nord, Canadà i Mèxic; i els importadors: EUA la Gran Bretanya, Alemanya, Japó i França. La metal·lúrgia del plom obté produccions que superen l’extracció minera, cosa que prova el pes de la recuperació i segona fosa. L’acetat de plom és emprat en la preparació de sals insolubles de plom, com a mordent en tinció de cotó, com a impermeabilitzant, en la manufactura de vernissos, en la medicina i com a reactiu analític. L’arsenat de plom és emprat com a insecticida. El diòxid de plom és emprat com a oxidant, com a mordent, com a reactiu analític i com a accelerador de polimeritzacions. El nitrat de plom és emprat en la preparació d’altres sals, com a mordent, com a oxidant, en la preparació d’explosius i com a pigment. El tetraacetat de plom és emprat com a oxidant selectiu en síntesi orgànica.\nPlutoni: El plutoni és un element sintètic; fou el segon dels elements transurànids coneguts, descobert per G.Seaborg i el seu equip (1940), els quals obtingueren l’isòtop 238 Pu per bombardeig de l’urani natural amb deuterons en un ciclotró. En són coneguts nombrosos isòtops, el més important dels quals és el 239Pu, amb una vida mitjana de 24.366 anys, que es forma en els reactors nuclears per bombardeig de l’urani natural amb neutrons lents. El plutoni 239 gaudeix en l’actualitat de gran importància, puix és fusionable per bombardeig amb neutrons i ha trobat aplicació com a explosiu per a armes nuclears i com a combustible per a reactors. El plutoni existeix a la natura, en molt petita proporció en els minerals d’urani. El metall pot ésser obtingut per reducció del trifluorur amb metalls alcalinoterris. És de color d’argent, es fon a 640ºc i bull a 3.225ºC. Pot existir amb sis formes al·lotròpiques, amb densitats variables (16-19,86 g/cm3). És químicament reactiu, es dissol amb àcids minerals i reacciona amb facilitat amb l’oxigen halogen. És extraordinàriament tòxic, d’altra banda, emet partícules i és absorbit, especialment, per la medul·la òssia. La seva màxima concentració permissible en l’atmosfera és de 3x1011g/m3 i la seva dosi màxima per l’home és de 6x10-7g .\nPotassa: Nom donat genèricament a diversos minerals que contenen KCl, com la carnal·lita, la caïnita, la silvina, etc. Quan comença l’ús de les sals potàssiques durant la segona meitat del s XIX amb el monopoli de l’explotació alemanya dels dipòsits de Stassfurt i el posterior descobriment de nombrosos i importants jaciments arreu del món (Sàhara Occidental). Les reserves conegudes són pràcticament inesgotables. Producció mundial superior als 30 milions de tones. Nitrat de potassi. Sulfat potàssic.\nArgent: Conegut de molt antic, és el metall més blanc i de més elevat poder reflector, el més dúctil i mal·leable després de l’or, el millor conductor de calor i d’electricitat. Metall escàs però àmpliament dispersat per tota l’escorça terrestre inclosa la mar. És unes 10 vegades més abundant que l’or, constitueix un 0,000004% de l’escorça. Es presenta en estat nadiu, generalment aliat amb or, mercuri, antimoni, coure i plom; formant a vegades grans blocs combinat amb altres minerals. Entre els minerals propis de l’argent el més important és l’argentita, i n’hi ha d’altres com la pirargita, la proustita, l’estafanita i la clorargirita. El metall extret dels minerals propis no passa del 20% de la producció total, es reparteix un 45% del benefici en les menes de plom i zinc, 18% de les de coure i níquel, 15% de l’or i 2% de l’estany. Els minerals propis més rics, més del 80%, són especialment abundants a Mèxic. L’argent comercial té una riquesa del 99,95% o més, inclòs dins dels metalls nobles per la seva indiferència química, en la sèrie electromotriu es troba una mica distant de l’or i el platí; no és alterat per l’aire humit o sec, absorbeix l’oxigen en estat fos i l’elimina en refredar-se, resisteix l’acció de la majoria dels àcids. El sulfur d’hidrogen, en petita concentració en l’aire, el recobreix d’una fina pel·lícula negra de sulfur. L’argent fi o pur és emprat per a la fabricació de les seves sals, per l’argentat i per al revestiment d’aparells destinats a les indústries químiques i alimentàries o l’obtenció d'aigua destil·lat. La seva excel·lent conductivitat tèrmica i elèctrica, la seva notable resistència als agents químics i atmosfèrics i valor ostentatiu; té una escassa resistència mecànica. La seva duresa augmenta considerablement quan és aliat amb coure amb un percentatge de 10 a 20, sense minvar les altres característiques del metall. La pèrdua de la plasticitat pot ser corregida amb ínfimes quantitats de fòsfor, i l’ennegriment amb addició de cadmi. Antigament el principal destí de l’argent, en particular els seus aliatges argent-coure, era l’encunyació de monedes. Quan la puresa de l’argent baixa fins a 75% s’anomena de segona. Els objectes de decoració, coberteria i joieria solen ser fets amb argent-coure del 80%. Els aliatges argent-cadmi, resistents a l’ennegriment i a l’atac pel clor, són emprats en bijuteria, en argenteria, en aparellatge industrial i en la construcció de contactes de sistemes elèctrics per a càrregues baixes. El cadmi rebaixa molt el punt de fusió de l’argent, el seu aliatge és molt apreciat en soldadura. Per a la construcció d’aparellatge químic i contactes elèctrics són emprats aliatges argent-silici i argent-níquel. La major part dels compostos d’argent són insolubles en l’aigua, fan excepció les sals corrents, el nitrat, el clorat, el perclorat i el fluorat, emprats principalment en la indústria fotogràfica i algunes aplicacions en medicina. El mateix argent metàl·lic comunica a l’aigua propietats bactericides. L’ús de l’argent comença paral·lelament al dels primers metalls, el coure i l’or, sempre amb finalitats sumptuàries. Les dues terceres parts de tot el consum mundial de l’argent són utilitzades per a finalitats artístiques o ornamentals. La producció mundial ha experimentat un notable augment que s’ha estabilitzat al voltant de 10.000 t. El nitrat d’argent és emprat sobretot per a la preparació dels halurs d’argent, utilitzats en la indústria fotogràfica com a reactiu analític, en la fabricació de miralls i per la tintura dels cabells. En medicina és utilitzat, diluït, com a antisèptic i astringent, per exemple en el tractament de cremades.\nSofre: El sofre és un element no metàl·lic, conegut per l’home des de l’antiguitat, freqüent en forma nativa en la natura. El sofre és el setzè element més abundant de l’escorça terrestre, constitueix un 6x10-2 per cent en pes. Les formes més importants d’ocurrència del sofre són els sulfurs, els sulfats i el sofre elemental. L’obtenció de l’element és duta tant per recuperació dels subproductes de la metal·lúrgia dels sulfurs o de la indústria del gas natural, com a partir dels dipòsits sedimentaris elementals, per simple extracció. El sofre es presenta en forma d’un sòlid groc clar, inodor i insípid, fràgil, mal conductor de calor i d’electricitat, insoluble en l’aigua i soluble en el sulfur de carboni. Intervé en la constitució de tota una gamma de grups funcionals de la química orgànica i dóna lloc a diversos tipus de compostos. Intervé en la constitució de diversos aminoàcids, enzims, hormones i vitamines. El sofre és imprescindible per als organismes vius, la seva dosi és subministrada per la dieta o absorbida del sòl en forma de sulfat per a les plantes. El sofre troba nombroses aplicacions i és una de les matèries bàsiques per a la indústria química. La major part del sofre és consumit en la fabricació de l’àcid sulfúric i els sulfats. Unes altres aplicacions són com a element en la preparació de la pasta de paper, com fungicida agrícola, fertilitzant, vulcanització del cautxú, fabricació de pólvora negra i preparació del disulfur de carboni, sulfonats i altres compostos. El sofre és un dels minerals no metàl·lics amb major demanda degut al gran increment de les seves aplicacions industrials. La producció més important surt del continent nord-americà. El sofre natiu es limita a les regions volcàniques. Del gas natural s’obté molt com a subproducte, però la font més generalitzada són les pirites que són extretes sobretot en l’Àsia, Europa i Àfrica (Sudàfrica).\nUrani: L’urani és un metall de la família dels actínids; és l’element més pesant d’ocurrència natural. Tot i haver estat emprat en l’antiguitat per a la preparació de vidre groc, el seu descobriment com a element fou fet per N. H. Klaproth, que l’identificà com a element de la pechbrenda l’any 1789. La seva preparació en forma pura fou feta per Peligot, que l’obtingué per reducció del clorur d’urani amb potassi l’any 1841. Té interès històric per ésser l’element en el que Becquerel descobrí la radioactivitat natural, l’any 1896. L’urani és àmpliament difós a la natura, constitueix 5x10-3% del pes de l’escorça terrestre, són escassos els dipòsits en els que es troba en forma concentrada. Els seus minerals més importants són la uraninita i, en menys extensió, la coffinita, la brannerita i la carnotita. L’urani natural està compost per una mescla de tres isòtops, amb masses de 238 (99,2830%), 235 (0,7110%) i 234 (0,0054%), tots tres radioactius. El 238U amb una vida mitjana de 4,51x109 anys, és el punt de partida de la sèrie de desintegració radioactiva (235U vida mitjana de 7,1x108 i 234U de vida mitjana 2,47x105 anys). L’obtenció del metall és complicada i implica, generalment, una fase de concentració de la mena, al llarg de la qual hom recorre a tècniques de precipitació, extracció amb dissolvents, intercanvi iònic, electròlisi o combinacions d’aquestes. L’urani destinat a la producció d’energia nuclear ha d’ésser totalment lliure d’elements amb secció de captura neutrònica gran, com ara el cadmi o el bor. L’urani metàl·lic pot existir en tres varietats cristal·lines: a , b i g . La forma g , ròmbica, estable a baixes temperatures, presenta anomalies dialomètroques molt intenses, raó per la qual l’urani destinat a combustible nuclear ha d’ésser en forma sòlida (aliatge amb molibdè o crom) que garanteix l’estabilitat tridimensional. És de color blanc d’argent, molt dens, dúctil i mal·leable. S’altera ràpidament en l’aire per oxidació superficial. Es dissol en àcids minerals. Els estats 2+, 3+ i 5+ són poc estables, mentre que el 4+ i el 6+ són els més importants i els més coneguts. D’entre els compostos de l’urani (III) cal destacar l’hidrur (UH3), d’una gran estabilitat tèrmica, que és emprat en la preparació d’altres compostos de l’element. Quant a l’estat 4+ és important el diòxid, útil per la preparació del metall. Pel que fa als compostos de l’estat 6+, és important l’hexafluorur, que ha estat emprat en l’enriquiment del 235U mitjançant difusió gasosa. L’aplicació més important de l’urani és la producció energètica; encara que per aquest ús sols es pot fer servir l’urani enriquit en l’isòtop 235, directament físsil, com, en els reactors regeneradors, l’urani natural, gràcies a la transformació de l’isòtop 238 en el 239Pu que ja és físsil. El 233U produït per irradiació amb neutrons del tori natural, és també útil com a combustible nuclear. L’urani i els seus compostos són elevadament tòxics, tant des del punt de vista químic com radiològic. En 1985 la producció mundial va arribar a 34.300 t.; el Canadà era el primer productor mundial, amb 10.029 t., seguit de Sudàfrica amb 4.871 t.; altres, com Namíbia (3.701 t.) i Níger (3.186 t.). És podria arribar a assolir les 165.000 t. anuals de producció mundial en poc temps. El diòxid d’urani és emprat com a intermediari en l’obtenció del metall, com a recobriment de les barres de combustible nuclear, en ceràmica i en la producció de pigments.\nZinc: El zinc és conegut des de l’antiguitat i s’empra en la fabricació del bronze i del llautó. És un element d’abundància mitjana àmpliament distribuït en la natura que constitueix un 1,2x10-2 per cent del pes de l’escorça terrestre. Els seus minerals més importants són la calamina, la willemita i l’esfalerita. S’obté per torrefacció en l’aire del carbonat o del sulfur, seguida de reducció amb carbó de l’òxid obtingut i destil·lació del metall. El metall és de color blanc brillant, llustrós i s’enfosqueix en l’aire per oxidació superficial. Amb caràcter amfòter. Forma compostos organometàl·lics de notable interès; el dietil-zinc sintetitzat per E.Frankland l’any 1849, fou el primer compost organometàl·lic conegut. Des del punt de vista biològic és un dels metalls més importants; és present en gran nombre de proteïnes moltes de les quals tenen funcions enzimàtiques. És un oligoelement essencial subministrat en la dieta. El zinc té un gran nombre d’aplicacions que justifica l’elevada producció d’aquest metall, com la galvanització del ferro i l’acer. Emprat per fer objectes emmotllats, planxes, canonades, recipients, per cobrir teulades, per a fotogravats. El zinc entra en la composició de molts aliatges, entre els quals el llautó, amb tots els metalls ordinaris, llevat del plom i del bismut, dels quals es separa en estat líquid. La importància econòmica del zinc ha crescut paral·lelament a la progressiva multiplicació dels seus usos. El mineral procedeix essencialment de l’Amèrica del Nord, amb el 32,4% de la producció minera mundial del 1992. La metal·lúrgia del zinc ha adquirit importància als països dotats d’una forta indústria siderúrgica i mecànica, com el Japó, els EUA, Alemanya o França. El comerç internacional del zinc és actiu, ja que sovint els principals transformadors del mineral no són els mateixos que els grans productors; tampoc els grans consumidors coincideixen sempre amb les principals zones de la metal·lúrgia d’aquest metall, com és el cas de Gran Bretanya. Els països que tenen les majors reserves, curiosament, són àrees desenvolupades, com Canadà o Austràlia, o en ràpid procés de desenvolupament com la Xina. El mercat mundial del zinc escapa en part de les tensions derivades de la fixació dels preus de les primeres matèries. El clorur de zinc és emprat en la galvanització del ferro, com deshidratant en síntesi orgànica, preservatiu per a la fusta, desinfectant, en la preparació de ciments especials i en la indústria tèxtil. L’òxid de zinc és emprat en la preparació de les sals de zinc, en medicina i en electrònica, com a semiconductor i fotoconductor. El sulfat de zinc és emprat en medicina, com a mordent, preservatiu per al cuir i la fusta, agent blanquejant, reactiu analític i complement alimentari.


Cartes des del Camerun. Sis anys a Blangoua. - Edicions Saragossa\nviagra sublingual espana cialis o viagra precios viagra generica online espana barata precio de cialis 20 mg en farmacias comprar vidalista en espana cual es el mejor generico de cialis comprar viagra en farmacia sin receta en barcelona comprar cialis original espana cialis sin receta en andorra precio de cialis 10\nInici / El Cistell / El Cistell Verd / Cartes des del Camerun. Sis anys a Blangoua.\nLes cartes són fragments de la vida d’un missioner jove a l’Àfrica. Narren descobriments i emocions, reflexions i fets, un ampli i acolorit ventall d’imatges i de vivències que permeten al lector apropar-se a un món llunyà i desconegut. La natura, magnífica i sovint inclement. La convivència amb homes i dones, joves i infants, amb diversitat de llengües, de creences i de costums. La duresa de la vida quotidiana i el gaudi de les festes. L’alegria dels naixements i les llàgrimes pels qui moren. Les mancances d’un país en desenvolupament, els conflictes i els encerts que construeixen la vida i la petita o gran història. La vida diària viscuda a la missió amb confiança en Déu i en els homes, en la pregària i en l’esforç personal. El convenciment que l’amor fratern, sense discriminacions de cap mena, i la tasca educativa són elements cabdals en el progrés dels pobles.\nquantitat de Cartes des del Camerun. Sis anys a Blangoua.\nCent cinquanta videojocs per a PlayStation 3. Setze relats quasi surrealistes.\n€19,80 IVA inclòs\nRadiografia del Camp de la Bota\nFora de temps.\n€18,00 IVA inclòs\nI love you Elisenda.\n€17,00 IVA inclòs


POLÍTICA DE COOKIES - Mar Casas, psicòloga i periodista de Figueres.\nCookies pròpies. Són les que pertanyen a MAR CASAS.\nTècniques. Són cookies pròpies, de sessió, d'identificació, de configuració i de registre, estrictament necessàries per a la identificació de l'usuari i per a la prestació dels serveis sol·licitats per l'usuari. La informació obtinguda a través de les mateixes és tractada únicament per MAR CASAS.\nPer a la resta, sí que es necessita el consentiment de l'interessat, que es pot sol·licitar per diferents vies. En el cas de MAR CASAS, s'entendrà atorgat si vostè segueix utilitzant la pàgina web, sense perjudici que en qualsevol moment podrà revocar i desactivar les cookies.\nEl lloc web de MAR CASAS utilitza (o pot utilitzar) Google Analytics, una eina d'analítica web desenvolupada per Google que ajuda els propietaris de llocs web a mesurar com interactuen els usuaris amb el contingut del lloc. Per la prestació d’aquests serveis, Google Analytics utilitza cookies que recopilen la informació, inclosa l’adreça IP de l’usuari, que serà transmesa, tractada i emmagatzemada per Google en els termes fixats a la web Google.com.\nEl domini web www.marcasas.com utilitza els següents tipus de cookies:


El Manresa FS s’enfronta a un equip descendit que vindrà a donar la cara – Xiulet Final\nEl Manresa FS s’enfronta a un equip descendit que vindrà a donar la cara\nCAMPIONAT NACIONAL DE LLIGA 2A. DIVISIÓ B – GRUP 3 – JORNADA 27\nDimecres 1 maig 18:00 hores – Pavelló El Pujolet\nMANRESA FS – CDFS SEGORBE\nRedacció | 30/04/2019 15:30\nAmb jornada de dimecres festiu avançada al cap de setmana, amb motiu de la final de la Copa del Rei de futbol sala, el Manresa rep al Segorbe, un equip descendit de fa dies a la 3a divisió nacional. El conjunt valencià només ha guanyat en una ocasió fora de casa, va ser a la Barceloneta 3-6. A part té un empat tret de Cerdanyola. En la resta de compromisos com a visitant, tot són derrotes, algunes però força ajustades pel que fa al marcador final.\nSegorbe visita Manresa essent penúltim a la taula amb 15 punts i vol donar la cara fins al final. Hores d´ara té 4 partits guanyats, 3 empats i 19 derrotes\nPer la seva banda el Manresa, amb una plantilla molt justa, convocarà a tres juvenils per completar la convocatòria. A més, serà una jornada especial, ja que els jugadors lliuran la nova samarreta commemorativa del 40è aniversari. Demà, també, ja es posarà a la venda al públic per primera vegada.\nGran millora de les sirenes més menudes del CN Minorisa\nPaula Raul i Júlia Quevedo es proclamen campiones de Catalunya universitàries


L’hoquei gel blaugrana cau als penals davant el CH Jaca (3-4) - FC Barcelona\nHomeSeccionsEsports amateursHoquei gelNotíciesL’hoquei gel blaugrana cau als penals davant el CH Jaca (3-4)\nL’hoquei gel blaugrana cau als penals davant el CH Jaca (3-4)\nL’equip sènior de l’hoquei gel blaugrana han estat eliminat de la Copa després de perdre contra l’Aramón Jaca al penals\nL'hoquei gel blaugrana cau als penals / FOTO:FCB\nEls jacetans van guanyar per penals, després que el temps reglamentari acabés amb empat a tres i es jugués una pròrroga en què no hi va haver gols. Finalment els penals van tornar a ser favorables a l’Aramón Jaca i va ser Jon Martí l'encarregat d'aconseguir la diana definitiva.\nSense control del ‘puck’\nEl partit de tornada d'aquesta eliminatòria entre culers i jacetans va ser molt similar al que es va viure a Jaca la setmana anterior. El domini del disc era tota l'estona de l’Aramón, però no conseguia anotar cap gol a la porteria d'Aaron Carretero.\nJaca va fer 45 tirs a porta per aconseguir una escassa renda de tres gols, mentre el Barça va fer 17 llançaments a la porta del Jaca, per obtenir el mateix marcador. En el primer temps només hi va haver un gol, en solitari, quan faltava poc per al primer descans.\nIgualtat i pròrroga\nEn el segon parcial va empatar el Barça, amb gol de l'entrenador i jugador Danilo Didkowsky, i tot i que el Jaca pressionava, no aconseguia decantar el partit a favor seu.\nJa en l'últim temps es van avançar els locals, amb gol de Ribas, i poc després empatava el Jaca. A continuació es va produir l'única expulsió de tot el partit, una sanció lleu a la banqueta del Barça.\nAquest ‘power play’ (superioritat numèrica) va ser ben aprofitat pel Jaca i van anotar el 2-3 a falta de deu minuts per al final. Però els culers van saber reaccionar i aconseguien l'empat diverses jugades després.\nEs va arribar al final del temps reglamentat amb empat a tres gols i es va disputar una pròrroga de cinc minuts, amb gol d'or. Ningú va aconseguir marcar, tot i que el Jaca va ser el que va estar més a prop de la victòria, i es va passar als tirs de penal.\nA la primera tanda només van anotar els seus Danilo Didkowsky i Jon Martín, i per desfer l'empat va haver de seguir llançant. Jon Martín seria l'encarregat de batre de nou Carretero i amb això donar la victòria al Jaca, i el pas a la semifinal de Copa.\nAra els sèniors ja han acabat la temporada i no els queda cap partit oficial per jugar.


Un camió carregat de porcs bolca en un aparatós accident a la C-12 a Benifallet ~ EbreDigital.cat\nUn camió carregat de porcs bolca en un aparatós accident a la C-12 a Benifallet\nACN2019-12-11T16:55:03+01:0011 de Desembre de 2019|Societat| Benifallet|accident, C-12, Eix de l'Ebre|0 Comentaris\nUn camió de porcs ha patit un aparatós accident aquest dimecres a la tarda a la carretera C-12, al terme municipal de Benifallet. El vehicle ha bolcat al punt quilomètric 45 quan circulava en sentit sud. El conductor de camió ha resultat ferit lleu. L’avís s’ha donat a les 15.18 hores de la tarda. Quatre dotacions dels Bombers de la Generalitat s’han desplaçat fins al lloc de l’accident perquè el camió té una fuita al dipòsit. Diverses patrulles dels Mossos d’Esquadra donen pas alternatiu però no es generen retencions de la circulació. S’espera l’arribada d’un altre camió que pugui endur-se els animals i que es retiri el vehicle accidentat. Abans el comissari de càrrega ha de comprovar quants porcs han resultat ferits o morts.


SEMCV - Convocatòria de la Fase Comarcal 2019 - Província de València\n3.- Participants: L’alumnat matriculat en Tercer Cicle de Primària (5è. i 6è.) i en E.S.O. per al curs 2018 – 2019 en Centres Públics i Privats de la província de València. Els alumnes queden agrupats en tres nivells: Primer i Segon d'ESO (A), Tercer i Quart d'ESO (B) i Cinquè i Sisè de Primària (C).\nLa Fase Comarcal consistirà en dues proves: una prova de caràcter individual i una prova per equips. Se celebrarà el dissabte 6 d'abril de 2019 pel matí a les diferents seus designades per l’organització. A la Fase Comarcal se seleccionaran 48 participants per nivell, que passaran a la Fase Provincial.\nLa Fase Provincial consistirà en una Jornada festiva i matemàtica, amb una prova individual i dues proves per equips, i se celebrarà al llarg del dissabte 4 de maig de 2019 a l'IES BENLLIURE de València. A la Fase Provincial se seleccionaran 8 finalistes per nivell, que passaran a la fase Autonòmica.\nLa Fase Autonòmica consistirà en la participació d’un cap de setmana de convivència amb proves individuals i per equips, i se celebrarà els dies 25 i 26 de Maig de 2019 a Benidorm. A la Fase Autonòmica se seleccionaran 3 participants de 1r i 2n d'ESO i tres participants de 5é i 6é de primària, que passaran a la Fase Nacional.\nPer a inscriure’s a la XXX Olimpíada Matemàtica l’únic requisit és estar matriculat durant el curs 2018-2019 en el curs corresponent al nivell, i pagar els drets d’inscripció. Cada participant en la Fase Comarcal de l’Olimpíada Matemàtica haurà de pagar 5€ de drets d’inscripció, en els quals s’inclouen: samarreta commemorativa de l’Olimpíada, material i record de participació. Caldrà ingressar per transferència la quantitat corresponent al total dels alumnes del mateix Centre al següent número de compte de Bankia: 2038-6301-37-3000011367, IBAN ES20 2038 6301 3730 0001 1367 indicant en la referència o concepte de l'ingrés el codi del centre educatiu, nom del Centre i poble. El Codi d'inscripció que vos donarà el formulari quan la feu també el podeu posar en el concepte si el banc ho permet, i cal conserval-lo per si fera falta per a futures verificacions o modificacions de la inscripció. Els Centres únicament podran presentar aquell número d’alumnes dels que tinguen pagada la seua inscripció.\n2. Informació de l'alumnat participant i posterior pagament de la cuota d'inscripció\nCal fer el tot el procés abans del 28 de febrer de 2019, fent el TOTAL dels alumnes inscrits en una única transferència posant en el concepte el codi del Centre educatiu, nom del Centre i població. El formulari està al requadre que trobaràs un poc més endavant. Es demana:\n- Nom, cognoms, DNI i correu electrònic del professorat acompanyant\n- Nom, cognoms, curs de cada alumne, telèfon de la família i la talla de la samarreta que regalem a l'alumne\nCaldrà elegir a quina de les set seus el Centre té preferència per a participar a la Fase Comarcal. L’organització es reserva la possibilitat de canviar a un Centre la seu sol·licitada, amb l’ànim de mantenir l’equilibri en quan al número de participants a cada seu. L'organització farà pública la llista amb els centres i la seu a la que hauran d'acudir per a participar a la fase comarcal. Una volta tancat el període d’inscripció, no s’admetran modificacions ni canvis a la llista d’inscripcions. L’organització demana al professorat posar la màxima cura a l'hora d'omplir el formulari electrònic, i consultar al mateix si totes les dades incloses són les correctes, per tal de contrastar les possibles errades i evitar dades personals erròniament escrites o alumnes que no s'han inclòs a la base de dades. L'organització queda exclosa de qualsevol responsabilitat al respecte per l'incompliment d'aquesta formalitat.\nUna volta celebrada la Fase Comarcal, el Jurat designat per la SEMCV designarà entre tots els participants a les diferents Seus a 48 participants per nivell com a seleccionats per a participar en la Fase Provincial. La informació es farà pública a la pàgina web de la Societat al llarg de la setmana següent a la celebració de la fase comarcal. Demanem al professorat dels alumnes seleccionats ens avisen de qualsevol baixa en el cas de no poder assistir a la següent fase, per tal de substituir a l’alumne absent per un reserva. El dia de la celebració de la fase comarcal, els participants hauran de portar el Document d'autorització familiar i entregar-lo a la organització.\nEls centres educatius de la província de València podeu participar en la convocatòria de la nostra província. Enguany, la fase comarcal serà el dissabte 6 d'abril de 2019 a les següents seus:\nC. HERNÁNDEZ LÁZARO, 170\nCAMÍ DE LA DULA, 31\nC. RAMÓN LLULL, 12\nIES DR. PESET ALEIXANDRE\nC. VICENT MORTES ALFONSO, 93\nC. SEGORBE, 2\nC. CONVENT DELS CARMELITES, 13\nIES DR. LLUIS SIMARRO\nAVDA. DE LES CORTS VALENCIANES, S/N\nProva individual. La durada de la prova serà de una hora i mitja. Els participants hauran d’intentar resoldre 5 problemes. La puntuació de la prova individual computarà un 80% de la puntuació final de cada participant.\nDescans. Els alumnes participants estan invitats a esmorzar.\nProva de velocitat per equips. Es realitzarà a la mateixa aula on han realitzat la prova individual. En equips de 4 participants de diferent centre que l’organització s’encarregarà d’establir, intentaran resoldre 10 problemes al llarg de 50 minuts, de manera que disposen exactament de 5 minuts per a resoldre cada problema. La mecànica, igual que la d’altres anys, consisteix en donar un problema a cada equip, que intenta resoldre’l, i transcorreguts 5 minuts l’entreguen com estiga i se’ls entrega un nou problema. Així fins a 10 problemes.\nLLOC DE REALITZACIÓ IES BENLLIURE (VALÈNCIA)\nEls TRES finalistes de primer o segon d’ESO millor classificats en la fase Autonòmica de la Comunitat Valenciana, sempre que complisquen els requisits exigits, participaran en la XXX Olimpíada Matemàtica Nacional, convocada per la Federació Espanyola de Societats de Professors de Matemàtiques, que se celebrarà a JAEN del 26 al 30 de Juny de 2019. Així mateix, Els TRES finalistes de cinqué o sisé de Primària millor classificats en la fase Autonòmica de la Comunitat Valenciana, participaran en la II Olimpíada Matemàtica Nacional Alevín que se celebrarà a MELILLA del 17 al 20 de juny de 2019.\nLLOC DE REALITZACIÓ COL. LOPE DE VEGA (BENIDORM)


Els serveis de neteja reforcen les operacions de desinfecció als contenidors - L'Eco de Sitges\nActuació de desinfecció als contenidors de Can Perico, aquest matí\nL’Ajuntament ha iniciat un pla de desinfecció de contenidors, que recorre el municipi per diversos barris i sectors, per tal de fer una actuació setmanal de cada zona. L’operació consisteix en mesures de reg a pressió amb productes desinfectats, per tal d’eliminar possibles concentracions de virus i neutralitzar el seu contagi. Els contenidors són un dels llocs més freqüentats durant el confinament.\nEl pla destina una unitat del servei de neteja, que cada dia es concentra en dos sectors del municipi, un al matí i una altra a la tarda. En aquestes zones, recorren tots els carrers i cantonades on hi ha contenidors per dur a terme l’operació.\nL’actuació s’ha completat amb una neteja a fons de les dependències de la Policia Local, obertes les 24 hores del dia. L’operació la va realitzar ahir l’Agrupació de Defensa Forestal (ADF) de Sant Pere de Ribes. En aquest mateix pla, l’Ajuntament va executar la setmana passada operacions de neteja i de desinfecció de les tres residències de gent gran (l’Hospital, Les Magnòlies i Sitges Park) i la Fundació Ave Maria. També actuen en les proximitats i accessos a les farmàcies i a la parada de bus de l’estació.


El 32% de casos de covid son de variant britànica i Salut calcula que en menys d'un mes serà majoritària - Imagina Ràdio\nEl 32% de casos de covid son de variant britànica i Salut calcula que en menys d’un mes serà majoritària\nArgimon alerta que la corba s'està aplanant: "No és una bona notícia i hem d'estar molt amatents"\nEl secretari de Salut Pública, Josep Maria Argimon, en roda de premsa el 4/08/2020. ACN\nEl secretari de Salut Pública, Josep Maria Argimon, ha anunciat que el 32% dels casos de coronavirus a Catalunya són de la variant britànica. Argimon ha detallat que es calculava que cap a mitjans del mes de març aquest tipus de variant ja seria majoritària i ha dit que probablement les previsions s’avancin i acabi sent predominant abans d’aquesta data. A més, ha apuntat que la variant britànica està tenint especial incidència a Osona, on representa el 78% de casos. D’altra banda, ha alertat que la corba de contagis s’està aplanant a un ritme més lent del previst tot i no haver-hi hagut una relaxació de mesures substancial. “No és una bona notícia”, ha advertit, i ha afegit que podria tenir relació amb la incidència de les noves variants.\nArgimon ha alertat que s’està notant una frenada en la baixada dels casos –entre les dades d’ahir i d’avui només hi ha hagut un descens del 0,9%-. Segons ha apuntat, això podria tenir a veure amb la incidència de les variants, encara que ha remarcat que això és només una hipòtesi. En ser preguntat per la possibilitat de reinfeccions per les noves variants, Argimon ha dit que és possible que es puguin donar però ha remarcat que encara falta molta informació per poder-ho afirmar amb certesa. També ha apuntat que podria ser que les vacunes tinguin menys efectivitat en les noves variants però ha subratllat que, a banda que no és del tot segur que sigui així, les vacunes continuen tenint “molta eficàcia”.\nA més, ha remarcat que les UCI segueixen estant molt plenes –unes 600 persones crítiques- i ha alertat que si ara comencés una segona onada seria “amb 300 malalts més de partida que la segona”. En aquest context, Argimon no s’ha volgut referir a les restriccions vigents –que caduquen aquest dilluns- i ha subratllat que encara no hi ha res decidit i que es tindrà molt en compte la situació epidemiològica.\nA banda del personal educatiu de menys de 55 anys, que s’ha començat a vacunar just aquest dimecres, Salut ha informat que també s’ha iniciat la vacunació en persones grans dependents i qui en té cura. Un cop s’hagi encarrilat aquest grup i hi hagi suficients vacunes es continuarà amb les persones majors de 80 anys. Com que és un col·lectiu que implica una certa dificultat tècnica, han detallat que primer es contactarà amb les persones que cal vacunar i s’identificarà quines es poden traslladar als punts de vacunació i quines s’ha d’anar al seu domicili.\nUn nou col·lectiu que també començarà la vacunació properament són els treballadors de serveis funeraris. Salut ha detallat que ja en tenen el cens i ha anunciat que la setmana vinent –sense detallar la data- s’iniciarà l’administració del vaccí.\nA més, Argimon ha apuntat que els pacients amb trasplantaments també estan sent vacunats.\nEn el cas de les residències, el primer grup que va començar a rebre la vacuna, Argimon ha celebrat que el 88,9% dels residents ja hagin rebut la primera dosi i que al 80,5% ja se’ls hagi administrat la segona. En el cas de professionals, el 70,9% han rebut la primera i el 60,5% la segona. Segons ha apuntat, estan per sobre dels càlculs que esperaven i, per tant, ha avançat que properament podran recuperar “una vida més plena”. En aquest sentit, ha explicat que la setmana que ve es preveu que es presenti un pla sectorial de residències on es pugui relaxar algunes de les mesures, encara que ha demanat no abaixar la guàrdia.\nArgimon també ha volgut destacar la bona resposta que està tenint la vacunació en sanitaris, i ha posat com a exemple que entre aquest personal vacunat s’ha notat una reducció del 80% en la taxa d’infecció\nD’altra banda, Argimon ha lamentat el retard en l’arribada de vacunes de Moderna anunciat el dilluns per Brussel·les, i ha denunciat que també es rebran menys dosis de les previstes. Segons ha detallat, estava previst rebre 60.000 dosis aquesta setmana, i al final en seran 32.000 que es rebran el cap de setmana del 27-28 de febrer o l’1 de març. També ha lamentat que, en el cas del vaccí d’AstraZeneca, n’arribaran menys de les esperades –unes 60.000 de les 90.000 previstes-.\nArticle anteriorEl 2,3% de la població total de les Terres de l’Ebre està vacunada amb les dues dosis\nArticle següentNova senyalització horitzontal i reasfaltatge a diferents carrers d’Alcanar


Ajuntament de Cardedeu - Informació municipal - Pla de Clavegueram\nEts a Inici > Informació municipal > Pla de Clavegueram\nEl pla pretén valorar l'estat de la xarxa de sanejament des del punt de vista estructural, dels riscos i del funcionament hidràulic a partir de la següent informació: dades GIS, circuit tancat de càmera de televisió CTTV, models d'envelliment, factors de deterioració, mapa de riscos i capacitat hidràulica per ajudar a determinar els trams a renovar. Amb això s'aconsegueix optimitzar els costos de la inversió en manteniment i rehabilitació, implementar un mètode objectiu per classificar danys, dimensionar i prioritzar la distribució d'un fons econòmic de reposició per minimitzar l'envelliment de la xarxa.\nEspecialment, el Pla marca les prioritats on actuar en els propers anys i, per exemple, ha fet que es prioritzi, també en el marc de les inversions subvencionades pel Consorci, actuacions en els propers mesos a l'avinguda Vallès (Polígon Sud) i a la Diagonal Esteller, que ja han estat sol·licitades al Consorci per a la redacció de projecte i posterior execució amb finançament a càrrec seu:\nAv. Vallès (codis de tram 396 i 395 del Pla Director de l'estat estructural de la xarxa). Costos estimats: 60.116,71 €\nDiagonal Esteller (codis de tram 651, 712 i 624 del Pla Director de l'estat estructural de la xarxa). Costos estimats: 65.236,50 €\nPla Director de l'Estat Estructural de la xarxa de Sanejament complet es pot descarregar a l'enllaç adjunt (pesa 239 Mb).\nPla Director de l'Estat Estructural de la xarxa de Sanejament de Cardedeu


Jordània (part II)\nSocietat Al-Hannouneh per a la Cultura Palestina (جمعية الحنونة للثقافة الشعبية)\nAvui un grup de nosaltres hem assistit a un esdeveniment acollit per la Societat Al-Hannouneh celebrat en la celebració de la cultura palestina. Se servien plats tradicionals palestins, tothom duia un vestit tradicional i es venien belles arts i altres manualitats artesanals.\nMetges Sense Fronteres i Ruïnes Romanes de Jerash, Jordània del Nord\nAl matí, vam visitar l’oficina de Metges Sense Fronteres a la ciutat nord d’Irbid, on es troben la majoria de refugiats sirians per la proximitat a la frontera nord. Després de recórrer aquesta instal·lació, un parell de metges van compartir les seves experiències treballant en zones de conflicte actiu a tot el món i després van debatre sobre com es compara la crisi de Síria. Molts van denunciar que aquesta era una de les pitjors situacions que havien trobat a causa de l'escala de violència, les armes utilitzades i la gran quantitat de gent que necessita desesperada cura.\nDesprés de dinar ens dirigim a Jerash. Es considera que aquesta ciutat de més de 6.500 anys és una de les ciutats provincials romanes més ben conservades del món i recentment excavada durant els darrers 70 anys. La ciutat conserva els seus camins empedrats originals, diversos temples, teatres, places públiques, fonts i altes muralles. Vam estar unes tres hores caminant pels carrers i explorant els temples, però podríem haver passat fàcilment tot el dia.\nExcursió al nord: Umm Qais, cova de Jesús i castell d'Ajoun\nL’excursió al nord va començar amb l’antiga ciutat d’Umm Qais, on en un moment es van poder veure un total de tres països (Israel, Síria i Palestina) juntament amb el mar de Galilea i el Golan Heights ocupat per Israel. Umm Qais conserva les ruïnes de la ciutat de Decàpolis a Gadara, que data del 218 aC. També hi ha restes d'un poble d'època otomana del segle XVIII dins de l'antiga ciutat que estava completament fora de lloc. En una altra nota, segons la Bíblia, va ser on Jesús va fer el miracle de la porcina de Gararene. (Tampoc sabia què era).\nHem passat la nit a la reserva natural d’Ajoun, que abasta 13 km i és la llar de la Hyena a ratlles, el porcupine indiscret i el llop àrab. Tres-per-cabina i cap wifi van animar una estona de qualitat seriosa a tothom i va ser una alenada literal d’aire fresc en comparació amb Amman congestionada.\nLa següent excursió va ser a un lloc literalment anomenat "Jesus Cave" on es diu que Jesús i els seus 40 deixebles es van quedar amagats mentre fugien dels romans. Al seu interior, hi havia dos túnels d’escapament, un dels quals els arqueòlegs no han pogut localitzar el final.\nMolt a prop es trobaven les ruïnes del que alguns arquitectes afirmen ser l'església més antiga del món que data del 250 dC. Un bonic mosaic cobria el terra de l’església, amb quadres i inscripcions gregues i llatines.\nL'última parada, el castell d'Ajoun, probablement va ser el lloc més interessant on hem estat. La fortalesa islàmica data del segle XII, construïda per un dels generals de Saladí i va tenir una importància estratègica enorme durant les croades. Des d’un dels primers llocs, un colom podia transportar missatges al Caire, Damasc, Jerusalem i Bagdad en 24 hores.\nReserva natural de Dana i Petra de nit\nRum Wadi (Vall de la Lluna)\nMusings de ZanzibarExcursionisme al circuit d'Annapurna: una història fotogràfica amb perspectiva indianaPodeu circular per tot el PerúPer què es sumaran els grans operadors de telefonia mòbil a Bubbletone Blockchain?Un viatge a Nagpur


A diferència d'altres animals, les serps són desconegudes per la majoria de la gent. Les persones que tenen sovint un cert contacte amb la natura coneixen algunes espècies, les més abundants, com les dues espècies d'escurçó i les serps d'aigua, verda i blanca, però fins hi tot en aquests casos hi ha confusions. Les 11 espècies d'ofidis presents al nostre territori són poques si es compara amb les que podem trobar en un país tropical, però són ecològicament diverses i les que s'assemblen en quan a forma de vida, habiten àrees climàtiques i geogràfiques diferents per tal de no competir. A continuació us donem les claus per identificar les espècies que hi ha a Catalunya i conèixer els aspectes més bàsics de la seva biologia a partir de dades publicades procedents d'altres països. Però abans, és útil conèixer el context evolutiu en el que han aparegut les 11 espècies catalanes explicant que pertanyen a 3 famílies diferents:\nLampròfids: serps fuet i altres espècies\nAquestes serps eren considerades un grup diferenciat pertanyent a la família dels colúbrids i comprèn actualment una mica més de 300 espècies. L'estudi del seu ADN ha demostrat que estan més emparentats amb la família dels elàpids (cobres, mambes, serps de corall, serps marines) que amb la resta de colúbrids. Així doncs, els taxònoms van prendre la decisió de considerar-la com una família independent. Els lampròfids van aparèixer van aparèixer fa uns 35-20 milions d'anys probablement a Àfrica des d'on es van estendre a Madagascar, diverses illes de l'Índic (Socotra, Comores, Seychelles), el sud d'Europa i les illes del Mediterrani arribant fins l'Índia. Totes les espècies són verinoses si be la majoria no són perilloses per l'home, degut al seu sistema inoculador lent i l'escassa toxicitat del verí. L'únic representant d'aquesta família a Catalunya és la serp verda (Malpolon monspessulanus) que forma part de les anomenades serps fuet (subfamília Psammophinae). Són serps molt ràpides i àgils que viuen en ambients oberts sense gaire bosc, cercant activament les seves presses amb ajut de la vista.\nVipèrids: escurçons, cròtals i serps de cascavell\nLes prop de 300 espècies de serps que formen part d'aquesta família viuen en totes les regions càlides de la terra a excepció d'Austràlia, Nova Guinea, les illes del Pacífic, Índic africà i Madagascar. La majoria de les espècies són terrestres, però hi ha un elevat nombre que viuen als arbres en les selves tropicals i fins hi tot algunes són semiaquàtiques. En base a dades genètiques s'ha estimat que van aparèixer fa 75-50 milions d'anys en algun lloc de l'hemisferi nord. Es tracta en general de serps amb el cos curt i gruixut amb una cua curta, fet que els dóna un aspecte compacte i robust. Acostumen a tenir un cap curt i ample, cobert amb petites escates i els ulls amb una nineta vertical. En general són vivípares degut a que produeixen ous sense closa, amb un embrió contingut dins d'una membrana que es desenvolupa totalment dins el cos de la mare, si be algunes espècies ponen ous. Al contrari dels lampròfids, el vipèrids cacen les seves presses a l'aguait. Tenen un ràpid i potent sistema d'inoculació de verí que en molts casos actua sobre el sistema circulatori i els teixits. La subfamília Viperinae, les espècies de la qual són anomenades escurçons, és la única present a Catalunya, on n'hi ha dues que pertanyen al gènere Vipera.\nColúbrids: colobres o simplement "serps"\nGairebé la meitat de les espècies de serps que hi ha pertanyen a la família dels colúbrids. Actualment hi ha descrites prop de 1700 espècies d'aquesta família, que habiten totes el món a excepció de les regions fredes i algunes illes oceàniques allunyades dels continents, i es van originar a partir d'un ancestre que va viure fa uns 60-35 milions d'anys. Presenten una gran varietat de formes i mides corporals com correspon a la seva àmplia diversitat de formes de vida i hi ha diversos llinatges evolutius independents que es consideren com a subfamílies. Els colúbrids presenten espècies verinoses i d'altres que han perdut el verí, degut a que maten les seves presses per constricció o se les empassa directament si són prou petites. L'únic colúbrid verinós que hi ha a Catalunya és la serp de collaret (Natrix natrix), però el seu lent sistema d'inoculació d'un verí que és molt poc tòxic, a més de la seva reticència a mossegar als humans fa que sigui inofensiva per a nosaltres. De fet, fins fa poc es desconeixia que fos verinosa. La majoria de les serps que trobem a Catalunya pertanyen a aquesta família (8 espècies) i existint aquí dos llinatges evolutius diferents: les serps associades a ambients humits o aquàtics de la subfamília Natricinae (gènere Natrix) i la resta, que pertanyen a la subfamília Colubrinae: gèneres: Coronella, Hemorrhois, Hierophis, Rhinechis i Zamenis.


Recollida de pilotes - Betània Patmos\nRecollida de pilotes\nL’Associació Cívica La Nau* realitza un any més la tradicional campanya de recollida de joguines per tal de poder facilitar regals de Nadal a tots els nens i nenes de les famílies sense recursos que atenen.\nJa fa temps que troben dificultats per poder atendre els nens i nenes d’entre 8 i 12 anys, ja que totes les joguines que es reben, tant de fabricants com de particulars, no s’adeqüen a aquestes edats. Com ja sabeu, des de fa dos anys l’Escola contribueix decisivament a cobrir aquesta mancança amb la recollida de pilotes, que són un regal molt apreciat i molt útil per a qualsevol infant o nen.\nEnguany volem repetir la campanya, de manera que els dies 16, 17 i 18 de desembre farem de nou a l’Escola una recollida de pilotes noves destinades a aquest objectiu. Ens proposem recollir-ne 1.000, cosa que ens permetrà cobrir el regal de 1.000 nens. Així, porteu tantes pilotes noves com vulgueu, i aconseguirem un any més que cap nen es quedi fora de joc aquest Nadal.\n* L’Associació Cívica La Nau és una ONG dedicada a l’aprovisionament de productes de primera necessitat no alimentaris (detergents, roba, productes d’higiene personal, etc.) a persones sense recursos de Barcelona i la seva àrea metropolitana. L’associació proporciona aquests productes a 135 entitats acreditades (associacions cíviques, parròquies i altres organitzacions de treball social en barris), que són les que els fan arribar a les més de 4.000 famílies destinatàries. Trobareu més informació i les memòries de l’activitat a www.lanau.org.


Haití: una denúncia i un compromís | Catalunya Religió\nHaití: una denúncia i un compromís\nPer Catalunya Religió. Dij, 18/11/2010\nPoc temps abans de començar l'epidèmia de còlera a Haití, que ja ha causat més de 1.000 persones, la revista Foc Nou va parlar amb el pare Héctor Cuadrado, Superior Major dels Claretians a les Antilles. En el número de novembre de Foc Nou es publica un article del pare Héctor Cuadrado que explica la situació d'Haití deu mesos després del devastador terratrèmol que va saccejar l'illa. A continuació podeu llegir uns fragments de l'escrit que sota el títol "Haití: una denúncia i un compromís", relata la situació que viu Haití.\n(...) On són els plans i projectes de reconstrucció que s'havien de pagar amb els milers de milions de dòlars que es van recol·lectar aprofitant la confiança que van dipositar milions de persones arreu del món segurament amb la intenció d'ajudar a la reconstrucció de Port-au-Prince? Seria injust dir que a Haití no s'ha fet res. És cert que s'han realitzat projectes de desenvolupament i es continuen realitzant al llarg i ample del país, no només per part de l'Església sinó també d'ONGs i d'altres institucions governamentals internacionals. No obstant això, em refereixo estrictament a la capital, Port-au-Prince, que va ser l'epicentre no del moviment sísmic, però sí de la tragèdia de mort i desolació que va provocar el terratrèmol. Insisteixo que és tan poc el que s'ha fet allà, en proporció a la magnitud del desastre provocat pel terratrèmol (i el que no ha estat culpa del terratrèmol), que s'ha posat encara en més evidència la magnitud de la desorganització i la ineficàcia social i governamental haitiana, que no només no han col·laborat prou per organitzar el país, sinó que també obstaculitzen moltes iniciatives humanitàries vingudes de l'estranger.\n(...) Els líders del país han decidit guanyar diners amb allò que hauria de ser regalat als pobres i han permès l'especulació llibertina i abusiva dels preus dels articles de primera necessitat i materials de reconstrucció. Aquestes polítiques malsanes són les que evidencien la manca d'institucionalitat i el feble sentit patri dels líders i els comerciants sense escrúpols del país. ¿No és un delicte "contra la humanitat" posar traves a l'ajuda humanitària, tot i saber el món sencer que hi ha centenars de milers d'haitians que encara viuen amuntegats en parcs, carrers i places, ficats en carpes, en situacions insalubres, exposats a la violència i als abusos que es cometen en aquests "camps de concentració" especialment contra els més febles i petits (nens i gent gran)? És un secret a veus que els projectes de reconstrucció que s'han elaborat i que compten amb milions de dòlars de finançament han estat frenats per esperar les eleccions programades per al proper novembre. Es diu que els membres de l'actual govern i líders del comerç haitià no són dignes de la confiança del donant internacional que exigeix la garantia que tota l'ajuda, les inversions del capital, siguin canalitzades a favor de l'enfortiment de la institucionalitat de l'Estat i dels serveis a què té dret el poble, i no a favor d'uns pocs avars. I és que els propers líders electes seran millors que els que acaben? Certament, a Haití li manca en general un lideratge fort, capacitat i ben intencionat que serveixi al bé comú i no caigui en la temptació d'aprofitar-se de la desgràcia i la misèria de la gent que genera fons internacionals dels quals ells puguin beneficiar-se.\nterratrèmol, pare Héctor Cuadrado, Haití, còlera, claretians