El Llagostera i l'Olot iniciaran la temporada el pròxim 26 de setembre - Diari de Girona\nEl Llagostera i l'Olot iniciaran la temporada el pròxim 26 de setembre\nEls equips de Segona B esperen els detalls de com serà la competició, que pot publicar-se la setmana vinent\nL'Olot i el Llagostera ja poden fer un passet endavant amb la planificació de la temporada 2020-21. Els equips de Segona B van haver d'esperar fins ahir per conèixer la data d'inici de la Lliga, que començarà el pròxim cap de setmana del 26 i 27 de juliol. En funció d'això, podran preveure la pretemporada.\nEn funció de l'evolució de la pandèmia del coronavirus, la Federació espanyola va comunicar ahir la intenció de començar la temporada el darrer cap de setmana de setembre i aviat hauria de pronunciar-se sobre la proposta del calendari, el nou format per a la categoria de bronze i la composició dels grups. Feia setmanes que els garrotxins reclamaven la pronunciació per part de la RFEF, tenint en compte que la resta de categories ja coneixia les dates d'inici i a Segona B eren els únics que no podien avançar amb el disseny de la nova campanya. Per la seva part, el Llagostera també estava pendent d'aquesta resposta per tal de fixar la data de la pretemporada.\nResposta a mitges\nLa RFEF no va explicar, però, com serà el calendari, els grups ni el format de la competició. Sense descensos, la Segona B estarà composta per 100 equips i es preveuen cinc grups de 20 dividits cadascun en dos subgrups de 10.


Aurelio Martínez: “Valenciaport és pioner a Europa en l’ús de l’hidrogen en operacions portuàries” – Valenciaport\nAurelio Martínez: “Valenciaport és pioner a Europa en l’ús de l’hidrogen en operacions portuàries”\nValenciaport, Ajuntament de València, Universitat Politècnica de València i Generalitat Valenciana aniran de la mà per a impulsar l’hidrogen en l’àrea d’influència de la ciutat de València.\nHui s’ha presentat a l’Ajuntament de València el projecte H2VLC València Vall de l’Hidrogen en el qual participen més de 40 empreses, entitats i institucions per a fomentar esta energia en el sector del transport i la logística.\nEl president de l’Autoritat Portuària de València ha explicat el compromís real i ferm de Valenciaport 2030 zero emissions per a avançar-se 20 anys als objectius europeus de descarbonització i lluita contra el canvi climàtic.\nEl president de l’Autoritat Portuària de València (APV) i de la Fundació Valenciaport, Aurelio Martínez, ha assegurat durant la presentació del projecte H2VLC València Valle de l’Hidrogen Verd en el Saló de Cristall de l’Ajuntament de València que “Valenciaport és pioner a Europa en l’ús de l’hidrogen en operacions portuàries a través del projecte H2Ports, en el qual hem estat treballant durant anys, i pel qual hem rebut el premi internacional Green4Sea”.\nEl president de l’APV ha explicat que “Valenciaport està compromés des de fa molts anys amb temes de descarbonització, equilibri i sostenibilitat i una bona prova d’això és que disposem de totes les certificacions ambientals i energètiques, mesurem i monitorem índexs de sorolls, qualitat de l’aigua i de l’aire”. En este sentit, Martínez ha afegit que “el Port de València compta amb dues cabines de mesurament de qualitat de l’aire amb l’última tecnologia que registren huit elements de diferents gasos i partícules per a informar de les dades a temps real i disponibles en la Xarxa de la Generalitat. Unes cabines de control que mai han estat desconnectades des de que estan instal·lades i que permeten conéixer la qualitat de l’aire a l’entorn del port”.\n“En 2008, -ha continuat el president de l’APV- iniciem el càlcul de la petjada de Carboni i des de llavors s’ha reduït la petjada en un 30% mentre que en el mateix període els trànsits s’han incrementat un 42%. El nostre compromís és obvi i així ho confirmen les dades, però volem ser més ambiciosos amb el projecte Valenciaport 2030, zero emissions. Tenim mecanismes d’investigació i recursos econòmics per a posar en marxa projectes amb energies alternatives i verds que ens permeten avançar-nos 20 anys als objectius europeus de descarbonització i lluita contra el canvi climàtic”.\nEl president de l’APV ha assegurat durant la presentació d’H2VLC València Vall de l’Hidrogen que “esta energia segur que jugarà un paper fonamental en una economia descarbonizada i lliure d’emissions, però encara queda molta eina i inversions per fer i també molt a aprendre, i no hi ha millor manera de fer-ho que atrevir-se a ser pioners i fer els primers passos”. Per a Martínez “una iniciativa com H2VLC pot resultar clau per al futur i l’aposta d’un creixement sostenible, i el Port té el deure i, sobretot, la voluntat de posar el seu granet d’arena i col·laborar juntament amb la regió, la ciutat i la resta d’agents socials i econòmics per a aconseguir-lo”.\nValència Vall de l’Hidrogen\nValència Vall de l’Hidrogen està impulsat per l’Ajuntament de València, la Generalitat Valenciana, la Universitat Politènica de València i l’APV, de la mà de la Fundació Valenciaport, per a coordinar, crear sinergies i fomentar la investigació en hidrogen verd en el sector del transport i la logística de València i el seu entorn metropolità. En este projecte estan integrades més de 30 empreses i Pimes, cinc centres d’investigació, huit entitats públiques, tres spin-off, 13 iniciatives d’inversió i huit projectes de desenvolupament tecnològic que mobilitzen més de 160 milions d’inversió. El projecte H2VLC estarà coordinat des del centre d’innovació de les Naus i optarà al suport financer del Pla de Recuperació, Transformació i Resiliència del govern d’Espanya.\nH2VLC s’articula al voltant de 21 projectes, que contemplen des de la construcció d’infraestructures específiques de generació i dispensació d’hidrogen verd per al transport, fins a l’adquisició de camions, autobusos, furgonetes, vehicles de serveis urbans i vehicles de transport logístic industrial impulsats per hidrogen verd. Inclou el desenvolupament i producció d’un tramvia d’hidrogen, així com de tecnologies comercials de generació, consum i gestió integrada de la cadena de valor de l’hidrogen verd, amb projectes que duran a terme centres d’investigació de la UPV i la UV, en col·laboració amb diferents empreses de la Comunitat Valenciana.\nA la iniciativa ja s’han sumat més de 40 empreses, institucions i entitats valencianes, entre elles Consum, Aigües de València, BP, Balearia, EMT, Stadler, el Grup Gimeno, Pavasal, FGV, DAM, ETRA, Transvia, el Grup Alonso, la Societat d’Agricultors de la Vega, i la Federació Valenciana d’Empresaris del Transport i la Logística (FVET). També té el suport de tres centres d’investigació de referència de la UPV —l’Institut CMT-Motors Tèrmics, l’Institut de Tecnologia Química (UPV-CSIC) i l’Institut d’Enginyeria Energètica—, un altre de la Universitat de València —l’Institut de Ciència Molecular, ICMOL—, i l’Institut Tecnològic de l’Energia (ITE).\nH2PORTS, iniciativa pionera en l’activitat portuària\nL’APV porta temps treballant l’ús d’hidrogen en les operacions portuàries a través del projecte europeu denominat H2PORTS -Implementing Fuel Cells and Hydrogen Technologies in Ports- coordinat per la Fundació Valenciaport, en estreta col·laboració amb l’APV, i finançat pel programa Fuel Cell and Hydrogen Joint Undertaking (FCH DJ.) de la Unió Europea, té com a objectiu principal provar i validar tecnologies d’hidrogen sobre maquinària portuària que permeten comptar amb solucions aplicables i reals sense afectar el rendiment i seguretat de les operacions portuàries i produint zero emissions locals.\nEl projecte H2Ports comportarà una inversió total de 4 milions d’euros i participen, a més de la Fundació Valenciaport i l’Autoritat Portuària de València, el Centre Nacional de l’Hidrogen, i les empreses privades MSC Terminal València, Grup Grimaldi, Hyster-Yale, Atena Distretto Alta Tecnologia Energia Ambient, Ballard Power Systems Europa i Enagás.\nPrevious PostPrevious La nova terminal nord de contenidors del Port de València compromesa amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible\nNext PostNext La web de Valenciaport mostra en temps real la qualitat de l’aire en el Port de Sagunt


Puigdemont: «La propera reunió la farem a Catalunya» - Diari de Girona\nPuigdemont: «La propera reunió la farem a Catalunya»\nL'expresident creu que és «una victòria dels ciutadans i la democràcia» i vaticina una «reacció demofòbica a l'altre costat» De moment, però, no té previst tornar, segons l'advocat Boye\nEl grup parlamentari de JxCat, celebrant la sentència enmig d'una videoconferència amb Puigdemont. efe\nEl grup parlamentari de JxCat, celebrant la sentència enmig d'una videoconferència amb Puigdemont.\n«La pròxima reunió del grup parlamentari la farem a Catalunya». Així d'eufòric es va mostrar, ahir, Carles Puigdemont després de conèixer la sentència d'Oriol Junqueras –que obre també la porta a la seva possible immunitat– i ho va celebrar amb la resta de membres de JxCat al Parlament a través d'una videoconferència. «Perpinyà! Perpinyà!», cridaven i aplaudien els diputats independentistes a la pantalla, en clara referència a la localitat on es podria instal·lar Puigdemont si finalment obté la immunitat. Això no obstant, l'advocat de Puigdemont, Gonzalo Boye, va donar a entendre que el retorn de Puigdemont a Espanya no queda gens clar davant del risc que el Tribunal Suprem no respecti la immunitat.\nDesprés de felicitar el seu « dream team jurídic», Puigdemont va argumentar que el dictamen del tribunal europeu és una victòria dels ciutadans i la democràcia europea «contra l'intent d'alguns estats de confondre la solidesa del projecte europeu amb la complicitat de les seves posicions partidistes». Segons Puigdemont, s'evidencia que «encara queden jutges a Europa i que la justícia europea és independent, una garantia per als ciutadans europeus».\n«Probablement hi ha algú a l'altre costat que no li agradi la sentència i tingui una reacció demofòbica. El nacionalisme espanyol ha estat sempre molt demofòbic», va advertir Puigdemont, que va destacar que si han guanyat és perquè han cregut en Europa. També va mostrar el convenciment que es podrà asseure al Parlament Europeu, i que ho farà perquè han pogut lluitar pels seus drets «des d'un espai independent, cosa que no passa a l'Estat espanyol». La sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea (TJUE) que reconeix immunitat deJunqueras com a eurodiputat no afectarà en principi la situació de l'exvicepresident a la presó, però sí que aplana el camí de Puigdemont cap al Parlament Europeu, ja que també va resultar elegit. La sentència obre interrogants sobre el futur de Junqueras, però també de l'expresident i de l'exconseller Toni Comín, que es podrien veure temporalment afavorits pel dictamen. Amparats per la immunitat com a eurodiputats proclamats, tots dos podrien tornar a Espanya per complir els tràmits exigits al país per accedir a l'acta de parlamentari, encara que aquest pas no estaria exempt de riscos, adverteixen fonts jurídiques. Processats i en rebel·lia pel procés, Puigdemont i Comín van ser elegits eurodiputats estant fugits a Bèlgica i, davant el risc de ser detinguts si tornaven a Espanya a jurar la Constitució per assumir l'acta, no van accedir a l'escó. Com Junqueras, també van recórrer a la justícia europea, de manera que arran de la nova sentència la seva situació podria canviar. JxCat ha demanat l'alliberament de Junqueras, l'anul·lació del judici i la retirada de les euroordres.


ReciClassíCat: HÄGG, Gustaf Wilhelm Petersson (1867-1925) - Organ works\nHÄGG, Gustaf Wilhelm Petersson (1867-1925) - Organ works\nObra de William Orpen (1878-1931), pintor irlandès (1)\n- Recordatori de Gustaf Wilhelm Petersson Hägg -\nSir William Newenham Montague Orpen (Stillorgan, 27 de novembre de 1878 - Londres, 29 de setembre de 1931) va ser un pintor irlandès. Es va formar a la Metropolitan Schooly de la Slade School of Fine Art de Londres. El 1901 es va casar amb Grace Newstub, amb qui va tenir tres filles, tot i que el matrimoni no va durar gaire i se'n va anar a viure amb Madame Saint-George, una de les seves models. Durant la Primera Guerra Mundial va ser nomenat pintor oficial, juntament amb el pintor irlandès John Lavery, i el 1917 va treballar en el front occidental fent dibuixos i pintures de soldats i presoners de guerra alemanys, així com la majoria dels retrats oficials dels generals i els polítics. Encara que el seu estudi es trobava a Londres va participar en els ambients pictòrics irlandesos amb el seu col·lega Hugh Lane. La seva especialitat van ser els retrats. Va participar en el Renaixement Cèltic i va realitzar diversos escrits: The Outline of Art. An Onlooker in France (1917-1919), Williams & Norgate (Londres, 1924), Stories of Old Ireland and Myself. Williams & Norgate (Londres, 1924). Va morir morir el novembre de 1878 a Londres.\nFont: En català: William Orpen (1878-1931) - En castellano: William Orpen (1878-1931) - In english: William Orpen (1878-1931) - Altres: William Orpen (1878-1931)\nGustaf Wilhelm Petersson Hägg (Visby, 28 de novembre de 1867 - Stockholm, 2 de febrer de 1925) va ser un organista i compositor suec. Va estudiar al Col·legi Reial de Música d'Estocolm on va rebre el títol d'organista el 1886. El 1893 va començar a treballar a l'Església de Klara, una de les principals esglésies de la capital sueca. El 1904 es va convertir en professor d'harmonia en el Col·legi Reial, el mateix on havia estudiat. Allà va donar classes d'orgue i va ser nomenat oficialment professor d'aquest instrument el 1915. Va compondre molta música instrumental, especialment per a piano i orgue tot i que també va escriure cançons i música orquestral, entre ella una Simfonia en Re major (1899) i un Concert Obertura en Sol bemoll (1891). Va morir a Estocolm el febrer de 1925.\nFont: En català: No disponible - En castellano: No disponible - In english: Gustaf Wilhelm Petersson Hägg (1867-1925) - Altres: Gustaf Wilhelm Petersson Hägg (1867-1925)\nEl cognom Hägg, dins del seu peculiar ecosistema musicalment remot i oblidat, es limita espacialment a Suècia, país on dos representats d'aquesta família hi van fer vida i professió. I si bé avui en parlem en nom de Gustaf Hägg, el cert és que, per ara, ha estat el seu cosí Jacob Adolf Hägg (1850-1928) qui ha gaudit de major presència discogràficament parlant tot i la precària situació marginal en la que ambdós compositors es troben. I si bé de Jacob no dubto que ja trobarem el moment de parlar-ne, avui toca fer-ho en honor i glòria de Gustaf, un suec de formació acadèmica impol·luta ja que es va graduar a l'orgue amb la màxima puntuació possible a l'Escola Reial de Música d'Estocolm. En nom seu explorarem, evidentment, alguna de la seva música per a orgue, el seu instrument. Bé, de fet, hauria de dir que en parlarem amb la que probablement és, més enllà de les fronteres de Suècia imagino, la única de les edicions disponibles que faci referència al seu univers. En essència, com podrem comprovar, la música d'orgue d'Hägg consisteix gairebé exclusivament en peces de caràcter únic, és a dir, de llargs moviments i amb melodies expressives i avançades, possiblement inspirades en l'harmonia de Franck, i sovint amb instruccions detallades dels registres de l'instrument necessaris d'acord amb la tradició francesa però clarament orientades al seu propi ús diari a l'orgue de la preciosa Església de Santa Clara d'Estocolm. Tot i el profund desconeixement que en tenim, no va ser l'únic organista suec ja que autors com Emil Sjögren (1853-1918), organista de l'Església de Sant Joan d'Estocolm, Otto Olsson (1879-1964), Oskar Lindberg (1887-1955) i Harald Fryklöf (1882-1919) també van ser hereus d'aquesta mateixa escola d'orgue romàntica sueca la qual, en nom de Gustaf Hägg, avui explorarem!\nAMAZON: G.HÄGG: Complete Works for Organ\nSPOTIFY: Ralph Gustafsson – G.HÄGG: Complete Works for Organ\nAnònim 27 de novembre de 2014 a les 9:37\nToon van Dijk 27 de desembre de 2014 a les 23:47\nAnònim 26 de novembre de 2017 a les 19:02


Valencianista convençut, per Ester Pinter | Col·lecció RENT\nAquell discurs, com remarca Agustí Colomer, “no només era una reivindicació davant la manca d’interès del govern espanyol per València, sinó també una crítica oberta a l’actitud dels mateixos valencians davant el seu destí, a l’abandó de la seva llengua i la seva identitat”. A partir d’aquell moment, va ser un proscrit a la seva terra i ja no va poder publicar mai més en cap diari important. Fins a la mort, Martí Domínguez va tenir una sensació de persecució que, tal com explica el seu nét i també escriptor Martí Domínguez, “va impregnar tota la família”. La seva producció literària es faria des d’aleshores més intensa. Obres com Els cignes fora l’aigua o L’ullal són algunes de les més representatives.\nTot i la seva afiliació a la dreta burgesa, Domínguez i Barberà va ser una persona de tarannà liberal. Malgrat les fortes discrepàncies amb Joan Fuster, no va dubtar a sortir en la seva defensa quan aquest va patir atemptats. Va mantenir igualment tertúlies i picabaralles amb el mateix Fuster, Sanchis Guarner, Xavier Casp i Enric Valor, però, com assegura Colomer, fins al final va ser “un valencianista insubornable”.\n« En el centenari de Martí Domínguez, per Agustí Colomer Especial dedicat a Martí Domínguez al setmanari El Temps »\nData : Juny 24, 2008


Maite Salord » 2009 » octubre\nArxiu de octubre 2009\nLa meva filla mitjana m’anuncia: per cert, divendres vaig a dormir a la Cala Blanca, a ca una amiga… celebram el “Halloween”. El què?… Idò sí, aquella cosa tan ianqui (sembla que els immigrants irlandesos la van dur als Estats Units a meitat del segle XIX) que es coneix, també, amb el nom de “Nit de les bruixes” i que no acostuma a faltar en les pel·lícules o sèries, normalment de sang i fetge, adreçades al públic adolescent.\nAhir, com cada diumenge, dinar familiar. Discutim sobre el tema. Conclusió: tot perdut, el món globalitzat ens ha ficat el “Kalouin” a casa. Les castanyes, els bunyols amb sucre, mel o arrop i les visites al cementeri per dur flors als nostres morts, han de conviure amb fillets disfressats d’esquelets, de vampirs o de zombis que van de casa en casa demanant caramels.\nEls Reis d’Orient de tota la vida pateixen la competència del Pare Noel. Tots Sants del Halloween. Veurem qui acabarà guanyant la batalla. Sort que sempre ens quedaran les festes de poble: Sant Joan, Sant Bartomeu, Gràcia… I, per cert, així com a Menorca la beguda típica de festa és el gin amb llimonada, el “Kalouin” té la seva “Sang de mort”: gel, granadina, curaçao vermell i vermut vermell. A veure qui és el valent, o valenta, que s’atreveix amb el beuratge!\nPlou. Una pluja de tardor cau a l’altra banda del vidre. Cau damunt l’aigua del port i damunt l’asfalt. De vegades, m’agrada veure ploure. De vegades, m’ompl de tristesa. Les gotes semblen llàgrimes que s’evaporen lentament i deixen, només, un pòsit imperceptible de dolor. La pluja és l’aigua que purifica. És, també, el foc de la tempesta que només endevinam darrere els núvols grisos que tapen el cel.\nPlou. He obert la finestra i, a l’altra banda, he vist el meu fill assegut al seu pupitre. M’ha mirat fixament. No suporta la tristesa i li he somrigut. Record nítidament, com una gota de pluja, el dia que vaig descobrir la tristesa en els ulls de la meva mare. Una dona forta que, de cop, se’m va fer dolorosament fràgil. O una dona fràgil que em semblava la més forta del món. Tant se val.\nPlou. L’aigua és un mirall que reflecteix rostres estranys. Veus estranyes. Em costa reconèixer la meva fesomia. Les meves paraules. Al vidre, petites gotes de pluja es resisteixen a desaparèixer. I em mir els ulls i dibuix un somriure: avui, no m’agrada veure ploure. Les gotes de pluja semblen llàgrimes de criatura que s’ha perdut quan tornava a casa. Llàgrimes de tristesa que, en sortir el sol, s’evaporaran lentament.\nDemà dissabte, dia 17 d’octubre, a les 19,00h, comença a la Casa de Cultura de Ciutadella una aventura literària que em fa molta il·lusió: el grup de lectura “Plaça de Lletres”. Es tracta, com veis, d’un grup de persones que es reuniran, el tercer dissabte de cada mes, després de llegir un mateix llibre, per comentar-lo, de vegades acompanyats de l’autor, la qual cosa afegeix, a la lectura individual, més elements per a la reflexió i per al gaudi.\nEl nom “Plaça” juga amb el doble sentit de mercat (on s’ubica la Casa de Cultura) i de lloc per al diàleg i l’intercanvi d’idees. Les “lletres”, resulta evident que fan referència a la literatura. La primera trobada serà només per començar a conèixer-nos i per fixar els llibres que voldrem llegir durant el curs. De fet, l’única lectura que ja s’ha establert, per al mes de novembre, és Moro de Rei, de Pau Faner, per una raó molt simple: és el petit homenatge al nostre escriptor més gran. A partir d’aquí, qualsevol obra és possible: només cal proposar-la!\nPuc dir per experiència -d’escriptora convidada- que aquestes reunions literàries són un autèntic plaer. Esper, idò, que us animeu a participar-hi. No cal venir cada mes; fins i tot, no és imprescindible haver llegit l’obra perquè es pot venir a escoltar… I, per cert, després d’aquesta primera trobada, una interessant conferència sobre Baltasar Porcel, a càrrec de Carles Cabrera. Què més voleu?


Obrim l’Espai Experiència | Camins\nObrim l’Espai Experiència\nDATA: Dimecres 7 d’abril de 2021\nHORARI: De 13:00 a 14:00 h\nEl Club de l’Experiència del Col·legi de l’Enginyeria de Camins i l’Escola de Camins de la UPC-BarcelonaTech, amb la col·laboració de la Delegació d’Alumnes de l’Escola de Camins i Futur Civil, organitzen la presentació online de l’Espai Experiència.\nEs tracta d’un nou servei adreçat a estudiants de Grau i Màster perquè puguin contactar amb enginyers i enginyeres amb una llarga trajectòria i compartir-hi els seus dubtes professionals durant la seva etapa universitària i l’entrada al món laboral.\nDurant la presentació s’explicarà el funcionament d’aquest servei i es presentarà el perfil professional de cinc enginyers de Camins sèniors especialitzats en diferents camps.\nInscriu-te a través del formulari.\nConsulta el programa del webinar.


SOMCrevillent: Compromís posa en coneixement de la comissió d'obres les deficiències en les vies públiques\nCompromís posa en coneixement de la comissió d'obres les deficiències en les vies públiques\nl Grup Municipal de Compromís posa en coneixement de la Comissió d'Obres el mal estat del paviment al C/ Perdigonera, i la situació de perill que suposen els bancs situats al costat del Pavelló dels Abrets.\nLa regidora de Compromís, Aitana Mas, ha plantejat hui a la Comissió d'Obres la necessitat que des de l'Ajuntament es duga a terme la reparació del paviment d'aquests carrers ja que presenta un estat de deteriorament important.\nEn concret es tracta de “baches” a l'altura dels números 12 i 13 del C/ Perdigonera deguts en alguns casos a la incorrecta reparació d'alguna rasa realitzada i en altres per “baches” per desgast o enfonsament del paviment , a més de la necessitat de realitzar algun tractament antilliscant en alguns trams amb pendents molt pronunciades.\nLa Regidora de Compromís manifesta al respecte que aquest és un cas més de la situació de deteriorament de les vies publiques en el nostre municipi, i recorda que ja amb anterioritat es va demanar al Govern Municipal que es realitzés un inventari de quina és la situació de les vies publiques amb la finalitat de poder prioritzar les inversions en remodelacions i reparació als carrers que més ho necessiten.\nPel que fa als bancs al costat del pavelló , l'esvoranc o desnivell que hi ha entre aquests i la vorada de la vorera , suposen un perill ja que a l'acostar per seure es troben un buit d'uns trenta centímetres d' alt, el que ha provocat diverses caigudes.


Bona Setmana Santa, gaudiu-la en família! – Mares, pirates i princeses\nBona Setmana Santa, gaudiu-la en família!\navui comencem les vacances de Setmana Santa i esperem les gaudiu al màxim en família. El bon temps i les mones segur que us deixaran moments únics per recordar! Nosaltres tornem el dimarts 10 d’abril amb les piles carregades.\nUs deixem algunes mostres de la manualitat del taller de conte del Conill de Pasqua. Fan bona pinta veritat!\nI per als que us quedeu per Barcelona us recomanem anar al Teatre Condal per a passar una molt bona estona amb l’espectacle musical per a públic familiar que entusiasma a petits i grans: PIPPI LANGSTRUMP\nLa coneixeu? És una de les nostres mares i fa de protagonista! Segur que us ho passareu en gran. A més a més, podeu aconseguir un 35% de descompte consultant la web http://www.promentrada.com/c/promo.aspx?IdPr=450\nFan funció tots els dies de Setmana Santa (menys el dilluns 2 d’abril). Si us animeu, ja ens direu que us ha semblat. Nosaltres hi anirem segur!\nDissabte 31.03 a les 12.00 h\nDiumenge 01.04 a les 12.00 h\nDimarts 03.04 a les 12.00 h\nDimecres 04.04 a les 12.00 h\nDijous 05.04 a les 12.00 h\nDivendres 06.04 a les 12.00 h\nDissabte 07.04 a les 12.00 h\nDiumenge 08.04 a les 12.00 h\nDilluns 09.04 a les 12.00 h\nDissabte 14.04 a les 12.00 h\nDiumenge 15.04 a les 12.00 h\nPosted in: Agenda, Manualitats, Vàries


Unió Catalanista de Sabadell: Processisme republicà\n21 d’octubre 2016\nL’estàtua del dictador Franco ja no presideix l’entrada al Born a l’exposició (?) “Franco, Victòria, República. Impunitat i espai urbà”. Aquesta exposició (?) ha estat la meravellosa troballa política d’Ada Colau, desviant l’atenció de la seva pèssima gestió al capdavant de l’ajuntament de la capital de Catalunya. La maniobra de distracció ha posat en evidència l’odi encegador que destil·len els artífexs materials de la maniobra i que els fa perdre el món de vista. L’odi a Convergència i a tot el que ofereix el catalanisme els guia. Capaços d’una despesa pública de més de 100.000 euros, demostra el perillosos que són: autoritaris i prepotents. Res és prou pels seus objectius. Si la realitat no s’adapta al seu dogma, els comuns ens volen imposar la seva propaganda hostil a la independència. Ara la Colau vol encapçalar una nova força política per enfrontar-se a JxS en les properes eleccions. Una força que, amb aquestes actuacions, ha nascut morta perquè es mostra vestida del passat més reaccionari. Com escriu el periodista Enric Vila en un article que podeu llegir en el nostre Blog: “L'exposició del Born ha sigut una operació per respondre al procés independentista creant un processisme republicà”.\nL'exposició del Born, amb aquesta estàtua de Franco per estrella, que sembla Sleepy Hollow interpretat pels okupes de Can Vies, finalment no servirà per consolidar el marc ideològic que volien imposar els seus promotors a Barcelona. La idea de contraposar el 1714 amb el 1939 va caient pel seu propi pes, igual que el pujolisme sempre va guanyar els socialistes.\nPer entendre que la Guerra de Successió i la Guerra Civil responen al mateix patró històric n’hi ha prou de veure un reportatge inofensiu de dos minuts, com el que el TN va passar ahir sobre els darrers inquilins de la Pedrera. Veure aquelles senyores parlant en castellà en un edifici que Gaudí va emplenar de simbologia patriòtica i d'inscripcions en català, il·lustrava quin va ser l'objectiu últim de la guerra i de la dictadura.\nEntre el folklore independentista i el folklore comunista guanyarà sempre el primer, perquè cau més a prop de la veritat i perquè no ha d'amagar pactes vergonyosos amb els totalitarismes europeus ni amb els beneficiaris de la dictadura. El fantasma de Franco no desapareixerà de Catalunya fins que Catalunya no sigui lliure de tenir un Estat independent. Ni que sigui perquè impedir-ho era l'obsessió que movia els militars que van alçar-se i el llegat més viu de la seva concepció de la política.\nSi el grup d'Ada Colau ha demostrat alguna cosa impulsant l'exposició del Born, ha sigut que l'odi a Convergència no és fruit d'un amor més sofisticat a Catalunya, sinó d'un desig molt més prosaic d'ocupar com sigui el seu espai polític. L'exposició del Born ha sigut una operació per respondre al procés independentista creant un processisme republicà, igual de folklòric i falsari. Per això des del punt de vista tècnic la mostra és un nyap.\nManuel Risques, que ja em semblava un senyor antic quan em donava classes a la Facultat d'Història, pot ser eficaç ordenant dades però és més gris que el fum d'una xemeneia vella de la revolució industrial. No ha tingut mai cap imaginació per interpretar el passat i no s'espera que la tingui ara. A Ricard Vinyes no el conec tan bé, però ja es veu que la seva oportunitat d'influir en l'imaginari d'una capital com Barcelona fa temps que va passar.\nUn dels drames de l'Ajuntament de la Colau és que està en mans d'ideòlegs tant o més xarons que els que dominen Junts pel Sí. Mentre que l'independentisme ha despertat una mena de segona adolescència en algunes vaques sagrades del país, Barcelona en Comú ha donat als veterans de l'esquerra antifranquista l'oportunitat de desplegar el ressentiment acumulat per la caiguda del Mur de Berlín i els fracassos de la seva ideologia.\nAra que els cotxes automàtics estan a punt de revolucionar l'economia d'Occident i que el parèntesi històric obert per la Pax Americana toca la seva fi, la política catalana corre el perill de quedar estancada en debats i imaginaris succedanis de la Transició. Mentre les generacions educades per la dictadura segueixin dominant els discursos hegemònics serà difícil que aflori un llenguatge nou, capaç de respondre de manera lliure i més moderna a les velles intuïcions reprimides per l'Estat.\nEl guerracivilisme és l'última trinxera cultural contra l'autodeterminació de Catalunya. El frontisme que el PP està organitzant contra Podemos, un cop anul·lat el PSOE, és un intent d'arrossegar la política catalana a l'arena espanyola. L'Estat mira de guanyar temps endarrerint el curs de la història, amb l'esperança que la situació internacional l'ajudi a doblegar Catalunya, igual com va passar el 1714 o el 1939. En aquesta batalla pel futur no cal dir que Barcelona és una plaça decisiva.\nSi Ada Colau vol fer alguna cosa seriosa per mantenir viva la memòria del franquisme, aquí va una suggeriment: que denunciï l'Estat espanyol davant la justícia internacional per subsidiar fins entrada la democràcia els aviadors italians que van bombardejar Barcelona.\nArticle publicat al diari digital elnacional.cat el divendres 21 d’octubre del 2016\nPublicat per U C S // e-mail: unicatsabadell@gmail.com a 19:08\nParaules clau Ada Colau, CDC, Franco\nDos presidents excepcionals


Viatge accidentat del MoraBanc Andorra per poder arribar a Madrid - Altaveu el diari digital d'Andorra\nViatge accidentat del MoraBanc Andorra per poder arribar a Madrid\nL’equip ha estat més d’una hora aturat amb l’AVE a Guadalajara per un problema degut al mal temps i al final ha decidit continuar la ruta en autocar\n22/12/2019 (00:00 CET)\nDiversos jugadors esperant al comboi de l'AVE.\nEl MoraBanc Andorra té una difícil missió aquesta tarda de diumenge davant el totpoderós Reial Madrid en la Lliga Endesa. Les dificultats, però, no vénen mai soles, i el conjunt andorrà està tenint un accidentat viatge cap a la capital d’Espanya. Una suposada avaria a les vies ferroviàries producte aparentment del mal temps ha obligat a canviar el pla de viatge que tenia dissenyat l’entitat. Els jugadors i tècnics, sinó passa res més d’estrany, acabaran arribant a Madrid en autocar.\nLa idea inicial, com sempre que es juga a la capital d’Espanya -ben diferent és si el rival és el Fuenlabrada-, era anar fins a l’estació d’Atotxa en el tren d’alta velocitat. L’agafen a Lleida i amb tres hores hom es planta a la capital espanyola. Però com ha anat indicant l’entitat andorrana per les xarxes socials, sense un motiu molt clar, l’AVE que els havia de dur aquesta tarda-vespre a Madrid portava aturat ja ben bé una hora a Guadalajara quan, finalment, el grup ha decidit continuar la ruta en autocar.\nAparentment, ha informat el propi MoraBanc, el mal temps hauria comportat dificultats en les vies que impedien el normal funcionament del tren. Renfe, però, tampoc no ha informat amb gaire detall i menys precisió, i vist que no estava clar quan podia arribar a durar la interrupció, finalment els responsables de la logística del club han optat per contractar un autocar perquè els garantís l’enllaç entre Guadalajara i Madrid i així assegurar-se una hora més o menys segura d’arribada.


Mor un veí de Lleida en un xoc frontal a l'A-2\nMor un veí de Lleida en un xoc frontal a l'A-2, al seu pas per Fraga\nLa conductora de l'altre turisme, una dona de 44 anys i també veïna de Lleida, ha resultat ferida lleu\nper Redacció 27/04/2019 11:16h\nUn home de 47 anys, veí de Lleida, ha mort aquest matí a causa d'un xoc frontal contra un altre turisme a l'A-2, al seu pas per Fraga (Osca). Segons ha informat el Centre de Gestió de Trànsit i la Delegació del Govern en Aragó, els fets han tingut lloc a les 5.35 hores d'aquest matí a l'altura del quilòmetre 438 de l'A-2.\nTot apunta al fet que un turisme viatjava en direcció contrària, sentit Madrid quan havia d'anar sentit Barcelona, i ha col·lidit contra un altre que circulava correctament.\nCom a conseqüència de l'impacte, ha mort el conductor del primer cotxe. Per la seva banda, la conductora de l'altre turisme, una dona de 44 anys i també veïna de Lleida, ha resultat ferida lleu.\nUn conductor atropella mortalment un ciclista a Martinet\nUn ciclista va morir a finals del passat mes de març després de ser atropellat per un turisme a l'N-260, a Martinet, localitat propera a la Baixa Cerdanya i l'Alt Urgell. Segons va informar el Servei Català de Trànsit, un cotxe hauria envaït el carril contrari, tot atropellant al ciclista i causant-li la mort. Els Mossos d'Esquadra van detenir al conductor del cotxe per homicidi imprudent. La víctima era un home de 49 anys i veí de Puigcerdà. Fins al lloc dels fets, s'hi van desplaçar efectius del Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM), dues dotacions dels Bombers de la Generalitat i cinc patrulles dels Mossos d'Esquadra.\nD'altra banda, una persona morta i tres persones ferides de diversa consideració és el resultat de l'accident que es va registrar també al març al punt quilomètric 450 de l'autovia A-2, a l'altura d'Alcarràs, a la comarca del Segrià, en direcció Soses. Per causes que es desconeixen, hi va haver una col·lisió per encalç en la qual s’hi van veure implicats una grua, dos camions i un turisme. Com a conseqüència de la topada va morir la conductora del cotxe, una dona de 46 anys, E.C.S., veïna de Fraga. En el sinistre també hi va haver tres persones ferides lleus que van estar donades d’alta in situ. Els Mossos d'Esquadra van rebre l'avís del sinistre a les 15.58 hores.\nTambé et pot interessar: Lleida va registrar l'any passat set accidents laborals mortals\nAparatós accident de bicicleta d'un regidor d'ERC a Barcelona\nALERTA: Un home atraca amb un ganivet dos taxistes a Lleida


Opinió - Demano al 2021 un govern que escolti\nDemano al 2021 un govern que escolti\nLa Covid-19 no pot ser l’eterna excusa per justificar una paràlisi del tripartit que dura des de l’inici del mandat. Ho seria si el govern municipal hagués aparcat tots els seus projectes de ciutat per treballar amb diligència afrontant amb fermesa la crisi que ha provocat aquesta pandèmia. Si hagués solucionat les greus ferides socials i econòmiques generades des del primer minut de l’estat d’alarma. Però no és el cas. Pedaços sí, grans solucions poques; mesures que alimenten i allarguen l’agonia de molts empresaris, comerços, entitats, famílies…\nDemano al 2021 que les senyores i senyors del tripartit practiquin de veritat la política participativa i el respecte institucional. Sant Cugat hi sortirà guanyant. Els santcugatencs esperen de nosaltres que fem una ciutat millor.


les dones poden (i haurien de) perseguir homes\nLes dones poden (i haurien de) perseguir els homes\nAposto que és un títol que mai no heu pensat. Una vegada i una altra, ens recordem que els homes fan la persecució i que les dones han de seure i deixar que els homes els persegueixin. Ens han dit que les dones haurien de fingir que no estan interessades perquè això fa que els homes estiguin més interessats. 'Com més lluny estiguis, més us desitjarà un home' o 'Si un home no us persegueix, no li interessa'.\nNo sé de vosaltres, però estic fart de sentir aquestes frases ben gastades.\nEm faig una crida a totes dues nocions ridícules. Ens ha quedat enganxat a aquesta forma molt arcaica de pensar: que els homes estan programats a perseguir i no és el paper de la dona perseguir un home. No puc creure que al segle XXI encara creguem que això és cert.\nUna de les moltes coses que em va ensenyar la meva última relació és que no hi ha res dolent amb una dona que persegueix un home.\nVaig conèixer el meu ex-xicot en la festa d’aniversari d’un amic mutu, que va començar com a festa de casa, però després em vaig traslladar a una discoteca. Vaig parlar amb ell a la nit més tard i vaig pensar que semblava interessant, però no ho veia necessàriament com un interès romàntic. Després de fer un petó a uns nois aleatoris al club, de sobte em vaig adonar que hi havia una part de mi que li agradava. Vaig tenir una brega que a ell també m'agradava, però no en podia estar segur. I què vaig fer? Vaig marxar cap a ell com una dona en una missió i en pocs minuts ens estàvem besant.\nper què els nois no es comprometen\nD’acord, sí, potser si no estigués borratxo no hauria fet la primera mudança, però sabia el que volia i vaig anar a favor. Molt estrany, després que la nit acabés, no intercanviem números i ambdues varem anar per camins diferents. Així, l'endemà vaig prendre les coses a les meves mans i vaig demanar al meu amic el número i el vaig fer missatge. Això era bastant atrevit per algú que normalment permet als nois fer el primer pas. Però, sincerament, vaig sentir que no tenia res a perdre després d’haver estat embolicat per un noi que em fantasmava.\nEls primers dies de sortir de la meva ex em van implicar fent molta persecució. Vaig perseguir-lo i, certament, no em va tocar. Arribat a aquest punt, hauria tingut una vida útil per jugar i volia fer alguna cosa senzill. El vaig fer un missatge de text cada cop que tenia ganes de parlar amb ell (que era molt) i sovint seria la primera persona que inicia cada dia la conversa. I saps què? La meva persistència no se li va escapar; si alguna cosa va fer que la relació progressés molt més ràpidament. Posteriorment, vaig ser el que va provocar la conversa sobre ser oficial ja que estava fart de no saber on estava.\nnòvio boig ex núvia\nVa ser tan alliberador ser jo mateix i anar després del que volia, en lloc de deixar que el noi dictés el ritme de la relació.\nAbans havia deixat que els nois em perseguissin i em distanciés a propòsit per la por de trobar-me amb massa ganes, però em sentia tan impotent. Aquesta vegada va ser diferent; Em sentia molt confiat i controlant la situació. A mi no em va importar gaire si pensés que el perseguia, perquè la veritat és que era massa impacient per seure i esperar que em perseguís.\nHi ha alguna cosa a admirar en una dona que surti i obté el que vol. Mostra iniciativa, sasió i coratge. Necessitem més dones per tenir confiança, en lloc de fer el paper de la dona relaxada i esquiva que la societat ens diu que hauríem de ser per aconseguir un home.\nSi els homes i les dones som iguals, hauríem de ser capaços de fer les mateixes coses. Si els homes poden perseguir, també les dones. Abandonem el mite que només persegueixen els homes. Tot el que fa és fer molta pressió sobre els nois i, en definitiva, vol dir que tinguin control sobre la relació.\nSi són el tipus correcte i maduren prou, és sens dubte que no us deixaran mostrar interès i perseguiu-los. Al cap i a la fi, quin és el punt de sortir de algú si no li interessa? No tingueu por de sortir i perseguir un home. Sigui la primera persona a fer missatges de text, fer una trucada telefònica i organitzar una data. Us garanteixo que us sentireu molt millor per ser assertiu del que espereu al vostre text.\nL’única cosa que faltava “trencar malament” era el T&A\n17 taques sexy al cos d'un home que no són el seu penis\nCom sobreviure a la segona cita\nInvasion of the Walmartians: 23 treballadors Walmart comparteixen les seves històries de terror\n27 títols honoraris per a llibres populars\n10 idiomes de tot el món que no tenen sentit en anglès\n6 raons per les quals hauríeu de dir adéu a Facebook (i ser feliç com a resultat)\n57 cites de les millors còmiques de tots els temps: confiança, integritat i lluita pel que creieu


Més cues. | a les verdes i a les madures\n« Noms propis (XXXI)\nPropostes que calia esperar. »\nLes imatges són evidents a l’aeroport cíclicament es van produint llargues cues per passar els controls d’accés.\nJa se sap els treballadors d’ Eulen fan vaga per aconseguir alguns calerosn més i millors condicions de treballs.\nSubcontracta d’AENA, explotadora dels aeroports .\nI la vaga naturalment s’ha fet en el moment en que podia molestar més, és al defensa davant la impossibilitat de resoldre el conflicte per les vies negociades i també per assolir millores en la feina.\nPerò el que fins ara era portada del diaris i notícia d’obertura de molts informatius s’ha convertit en una nova picabaralla política.\nI la temperatura del conflicte pot seguir creixent si no s’arriba a un acord ja que el comitè de vaga ja ha expressat la seva voluntat de fer vaga indefinida a partir del dia 14.\nCom dèiem però la vaga ha traspassat el marc estrictament laboral i s’ha convertit novament amb una excusa per intercanviar declaracions intentant empastifar i desprestigiar a l’altre.\nLa consellera de treball en resposta a Gracia Albiol: “Avui venir aquí després de 14 dies de no haver-se presentat, de no ser-hi mai, i dir que la culpa és de la Generalitat, és indignant .El senyor Albiol no sap de qui són les competències i no sap absolutament res perquè des d’un primer moment ens hi hem posat. De fet, la reunió de 12 hores de divendres va ser a instància nostra. Des del primer moment hem volgut mediar. Hi hem estat sempre. Jo estic aquí a Barcelona, no estic de vacances”.\nL’alcaldessa s’hi ha afegit i recordat que l’aeroport depèn de l’Estat espanyol. “L’Ajuntament lamentablement no té competències, però hem demanat que es convoqui una comissió de seguiment amb totes les administracions”, ha afirmat Ada Colau. Hi ha adjuntat les cartes enviades dijous per l’alcalde accidental Jaume Collboni al delegat del Govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, i el conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull.\nI el conseller i portaveu Turull no hi podia faltar : Turull ha denunciat que l’Estat ha estat “absent” en aquest conflicte laboral fins que la situació “s’ha fet insostenible” i ha anunciat que el Govern es posarà en contacte amb consolats i ambaixades per explicar “com ha anat tot això” i “demanar disculpes per incomoditats que s’hagin pogut produir”.\nI el delegat de Foment, Julio González Pomar culpant als passatgers de part de les cues perquè arriben abans d’hora per agafar l’avió. Sensacional la seva intervenció.\nTot plegat és un autèntic galimaties. Conflicte entre una empresa Eulen amb els seus treballadors que fan legítimes reivindicacions sobre la seva feina, un debat que segueix viu, però Eulen té subcontractat el control de passatges per AENA, empresa gestora del aeroports amb participació de l’estat. El conflicte es produeix a Catalunya que té les competències de treball traspassades i per tant pots esdevenir àrbitre i mediador en la solució.\nI clar afecta a Barcelona , però a tot Catalunya també. I en aquets sentit benvingudes els paraules de l’alcaldessa Colau, llàstima que no piulés tant quan hi va haver una vaga durant tretze dilluns seguits vaga al metro que va afectar a més gent de la que la vaga a l’aeroport afecta ara. Llàstima d’aquells silencis.\nEn fi ja veurem fins on arriben els cues, a veure si s’acabaran confonent amb els cues per anar a votar el 1-O\nI dues anotacions finals, les declaracions dels representants dels treballadors demanant al partits i als governs que no instrumentalitzin la seva vaga per tirar-se els plats pel cap i la imatge de voluntaris de l’ANC repartint fulletons pel sí al referèndum, segurament en aquella cua s’hagués agraït més un refresc que propaganda …\nThis entry was posted on Agost 8, 2017 at 4:34 am and is filed under Uncategorized.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


Idiomes - Sil - Col·legi trilingüe\nFormant en el trilingüisme\nEl projecte de Centre és trilingüe (anglès, català i castellà) que permet a l’alumnat adquirir una sòlida competència lingüística en les tres llengües\nEl català, el castellà i l’anglès es treballen, no només com a llengües en si mateixes, sinó també com a llengües vehiculars d’altres aprenentatges. Diverses matèries es cursen alternativament en anglès al llarg de les diferents etapes educatives: Physical Education, Arts and Craft, Science, Geography, o en castellà: matemàtiques, religió, història o economia.\nAl mateix temps, i amb la finalitat d’acreditar aquests aprenentatges, al llarg de l’escolarització al SIL, l’alumnat cursa més hores d’ensenyament reglat de llengua anglesa per a superar amb èxit els exàmens de Cambridge, tant a primària (Movers, Starters i Flyers) com a secundària (PET, KEY, First o Advance). Aquests exàmens es realitzen en el mateix centre i estan validats per la Universitat de Cambridge.\nAl Col·legi SIL s’introdueix la llengua francesa a l’educació secundària obligatòria (ESO), i els alumnes es preparen per a l’obtenció del DELF (Diplôme élémentaire de la langue française) o del DALF ( Diplôme avancé de la langue française) segons el nivell adquirit al llarg de quatre anys.\nEls certificats obtinguts al superar aquests exàmens d’anglès i/o francès, compten amb el reconeixement de la CE.\nEstem vinculats a Cambridge International School


Arranjament de carreteres i asfaltat en el municipi de Dosrius | Consell Comarcal del Maresme\nInici La Comarca Arranjament de carreteres i asfaltat en el municipi de Dosrius\nArranjament de carreteres i asfaltat en el municipi de Dosrius\nDilluns, 7 d´octubre, es van començar els treballs d´arranjament de la carretera B-501, que va de Dosrius fins a sota el pont de l´autovia B-60, Mataró a Granollers, consistent en apartar tanques protectores i en alguns llocs suprimir-les, per tal de fer més segurs i menys perillosos aquests 3,5 Km. Aquesta actuació la realitza Obres Públiques de la Generalitat de Catalunya.\nPel que fa a la carretera de Dosrius a Canyamars, ahir varen començar asfaltant la gran majoria d´aquest tram, que serà des del Km. 3.500 de la cruïlla de can Massuet-El Far fins al Km. 500 que és a l´entrada de can Figueres a Canyamars. La reparació consistirà en una capa de rodadura homogènia a tota la carretera i corre a càrrec de la Diputació de Barcelona.\nAl mateix temps, cal ressaltar que aquesta reparació de la carretera ve precedida anteriorment per la reposició de senyalització horitzontal, neteja de vorals prop d´aquesta via de comunicació i reforçament puntual de llocs on l´asfalt estava malmès per després fer la capa de rodadura.\nAprofitant que les màquines d´asfaltar estan ubicades en aquest indret, s´instal·laran dues plataformes reductores a la Ronda de Dalt del nucli de Dosrius, per tal de reduir la velocitat dels vehicles i així millorar la seguretat dels vianants.\nDosrius, 8 d´octubre de 2002\nPeu de fotografia: Les màquines asfaltant a la corba de ca l´Estapé.\nArticle anteriorL’emissió de dioxines i furans de la planta de tractament de residus es redueix fins a una tercera part respecte l’any 2000\nArticle següentCrida a la participació en la Cavalcada de Reis 2003


El MIC 2019 dona el seu tret de sortida davant 7.000 persones - Empordà\nEl MIC 2019 dona el seu tret de sortida davant 7.000 persones\nEl duel que va enfrontar el Reial Madrid que entrena Raúl González i el Kaptiva Sports (5-0) va inaugurar el torneig de futbol formatiu, que s'instal·larà a la Costa Brava fins al proper diumenge\nddg 19.04.2019 | 06:30\nLa inauguració va celebrar-se ahir a l'estadi Vilatenim de Figueres. marc martí\nLa inauguració va celebrar-se ahir a l'estadi Vilatenim de Figueres.\nNo falla. Si és Setmana Santa, a la Costa Brava hi ha futbol. Això és així des de fa gairebé dues dècades. Temps en què el MIC - Mediterranean International Cup no ha fet altra cosa que créixer i consolidar-se. El torneig internacional de futbol base arriba a la seva dinovena edició i ahir va viure la seva inauguració. Una posada en escena que va triar l'estadi de Vilatenim per segon any consecutiu. Es va omplir amb prop de 7.000 espectadors. Hi va haver de tot: desfilada amb els abanderats de tots els conjunts participants, música, un gran ball a peu de gespa amb més de 400 participants de l'escola de dansa urbana (la figuerenca Dance Me) i també futbol. El primer partit, el tret de sortida, el va protagonitzar el Reial Madrid juvenil i el Kaptiva Sports. L'equip que entrena Raúl González, l'exjugador del club blanc, es va imposar sense dificultats: 5-0.\nA peu de gespa, abans que la pilota comencés a rodar, no hi van faltar els parlaments. Hi van dir la seva David Bellver, president de MICFootball; Pere Vila, delegat del Govern de la Generalitat a Girona; Miquel Noguer, president de la Diputació de Girona; i Jordi Masquef, l'alcalde de Figueres. Tots van coincidir en una cosa: en dir que el MIC és el «millor torneig de futbol base del món».\nNúmeros i novetats\nAny rere any, el MIC no fa altra cosa que créixer. Sempre hi ha alguna novetat, sense excepció. També al 2019. Enguany hi ha un total de 35 seus, des de la Jonquera fins a Hostalric. Dues d'elles s'estrenen: Peralada i Vilablareix. A tot això, s'hi afegeix el desdoblament de la categoria juvenil i l'augment de les retransmissions televisives. Encara que, potser la novetat més cridanera és la inclusió de l'àrbitre assistent de vídeo (VAR). Des d'ahir i fins aquest diumenge, les previsions parlen d'uns 900 partits de futbol, amb la participació de 6.550 jugadors i d'un total de 364 equips que provenen de 43 països (inèdits fins ara com Uruguai, Zàmbia, Kènia, Malta i Uzbekistan) dels 5 continents.\nA tot això se li ha de sumar el MICIntegra, torneig en què hi participaran 21 equips de futbol i quatre de bàsquet amb jugadors que tenen algun tipus de discapacitat intel·lectual. Serà la seva setena edició i es celebrarà demà. Avui, d'altra banda, començarà el MICBasketball. Va donar el tret de sortida el 2017 i mica en mica busca consolidar-se al territori. Comptarà amb prop de 700 jugadors i jugadores que competiran fins aquest diumenge.


Possible imposició de costes en via administrativa, des de l'1 de gener de 2018.\nPossible imposició de costes en via administrativa, des de l’1 de gener de 2018.\nEl passat 30 de desembre es va publicar en el BOE el Reial decret 1073/2017 de 29 de desembre que, entre altres qüestions, modifica el contingut de l’article 51 del Reglament General Tributari, sobre costes del procediment, que fins ara era inaplicable per falta de desenvolupament.\nEl referit article 51 atorga als Tribunals Econòmic-Administratius la potestat d’imposar les costes del procediment en via econòmic administrativa, als ciutadans que interposin davant la mateixa una reclamació per no estar d’acord amb alguna liquidació, quan apreciïn temeritat.\nQuè és el concepte de temeritat?\nSegons aquest article, es podrà apreciar temeritat en la reclamació, quan aquesta estigui falta de fonament o s’apreciï mala fe, o quan es produeixin peticions o es promoguin incidents amb manifest abús de dret o que comportin frau procedimental.\nAixí mateix, la mala fe pot ser apreciada quan la reclamació tingui com a única finalitat causar la dilació del procediment.\nQuantia de les costes en via administrativa.\nL’import de les costes, serà el 2% de la quantitat reclamada, amb un mínim de 150 euros per a les reclamacions o recursos resolts per òrgan unipersonal, i de 500 euros pels que es resolguin per òrgan col·legiat. En cas d’impagament, es procedirà a la seva exacció per procediment de constrenyiment.\nIgual que passa en via judicial, quan les pretensions haguessin estat estimades total o parcialment no s’imposaran les costes. No obstant això, i a diferència de la via judicial, contra la condemna en costes no es podrà interposar cap recurs, sense perjudici de la seva revisió juntament amb el recurs d’alçada que pogués interposar-se, si escau.\nEs tracta, doncs, que l’òrgan administratiu que revisa les seves pròpies resolucions tindrà la facultat d’imposar a l’administrat que intenta exercir el seu dret a recórrer, una quantia determinada en concepte de costes, si considerés –al seu sol criteri (doncs no hi ha possibilitat de recurs)-, que es donen uns requisits tan opinables i controvertits com els citats, per apreciar que hi ha hagut temeritat.\nA diferència també de la via judicial, aquestes costes seran aplicades sempre a una predeterminada part -al administradors, com a mesura dissuasòria, per reduir la litigiositat, com exposa el mateix Reial decret.


núm.74 - 09 || el poder té sexe: i els àngels, en tenen de sexe? - Ca la Dona, un espai de dones i per a dones\nnúm.74 – 09 || el poder té sexe: i els àngels, en tenen de sexe?\n09 || el poder té sexe: i els àngels, en tenen de sexe?\n| SYLVIANNE DAHAN\nTot poder sorgeix d’una relació de desigualtat que certifica i manté mitjançant un grau de violència més o menys greu. Al llarg de la història de les civilitzacions marcades pel patriarcat, el poder dels homes ha estat associat al monopoli de la força física i de les armes, al pillatge i al saqueig, a guerres en què les dones esdevenien víctimes i els seus cossos, botí i fins i tot camp de batalla.\nEns enfrontem a la desigualtat d’unes relacions socialment construïdes entre homes i dones, basades en l’explotació del treball domèstic de les dones pels seus marits, com a part de la institució del matrimoni i de l’economia familiar. Aquest mode de producció familiar, fonament del sistema patriarcal, no només coexisteix amb el mode de producció capitalista modern, sinó que s’hi combina, jugant un paper decisiu en la reproducció de la força de treball i ampliant-ne la taxa d’explotació (a través de l’existència d’una feina “invisible”, no reconeguda i no remunerada, però absolutament essencial per al funcionament del conjunt de l’economia). Al llarg del seu desenvolupament, el capitalisme ha adoptat, transformat i enfortit l’ordre de la dominació masculina segons les necessitats d’acumulació i d’expansió del sistema, amb uns efectes assoladors sobre els éssers humans i la natura. Per tant, quan abordem la qüestió del poder —i del poder masculí—, estem parlant d’una relació construïda a través dels antagonismes socials que han determinat el desenvolupament històric de la humanitat. Ni estem davant d’una “guerra entre sexes”, ni la relació de desigualtat, d’explotació i d’opressió prové de cap “predisposició natural” de les dones i els homes per a una funció social determinada. Més aviat al contrari: són les diferents funcions —i les relacions de dominació subjacents— allò que conforma unes identitats de gènere destinades a perpetuar aquell statu quo. Quan parlem de poder, tenim doncs en ment un conflicte social o de classe; val a dir, un xoc d’interessos materials diferents.\nApoderament? És aquesta la nostra estratègia?\nL’existència d’un poder ens obliga a interrogar-nos sobre la seva legitimitat, les condicions del seu exercici, i també sobre les possibilitats d’un control democràtic per part del col·lectiu sobre el qual s’exerceix. Moltes dones han expressat clarament la voluntat de lluitar per assolir poder dins la societat. Les dones són portadores de nombroses reclamacions, complexes i contradictòries, i és important que ningú pretengui parlar en nom d’elles. Però les dones són plurals i, en general, aquelles que defensen la idea de l’apoderament lluiten de manera individual. Normalment es tracta de dones que han tingut accés a una educació sòlida, d’orígens relativament benestants o que cerquen una mobilitat social ascendent. Però un cop al poder —i en absència de normes de funcionament, d’adhesió prèvia, de participació i de control— tota la lògica de l’opressió es posa automàticament en moviment. Així, es perpetua la creença sobre la incapacitat congènita de les dones d’organitzar-se col·lectivament. El sentiment de culpa i la manca de confiança en si mateixes, heretatge d’una submissió secular, exacerben els conflictes.\nMantenir les dones en la ignorància deliberada i la penúria tecnològica ha estat un dels pilars de l’opressió del poder masculí; una opressió exercida sobre la base d’una enorme violència, sense la qual molts aixecaments, revoltes i lluites de les dones en la història —i en les seves històries personals— haurien reeixit des de fa molt temps. El risc de l’apoderament és que el poder recaigui en mans d’aquelles que tenen determinades habilitats intel·lectuals (expressió oral, accés a mitjans de comunicació…) i creï el poder d’algunes dones a costa de les altres. El moviment feminista lluita per la igualtat. No només la igualtat amb els homes, sinó també entre les dones. El perill és l’establiment d’una jerarquia que esdevingui orgànica dins del col·lectiu. Què passaria aleshores amb la nostra lluita per la igualtat? Què quedaria de la nostra lluita per l’emancipació de totes les dones i perquè esdevinguin plenament subjectes polítics?\nL’apoderament és una trampa; ens fa entrar i participar en un sistema que és font permanent d’opressió i violència. No es tracta de copiar o d’imitar els homes, sinó de desmuntar tot un seguit de normes socials obsoletes. No es tracta de prendre el poder als homes, sinó de fer-los comprendre que aquest poder els destrueix a ells també. Es tracta de bastir-nos amb altres relacions. Relacions basades en la solidaritat i la igualtat, en la justícia social i econòmica. Sobre aquesta base, les dones podrien realment decidir el que els convingués (en matèria d’ocupació, de sexualitat…), i el matrimoni ja no seria necessari o, simplement, esdevindria un pacte entre persones lliures i responsables.\nSegons la teoria leninista clàssica, l’estat basat en les relacions capitalistes d’explotació no pot ser simplement ocupat i utilitzat per la classe revolucionària per dur a terme la seva obra d’emancipació. Ben al contrari, aquesta transformació només seria possible esberlant aquesta maquinària burocràtica, destinada a preservar les relacions socials existents sota la vigilància de “destacaments d’homes armats”, i substituint-la per l’autoorganització de les classes oprimides; val a dir, una mena d’estat diferent, que neix amb la vocació de llanguir… i l’èxit del qual es mesura per la capacitat de dissoldre’s en la societat civil, d’esdevenir un mer administrador de les coses en una societat igualitària, i per tant, lliure de la necessitat de cap poder. (El destí de la Revolució d’Octubre confirma, malauradament, aquesta teoria, segellant el fracàs d’un curs oposat al pla original, una tràgica “bifurcació de la història”. Més tard, Gramsci ens va ensenyar la importància de l’hegemonia ideològica i cultural en la preservació de la dominació a través d’acceptar-la socialment.)\nPodríem dir una cosa semblant pel que fa a l’emancipació de les dones enfront de la dominació patriarcal i les seves institucions. No ens podem apropiar les seves estructures per posar-les al servei de la nostra causa, ni ocupar parcel·les de poder esperant vèncer en una mena d’estratègia d’alliberament gradual. No podem assimilar els mètodes de comandament del patriarcat, els seus costums, el seu autoritarisme, i fer-ne les claus que obrin les portes d’una altra societat. Perquè no estem parlant d’illots de llibertat, sinó de ciutadelles de poder (sobre què o sobre qui?) Així, l’apoderament acaba sent una cooptació que legitima i enforteix el sistema… en contra del procés general d’emancipació de les dones. L’accés d’algunes dones a determinades esferes de poder es produeix en funció de la voluntat dominant dels homes, i sota la condició de no ultrapassar els límits de l’ordre establert. En el marc del sistema patriarcal, el poder femení és una última forma d’alienació i de submissió. De fet, l’apoderament forma part de l’hegemonia cultural de la supremacia masculina i reprodueix, a través d’algunes dones, els trets, tenyits de violència, del mateix patriarcat a l’època del neoliberalisme triomfant: estructures piramidals, relacions jeràrquiques, ofegament de les veus d’altres dones, individualisme… L’apoderament és una mesura defensiva del sistema enfront l’ascens de la lluita per la igualtat; una declinació crepuscular, postmoderna, del patriarcat contra la solidaritat de les dones.\nVegem-ne un exemple. A hores d’ara, ningú, ni home ni dona, no és capaç d’eliminar els efectes devastadors de la violència dins del matrimoni o del divorci. A Espanya, la llei integral contra la violència de gènere, tot i els seus efectes positius, no resol el problema. Moltes dones segueixen morint assassinades pels seus companys sentimentals. Com acabar amb un fenomen arrelat en la profunditat del patriarcat, de les relacions, els valors i les identitats en què es basa? Resulta senzillament impossible sense combatre frontalment el sistema i tots els seus engranatges.\nFeminitzar el poder? No cal fer esment de les històriques dames de ferro de la política mundial, des de Golda Meir fins a Angela Merkel, passant per Margaret Thatcher. Actualment, a l’Estat espanyol tenim un bon nombre de dones al poder, dones d’esquerres al capdavant de ministeris de gran importància en un govern que es diu “socialista” i és formalment paritari. Tenim, entre altres, una vicepresidenta, ministra d’economia (i fidel a l’ortodòxia neoliberal més estricta) i una ministra “de la guerra” (que, en plena època de rigor pressupostari, s’esforça a mantenir el nivell de despesa militar)… Cal recordar que el Departament d’Igualtat, que disposava del 0,28% dels pressupostos generals, fou eliminat en la recent remodelació del govern. En què ha avançat el nostre projecte d’emancipació?\nDeconstrucció i imaginació al poder\nEstem davant d’un problema global que requereix la deconstrucció del que hi ha i la construcció d’un altre món a partir d’aliances amb totes i tots els explotats. Perquè, si és evident la necessitat de subratllar l’especificitat de l’opressió que pateixen les dones, no podem combatre eficaçment aquesta opressió de forma aïllada, ignorant totes les altres injustícies —socials, nacionals, ètniques, mediambientals…—, amb les quals s’entrellaça aquesta dominació de gènere. Sortosament, molts homes aspiren també a canviar un sistema elitista masculí, escleròtic i profundament injust. Perquè els homes s’uneixin a nosaltres, cal afirmar clarament que, sobre la base dels principis que les feministes han exposat, desitgem el seu suport. I cal formular sense ambigüitats quin hauria de ser el seu estatut. Només si els homes no s’afirmessin solidaris de les feministes —val a dir, solidaris dels projectes democràtics igualitaris, de la lluita contra les violències masclistes, dels projectes de societat que plantegen la subversió de les relacions de poder entre els sexes al bell mig de l’acció política— podríem denunciar la voluntat explícita de mantenir abusos i privilegis contra les aspiracions de les dones.\nNo pot haver-hi una jerarquia d’opressions. Hem de construir solidaritats creuades per tal d’unificar tots els explotats i explotades, tots els oprimits i oprimides. Hem d’aclarir els vincles entre sexualitat, violència contra la dona i política; posar de relleu els mecanismes i la funció de la subjugació de les dones en el control de la reproducció humana; afrontar el greu problema de la prostitució i del comerç de dones i infants, com el tot o part del cos humà. Ens hem d’ocupar de les noves divisions del treball, de la feminització de la pobresa, de l’alteració de les estructures familiars… Concretament, haurem de copsar l’impacte de la construcció europea —i, més enllà, de la globalització de l’economia mundial— pel que fa a l’evolució de les relacions de poder entre els sexes.\nEn un món que, empès per la dinàmica irrefrenable del profit capitalista, camina cap a una catàstrofe climàtica, ens correspon posar de relleu la crítica ecofeminista del sistema i proposar noves lògiques de desenvolupament humà. Ha arribat l’hora d’una presa de consciència de l’abast de la violència simbòlica, d’un qüestionament conceptual de la noció de dret humà, de la feminització del llenguatge i de la crítica feminista del llenguatge…\nLluny de promoure qualsevol mena d’exclusió o d’aïllament, el feminisme ha d’assumir i reivindicar el paper polític com a moviment portador d’un projecte d’avenç històric dels drets i potencialitats de les persones i de la democràcia. Hem de crear les condicions per a una defensa pràctica dels drets de les dones i una apropiació de la seva paraula i la seva vida (sense la qual no hi hauria legitimitat feminista), però sense substituir-les, sense arrogar-nos el dret de parlar en el seu nom al marge d’una activitat real, de xarxes vives de col·laboració i de les competències adquirides a través d’aquests vincles. Vet aquí alguns elements de resposta. I hem de lluitar per no reproduir la dominació en cap àmbit de les nostres relacions, perquè això significa la reproducció d’un estatut d’explotació. La majoria dels comportaments quotidians que reforcen aquesta explotació es transmeten tant en la intimitat de la família com a través de l’entorn social. El poder de les dones només pot ser un moviment autònom, crític, ampli i unitari, en què cada dona ha de trobar el seu lloc. Un moviment que defensi els valors humans relacionats amb el benestar de totes i tots, i no pas les pulsions destructives del patriarcat i del capitalisme, que ens porten a l’esclavatge i la barbàrie.\nCom deia William Shakespeare: “Els que exerceixen el poder ho fan només per encàrrec. No fan res per amor.” Unes paraules a les quals, com un ressò, responia la veu de Benjamin Constant: “Que les autoritats es limitin a actuar amb justícia; pel que fa a la felicitat, ja ens en encarreguem nosaltres mateixos.”


Holiday home Everts Väg M-955 Husaby Suècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHusaby, Husaby, Suècia - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday home Everts Väg M-955\nConvenientment situat a Husaby, Holiday home Everts Väg M-955 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Holiday home Everts Väg M-955, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday home Everts Väg M-955.


L’Associació Alba i Foment Tàrrega presenten el nou calendari solidari “Jo també sóc el teu client” - Diari de la Discapacitat\nIniciInclusió SocialL’Associació Alba i Foment Tàrrega presenten el nou calendari solidari “Jo també...\nL’Associació Alba i Foment Tàrrega presenten el nou calendari solidari “Jo també sóc el teu client”\nEl calendari està protagonitzat per alumnes de l’Escola Alba a les botigues de Foment Tàrrega // Foto. Associació Alba\nL’Associació Alba i Foment Tàrrega van presentar el passat dilluns 3 desembre a la Biblioteca Comarcal de l’Urgell a Tàrrega el nou Calendari Solidari 2019 de l’entitat protagonitzat pels alumnes de l’Escola Alba i 12 botigues i establiments de Tàrrega.\nLa presentació va coincidir amb el Dia Internacional de la Discapacitat, un dia per reivindicar i posar en valor els drets i les capacitats de les persones amb diversitat funcional.\nCada un dels mesos del calendari amaga també una reivindicació inspirada en una campanya de DINCAT (Federació Catalana de Discapacitat Intel·lectual) on es donen alguns consells als botiguers a l’hora de dirigir-se a persones amb discapacitat.\nDurant la presentació es va passar un vídeo making off del del procés d’elaboració del calendari amb imatges i testimonis dels propietaris dels establiments explicant què els ha semblat aquesta col·laboració.\nEl calendari ja està a la venda a les 12 botigues que han participat al calendari i segurament s’ampliarà a totes les que hi vulguin col·laborar. També es ven als diferents centres de l’Associació Alba, aquest propers dies festius en un estand a la Fira d’Artistes i Activitats Tradicionals de Tàrrega; i també es podrà adquirir a la botiga online de l’entitat.\nArticle anteriorLa companyia ‘Protagonistes Nosaltres’ de Fupar presenta el seu nou espectacle ‘Oh lalà! C’est magnifique’\nArticle següentEl calendari solidari d’ASPRONIS servirà per sufragar les despeses del viatge als Jocs Special d’Abu Dhabi


El Grup Cañigueral va facturar 816,95 milions, un 1% més que l'any anterior - Diari de Girona\nEl Grup Cañigueral va facturar 816,95 milions, un 1% més que l'any anterior\nLa rendibilitat de la companyia s'ha vist perjudicada pels preus del porc i redueix un 33,5% el resultat d'explotació fins a 20,5 milions · El benefici net ha caigut un 35% (13,7 milions), enfront dels 21 milions de 2017 · L'empresa també va destinar 3,28 milions al pagament de dividends\nEl Grup Cañigueral, una de les principals empreses càrnies de Catalunya i proveïdor de referència per a la valenciana Mercadona, ha tancat l'exercici de 2018 amb una facturació de 816,95 milions d'euros, amb un lleuger creixement de l'1% respecte a l'any anterior.\nL'evolució a l'alça del cost de les matèries primeres, especialment el porc, ha perjudicat la rendibilitat de la companyia, que ha vist descendir un 33,5% el seu resultat d'explotació, fins a 20,5 milions. En paral·lel, el benefici net ha caigut un 35%, amb 13,7 milions, enfront dels 21 milions de l'any anterior. Segons els comptes consolidats, l'any passat l'empresa va destinar 3,28 milions al pagament de dividends.\nAl llarg de 2018, la companyia familiar gironina va elevar en un 37% les seves inversions, fins a 56,5 milions. Destaca la compra de la unitat productiva de Frigorífics de l'Empordà (Terfrisa), la qual cosa li va permetre incorporar una sala d'especejament a Vilamalla que ha reforçat la capacitat productiva de Costa Brava Foods, la principal empresa del grup.\nEl gruix de les inversions es van finançar amb el cash flow de 33,6 milions generat pel grup, els fons propis del qual han assolit els 121,6 milions d'euros, un 8% superiors als de 2017.\nL'any passat, Grup Cañigueral va elevar lleugerament el seu deute bancari a llarg termini, en passar de 113,9 milions a 124 milions. Els deutes a curt termini es van mantenir estables, en 30 milions.\nEl grup es completa amb el fabricant de productes marinats Coopecarn i amb l'empresa Far Jamon Serrano, els assecadors del qual es troben a les Preses . En total, les instal·lacions productives de Cañigueral sumen més de 151.000 metres quadrats. L'empresa preveu iniciar aquest any la construcció d'una nova planta per a Embotits Monter a Besalú, en la qual preveu invertir 20 milions i que podria suposar la creació de cent llocs de treball.\nEl 62% dels ingressos procedeixen del mercat espanyol i el 38% a les exportacions a 57 països. El 2018, la mitjana de treballadors de Cañigueral va ser de 2.351 persones.


Tanca un grup de l’escoleta del Camí Vell pel contagi d’un familiar\nDimarts, 29 de Setembre de 2020 12:26\nEl Consell de Formentera, a través de l'àrea d’Educació, informa que s’han tancat i posat en quarantena domiciliària els infants d’un grup de l’escoleta Camí Vell pel contagi de covid-19 d’un familiar d’un infant. El tancament s’ha produït perquè un progenitor ha donat positiu després d’haver fet el període d’adaptació amb el nen o nena a l’escoleta. Aquest contacte es considera estret per part de les autoritats sanitàries, de fet els grups d’educació infantil sempre es consideren contactes estrets perquè són tractats com a un grup de convivència estable i els petits no duen mascareta, ni poden mantenir sempre la distància de seguretat.\nDes del primer moment hi ha hagut col·laboració absoluta entre la direcció de les escoletes i el centre coordinador d’Educovid de l’àrea de salut d’Eivissa i Formentera. Les famílies afectades pel tancament han estat informades per la direcció del centre. Per part seva, les autoritats sanitàries han establert els protocols a seguir i en els pròxims dies seguiran l’evolució del cas i dels seus contactes.\nLa consellera d’Educació, Susana Labrador, ha agraït a les famílies la seva col·laboració i ha recordat que “mantenir als centres educatius informats de qualsevol novetat és imprescindible per tal d’evitar majors contagis, tal i com s’ha fet en aquest cas”. D’altra banda, i “dins la situació complexa que estam vivint” ha fet una crida a la calma de la resta de famílies dels centres, “aquesta situació sabíem que es podia donar, el més important és que es segueixen els protocols sanitaris i les quarantenes, i esperam així tenir la mínima expansió possible del virus”.


Girona acollirà la primera fira activa de la bicicleta i el cicloturisme - Diari de Girona\ngirona | tapi carreras 26.02.2015 | 07:39\nCaula, Puigdemont, Giraut, Calm, Pi i Pujols a la presentació d´ahir. fira de girona\nGirona acollirà aquest maig la primera fira activa de la bicicleta i del cicloturisme a Catalunya orientada als professionals i aficionats del sector de la bicicleta. El director tècnic del certamen serà Ot Pi, dotze vegades campió del món de bike trial. "Girona Bike World" es farà de l'1 al 3 de maig al Palau de Fires i al Palau de Congressos i inclourà una àrea comercial amb una vuitantena d'expositors de fabricants i distribuïdors de bicicletes i accessoris, empreses i organismes al servei de l'usuari de la bicicleta i diferents serveis per a l'esportista. També hi haurà un circuit de proves on es podran provar els productes abans de comprar-los i on es faran demostracions.\nTambé hi haurà exhibicions i tallers de bike trial, un looping de sis metres d'alçada, bmx (amb demostracions de professionals de renom), push bike (per als nens que aprenen a anar en bicicleta, pump track, conferències i masterclass amb la presència de Dani Comas, deu cops campió del món.\nCoincidint amb el saló, el 2 de maig s'ha organitzat la prova The Pirinexus 36o Challenge (per ser un repte circular) on es disposarà de 20 hores per completar una ruta circular de gairebé 350 quilòmetres en un recorregut per camins asfaltats, vies verdes i pistes de la Garrotxa, l'Empordà i el Gironès, així com per un tram de pistes franceses.\nA més, el Palau de Congressos acollirà el cinquè congrés Internacional de la Bicicleta, del 30 d'abril a l'1 de maig, on es posarà èmfasi en l'impacte que té el cicloturisme al territori amb ponents francesos i alemanys i també es parlarà de de la mobilitat urbana i sostenible.\nLa presentació de "Girona Bike World" es va fer ahir en presència d'Ot Pi, que va remarcar que cada cop hi ha més negoci entorn al món de la bicicleta i que, per exemple, l'any passat en tot l'Estat es van vendre més d'un milió de bicicletes.\nTambé va afirmar que la comunitat europea obligarà els fabricants de bicicleta a apujar el preu de les bicicletes un 20%. Per això, al seu parer, la fira de Girona serà una oportunitat de comprar-ne abans que s'apliqui aquest increment.\nPi va recordar que abans es considerava un vehicle per a persones amb pocs recursos o per al cap de setmana i que ara està de moda i molta gent la utilitza per anar a la feina, per fer esport entre setmana i com a vehicle habitual. Va lloar la tasca de l'Ajuntament amb la implantació de carrils bici, zones 30 i la Girocleta i la tasca del conseller Santi Vila i el seu Departament per la seva tasca i accions en favor de la promoció de la bicicleta.\nL'alcalde, Carles Puigdemont, va explicar que "cada vegada hi ha més usuaris de la bicicleta, més serveis públics com la Girocleta i plans de mobilitat". També va subratllar que "Girona s'ha consolidat com a zona d'entrenament per a ciclistes professionals -n'hi ha una setantena- i que els conceptes bicicleta i Girona s'han trobat en aquesta fira, que segur que serà un èxit". El president de la Diputació , Joan Giraut, va posar en relleu la multitud de quilòmetres de xarxa ciclable que fan possible el creixement d'usuaris i de visitants . El vicepresident de la cambra de Comerç, Joaquim Maria Caula, va recordar l'augment de l'activitat de la bicicleta i la gran quantitat de camins i rutes que ofereix la demarcació.


Les colles aixecaran castells a Europa pel dret a decidir\nTORRES HUMANES REIVINDICATIVES\nUn total de 71 agrupacions actuaran de forma simultània en set capitals europees i en més de 40 poblacions catalanes\nDimarts, 03/06/2014 | Actualitzat a les 23:11 CEST\nUn total de 71 colles castelleres aixecaran castells de manera simultània aquest diumenge, 8 de juny, a les dotze del migdia en un acte impulsat per Òmnium Cultural per demanar poder fer la consulta del 9 de novembre sobre el dret a decidir. La iniciativa portarà els castells a llocs emblemàtics de vuit capitals europees (incloent-hi Barcelona) i a 41 poblacions catalanes.\nAmb el lema 'Catalans want to vote-Human Towers for democracy' ('Volem votar-Castells per la democràcia'), la Colla Joves Xiquets de Valls actuarà a Londres; la Vella Xiquets de Valls, a París; els Xics de Granollers, a Berlín; els Castellers de Vilafranca, a Brussel·les; els Xiquets de Reus, a Ginebra; els Castellers de Sants, a Lisboa; i els Bordegassos de Vilanova, a Roma. Amb aquestes actuacions, els organitzadors volen donar a conèixer internacionalment la voluntat dels catalans de decidir sobre el seu futur.\nA més d'aquestes actuacions en països de la Unió Europea, diferents colles aixecaran castells davant de la Sagrada Família i a la plaça Sant Jaume de Barcelona, a més de moltes altres poblacions catalanes. Els organitzadors calculen que en la jornada hi participaran més de 5.000 castellers.


362 persones que vivien en residències s'han mort per coronavirus a Catalunya\t362 persones que vivien en residències s'han mort per coronavirus a Catalunya\n[VÍDEO] L'emocionant aplaudiment dels metges d'Igualada a una companya que abandona l'UCI\t[VÍDEO] L'emocionant aplaudiment dels metges d'Igualada a una companya que abandona l'UCI\nConfinapp, l'aplicació del govern català per a resoldre dubtes sobre el confinament\tConfinapp, l'aplicació del govern català per a resoldre dubtes sobre el confinament\nQuim Torra, negatiu en la prova del coronavirus, rep l'alta mèdica\tQuim Torra, negatiu en la prova del coronavirus, rep l'alta mèdica\nGerard Plaza: ‘Si desmantellen l’atenció primària haurem perdut la guerra’\nEntrevista al metge del CAP de Centelles que denuncia els plans del Departament de Salut\nGerard Plaza és metge i treballa al CAP de Centelles, a Osona. Tot allò que ens diu és pura indignació, però la transmet serè i contundent. I això que va atribolat, perquè la seva parella també és metgessa, tenen dues filles petites i no les poden deixar amb els avis perquè són col·lectiu de risc. Vol denunciar que el Departament de Salut pretén desmantellar els centres d’atenció primària per a enfortir els hospitals, i avisa que el remei serà pitjor que la malaltia. El CAP de Centelles és un dels tretze ambulatoris públics de gestió privada que hi ha al Principat. Aquesta diferència, diu, el converteix en un cas especial: ‘La majoria estan molt pitjor.’ A més, al seu centre s’hi fan molts assaigs clínics, perquè també actua de centre d’investigació. ‘Això ens dóna molta perspectiva; treballem amb algun d’aquests estudis que es fan per prevenir la Covid-19.’\n—Quina tasca fan els centres d’atenció primària en la gestió de contenció de la pandèmia?\n—A part la reordenació general del sistema de salut pública, els CAP també han fet els seus plans de contingència. S’hi han adaptat recursos, horaris i plans d’atenció per a poder atendre tothom qui ens arribava. Sembla que ara ens hàgim oblidat tots que hi ha més coses a part de la Covid-19. Atenem malalties cròniques, agudes, urgències… Tot això que s’ha deixat d’atendre als hospitals per culpa del coronavirus. Hi ha hospitals que han tancat moltes plantes per a dedicar-les a pacients infectats, i hi havia moltes visites programades, a part de tot això. És de cecs no veure que aquesta gent és atesa en algun altre lloc. Els CAP fem un filtre increïble; som un dic de contenció perquè no arribi tot als hospitals.\n—Dieu que Salut va desmantellant els centres d’atenció primària per cobrir les places als hospitals ‘de campanya’.\n—Això no passa només aquí, passa arreu. Agafen professionals dels CAP perquè gestionin o atenguin als hospitals de campanya. Sanitat fa servir termes que sembla que no comprengui: ‘guerra’, ‘primera línia’… I no reconeix que la primera línia és la seva infanteria, que és l’atenció primària. Si elimines la infanteria, l’enemic t’entrarà fins a la cuina. Si els 250 pacients que ahir a migdia teníem diagnosticats amb Covid-19 no tenen el filtre del CAP, amb un seguiment diari, i si amb la por que tenen cerquen una solució i no troben resposta a l’ambulatori, on se n’aniran? A l’hospital de referència. Si això passa a tots els municipis i tots els ambulatoris que drenen aquell hospital… no cal ni un sol dia: en tres quarts, l’hospital es col·lapsarà.\n—Segurament al Departament de Salut us respondran que no, que els hospitals esclataran si no hi ha personal.\n—Els hospitals esclataran, tant sí com no. Si desmantelles els CAP, els hospitals esclataran abans. La magnitud del drama es viu dins els hospitals perquè és on es concentra el dolor. És on arriba tot allò que la primària no ha pogut filtrar, perquè era massa greu o perquè no hi han anat directament. Els hospitals se saturen per això, perquè no tenen mitjans, perquè estan desprotegits, perquè falten molts professionals… És on es viu la tragèdia. És on es mor la gent que no té respirador, que no va intubada. Els companys dels hospitals estan esgotats. I si no hi ha un dic que contingui tot això que la primària conté, els hospitals estan perduts. Sense primària, hem perdut la guerra.\n—A més, us encarregueu dels malalts de Covid-19 no hospitalitzats.\n—Sí, nosaltres també tenim molts pacients infectats. Alguns, clínicament; alguns altres amb PCR. I tota aquesta gent, que no compleix els requisits de gravetat per a ser hospitalitzada, es queda a casa. És educada: no surt, pren les mesures de protecció que calen. Nosaltres els fem visites domiciliàries si cal i els fem un seguiment diari per a derivar-los quan calgui: tenim contacte directe amb tothom que pensem que té la Covid-19. Dic ‘pensem’ perquè al final es demostrarà que hi ha molts falsos negatius i falsos positius en aquesta tasca diagnòstica per falta de mitjans. A més, hem hagut d’assumir l’atenció a les residències de gent gran dels tres pobles que cobrim, amb l’ajuda dels serveis municipals.\n—L’atenció primària es podria desbordar…\n—Tradicionalment, s’ha menyspreat la feina que fa l’atenció primària. No tan sols fem de metges de família: hem hagut d’assumir moltes tasques que els hospitals no han pogut assumir d’ençà que es van fer les retallades. Als hospitals no hi ha prou especialistes. Els metges de família fan de dermatòlegs, d’endocrinòlegs, de traumatòlegs… Les llistes d’espera en segons quines zones, al Baix Llobregat, per exemple, per a derivar a un traumatòleg són de més d’un any. On es pensen que es tracta, tot això?\n—Quan dieu Sanitat us referiu al ministeri espanyol o a la conselleria?\n—Les pressions per a cedir professionals als hospitals vénen dels especialistes de gestió territorial del CatSalut. Ara es munta l’hospital de campanya de Vic, amb moltíssims llits, però no hi ha personal per a cobrir aquests llits. I el pla que té Salut és aquest: treure’ls de la primària.\n—Com és ara el dia a dia al vostre centre. Què us hi trobeu?\n—Ens hi trobem les mateixes patologies de sempre, i a més la Covid-19. L’única cosa que ha canviat és que tot el que hi havia abans a les sales d’espera, ara es fa per telèfon. Hem augmentat la telemedicina, que serà el futur de la sanitat en aquest país. Els metges es posen en contacte amb el pacient, sigui per a seguiment o per a alguna cosa important. Hi ha gent a qui s’ha cancel·lat una cirurgia que no es podrà atendre fins que no hagi passat tot això, i mentrestant s’hi ha de donar resposta. I de vegades consisteix en un pla de medicació o en una visita presencial. Aquí és on determinem si no hi ha risc que el pacient vingui al centre o si s’ha de desplaçar el metge. Ens ha salvat que fins ara es malbarataven recursos perquè hi havia gent que anava a cal metge i no entenies per què. I ara no vénen o es conformen amb una trucada. Fins ara, ens ha salvat això.\n—I això, amb tot el personal del centre? Teniu gaires baixes?\n—La veritat és que no. Però només perquè quan vam veure què passava a la Xina i començava a passar a Itàlia ja vam elaborar un pla de contingència. Vam anar amb molt de compte, i no tenim cap professional diagnosticat amb Covid-19. El cap de setmana passat hi va haver companys que van haver d’anar-se’n a l’hospital de Manlleu, que gairebé s’ha quedat sense professionals, o a l’hospital de la Santa Creu de Vic, que també ha tingut una esbandida brutal entre les seves files.\n—Aquest pla de contingència el vau elaborar vosaltres o us va venir del Departament de Salut?\n—El vam fer per iniciativa pròpia. Tan bon punt va venir gent amb simptomatologia respiratòria, quan encara no s’havia declarat el brot a Espanya, nosaltres vam començar a donar alertes a les unitats de vigilància epidemiològica (UVEC). I ens deien: ‘No, això no reuneix criteris epidemiològics perquè aquests pacients no han vingut de la Xina ni d’Itàlia’, que és on de moment hi havia els dos focus. Jo recordo haver-los demanat com podia ser que ho descartessin en una societat tan globalitzada: n’hi havia que havien vingut de viatge de Londres, uns altres podia ser que haguessin tingut contacte amb algú que havia viatjat… Com que ens van dir que no, ens vam haver de resignar a fer un seguiment estricte. Vam prendre mesures de protecció, amb màscares i guants, de seguida que vèiem algú amb simptomatologia respiratòria. Hem mantingut una higiene molt estricta.\n—Creieu que Salut és conscient de la vostra situació?\n—Puc donar la meva opinió personal i és molt negativa. Amb la gestió que s’ha fet d’ençà que va començar la crisi pel coronavirus, em costa moltíssim d’arribar a entendre com s’han pogut fer les coses tan malament. Parlen d’herois i nosaltres només som persones que fan la seva feina. Que som d’una altra pasta? Potser sí. Però no n’hi ha, d’herois. I si ens diuen així, es demostra que aquest país maltracta els seus herois. No se’ns té en compte. Fa molt temps que s’avisa. Hi ha metges i científics que han avisat del dret i del revés de què passaria, tenint en compte l’experiència d’altres països, i així i tot hem continuat pel mateix camí, o pitjor. Nosaltres no tenim cap més opció que continuar treballant, perquè ho hem fet sempre. Però… [sospira] jo estic tremendament decebut.\n—Quins creieu que són els errors decisius per haver arribat fins a aquest punt, doncs?\n—La supèrbia. La supèrbia és l’error. És a dir, avantposar interessos que no són els de la gent ni els sanitaris ni d’allò que calia realment. No haver pres les mesures a temps, anar sempre tard i per darrere. La manca de respecte que significa per als teus pacients i professionals enviar-los nus a una situació com aquesta. Jo em considero un afortunat.\n—Dieu que és la gent, la que us ajuda més.\n—Sí, la gent s’hi aboca. L’experiència amb la gent és increïble. Fan gorres, màscares, ens duen ulleres fins i tot de motos per a protegir-nos… estem molt agraïts. Crec que són conscients de l’esforç immens que fem. En canvi, no som conscients de què ens espera després. Una de les tasques més grans que fem ara és la contenció dels trastorns que es desencadenen aquests dies: fem de metges, de psicòlegs, de terapeutes…


Unió Esportiva Olot » L’Olot, a l’alçada (UE OLOT 2-1 Al Sadd)\nL’Olot, a l’alçada (UE OLOT 2-1 Al Sadd)\nGeneral, Actualitat, Destacat, Cròniques, Cròniques Temporada 2019-20\nLa Unió Esportiva Olot hi posa més encert que l’Al Sadd i aconsegueix la segona victòria de la pretemporada. Xavi Hernández, aclamat per l’afició, aposat per un joc dominador i incisiu però topa amb un inspirat Ballesté sota pals. El protagonista de la remuntada ha estat un dels nous, Joel Arimany, que ha fabricat el primer i ha clavat el segon després d’un caramel d’Eloi Amagat. Més de 1.400 espectadors s’han reunit a l’Estadi en una tarda calorosa d’estiu en la qual s’han vist els debuts de Natalio i Albert Vivancos.\nUna tarda de molts al·licients, segurament el més gran veure la primera aventura de Xavi Hernández com a tècnic a les files de l’Al Sadd. I es nota que el terrassenc vol impregnar el seu segell futbolístic a l’equip, ja que durant la primera meitat ha ofert un control majoritari de la situació amb bones arribades a l’àrea de Pol Ballesté. Els olotins, en plena càrrega física de pretemporada, han sortit amb més tranquil·litat i intentant contenir l’ímpetu dels qatarians. Joel Arimany, de cap fregant al pal, ha disposat de l’ocasió més important del primer temps. Després ha començat el xou de Ballesté, amb dues intervencions molt meritòries. Pocs minuts més tard, però, no ha pogut evitar la diana d’oportunisme de Hashin, sol dins l’àrea petita (28′). La resta de la primera meitat ha estat més igualada amb un Olot intentant esgarrapar més la pilota i sortir per les bandes amb Xumetra i Pep Chavarría, que ha marxat abans d’hora com Pedro i veurem l’abast de les lesions. Oriol Pujadas, amb una gardela molt ben enfocada, també hi ha dit la seva.\nA la segona, els canvis han ajudat als de Raúl Garrido a guanyar possessió amb facilitat i a nodrir els davanters de més joc ofensiu. S’ha notat l’entrada d’Eloi al centre del camp, fent parella amb Héctor i agafant el tempo de la situació. A davant, el debutant Natalio ha endreçat la primera que ha tingut, tot i que l’àrbitre li ha invalidat per fora de joc. I a la zona ampla, Vivancos ha passat l’escombra per avortar les arrencades del conjunt de Doha, clarament de més a menys. Precisament el protagonista ha estat un altre dels que s’estrenava a l’Estadi, Joel Arimany. El davanter de Quart ha participat en l’acció de l’empat amb un xut afortunat que s’ha introduït Tarek a la pròpia xarxa (48′). Deu minuts després, passada genial a l’espai d’Héctor per Eloi Amagat, que es planta davant de Saad i dóna el gol mastegat a Arimany (58′). Remuntada exprés en deu minuts i una sensació més positiva en la represa amb una UEO més reconeixible associant-se al voltant de la pilota. Però l’Al Sadd no s’ha donat per vençut i en els últims minuts ha hagut de tornar a participar, de forma decisiva, el porter Pol Ballesté. El barceloní n’ha tret una d’estratosfèrica amb la cama i després s’ha lluït en un altre u contra u molt clar. Fins i tot els pals han somrigut als garrotxins. Els últims minuts han servit per gaudir amb l’atreviment dels juvenils Julià, Ferrés i Aleix Abel. Al final, tots contents. Victòria local, bon espectacle i reconeixement a Xavi Hernández en la seva nova etapa com a entrenador. El partit ha estat fidel a la seva mirada i personalitat, aquest cop amb un Olot més efectiu de cara a porteria. Línia ascendent i valoració positiva per signar el segon triomf de la pretemporada. Gràcies als 1.432 espectadors que, tot i la forta calor, s’han acostat a l’Estadi per gaudir d’una tarda de moltes emocions. El proper dissabte, a les 19h, seguim al camp del CF Sant Jaume!\nUE OLOT: Pol, Blázquez, Alan, Lluís, Oriol, Xumi, Masó, Pedro, Pep, Joel Arimany i Alex Garcia. També han jugat Carles, Jose, Vivi, Arumí, Héctor, Eloi, Natalio, Julià, Aleix Abel i Joel Ferrés.\nAl Sadd: Saad, Hamid, Young, Tarek, Karim, Gabi (c), Ansari, Haydos, Hashin, Nam i Akram. També han jugat Salem, Yaser, Bahaad, Husain, Ali, Hamza, Mechal, Jihad, Khaled i Sayyar.\nGols: 0-1, Hashin (28′), 1-1, Tarek en pròpia porteria (48′), 2-1, Joel Arimany (58′).\nÀrbitre: Carlos Rodríguez Enrique (col·legi barcelonès).\nIncidències: partit amistós disputat a l’Estadi Municipal d’Olot amb la presència de 1.432 espectadors.\nLa prèvia de l’Al Sadd, amb Gabi Fernández!\nUEO – Al Sadd SC (per Nuri Marguí)