Posted in Ètica/Laïcitat/Religió, General, Política | 3 Comments »\nPosted in Memòria històrica, País Valencià, Política | 1 Comment »\nMontilla aguanya la primera batalla al Senat\nSempre ho he dit i ho vaig escriure el primer dia que Montilla va ser elegit president de la Generalitat de Catalunya. Té ssumit el càrrec.Fins ara tot el que ha anat dient i fent en defensa de l’Estatut que considera un pacte constitucional entre Catalunya i Espanya ha estat encertat, si bé cal esperar el final del procés sobre el recurs perquè la solució a adoptar, al meu entendre, no està en el canvi dels consellers interinsdel Tribunal Constitucional com erròniament s”han decantat els partits catalans, sinó sinplement en declarar la incompetència del TC a modificar allò que el poble català ha refrendat. CiU se’n ha adonat i ara, en lloc de reconèixer el canvi intervingut en el PSOE que impulsa al Senat el procés de substituir els magistrats, i per no reconèixer un èxit de Montilla, el “nacionalisme” d’ArturMas ha preferit lbsentar-se del camp de batalla del Senat a jugar-hi en un discret segon pla. Però sigui el que sigui encara li queda munició a CiUcar allò que el tripartit va consensuar és la reforma de la llei del Tibunal Constitucional que al PSOE li costarà acceptar. I el dubte que em queda és de saber si el consens al qual ens partits catalans han arribat, i en el que està inclos el PSC és una estratègia per guanyar temps i de qui dia passa any empeny.\nDit això , Montilla ha passat amb nota el primer examen, I no solament amb el seu discurs inicial sinó també amb el torn de rèpliques i en particular a Francisco Granados, el conseller de Presidència, Justícia i Interior de la Comunitat de Madrid. el cervell dels espies d’Esperanza Aguirre a col·laboradors de l’alcalde Alberto Ruiz Gallardon.\nA l’atac de Granados: “Con lo que està cayendiendo ¿de verdad. creen que un catalan se levanta por la mañana y piensa que su principal problema es saber qué pasa con el Estatuto? La resposta de Montillla no es feu esperar: “No sé que pensaran els ciutadans de Catalunya quan s’aixequen pel matí, no tinc espies que m’ho diguin”.\nI per acabar diré que vaig poder seguir gran part de la intervenció del President de la Generalitat al Senat a CNN+. La televisió nacional de Catatalunya no va considerar l’esdeveniment prou important, i aquell matí continuà a emetent Els Matinsde cada dia…\nDe qui se’n riu aquesta gent?\nDels seus electors !\nA més, el rialler Camps, ací a l’homenatge que ell mateix es va organitzar ahir a València va reclamar pel seu govern “una medalla mundial interplanetària!”. Rajoy no no va assistir a l’acte ni cap dirigent nacional del PP a l’excepció de l’alcaldessa de València, Rita Barberà la qual com es pot constatar s’ho va passar també molt bé.\nQuan preguntes a un valencià de dretes pel cas “Gürtel”, el primer que et diu és: “Que no s’haurà venut Camps per tres vestits! Volent ignorar que els vestits solament són la punta de l’iceberg del cas dels innombrables contractes atorgats a dit per nombroses Conselleries i organismes de la Generalitat a la cara visible valenciana de la trama, “el gran amiguito del alma” del president.\nI això no és tot. Ahir vam aprendre que José Miguel Escrig, el que fou director general de Pressupostos amb el primer govern de Camps, avui és subsecretari de la conselleria d’Economia. I que el conseller delegat de l’empresa de la Generalitat que construeix els col·legis i que gestiona un pressupost milionari ésJoséLuis López Guardiola.\nQui són i d’on surten aquests dos personatges?\nJosé Miguel Escrig és el germà de Victoria Escrig, sòcia al 50% de la farmàcia que regenta conjuntament amb la dona de Camps.José Miguel Escrig va vendre el 2005 a la dona de Camps la meitat de la farmàcia que regentava amb la seva germana, la qual és la dona de López Guardiola.\nSupose que no us heu perdut amb aquests lligams entre germans, cunyats, socis i amics tan ben avinguts!\nCom podem constatar, els interessos dels valencians estan en bones mans. Amb botiguers amb una gran visió de futur i de l’interès general.\nDesprès de TV3, Camps s’ataca a la radio catalana\nEn primer lloc, als valencians no ens ha de sorprendre, ni tampoc indignar. El comportament d’aquesta gent del Partit Popular respon a la lògica de les coses. I és al poble valenciàde refusar no deixarse- manipular. En un primer temps obertament, el del “blavero” González Lizondo, i més tard dissimulant un poc més el Partit Popular i aprofitant tots dos la incultura generada per quaranta anys de dictadura franquista van arribar a voler fer creure que el valencià i el català no eren la mateixa llengua i, ells tan espanyolistes,van estar a punt de fer fer a tota Espanya el ridicul al pretendre enviar a Bruxelles dues versions d’una mateixa llengua! Com si Belgica hagués volgut enviar el belga i el francés! Va salvar la situació el president Maragall oferint a Rodriguez aZapatero la possibilitat d’enviar a Europa una sola versió, la de les variants valencianes.\nNo permetem que confonguin el poble valencià. Ni Ací, en aquesta ocasió ni en cap, mai ha hagut “imperialisme català”, solament i exclusiva espanyolisme militant per part d’uns valencians que han renegat de ser valencians i deixat de parlar la pròpia llengua\nEns consta que molts valencians autèntics miren TV3; probablement més dels que sintonitzen la radió. Però aquesta no és la qüestió. La qüestió és la voluntat del PP de tallar fins a l’arrel, en democràcia, allò que els seus avantpassats van abolir per les armes, unes relacions de bon veïnatge entre gent que comparteix una ateixa llengua i una cultura democràtica ,i la possiblitat que els valencians poc a poc s’adonin i puguin ser conscientsde tot el que els uneix als catalans. No és gens casualitat que les dues societats es van trobar a la mateixa trinxera en defensa de la legalitat republicana mentre els hereus de “los nacionales” no tenen més obssessió que separar i evitar tota possibilitat d’apropament entre valencians i catalans; i per això estan disposats, a l’època de la globalització i de les comunicacions a escala planetària, a l’absurd de privar els valencians, primer de la televisió i ara de la radio en una llengua que és la seua!\nActualment el govern de Camps, immers en les seves implicacions del cas Gürtel , no troba res millor a fer que amenaçar de multar Acció Cultural, la proprietària, per cada un dels emissors sufragats per subscripció popular, amb que es fan arribar les emissions al Pais Valencià. AccióCultural, o apaga els gols de Puyal, o haurà de pagar 5000.00 euros de sancció que com diu ACPV no poden de cap de les maneres assumir. I mentre això passa, LuisUlibarri, l’empresari de la contrucció vinculat al cas Gürtel participa de Punt Radio que emet sense llicència a través d’un emissor propietat de Radio Televisió Valenciana que no els cobra –fins el moment- els serveis prestats.\nAixí mateix no hi ha manera que la Conselleria de Justícia faciliti la llista dels requirimentsque diu haver enviat a les 88 radios que emeten sense llicència, com tampoc els de la xarxa de Ràdios Municipals que agrupa tretze emissores municipals, la majoria de les quals també emeten sense llicència i de les quals tampoc es tenen notícia dels requeriments enviats. És el regne de l’arbitrari més absolut. Fins a quan? Fins que els valencians ho tolerem.\nLa sort que tenim és que , per alguns que no poden fer altrament la moda és jugar a la democràcia perquè vui en dia els sublevaments militars ja no es porten, el darrer fracassà el 23 F del 1983.\nPosted in Memòria històrica, País Valencià, Política | No Comments »


"Jugar a Primera xoca, tot i que els jugadors que hi ha s�n persones tan normals com jo" - Empordà\n"Jugar a Primera xoca, tot i que els jugadors que hi ha s�n persones tan normals com jo" 08.10.2015 | 06:30\n"Jugar a Primera xoca, tot i que els jugadors que hi ha s�n persones tan normals com jo" diario vasco\nJugador de l'Eibar. Despr�s del farcit de sensacions que va experimentar l'�ltim any a Girona i del mal tr�ngol que ha passat aquest darrer estiu amb el seu fitxatge fallit per l'Elx, el de Riumors acumula ja 6 partits a Primera amb l'Eibar, on est� vivint tota una experi�ncia.\nCARLES ROSELL GIRONA/EIBAR\nPer comen�ar, una pregunta obligada: com li prova aquesta nova experi�ncia?Prou b�. Marxar de casa mai �s f�cil, per� me n'estic sortint for�a. Al principi tenia un cert neguit en no saber qu� m'hi podia trobar, per� en un tres i no res m'he adonat que aqu� la gent �s molt amable, hi ha molta pinya al vestidor i tot plegat m'ha anat com anell al dit. Visc sol i la xicota, fam�lia i alguns amics v�nen de tant en tant. Quan no hi s�n, quedo amb d'altres jugadors que tamb� viuen sols. Per� tampoc surto gaire pel carrer. Eibar �s una ciutat ben menuda i el club, d'all� m�s familiar. L'ha ajudat aix� a tenir una adaptaci� m�s senzilla?Molt�ssim. Eibar �s un poble, amb 30.000 habitants, si fa no fa. �s molt m�s petit que no pas Girona. S'hi viu b�, sense pressi�. Surto poc de casa i quan ho faig, la gent pel carrer em reconeix i sempre em d�na molts �nims.Menys gent que a Girona, per� segur que l'afici� li est� una mica m�s a sobre. Ho dic perqu� a Eibar es viu molt m�s el futbol que no pas aqu�.S�, m�s a sobre. Per� en el bon sentit de la paraula. Vull dir que la gent em coneix, la majoria sap qui s�c. M'aturen i sempre m'animen. "Aupa!" i coses d'aquestes que diuen per aqu�. Realment, s�n molt amables. Suposo que ja domina el basc a la perfecci�...Home... S� alguna cosa. Paraules soltes, alguna frase. Tampoc ning� em colla perqu� l'aprengui, per� tinc curiositat i he apr�s a dir algunes coses, aix� s�.L'espantava aix� de marxar de casa i provar sort tot sol?No, gens. Potser em feia una mica de respecte, perqu� no coneixia res d'aqu�. Sincerament, vaig marxar sense saber gaire b� a on anava. S�, deixes la fam�lia, la parella i tamb� els amics. Per� de tant en tant els veig, aix� que tampoc �s la fi del m�n. Arribar i moldre. Ve de Segona A i en un tres i no res acumula ja 6 partits a Primera. Esperava debutar tan r�pid?Estic molt content. Aix� no ho puc negar. Jo venia amb la idea de fer-ho el millor possible, no de debutar m�s aviat o m�s tard. He jugat els primers partits i per una lesi� d'un company he tingut una certa continu�tat. Espero seguir comptant per a l'entrenador. De moment, les coses em van b�.Qu� t� la Primera Divisi� que no t� la Segona A?Tampoco trobo que hi hagi un salt tan gran com passa amb d'altres categories. Es nota, al menys, en la qualitat dels jugadors del mig del camp cap endavant. S�n molt bons. Un petit error penalitza molt�ssim. Sobretot a mi, que jugo al darrere. Amb un pim-pam es planten a dins de l'�rea. Ara, tampoc veig grans difer�ncies. S�, hi ha equips com el Madrid, Bar�a o Atl�tic que estan un esgla� per sobre. Per� res m�s. El ritme �s molt semblant; fins i tot crec que a Segona es corre una mica m�s!El seu Eibar va fent. De moment, t� a tocar Europa.Ostres, Europa! (riu).No m'ho negar� pas. Ara mateix s�n setens.S�, estem a prop. Aix� �s cert. I fins i tot crec que podr�em tenir algun punt m�s. Nom�s hem perdut un partit, contra l'Atl�tic. Era dif�cil esgarrapar quelcom positiu contra un rival aix�. Ens estan sortint les coses, esperem que segueixi tot tan b� com ara.Agafi's fort que ara els toca el Sevilla i despr�s el Bar�a.S�, dos grans equips. Per� tampoc hi pensem massa. Hem d'anar a intentar guanyar cada partit. Hi ha rivals d'un nivell m�s similar al nostre; all� �s on tenim obligat puntuar. Contra la resta, tamb�, per� s'ha de ser realista i mirar de fer-ho el millor possible.Per� li deu fer gr�cia jugar contra equips de tanta envergadura.S�, �s clar. Em va passar amb l'Athletic, tamb� amb l'Atl�tic. Xoca i sorpr�n trobar-t'hi. Fa gr�cia. Per� al final, els seus jugadors s�n persones com tu i com jo. Normals. Persones que s'equivoquen. Pot imposar una mica, per� t'hi acabes acostumant.Ara tot li rutlla prou b�, encara que ve de viure un estiu d'all� m�s mogut. Com el recorda?Potser ha estat l'estiu m�s complicat de la meva vida. L'he viscut amb la incertesa de no saber on acabaria jugant. He estat esperant una decisi� que no depenia de mi. L'espera ha estat molt dura. Per a mi, per a la fam�lia tamb�. Va ser tot estrany. Em preguntava qu� fer. Un cop es va comen�ar a encaminar tot, ja va ser molt r�pid. Em vaig desvincular de l'Elx, vaig mirar quines opcions tenia i cap a Eibar que vaig marxar.Quan apareix l'Elx a la seva vida?Feia temps que l'Elx em seguia, que m'anava al darrere. Quan va ser legal poder signar un precontracte, perqu� per aix� hi ha un termini estipulat, ho vaig fer. Llavors m'hi vaig comprometre. I quin �s el moment en qu� s'adona que cal triar un altre cam�?En el moment que es comen�a a parlar del descens administratiu. Abans, no m'olorava res. Estava content per poder marxar a Elx, per� tampoc li donava import�ncia perqu� estava centrat a fer-ho el millor possible a Girona. La cosa es va comen�ar a complicar amb els judicis, les den�ncies, els recursos... Quan l'Elx va haver de baixar i se'ls va marcar molt de prop el l�mit salarial, ja no em podien pagar el que estava acordat. Calia fer alguna cosa i vaig acabar rescindint.No es va penedir llavors d'haver signat amb tanta antelaci�?No. Era quelcom que no depenia de mi. Va passar aix� i punt.Per qu� va triar l'Eibar?No ho s�. �s l'opci� que m�s em va agradar. Potser la resta de clubs que em volien tenien m�s nom i m�s hist�ria. Per� tampoc estic gaire lluny de casa. A m�s, el meu representant em va parlar de com era tot i de com estava el club. Al final, em vaig conv�ncer.Aix� que tenia d'altres ofertes. Em pot dir noms?Las Palmas, Rayo... Equips aix�. Tampoc hi vull donar massa voltes.Per qu� va marxar del Girona?Perqu� se'm va plantar una bona oportunitat al davant meu. Jo, com a futbolista, el que sempre vull �s seguir millorant i en tenia l'opci�. Si hi ha la possibilitat de jugar a Primera, per qu� no agafar aquest cam�?Si el Girona hagu�s pujat a Primera, hauria tornat despr�s de tot els maldecaps amb l'Elx?Girona hauria estat una molt bona opci�, i tant. En Pablo (Mach�n) comptava amb mi. I Quique C�rcel sempre m'ha pressionat per tornar. L'any passat va ser espectacular. L'equip va fer un any incre�ble. Ara, vost� va patir una lesi� que el va tenir molt de temps apartat. Va ser dur?Dur�ssim. Vaig recaure dues o tres vegades i aix� em va afectar. No sabia qu� feia b� o malament. Em vaig menjar molt el cap. L'equip anava de meravella, per� jo no funcionava.Hi havia gent que va arribar a dubtar de la seva professionalitat. En va ser conscient?S�, tot aix� m'arribava. Eren barbaritats. La gent parla, i en moltes ocasions, massa. Tothom al club sabia el que hi havia i em transmetien tranquil�litat. Em deien que em calm�s i que em centr�s. Del que deien de mi, jo en passava. Ja ha superat la plantofada del dia del Lugo?S� i no. Sempre ho portar� a dins. Quedar� marcat per sempre. S�n coses que passen i s'ha de mirar endavant, per� no ho oblidar� mai.Un cop ha debutat a Primera, quin �s el seu repte?Hi he arribat, el que ara vull �s mantenir-m'hi. He d'intentar jugar tots els partits possibles amb l'Eibar i prou. Tampoc penso en res m�s, ni anar aqu� o all�. Ah, i no lesionar-me!


Responsabilitat Global: Premis ÆDME 2008 al patrocini i la responsabilitat social corporativa\nPremis ÆDME 2008 al patrocini i la responsabilitat social corporativa\nPREMIS ÆDME 2008: ÚLTIMES TRES SETMANES PER A LA PRESENTACIÓ DE CANDIDATURES\nEls guardons, que celebren aquest any la seva XVIII edició, tenen com objectiu reconèixer iniciatives destacades de patrocini i responsabilitat social corporativa.\nEl termini per a la recepció de candidatures tanca el dia 7 de novembre.\nEls Premis ÆDME al Patrocini i Mecenatge Empresarial s'han convertit en aquests 18 anys en uns dels guardons més influents dels àmbits de la filantropia i la Responsabilitat Social Corporativa a l'estat espanyol. L'edició 2008 premiarà iniciatives relacionades amb els següents camps: cultura i innovació, patrimoni històric, medi ambient i voluntariat corporatiu.\nSantiago Fisas, Conseller de Cultura i Turisme de la Comunitat de Madrid, presidirà per segon any consecutiu el jurat dels Premis ÆDME 2008. Aquesta vegada estarà també integrat per destacats representants de la vida empresarial i cultural com Alfredo Sáenz, Vicepresident i Conseller Delegat Banc Santander; Milagros del Corral, Directora de la Biblioteca Nacional; Miquel Roca, President de Fundació Abertis; Rafael Spottorno, Director de la Fundació Caixa Madrid; Diego del Alcázar, President de l'Institut d'Empresa i del Grup Vocento; i Salvador Gabarró, President de Gas Natural, entre altres.\nEls impresos de candidatura i les bases dels premis es poden descarregar en la pàgina web de ÆDME (www.aedme.org), o bé sol·licitar-se en el correu electrònic esther@aedme.org.\nELS PREMIS ÆDME\nL'Associació Espanyola per al Desenvolupament del Mecenatge Empresarial (ÆDME) lliura des de 1991 els seus populars Premis, que distingeixen a les iniciatives més punteres de patrocini i mecenatge de l'àmbit estatal. Si en la seva arrencada els guardons es van contagiar de l'esperit optimista i emprenedor de la Barcelona dels Jocs Olímpics, en els últims anys han incrementat la seva notorietat gràcies a l'auge de la Responsabilitat Social Corporativa (RSC), posicionant-se com una de les distincions més reconegudes d'aquest àmbit a Espanya.\nEn la passada convocatòria van ser premiats el Grup Siro, Mango, la Fundació Abertis i l'organització no governamental Aldees Infantils. Com en aquella ocasió, al 2008 tornen a brindar el seu suport als Premis la Comunitat de Madrid i el Grup Santander en qualitat de patrocinadors. Per a més informació: ÆDME – Associació Espanyola per al Desenvolupament del Mecenatge Empresarial Tel. 932 372 682 | Email aedme@aedme.org\nEtiquetes de comentaris: espanya, premis i reconeixements


L'1 de gener del 2020 entra en funcionament una de les mesures anticontaminació que més dubtes genera en la ciutadania\nLa mesura afecta uns 50.000 vehicles que circulen diàriament per l'àmbit de la Zona de Baixes Emissions.\nDijous, 03/10/2019 | Actualitzada 10/10/2019 - 13:53\nEl pròxim 1 de gener del 2020 entra en funcionament la Zona de Baixes Emissions per reduir uns nivells de contaminació que s’han convertit en un dels problemes principals de salut pública de la capital catalana amb unes 351 morts en el 2018 per la mala qualitat de l’aire, segons l’Agència de Salut Pública de Barcelona. Aquest àmbit, amb uns 95 quilòmetres quadrats de superfície, equivalent a 20 Madrid Central, s’estendrà als 32 municipis de l’àrea metropolitana de Barcelona el 2025.\nAmb l’entrada en vigor d’aquesta mesura els vehicles més contaminants, els que no tenen l’etiqueta de la Direcció General de Trànsit (DGT), tindran prohibit circular per aquesta zona restringida de dilluns a divendres en horari laborable. La mesura afecta uns 50.000 vehicles que circulen diàriament per l’àmbit de la Zona de Baixes Emissions. Aquesta xifra és molt important si es té en compte que la intensitat mitjana és de 360.618 vehicles, segons les últimes dades bàsiques de mobilitat.\nAmb aquesta mesura les administracions implicades esperen reduir en un 15% els nivells de contaminació de la gran Barcelona, per la qual cosa consideren necessari implementar altres mesures com ‘superilles’ i ampliar el tramvia, entre d’altres. La posada en marxa de la zona lliure de mals fums és, fins ara, a falta d’un peatge urbà, llargament analitzat i debatut per experts i activistes, la més ambiciosa i la que genera més dubtes en la ciutadania. A continuació, unes preguntes i respostes per desmentir idees equivocades i aclarir incògnites.\nLa Ronda de Dalt i la del Litoral no entren dins de la zona de baixes emissions. Els vehicles sense etiqueta de la DGT podran circular per aquestes infraestructures viàries. Els responsables de la mesura entenen que vetar l’entrada als vehicles seria contraproduent, ja que els més contaminants circularien per vies secundàries on la concentració de diòxid de nitrogen seria molt més gran. Es tracta, asseguren els experts, d’allunyar els tubs de fuites de la població.\n¿La Zona de Baixes Emissions només inclou l’àmbit intrarondes?\nLa zona de baixes emissions correspon als límits territorials establerts dins de les rondes i engloba així l’Hospitalet de Llobregat i parts d’altres municipis limítrofs amb les rondes, com Esplugues de Llobregat, Cornellà de Llobregat i Sant Adrià de Besòs. En el cas d’aquest últim, el veto als cotxes sense etiqueta exclou el seu polígon industrial. També queden fora de la ZBE la Zona Franca i els barris de Vallvidrera, Tibidabo i les Planes, a la zona alta de Barcelona.\n¿El veto als vehicles sense etiqueta és permanent?\nEl veto serà permanent des de l’1 de gener del 2020 durant tots els dies feiners, de dilluns a divendres, de set del matí a vuit del vespre. Fora d’aquest horari i durant el cap de setmana es podrà circular amb els vehicles més contaminants. Les administracions responsables de la mesura consideren que fora de l’horari laboral i els caps de setmana baixa considerablement el nombre de desplaçaments, per la qual cosa el risc per a la salut pública és molt menor.\nEls quatre distintius de la Direcció General de Trànsit (DGT) que permeten circular per la ZBE / EL PERIÓDICO\n¿Què passarà amb els dies festius de dilluns a divendres?\nEls dies festius serà possible circular amb vehicles sense etiqueta com si fos un cap de setmana. En cas de festes locals, la circulació dels vehicles contaminants quedarà limitada al municipi en qüestió però no a la resta de l’àmbit de la ZBE.\n¿I els divendres amb operació sortida?\nEls vehicles sense etiqueta hauran d’esperar fins a les 20.00 hores per circular, com qualsevol altre dia feiner. Els experts consideren que això tindrà, a més, un efecte descongestiu ja que les sortides seran més esglaonades.\n¿Quins cotxes i furgonetes estan afectats?\nAfecta els turismes sense el distintiu ambiental de la DGT: de gasolina anteriors a Euro 3 matriculats abans del gener del 2000, dièsels anteriors a Euro 4 matriculats abans del gener del 2006, i furgonetes anteriors a Euro 1 matriculades abans de l’1 d’octubre del 1994.\n¿La mesura afecta motos i motocicletes?\nSí, la mesura afecta tots els vehicles sense el distintiu ambiental de la DGT, i això també inclou motocicletes i ciclomotors matriculats abans del gener del 2003 (anteriors a la normativa Euro 2). Amb tot, les motos afectades representen un 20% del total de les censades i aquest percentatge encara és més baix si es tenen en compte les motos i ciclomotors que circulen diàriament.\n¿Què passa amb els cotxes clàssics?\nCom la resta de vehicles sense el distintiu ambiental de la DGT, aquests cotxes antics només podran circular abans o després de l’horari fixat per als dies laborals i en dies festius. No obstant, tindran 10 dies a l’any per circular previ avís.\n¿Quins vehicles n’estan exempts?\nEstan exempts d’aquesta normativa els vehicles dedicats al transport de persones amb mobilitat reduïda (VPMR) i vehicles d’emergències i serveis essencials (metges, bombers, cotxes de morts, policia, etc.). Tots aquests vehicles hauran d’estar donats d’alta en un registre metropolità la tramitació del qual serà gratuïta. En aquest punt val la pena apuntar que la gran majoria dels vehicles policials tenen el distintiu de la DGT. En el cas de la Guàrdia Urbana, per exemple, el 100% de la seva flota té l’etiqueta.\nResum dels vehicles exempts, que s’hauran de registrar prèviament / EL PERIÓDICO\n¿Els taxis sense etiquetes també n’estan exempts?\nNo, els taxis sense el distintiu de la DGT, com els vehicles sense etiqueta d’altres treballadors autònoms, no n’estan exempts i no hi podran circular. Amb tot, aquesta mesura només afecta 14 dels vehicles del total de les 10.523 llicències actives, segons fonts de l’Institut Metropolità del Taxi (Imet). Les mateixes fonts subratllen que el 50% de la flota de taxis de l’àrea metropolitana tenen motors ecològics i que aquest percentatge augmenta cada any.\n¿Com es controlarà el compliment de la norma?\nUnes 70 càmeres, situades majoritàriament a l’interior de Barcelona i a les entrades a la ciutat detectaran els vehicles vetats mitjançant la lectura de les matrícules i una consulta automàtica en una base de dades. A més, un cotxe amb lector de matrícules circularà per l’àmbit de la ZBE de dilluns a divendres en l’horari establert. Els agents de les policies locals podran imposar multes si localitzen vehicles sense el distintiu ambiental circulant de dilluns a divendres en l’horari establert per la ZBE.\nFuncionament dels lectors de matrícules / EL PERIÓDICO\n¿Què passa si es perd o no arriba l’etiqueta?\nLa DGT ha distribuït distintius ambientals als vehicles considerats no contaminants. N’hi ha de quatre tipus, de menys a més contaminant. Els conductors que no tinguin l’adhesiu o que l’hagin perdut poden consultar la pàgina web de la Direcció General de Trànsit (www.dgt.es). Una vegada comprovat que té dret a un distintiu ambiental a la pàgina de la DGT, es pot adquirir a les oficines de Correus i en algunes xarxes de tallers autoritzats.\n¿Portar l’etiqueta de la DGT és obligatori?\nSegons la DGT, «la col·locació del distintiu és voluntària», però es recomana portar l’etiqueta a l’angle inferior dret del parabrisa davanter o el frontal de les motos per facilitar la ràpida identificació dels vehicles menys contaminants. Amb tot, les càmeres i els agents que s’encarregaran del compliment en tenen prou amb la matrícula per detectar els infractors.\n¿Com funcionen els 10 dies de permís per als cotxes sense distintiu?\nL’AMB crearà una plataforma perquè les persones amb un vehicle sense etiqueta de la DGT puguin moure’l un màxim de 10 vegades a l’any amb la ZBE en vigor. Aquests permisos estan pensats principalment per a casos excepcionals o molt puntuals com portar el cotxe a una revisió de l’ITV. S’haurà d’informar amb temps per via telemàtica, tot i que no es descarta que es pugui fer de manera presencial en alguna oficina metropolitana encara per definir. En cas d’urgència, l’AMB estudia la possibilitat d’ampliar el termini per informar de la sortida del vehicle sense etiqueta en un màxim de 48/72 hores.\n¿La mesura afecta les matrícules estrangeres?\nSí, les persones que tinguin pensat transitar per la ZBE hauran d’acreditar amb prou antelació que els seus vehicles tenen un equivalent ecològic similar i demanar un permís. En cas contrari, no podran circular per aquest àmbit i seran multats. La vigència d’aquest permís, la tramitació del qual costarà 5 euros, serà de 30 dies.\n¿A quant ascendiran les multes?\nLa majoria de les infraccions es produiran previsiblement per l’incompliment de la prohibició de circular per la zona restringida per part dels vehicles més contaminants de les categories L (cotxes, motos, ciclomotors), M1 (transport de persones amb vuit places màxim) i N1 (transport de mercaderies per sota de les 3,5 tones), i se sancionaran amb una multa de 200 a 499 euros (amb el pagament immediat pot quedar en uns 100 euros). Les sancions greus, amb multes de 500 a 999 euros, estan relacionades amb l’incompliment de la prohibició per part de vehicles per al transport de persones amb més de vuit places i mercaderies a partir de 3,5 tones.\n¿Quin serà l’import de la sanció més greu?\nAquests mateixos vehicles de gran volum (M2, M3, N2 i N3) poden ser sancionats amb fins a 1.803 euros si circulen per la ZBE en cas d’haver-se declarat un episodi de contaminació de l’aire per part de l’òrgan competent de la Generalitat de Catalunya. Les sancions poden incrementar-se en un 30% en cas de reincidència.\n¿Hi haurà un període d’adaptació?\nLes sancions començaran a partir de l’abril de l’any que ve. L’ordenança també estableix una moratòria d’un any per a autocars, furgonetes i camions d’ús professional (N1, N2, N3, M2 i M3), temps en què les empreses s’hauran d’adaptar a la nova normativa.\n¿Quines són les alternatives i incentius per als propietaris de vehicles sense etiqueta?\nEn paral·lel a la creació de la ZBE, l’AMB va impulsar la creació d’aparcaments segurs per a bicicletes en nodes de transport i la targeta T-Verda, que consisteix a oferir tres anys de transport públic gratuït a les persones empadronades en algun municipi metropolità que desballestin el seu vehicle. Així mateix, les administracions treballen en la creació de més aparcaments dissuasius o ‘park & ride’ que permeten deixar el vehicle –amb o sense etiqueta de la DGT– al costat d’estacions de tren i autobús. Alguns exemples són Castelledefels (100 places), Sant Just Desvern (64 places) i Sant Joan Despí (48 places), on una ‘app’ permet vincular aquest aparcament amb un desplaçament en transport públic. Actualment l’aplicació té 3.050 usuaris registrats.\nSalveu la Montesa Impala\nTemes: Zona de baixes emissions de Barcelona Catalunya


Gràcies, aprendrem de la derrota | La Garriga Digital\nGràcies, aprendrem de la derrota\n30 de maig de 2011\nLes eleccions del passat diumenge ens han conduït als socialistes a una severa derrota. Al nostre poble, ens hem convertit en quarta força i hem perdut la meitat de la representació que teníem a l’Ajuntament. Les derrotes sempre són doloroses, però encara més quan no es corresponen amb la nostra percepció del balanç de la legislatura feta. Això ens ha de fer reflexionar de cara al futur.\nEl nostre primer sentiment és d’agraïment a les persones que heu dipositat la vostra confiança en nosaltres. També a les moltes altres que, sense haver-nos votat, ens heu manifestat el vostre afecte i la vostra solidaritat pel que alguns considereu uns resultats potser excessivament injustos. Seguirem treballant per representar-vos, al servei del benestar del conjunt de garriguencs i garriguenques. Dels qui ens van votar i dels qui no.\nTambé volem expressar les nostres felicitacions per a CiU i la seva candidata, que esdevindrà la propera alcaldessa a de la Garriga. Esperem que la nova legislatura obri una nova etapa de més entesa entre tots els partits. Amb un objectiu comú: mantenir el nivell de benestar i de serveis aconseguit en la passada legislatura i fer front als reptes econòmics i socials que afronta el nostre Ajuntament. Intentant evitar les pràctiques del passat i les paraules de trinxera que només generen descrèdit i desafecció.\nLa Neus Bulbena ha estat una gran alcaldessa, i l’obra de govern que deixa la seva etapa ens deixa en millors condicions que superar les dificultats actuals. Crec que el nou govern l’encertarà si sap reconèixer amb elegància tot allò que s’ha fet bé i que mereix ser continuat i millorat. Nosaltres seguirem oferint la mà estesa, com hem fet fins ara, i mantindrem l’exigència en la manera de governar i de gestionar l’Ajuntament.\nEl passat diumenge els votants de la Garriga van recolzar majoritàriament l’estabilitat representada per CiU i la renovació proposada per Acord i SI. La nostra aposta per l’experiència i la continuïtat del grup municipal no va rebre aquest suport.\nAmb aquest resultat, treballarem a partir d’ara a l’oposició. Des d’allà, farem el que toca en democràcia quan es perd: aprendre dels errors, llegir bé l’opinió dels ciutadans, refer l’entorn social que ha de tenir una força majoritària i recuperar el suport ample de la societat garriguenca.\nCal saber guanyar i cal saber perdre. És la forma d’expressar el nostre respecte per la decisió dels ciutadans.\nArticle anteriorCentenars de garriguencs veuen guanyar el Barça al Passeig\nArticle següentResultats dels equips de l’Olímpic del 28 i 29 de maig


El sistema muscular representa aproximadament un 40 o un 45% del pes del cos. El músculs són òrgans que tenen la capacitat de contraure's i de disminuir la seva longitud com a resposta a un estímul. A més, representen la part activa de l'aparell locomotor i que funcionin bé assegura la dinàmica i l'estàtica del cos\nHi ha moltes classificacions dels músculs. Entre totes, la que els classifica segons la funció és una de les més importants\nGràcies al músculs no només s'efectuen els diferents moviments de l'esquelet (dinàmica), sinó que es mantenen unides les peces esquelètiques que en determinen la posició o postura (estàtica).\nInicialment, els podem dividir en dos grans grups: els músculs voluntaris i els llisos o viscerals.\nEls primers, que també s'anomenen estriats, es contrauen sota la influència de la voluntat i són els que mouen l'esquelet. Són, d'alguna manera, els òrgans actius de l'aparell locomotor.\nEn canvi, en els llisos o viscerals, la seva contracció i relaxació són involuntàries i són els que es troben en l'aparell respiratori, digestiu, circulatori, reproductor i renal.\nUn apartat a banda mereix el múscul cardíac, ja que, malgrat que estructuralment sigui estriat, es comporta com un visceral, és a dir, de contracció involuntària.\nDe classificacions n'hi ha moltes més: segons la forma, per la direcció de les fibres, per la funció, per on es localitzen… Una de les més importants, però, és la que els classifica segons la funció. Així doncs, parlem de fàsics i de tònics.\nMúsculs fàsics i tònics\nEls fàsics són els encarregats del moviment, és a dir, estan al servei dels gestos de la vida corrent. Són ràpids i obeeixen la nostra voluntat intervenint només quan ho desitgem. Però també són fatigables i la seva patologia (és a dir, quan es posen malalts) és la debilitat. El tractament en aquest cas és la recuperació de la força.\nEn canvi, la musculatura tònica és reflexa i la seva activitat escapa totalment a la nostra consciència. És lenta i la seva funció principal és el control de la postura. La seva patologia n'és l'escurçament i la retracció.\nL'equilibri dels músculs\nEls moviments articulars, perquè siguin del tot eficaços, requereixen que tots els músculs que governen una articulació treballin coordinadament i amb situació d'equilibri de forces. I, per aconseguir-ho, els músculs han de créixer i actuar en equilibri. En aquest sentit, i com a exemple, si en l'edat infantil s'estableixen desequilibris musculars, és possible que en l'edat adulta els moviments i les postures siguin poc harmòniques.\nMarcel Bienfait, metge osteòpata, afirma que "les tensions retràctils són també responsables d'una gran majoria dels nostres dolors, no dels violents, que sempre són fàcils d'etiquetar, sinó dels petits dolors permanents o semipermanents que ens fan la vida impossible". L'explicació sobre la causa d'aquests dolors la dóna el mateix Bienfait: "El conjunt dels nostres músculs i els seus mitjans d'unió -que són els lligaments, els tendons, l'aponeurosi, les fàscies- són un immens receptor sensitiu. Aglutinen milers de tensoreceptors que reaccionen a la menor tensió i permeten aquesta gran funció sensitiva: la propiorecepció" (la percepció del cos i de les seves parts, de les percepcions musculars i dels moviments). I conclou dient que "les retraccions i escurçaments que transmeten tensió a distància a tot el sistema fibrós hiperactiven aquests tensoreceptors i fan que ràpidament siguin dolorosos."\nCom tractar els músculs tònics\nPer evitar possibles patologies és important un bon equilibri estructural. Per aconseguir-ho, cal tenir presents dues coses: que els músculs s'han d'exercitar en tota la seva amplitud de moviment i que la força exercida pels músculs antagònics (oposats) ha de ser equivalent.\nLa presència de músculs hipertònics i dèbils o un treball inadequat de la força, on uns músculs tinguin més protagonisme que d'altres, són causa de desequilibri muscular. I també ho pot ser un entrenament de la força mal planificat i que no consideri exercicis de flexibilitat, perquè pot ocasionar efectes negatius sobre la flexibilitat per motius mecànics, com la major resistència a l'estirament per part del múscul exercitat per un augment de tonicitat i volum.\nDavant d'aquesta situació de desequilibri muscular, s'haurà de plantejar una exercitació que tingui com a finalitat l'allargament de la musculatura afectada i la tonificació de la debilitada. El tractament anirà encaminat a evitar-ne l'escurçament o la retracció mitjançant estiraments passius, estiraments miotensius o massatges.\nMúsculs posturals o tònics (Amb tendència a la hiperactivitat):\nRecte anterior de la cuixa\n(Amb tendència a la hipoactivitat):\nRecte major de l'abdomen\nEscalè/llarg del coll\nFONT: Manual de Rehabilitación de la Columna Vertebral, de Craig Liebenson. Editorial Paidotribo\n4 setmanes 28 minuts ago.


Dimecres 17 de juliol: Xinesos i Mongols | Escola Diputació\nDimecres 17 de juliol: Xinesos i Mongols\nAvui és dimecres, per tant, només vol dir una cosa: anem d’excursió! Així que només arribar a l’escola, hem deixat els jocs de benvinguda aparcats per un dia, i hem aprofitat la miqueta d’estona que teníem per preparar-nos per l’excursió, és a dir, hem anat al lavabo, hem begut aigua i hem recollit el nostre dinar. D’aquesta manera ha arribat l’hora d’agafar l’autocar i així ho hem fet. Després d’una mitja horeta, hem arribat a destí: Santa Creu d’Olorda, on hem esmorzat i hem agafat energia pel dia que ens esperava.\nQuan hem acabat d’esmorzar, hem llegit dues cartes que ens han arribat aquest matí a l’escola…ha estat una mica estrany, ja que una era pels nens i nenes de P3, P4 i P5 i l’altra era pels Mitjans i Grans. I per fer una mica més gran el misteri, cada grup no podia saber què deia a la carta de l’altra!\nLa carta dels més petits era de l’Emperadriu Wu ZeTian! En la seva carta ens volia posar a prova, ja que volia assegurar-se que havia escollit bé els nens i nenes del Casal per ajudar-la a construir la Gran Muralla. Ens havia preparat tot un seguit de proves i pistes per la muntanya que ens havien de conduir a una cosa ben especial: una clau de la Gran Muralla! Entre les proves que havien de realitzar hi havia el joc dels Xinesos i Mongols (una versió del Llops i Pops) i el joc de la Muralla xinesa (aranya peluda), a part de l’excursió que els ha fet fer l’Emperadriu Wu ZeTian per la Muntanya! Però tot l’esforç ha valgut molt la pena, ja que al final del dia, els més petits del Casal, han aconseguit la clau de la Gran Muralla…bé…de fet només han trobat un tros!\nEls més grans del Casal també han rebut una carta, però no era de l’Emperadriu…era del Guerrer Mongol!!! En la carta, el Guerrer, també volia comprovar si els nens i nenes del Casal es podien convertir en guerrers mongols, per això volia comprovar les seves habilitats. Si superaven totes les proves que tenia preparades els faria entrega d’una còpia de la clau de la Gran Muralla, clau que li va robar a la mateixa Emperadriu! Així que les nenes i nens han agafat energia fent una petiteta excursió fins a la pedrera dels ocells, i després han començat a fer les proves del Guerrer. La Primera que han fet ha estat una partida al Futbol Xinès, ja que segons el guerrer, has de conèixer bé al teu enemic…i quina millor manera que fer-ho que coneixent els seus costums? Després han jugat a una versió del mocador, on la cooperació entre els membres d’un mateix equip havia de ser molt bona per complir totes les condicions que s’establien…i finalment han jugat a la bandera, on han pogut les seves habilitats a l’hora d’establir estratègies, habilitats del combat, etc. Quan ja estaven acabant el joc, s’han trobat un tros de clau…Això si que era estrany!\nPer tant, hem acabat el dia amb una clau de la Gran Muralla partida en dos, on un grup del Casal sembla que està treballant per l’Emperadriu i l’altre grup del Casal està guanyant-se el seu lloc entre els Guerrers Mongols…Realment, aquesta Emperadriu i aquest Guerrer ens estan complicant molt la setmana! A veure si tenim sort i demà ve la Cleta i ens dona un cop de mà per sortir d’aquest garbuix!


Enric I. Canela » 2009 » setembre » 19\nArchive for setembre 19th, 2009\nPosted in Articles Enric I. Canela, Estupidesa, Universitat on setembre 19th, 2009 3 Comments »\nEnric I. Canela Enguany les vuit universitats públiques catalanes que formen l’Associació Catalana d’Universitats Públiques (UB, UAB, UPC, UPF, UdG, UdL, URV i UOC), conjuntament amb el Consell Interuniversitari de Catalunya (CIC), han estat presents amb un estand conjunt (“Study in Catalonia”) a la major fira d’universitats d’Europa i una de les més importants del […]\nLa UPF aposta per l’anglès\nPosted in Articles Enric I. Canela, Universitat on setembre 19th, 2009 2 Comments »\nEnric I. Canela Llegeixo al El Punt que la UPF es vol internacionalitzar al màxim i que una prova de la voluntat d’internacionalització d’aquesta universitat és l’increment de la presència de l’anglès en assignatures del segon cicle dels estudis de grau. A més, de les tres carreres noves que s’estrenaran aquest curs, l’anomenada International Business […]\nEl català ha de ser oficial a Europa\nPosted in Articles Enric I. Canela, Llengua, Política on setembre 19th, 2009 No Comments »\nEnric I. Canela Poso a les vostres mans el web de l’oficialitat del català a Europa. Podeu signar la petició si encara no ho heu fet.\nPosted in Articles Enric I. Canela, Universitat on setembre 19th, 2009 No Comments »\nEnric I. Canela El Periódico publica que Les noves carreres disparen les matrícules a les universitats. L’article ens explica de forma una mica confusa com ha anat la demanda a les universitats catalanes. Ha augmentat clarament. Per les declaracions, cada universitat fa una mica de publicitat De fet una comparació vàlida és veure la demanada […]\nPosted in Articles Enric I. Canela, TIC on setembre 19th, 2009 No Comments »\nEnric I. Canela Llegeixo a 3cat24.cat que el govern espanyols inicia una campanya que repartirà 300.000 lectors de DNI electrònic entre els sol·licitants, que poden fer la petició a partir de l’1 d’octubre des del mateix web. Per rebre’l s’hauran de pagar, amb targeta de crèdit o bé a través de Paypal, dos euros per […]


Shaolin Soccer: NOVES INSTALACIONS !\nNOVES INSTALACIONS !\nComença el Setembre i comencen els tràmits per canviar d’instal·lacions.\nAvui he parlat amb l'Antonio del Catalonia Sports i li he comentat que no seguirem de cara a la propera temporada i que passarem a retirar el dipòsit.\nM'han comentat que els DNI i les fitxes no les podem recuperar, que queda a l'arxiu de l'empresa o no se que, però benu que la pasta demà mateix la tindré. Alhora de donar motius, pos he preferit quedar be i dir que marxem i que ja està, com si dissolguéssim l'equip, he pensat que val la pena quedar be ja que si mai volguéssim tornar per qualsevol motiu, no ens tinguessin "fitxats".\nBenu doncs, oblidant-nos del passat i mirant al futur, ja he anat a les Escoles Pies i he abonat els 355€ corresponents al dipòsit que m'agradaria recuperar en breu sinó us fa res.\nPel que fa al dipòsit, com al final serem 12, he decidit restar els 355€ dels 136€ que ens tornen de la TARR i dividir-ho entre 12; això dona un total de 18.25€ per persona que a veure si em podeu fer arribar en breu via transferència.\nPel que fa a la resta del pagament, que son 2272€ menys els 355€ ja dipositats, fa un total de 1917€.\nA veure, normalment no em fa res avançar els diners, però jo, aquesta quantitat no l'acostumo a tenir a mà que diguem.\nLa lliga no comença fins a la darrera setmana de setembre així que agrairia que, poc a poc, i sense masses pressions, anéssiu abonant els 174.75€ que cada un haurà de pagar ( 159.75€ en concepte de la lliga i 15€ en concepte de la fitxa i la Mutua).\nTanmateix, els que pugeu, podeu anar escanejant ja el DNI així ja els tindria.\nPel que fa a les dades per la Mutua, les he guardat de la COPA, i sols em falten les del Franky i l'Alvaro ( Nom i cognoms, DNI, Mòbil, Telèfon fix, Correu electrònic i Data naixement a part dels dorsals).\nPel que fa al Claudio, de moment si vol, pot pagar la Mutua i de moment, anar venint pel Marçal fins que torni i després, a mida que falli gent l'anem cridant i va abonant una part proporcional.\nDe moment això es tot, quan sàpiga les dates de l'inici de la lliga i de la final de Copa ja us avisaré!\nAneu pagant tant aviat com pugueu, el nº de compte el trobareu al email.\nPublicat per Manuel Ripoll i Rajadell a 22:17\nbueno gent...digueu-me ràpid xo jo ja he fet tot el q demana el manuel\nles meves dades, el dni scanejat i la transferencia...\na vere si tots ajudem i u fem ben ràpid!!! sobretot els impuntuals de sempre a l'hora de pagar...\n2 de setembre de 2008, a les 8:02\nFranky, només una puntualització per a tu i per a tots.\na veure son 2 imports, es que potser no m'he explicat be\nper una banda hi han 18.25€ del diposit i per l'altra 174.75€ de la fitxa i la lliga)\nPerdo per la petita confu´sió; els que pagueu de cop tot seràn 193€ i si preferiu primer pagar el dipòsit primer i desprès els 174.75€ doncs ho feu en 2 entregues.\n2 de setembre de 2008, a les 11:42\nbueno, confusio arreglada...ja he fet efectiu el total!!\nla resta ja esteu tardant!!!!\nx cert, ja em direu on es akst nou camp pq no tinc ni idea...\n2 de setembre de 2008, a les 13:37\nsi mires publicacions del mes de juliol, hi ha un que posa adreça i hi ha un mapa\n2 de setembre de 2008, a les 15:00\nmanuel, explicans aixo q diu el sergi en el mail...\nx cert, la gent va pagant?¿?¿ pq aki ningu diu res...\n3 de setembre de 2008, a les 18:52\nhe enviat un email explicant el tema\nel sergi deia 71*16, però es que 16 partits es una lligueta, i nosaltres en farem 2 de lliguetes, de setembre a febrer i de febrer a juny, no crec que cada lligueta sigui nomes de 8 partits, no creieu?\nTot i així, avui trucaré per confirmar-ho, però jo crec haver entès això.\n4 de setembre de 2008, a les 8:50\nJo pagaré quan us aclariu amb els comptes\nPagar partit a partit ningú portarà els diners (ja ens hem trobat amb això quan ho pagàvem així)\nManel, jat passaré dni fotocopiat\n7 de setembre de 2008, a les 18:05\nSEGON PARTIT DE LLIGA\nPRIMER PARTIT DE LLIGA I PAGAMENTS!


No puc negar que quan ahir a primera hora de la tarda em van comunicar que possiblement l'MTC s'ubicaria a Zarra, no vaig poder reprimir un somriure que m'anà d'orella a orella. Amb tot, com que no era una notícia concloent, vaig consultar que en deien els mitjans a la xarxa. Allí es confirmava que no tot estava dat i beneït, i que encara resta una setmana perquè el Govern central prengui la decisió definitiva (i esperant que aquesta no es demori més, que tot podria ser). Per tant, malgrat que en alguns àmbits es dóna per un fet consumat, el que es destil·la és que no hi ha res segur a hores d'ara i per això millor que prevalgui la prudència. El que sí podem esperar és que la setmana vinent, tot esperant divendres, aquest tema caldejarà novament l'ambient, amb un seguit d'estira i arronsa i pressions per tal de condicionar la decisió final.\nPreparem-nos doncs, que aquests propers dies la cosa estarà animada...\nPublicat per Josep Antoni Collazos Ribera a 17:15 2 comentaris:


Sopar de Nadal amb Salvini La República\nSopar de Nadal amb Salvini\nEn un sopar nadalenc, vàrem coincidir a la taula amb una ciutadana italiana. Es va mostrar molt interessada en el procés polític català i sorpresa per la manca d’informació que […]\nAlbert Torras 11/01/2019\nEn un sopar nadalenc, vàrem coincidir a la taula amb una ciutadana italiana. Es va mostrar molt interessada en el procés polític català i sorpresa per la manca d’informació que arribava a Itàlia de tot allò que succeeix a casa nostra. Allò de que “el món ens mira” sembla que va ser un dia del mes d’octubre, i després varen perdre l’interès. La dona, amb una conversa fluïda, de caràcter, d’un to intel·lectual, parlava amb fruïció d’Europa, de les polítiques de la Unió, de la configuració dels estats moderns… Tot s’esdevenia amb pausada naturalitat.\nDesprés de diverses preguntes que ens va fer respecte a Catalunya, ens va demanar què és el que en pensàvem de Matteo Salvini. Quan un dels interlocutors s’hi referí, cal dir-ho, de seguida, com a un populista d’extrema dreta, la dona feu un estirabot, i s’exclamà com una mamma que esbronca el fill que arriba tard a taula.\n“Matteo Salvini non é un fascista”, s’indignà. Amb una positura de tertuliana devoradora d’oponents televisius, feu un resum de la política italiana de les darreres dècades, i acabà amb un al·legat de Salvini, tot defensant que ella l’havia votat, perquè era la primera vegada que un polític deia i feia el que el poble volia sentir.\nAlguns dels comensals varen quedar un pèl tocats. No esperàvem pas que la dona en qüestió fos una defensora d’aquest personatge, del qual la premsa del nostre país no n’havia pas destacat gaire virtuts, ben al contrari. “Salvini non é Mussolini”, seguia sense escabellar-se la italiana, visiblement ofesa. El tema que va mig amargar les postres va ser l’assumpte espinós de la immigració. Després d’acusar la Unió Europea d’abandonar Itàlia, en especial el Sud d’Itàlia, a l’hora d’acollir refugiats, i de retruc de fer-nos sentir insolidaris – allò que un català mai se sentiria-, va deixar com un drap brut tots aquells polítics que, en comptes de preocupar-se d’Itàlia i dels italians havien dut el país a una situació bastant empantanegada. Deixant de banda les meravelloses ruïnes romanes, la veritat és que Itàlia sempre m’ha semblat un país més atrotinat que el nostre i encara me’n faig creus que, econòmicament, se situï sempre per davant.\nEl fet és que, a la fi, aquesta dona pretesament normal i coneixedora de món, se’ns presentà com una defensora d’aquell Salvini que parlava “allò que el poble parla”. Beneïdes paraules, aquest “populisme” que ella no negava, i que defensava com a oportunitat, il·lusió, regeneració i canvi. Ho deia, francament, orgullosa. Un calfred em va recórrer l’espinada.\nNo he tornat a veure la mamma aquella desfermada. Vaig pensar que l’exabrupte era fora de lloc. Avui, però, llegeixo que Salvini manifesta el seu suport als gilets jaunes, i els anima a no defallir en el “moviment” que recorre França contra l’establishment de Macron. Em neguiteja cada dia més no tenir prou eines per entendre l’abast d’aquest fantasma que recorre Europa. I és que sembla que l’euroescepticisme no té color, ni hi entén de dretes ni d’esquerres, i és capaç de les aliances més inversemblants tan sols pel plaer de poder rebentar-ho tot.


L'abdicació posa a prova la fortalesa i la unitat del sobiranisme\n"No em sembla menor el perill de subordinació del procés català a una onada persistent d'exigència d'un referèndum espanyol sobre la forma d'Estat"\nper Francesc-Marc Álvaro 08 de setembre de 2015 18:56\nÉs la primera jugada intel·ligent de l'Estat per frenar el procés sobiranista català des de la manifestació majoritària de l'Onze de Setembre del 2012, la Diada que va capgirar l'agenda política i va fer emergir una nova majoria social partidària d'una Catalunya independent. Però això no significa –cal tenir en compte la complexitat de tot el quadre espanyol- que l'abdicació de Joan Carles I es faci únicament mirant a Catalunya. Hi ha diversos factors que dibuixen una crisi profunda del sistema sorgit després de la mort del general Franco, entre els quals el desafiament català pesa molt però està inscrit dins d'una descomposició general dels equilibris de poder forjats durant la transició. La crisi dels grans partits, el desprestigi del poder judicial, la corrupció estructural, els vincles viciats entre banca, política i sectors regulats o la mateixa pèrdua de popularitat de la família reial han encès l'alarma dels entorns més dinàmics de les elits econòmiques. Calia moure peça amb certa audàcia i per això era imprescindible començar pel cap de l'Estat, un símbol que ha de ser reflotat.\nUn canvi generacional i de cares no és res per si sol però és condició necessària per abordar una operació més ambiciosa que assoleixi diversos objectius a la vegada, tres principalment: que sembli que Espanya té un projecte, que sembli que la monarquia reconnecta amb una majoria, i que sembli que el cor de l'Estat fa dissabte i esdevé un exemple moral després d'una etapa plena d'ombres. Ni el PP ni el PSOE tenen avui un projecte engrescador que pugui compensar del malestar en la societat espanyola i que pugui competir contra el projecte sobiranista a Catalunya. Felip VI serà el venedor d'aquesta Espanya ideal que el seu pare ja no podia representar. Som davant d'una estratègia ben planificada. L'hereu de la Corona espanyola va fer deu visites oficials a Catalunya durant l'any passat i enguany ja en porta més de mitja dotzena. Felip VI farà política com la va fer Joan Carles I, sempre i en tot moment, no només quan va comentar les darreres aspiracions catalanes. És el que li demana la fracció més oberta i més imaginativa de l'Ibex 35. Per entendre exactament la tasca que li encarreguen al nou monarca n'hi ha prou de llegir un fragment de l'article que ahir publicava el director de El País, Antonio Caño: "Su problema será el de responder a las expectativas, devolverle a esta nación la ilusión que la crisis económica y las disfunciones de las principales instituciones han destruido". La nació espanyola necessita il·lusió i Felip VI ha de fabricar-la i vendre-la a la gent. Una il·lusió contra el secessionisme català, contra els nous partits que trenquen vells consensos, contra el populisme d'uns i la temptació reaccionària d'altres, contra la fatiga d'un règim que va edificar-se sota la vigilància d'uns militars que se sentien propietaris de l'hort. En què consistirà aquesta il·lusió? No trigarem a veure-ho.\nLes elits i els poders de l'Estat han fet cas, aquesta vegada, de l'aforisme de Joan Fuster: "Cal no oblidar que tota política que no fem nosaltres serà feta contra nosaltres". Per això s'han posat a la feina i la faran el més ràpidament possible. Arriba massa tard l'abdicació? A la vista de les manifestacions republicanes en diverses ciutats espanyoles, es podria pensar que sí. No tinc prou informació per ser concloent en aquest sentit, però no hem de menystenir el pes d'una Espanya conservadora que, més enllà o més ençà de la salut del PP, està molt lluny dels valors laics i rupturistes que pot encarnar una reedició del republicanisme hispànic, espanyolista i unitarista en molts casos, rarament federalista. Els fantasmes de la guerra civil no s'han extingit en moltes províncies del Regne, encara que a Madrid i en determinades capitals hi hagi una opinió –principalment jove i molt activa- situada a l'esquerra de l'esquerra oficial.\nA Catalunya, l'abdicació arriba molt tard i els seus impulsors ho saben. Però també saben que el sobiranisme té unes febleses d'origen que poden explotar-se si se saben polsar certs ressorts. En aquest sentit, els rumors sobre el paper de Felip VI com a facilitador d'una hipotètica tercera via mereixen ser apuntats, i més quan la sortida d'escena de Rubalcaba pot facilitar que el PSOE col·loqui algun líder que s'avingui a explorar el que a Madrid en diuen "la componenda", un extrem que també exigiria un canvi d'actitud per part del PP. A l'hora de fer previsions, convé no desestimar, de passada, la gran coalició entre populars i socialistes, sobretot si aquesta tingués la benedicció d'un monarca jove que agafés la bandera de la regeneració i la unitat dels espanyols. La suposada tercera via, que ningú no ha posat encara damunt la taula, podria accelerar les discrepàncies entre Unió i CDC, i podria també obrir una pugna aguda entre els dirigents de la vella i de la nova Convergència, amb efectes imprevistos en les bases convergents més identificades amb la independència i en el conjunt del moviment sobiranista. Cal comparar la declaració oficial que el president Mas va fer ahir reafirmant la continuïtat del procés amb les paraules de Miquel Roca sobre el nou rei espanyol.\nLa primera prova de foc de CiU davant d'aquest moviment de l'Estat serà la tramitació urgent de la llei orgànica que ha de regular el procediment per a la successió a la Corona espanyola. En el món anterior a la sentència del TC sobre l'Estatut, CiU hauria aplicat sense pensar-s'ho la plantilla de la responsabilitat en un assumpte dels anomenats "d'Estat". En el món present, el del procés de transició nacional i el dret a decidir, ¿poden els diputats que dirigeix Duran Lleida votar, com si res, una llei orgànica sobre el cap d'un Estat que no permet preguntar als catalans què volen ser? És indubtable que l'arribada al tron de Felip VI pot generar turbulències en l'espai de CiU, que té, a més, com a principal soci de Govern un partit que llueix la condició republicana en el seu adn i que està guanyant terreny electoral. Una eventual abstenció de CiU a aquesta nova llei orgànica de successió seria menys estranya que un vot favorable de la federació, escenificat com si les coses de Madrid i les de Catalunya fossin de planetes diferents. Com ho explicaria el president Mas als partidaris de la consulta, començant pels militants del seu partit?\nD'altra banda, el debat sobre monarquia o república que ara pren força en l'opinió pública espanyola pot desdibuixar i tapar el debat sobiranista català i, per tant, pot contribuir a canviar o desenfocar el marc d'interpretació dominant, que és favorable al bloc per al dret a decidir. En aquest sentit, costa d'entendre l'entusiasme d'ERC i de la CUP a l'hora de cridar la gent a manifestar-se ahir a les places per refusar la continuïtat de la monarquia borbònica. Tot i que entenc l'argument tàctic dels que defensen que les estelades havien de tenir ahir més protagonisme a les ciutats catalanes que les banderes tricolors, no em sembla menor el perill de subordinació del procés català a una onada persistent d'exigència d'un referèndum espanyol sobre la forma d'Estat. Des de l'any 2012, s'ha demostrat que les demandes del sobiranisme tenen una dinàmica pròpia; blindar aquesta lògica i reduir les interferències sembla que hauria de ser una opció de totes les formacions compromeses amb la pregunta i la data de la consulta catalana.


Llíria s'adhereix al Pacte Valencià per la Mobilitat Segura i Sostenible - Noticias CAMP DE TURIA\nEn el marc de la Jornada Valenciana per la Mobilitat Sostenible, organitzada per la Conselleria d’Habitatge, Obres Púbiques i Vertebració del Territori, més de 40 ajuntaments de la Comunitat Valenciana, entre ells Llíria, s’han adherit al Pacte per la Mobilitat Segura i Sostenible. A l’acte van assistir l’alcalde Manolo Civera i el regidor de Desenvolupament Sostenible, Francesc Fombuena.\nEl Pacte Valencià per la Mobilitat Segura i Sostenible reivindica la concepció de la mobilitat sostenible com un dret bàsic dels valencians i desgrana, en una sèrie d’objectius, el camí que s’ha de seguir per a perfeccionar-lo i dotar-lo de contingut.\nEntre els objectius destaca l’impuls de la participació ciutadana, humanitzar les ciutats, potenciar el transport públic, gestionar eficaçment el trànsit, millorar les operacions de càrrega, augmentar la seguretat, crear estratègies de mobilitat segura i sostenible en els desplaçaments laborals, suprimir barreres arquitectòniques, reduir emissions i sorolls, introduir noves tecnologies i apostar per una ciutat compacta mediterrània.\nEste document, promogut per la Conselleria en col•laboració amb la Federació Valenciana de Municipis i províncies (FVMP) i diputacions, busca unir esforços entre les diferents administracions ja que, des del Consell, es considera molt important que els ciutadans perceben que en el tema de la mobilitat sostenible les institucions també estan unides.\nLlíria ha participat en esta iniciativa des del seu inici i és un dels primers a ratificar la seua adhesió perquè el mateix dia de la firma, l’Ajuntament la va formalitzar per acord plenari, amb el suport de tots els grups polítics municipals a excepció del PP que es va abstindre.\nEn la mateixa trobada de la Jornada Valenciana per la Mobilitat Sostenible, ha tingut lloc l’entrega de distincions a ajuntaments i institucions que s’han distingit al llarg de l’any en favor de la mobilitat sostenible.\nEl segon premi en la categoria d’institucions i organitzacions ha sigut per a la Mancomunitat del Camp de Túria. Els 16 municipis de la comarca proposen una “xarxa de mobilitat sostenible sobre vies ciclistes a Camp de Túria”, una iniciativa que va sorgir del Consistori de la localitat edetana per mitjà d’un acord plenari.


La mà de Fàtima | Ildefonso Falcones | Comprar libro\nA l'opulenta Còrdova de la segona meitat del segle XVI, un jove morisc, esquinçat entre dues cultures i dos amors, emprèn una lluita ardent per la tolerància religiosa i els drets del seu poble. La història d'un jove atrapat entre dues religions i dos amors, a la recerca de la seva llibertat i la del seu poble, a l'Andalusia del segle XVI. El 1568, a les valls i les muntanyes de Las Alpujarras, esclata el crit de la rebel·lió: tips d'injustícies, espoliacions i humiliació, els moriscos s'enfronten als cristians i inicien un combat desigual que només podia acabar amb la derrota i la dispersió dels primers per tot el regne de Castella. Entre els sollevats hi ha el jove Hernando. Fill d'una morisca i d'un capellà que la va violar, és rebutjat pels seus a causa del seu origen, i pels cristians, a causa de la cultura i els costums de la seva família. Durant la insurrecció coneix la brutalitat i la crueltat dels uns i els altres, però també troba l'amor en la figura de la valerosa Fàtima, de grans ulls negres. Després de la derrota, forçat a viure a Còrdova i enmig de les dificultats de la vida quotidiana, dedicarà totes les seves forces a fer que la seva cultura i la seva religió, la dels vençuts, recuperin la dignitat i el paper que els correspon. Per això haurà de córrer riscos i atrevir-se a dur a terme iniciatives audaces i perilloses... Els lectors de L'església del mar trobaran en aquesta segona novel·la d'Ildefonso Falcones les mateixes claus que varen proporcionar l'èxit a la primera: la fidelitat històrica s'encreua amb un apassionant relat d'amor i odi, d'il·lusions perdudes i esperances que donen sentit a la vida i la condueixen pels camins de l'aventura. D'aquesta manera, l'autor construeix una novel·la trepidant que pretén reflectir la tragèdia del poble morisc, ara que es compleix el quart centenari de la seva expulsió d'Espanya, alhora que explica una vida singular, la d'un home entre dues cultures i enamorat, que mai no es resigna a la derrota i lluita per la convivència. Ressenya:@@--@@«Manté l'expectació del lector al llarg del voluminós metratge, defuig de la predicibilitat, s'apropa a l'ideari dels autors francesos i italians (passió, revenja, esperança i justícia) i captura l'interès amb múltiples subtrames que actuen com a llibres en cadena.»@@--@@El Periódico de Catalunya


Relat "Mentiders i tafaners"\nInici > detall del relat: Mentiders i tafaners\nMentiders i tafaners\n- El rendiment del fons a venciment està condicionat a l’evolució de la cotització borsària dels quatre blue chips que l’integren, fent-se una lectura mensual d’aquesta per a cadascun d’ells, calculant la mitjana ponderada trimestral i determinant llur posició relativa respecte un índex de referència prefixat des de la data d’inici del producte financer, de manera que si tots ells estan per sobre d’aquest, s’abona en compte un cinc per cent del capital imposat, però només que un es trobi per sota, aleshores no es fa efectiu cap pagament i cal esperar el proper trimestre, tot i que preveiem un entorn conjunturalment alcista, és apostar a cavall guanyador, no en tingui cap dubte – i l’empleat de banca, autotitllat assessor d’inversions, quasi bé deixa sense alè a la seva interlocutora de tan de pressa com ha venut l’article, parlant d’una tirada sense respectar ni punts ni comes. I encara té la barra de somriure tan àmpliament com artificiosa després d’una explicació ridícula per poc entenedora donada la velocitat en què ha exposat les suposades bondats del producte.\nLa senyora Teresa, recuperada del patiment per ofec persistent, també somriu, però ho fa per educació, que no ha entès ni un borrall del que li acaba d’explicar. Obligada a una reacció davant de l’agressió verbal a la que ha estat sotmesa, reivindica el passat com a única arma de defensa.\n- Són els nostres estalvis, vull dir els que amb en Florencio, al Cel sigui, hem pogut arreplegar amb molts esforços durant els més de cinquanta anys de casats. Ell sempre tenia molta confiança en el senyor Tramunsa, l’havia assessorat tota la vida, llàstima que es jubilés ja fa uns quants anys – i es retoca l’audiòfon dissimuladament, augmentant el volum de l’aparellet, a veure si ara ho capta tot, que entendre-ho ja ho dóna per impossible.\n- Bé, entenc que s’hi avé, oi? Perfecte, doncs. Signi aquí i deixi-ho a les meves mans, li enviarem puntualment la documentació a casa – i li allarga el bolígraf Montblanc de rigor, assenyalant-li allà on ha de signar en el full amb una creu feta amb llapis, mantenint la fredor d’un funcionari públic que executa una sentència judicial.\n- I vostè m’assegura que no els perdré? Vull dir si van mal dades… - sabedora que el contracte de la inversió és inintel•ligible per a ella, intenta arrencar-li un compromís oral.\n- I ara! Les previsions macroeconòmiques dibuixen un mercat comprador des del primer moment, i no s’hi val a badar, que quan comenci a pujar la borsa, si un no és dins, aleshores sí que s’haurà perdut un temps preciós per a fer beneficis! A borsa s’ha de jugar amb el factor temps, que a la llarga sempre s’hi surt guanyant – segueix incansable amb la peroració.\n- Precisament, a mi de temps, més aviat no en vaig sobrada, que ja tinc una edat – el recurs del sentit comú, el menys comú dels sentits, fa un intent de recuperar certa racionalitat al desgavell que té al cap, provocat per un il•lusionisme financer trufat amb una verbositat inexorable.\n- Què diu, dona, si està fresca com una rosa! Si és tan amable, tinc un altre client que m’espera, senyora Bofill, encantat d’haver-la pogut atendre, estem en contacte – i s’alça mentre li allarga la mà en senyal de comiat urgent.\nAixí que la velleta passà pel meu costat, el meu grau d’indignació ja estava a màxims. El to de veu del jove, per sobre de la mitjana d’una conversa donades les circumstàncies auditives de la seva interlocutora, m’havia permès de seguir el diàleg fil per randa, espectador involuntari d’una engalipada com una casa de pagès. Com que era el meu torn, m’assegué davant de la taula de l’empleat amb ganes de brega.\n- Bon dia, venia a treure efectiu – educat, però sense estendre la meva mà dreta.\n- Ho hauria de fer al caixer automàtic, fins a mil euros a l’acte – ni un bri d’empatia, sec com una mala cosa.\n- Ja ho sé, per això he fet la cua, no es pensi, que avui tinc coses més importants a fer – vols caldo, tres tasses.\n- Vaja, i ja ha omplert el paper de la sol•licitud? – respon el xitxarel•lo, encara sense dir ni un bon dia.\n- No sé de quin paper em parla, no són vostès els que tenen els formularis? – un punt de sorpresa em desplaça la indignació inicial per una sospita a confirmar.\n- Els té al seu abast a qualsevol dels taulells que hi ha per tota l’oficina. La propera vegada, faci el favor d’omplir-lo abans de que sigui atès, ens estalviarem moltes cues i tots hi sortirem guanyant – si hi ha una definició de bord, aquesta declaració n’és el millor exemple pràctic.\n- Anem a pams, que em penso que no l’he entès bé, m’està dient que ompli jo el formulari? Aleshores, ja em dirà què hi fa vostè, aquí. Això és un servei i, per cert, que bé que se la cobren la comissió, m’equivoco? – cal actuar de pressa, que entomi el cop abans que em prengui per una altra senyora Teresa.\n- Bé, només li ho deia per no fer-li perdre temps – i arrabassa amb ràbia continguda un fulletó del classificador que reposa sobre la taula i es disposa a escriure-hi en els espais buits – De quin import estem parlant, si és tan amable? – i ni es digne a mirar-me a la cara, ha decidit fer el tràmit de pressa i corrents per treure’s el mort de sobre ben aviat. Llàstima que jo no en tingui cap, de pressa, que la venjança es serveix en un plat fred.\n- Sis mil cinc-cents euros. Bitllets de dos-cents i de cent, si us plau, no en vull de més grans – i paro l’ham amb la sensació de que hi caurà de quatre potes.\n- Renoi, són força calés. N’està segur del que fa? Podria oferir-li productes financers molt atractius. Si em permet, per què els vol treure? – L’ocell ja és a la gàbia, penso per mi.\n- És que me’n vaig de putes... – quasi li xiuxiuejo, i me’l miro ben fixament, com una boa constrictora contempla la víctima tenallada entre les seves vèrtebres, immòbil just abans de ser engolida, paralitzada per la por.\n- Perdoni, és que no ho he entès bé, per a què m’ha dit que els volia? – i el clímax del caçador s’assoleix ara, quan veu el parany amb la preuada peça ben atrapada pel cep, fent esforços inútils per alliberar-se del cop de gràcia.\nAlço el to de veu amb la finalitat que ressoni la meva resposta per tota l’oficina, com un crit triomfal que eixordés l’univers sencer.\n- De putes! Que me’n vaig de putes! Vol fer-me el fotut favor de lliurar-me els calés immediatament! – i afegeixo un to de pell vermellenc, amb algunes venes del coll un xic inflades, els ulls sortits de les òrbites i les mans masegant-se entre elles com ho faria en Fu-Manxú just abans del sacrifici. En aquests tràngols, l’attrezzo és cabdal per aconseguir una escenografia d’allò més efectista.\n- Ah, entesos, perdoni, li ho faig ara mateix… - L’empleat de banca, àlies escanyapobres, blanc com el paper, prem el piu de l’aparell que té sota la taula, mig amagat, i diposita sobre aquesta un feix de bitllets, els quals compta, desa en un sobre i me’ls lliura amb la velocitat de qui se sap a punt de ser contaminat pel virus de la vergonya.\n- Passi-ho bé – i retiro la cadira mentre m’amago el paquetet dins l’americana, sense deixar de mirar-lo a la cara, tot un poema d’avergonyiment davant de les rialles contingudes de la resta de companys de feina i de les no tan contingudes dels clients que fan cua. Que sí, que ja ho sabem que tots hem d’acabar a la caixa, però no cal que ens tractin com si fóssim bestiar, pacient com els bous quan llauren, resignat com els burros quan van a batre, i estúpid com les ovelles quan salten marges.


Ontinyent inicia les obres per resoldre les inundacions a la zona de Benarrai i en les s'invertiran 565.000 €\nInicio Valencia La Vall d'Albaida Ontinyent inicia les obres per resoldre les inundacions a la zona de...\nL'alcalde Jorge Rodríguez ha assistit a l'inici de les obres.\nEn la reunió, el veïnat del barri plantejava diversos dubtes respecte de l’impacte de les obres, els terminis i el procés d’execució, així com sobre l’atenció a possibles pluges intenses mentre l’execució es du a terme. El\nportaveu de l’Associació Veïnal del Barri de Sant Josep, Pepe Urenya, destacava “l’interés de la reunió de hui per conèixer de primera mà més coses sobre aquest projecte tan esperat, que per fi va a fer-se realitat i que esperem que acaben amb els problemes per al veïnat de la zona com apunten els tècnics. El termini no és curt però val la pena que les obres es facen be, i que en nous episodis de pluja intensa els veïns i veïnes puguen dormir tranquils”, manifestava.\nArtículo anteriorLes biblioteques de Sagunt suprimixen les restriccions d’accés, però es manté l’ús obligatori de la màscara en els espais tancats\nArtículo siguienteDa comienzo el período de adquisición de nuevos abonos del Palau de la Música\nLa literatura en clau femenina d»Històries íntimes’ guanya el 23é Premi de Literatura Eròtica de la Vall d’Albaida


Voluntariat cultural i dinamitzador d’alumnes de tercer d’ESO de l’Escola Cor de Maria Sant Josep – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nBy Paul Marca|2022-04-22T13:36:38+02:0022 d'abril de 2022|Sense categoria|0 Comentaris\nDurant aquest mes d’abril, alguns alumnes de tercer d’ESO de l’escola Cor de Maria Sant Josep de Sant Feliu de Guíxols, han portat a terme un ‘Voluntariat cultural i dinamitzador’ a la nostra ciutat. Aquesta formació ha anat a càrrec de Pilar Giró.\nAlguns dels actes que han pogut realitzar han sigut unes visites guiades per diferents espais de Sant Feliu, així com el Refugi del Puig, el niu de metralladores i el Salvament, entre d’altres. El que s’ha buscat és que els alumnes coneguin i reconeguin diferents aspectes culturals que els pot oferir Sant Feliu de Guíxols.\nDins d’aquest projecte s’han plantejat quatre objectius: treballar la memòria històrica, conèixer els recursos de les nostres instal·lacions culturals, aprendre a fer de guies i fer turisme per casa nostra. En definitiva, es pretenia conèixer per estimar i respectar el nostre patrimoni cultural i natural.\nTanmateix, el Voluntariat cultural ha permès als alumnes l’oportunitat de conèixer i participar activament en la descoberta de diferents entorns emblemàtics de la nostra ciutat des de la vessant de les activitats culturals i la divulgació del seu patrimoni. A més, ser voluntari cultural suposa accedir a una formació genèrica i específica sobre cadascuna de les activitats culturals que es desenvolupen, facilitant la seva tasca com a voluntari al mateix temps que contribueix al seu propi enriquiment personal.


La Regidoria de Joventut de Finestrat llança un taller per a aprendre a fer TIK TOKs els dies 22, 24 i 26 de març – Ayto. de Finestrat\nPrograma per a joves de 16 a 21 anys que han deixat els seus estudis: “Jove Oportunitat JOOP”\nDes de la Regidoria de Joventut de l’Ajuntament de Finestrat informen que han programat un taller per a aprendre a utilitzar la coneguda aplicació TikTok. Aquesta activitat se celebrarà seguint totes les mesures de seguretat i prevenció en el Centre Juvenil Finestrat (carrer Fonteta, 36) els dies 22, 24 i 26 de març, en horari de 17.00 a 19.00 hores. A més, la formació inclou una xarrada de conscienciació dirigida als pares i mares per a informar sobre els riscos de l’ús de xarxes socials per part dels menors, així com indicacions sobre els drets d’imatge i com protegir la seua privacitat.\nCom va explicar la regidora de Joventut, Nati Algado, “des que va començar la pandèmia si hi ha hagut alguna cosa que s’ha estés entre el públic jove i no tan jove és l’enregistrament de vídeos divertits amb la famosa aplicació TikTok. Són vídeos molt curts, de 15, 30 segons o 1 minut, amb possibilitat d’incloure filtres molt divertits i cançons molt populars per a donar-los més ritme”.\nL’aplicació dona l’opció d’editar vídeos molt senzills sense tindre grans coneixements d’edició. A més, inclou altres opcions com la possibilitat d’enviar missatges, votar i un sistema de seguidors i seguits molt en la línia d’Instagram encara que focalitzat en els vídeos. L’edil va recordar que aquest taller estava programat per a març de l’any passat. “No obstant això, la pandèmia va impossibilitar que se celebrarà sense saber llavors que s’anava a convertir en l’aplicació més descarregada a nivell mundial durant l’any passat”. En el taller poden participar els menors a partir dels 12 anys als qui els ensenyaran tècniques per a crear TikTok divertits, gravar de manera individual, també jocs en equip i fins i tot un concurs per a aplicar tot l’aprés amb l’abans i el després en concloure aquesta formació.\nPer a les persones interessades a participar en aquest taller gratuït poden acudir al Centre Juvenil Finestrat, situat en el carrer Fonteta, 36. També poden enviar un correu a l’adreça joventut@finestrat.org, enviar un WhatsApp al núm. 606 936 432 o bé contactar en Instagram @joventutfinestrat.\nGABINET DE PREMSA (12.3.2021)


Independentisme, nacionalisme… i algunes alertes sobre “el parafeixisme” | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nIndependentisme, nacionalisme… i algunes alertes sobre “el parafeixisme”\nManuel Vázquez Montalbán i Lluís Llach conversaven fa 13 anys sobre el que ara és un debat als carrers\nMadrid 11 SET 2015 - 20:54\tCEST\nCom passa amb alguns personatges (Ortega, Einstein, Bertrand Russell…), molts ens preguntem avui què dirien alguns dels que ens precedeixen sobre els debats d'avui. Manuel Vázquez Montalbán, l'autor de Galíndez o Asesinato en el Comité Central i de la també inoblidable saga de Carvalho, és un d'aquests personatges. De pare gallec i mare catalana, el prolífic escriptor i pensador, nascut el 1939 i mort el 2003 a l'aeroport de Bangkok, es va pronunciar sobre tot el que passava en aquest país i al món, des del Papa fins a la cuina passant per les ferides obertes de la història espanyola. Un any abans de la seva mort es va asseure amb l'escriptor i professor Víctor Sampedro i amb el cantautor Lluís Llach (Girona, 1948). El propòsit era xerrar per a un llibre (que es va publicar el 2002, amb el títol Ciudadanos de Babel, publicat per la Fundació Contamíname i Punto de Lectura). L'assumpte que els va correspondre tractar en aquell volum, en el qual van participar altres duos, va ser nacionalisme i memòria històrica. Aquí publiquem extractes d'aquella conversa, que parla del que deia llavors Manuel Vázquez Montalbán i el que aportava a la discussió d'aquell moment Lluís Llach. Aquest últim és actualment candidat de la coalició independentista Junts pel Sí.\nL'escriptor Manuel Vázquez Montalbán, el 2002. c. bautista\nManuel Vázquez Montalbán. Segons el meu parer, la política cultural de la Generalitat va cometre la bestiesa d'entendre que només s'havia de dedicar a la normalització lingüística del català, sense assumir una posició pel que fa al castellà. Això va fer la impressió que es creaven pautes lingüístiques perquè el català es convertís en la llengua hegemònica. S'imposava la lògica que Catalunya és una nació que té una llengua pròpia, que és el català. Però, en canvi, s'ignorava o no s'assumia que el castellà era una llengua totalment viva, coexistent i cohabitant; que a més es corresponia amb gairebé el 50% de la població. Això hauria implicat el desenvolupament d'una política lingüística cap al castellà, no com la llengua pròpia. Però tampoc es pot considerar impròpia una llengua que parlen la meitat dels habitants d'un país, que entén la resta i que serveix a tothom per comunicar-se amb la resta de l'Estat.\nLluís Llach. Quan els mateixos que dirigeixen la Transició la veuen perillar renuncien primer […] a la unió de les esquerres i els nacionalismes. Aquí això provoca rebuig perquè (sent molt esquemàtic, i que el Manolo em disculpi) als nacionalistes ens deixa en molt mala posició. D'alguna manera perdem aquell cos d'aliances que consideràvem gairebé naturals. El nacionalisme, a més, a poc a poc es converteix a Catalunya en un patrimoni totalment fals. L'intenta monopolitzar una gent que es defineix només o principalment com a nacionalista, perquè vol amagar els seus interessos de dretes de tota la vida. Cosa que també s'ha de matisar, perquè és més complicat\nEl cantautor Lluís Llach. PERE DURAN\nConvergència i Unió és una cosa molt rara per identificar-la amb el PP. Per entendre'ns, no és una dreta normal. Sobretot […], encara no ha canviat. I encara esperem una mica aquell canvi, mentre que aquí ja podríem… És complicat.\nM. V. M. Remuntant-nos una mica, després de la Guerra Civil queden dos grans nuclis supervivents del nacionalisme: una tendència moderada que, en definitiva, capitalitzen Jordi Pujol i el nacionalisme de les capes populars, liderat per Esquerra Republicana. Aquest partit va ser majoritari fins al punt que va hegemonitzar el Govern a Catalunya durant bona part de la Guerra Civil. Els seus precedents a la Generalitat, així com els seus ministres, ofereixen una lectura diferent del fet nacionalista a la que fa CiU. Ara bé, el pujolisme resulta complex perquè aglutina des d'exalcaldes franquistes, que per seguir en el càrrec es van transformar en pujolistes, fins a capes populars amb postures nacionalistes i, fins i tot, independentistes. Una barreja típicament pujolista.\nLL. LL. I sovint oblidem una dada clau. Convergència va aconseguir resultats molt escassos en les primeres eleccions que va haver-hi en aquest país, on la gent es va expressar de manera neta –coaccionada per tota la història– però tot i això amb claredat –no va haver-hi temps de manipular-la gaire– sobre aquest assumptes. El pujolisme amb prou feines va aconseguir, no ho sé, el 12% o l'11% dels vots.\nM. V. M. [Després del 23-F] El PSOE i el PP van aconseguir un pacte antinacionalista per anar retallant el projecte autonòmic, perquè consideraven que havia estat una de les causes que van forçar els militars a intentar fer el cop d'Estat. Això va generar un sentiment de reculada que Pujol va capitalitzar. Després capitalitzarà un altre fet que considero un cras error històric. El van processar per [el cas] Banca Catalana, 15 dies després de guanyar les eleccions. Això li va proporcionar l'hàbit de perseguit pel centralisme madrileny, encarnat en els fiscals d'aquí. Eren molt propers a l'esquerra, però que es van equivocar claríssimament de via. Pujol, a més, reuneix un cúmul d'atributs. Per començar és l'únic personatge polític actual que ha estat torturat per Franco. Hauríem de conservar-lo en algun museu de l'home, perquè és l'únic [riures de Lluís]. També a Europa, perquè allà es van recuperar dretans que servissin com a recurs democràtic. Ell, en canvi, sí que és un torturat. Aquell passat li va conferir un altre halo que li serveix per coincidir amb molts sectors. […] Un últim element que serveix de referent extern de la singularitat catalana són les diferències d'aquest nacionalisme amb el basc. No obstant això, jutjats des de Madrid, m'he trobat moltes vegades la sorpresa que gairebé irrita més el nacionalisme català per fixar el fet diferencial en la llengua. A més diuen que és una cosa gasiva, tan usurera que fins i tot aplica la usura respecte a la violència, mentre que el nacionalisme basc almenys es mostra més explícit, clar i planer.\nVíctor Sampedro. De la identitat d'objectius entre esquerres i nacionalismes s'ha passat a un altre imaginari més actual i present en molts que ja no es defineixen com a esquerrans sinó només progressistes. Cada vegada més s'expressa i condeix en aquelles zones de l'Estat que no són el País Basc o Catalunya. Em refereixo a la identificació del nacionalisme amb ritus atàvics, irracionalisme i, directament, amb el germen de les manifestacions feixistes. Sense dubtar de les raons, evidents de vegades, per establir aquella igualtat, podria portar a la deslegitimació absoluta de certes ideologies i actors polítics, dels quals heu parlat i que van col·laborar molt en la Transició.\nM. V. M. Bé, crec que el nacionalisme té un cert risc de derivar cap a una forma de feixisme, segons com s'interpreti o s'analitzi.\nLL. LL. És claríssim.\nM. V .M. Caldria recuperar alguna de les afirmacions de Lenin que, malgrat que hagi caigut el mur de Berlín, de tant en tant serveixen. Diu que hi ha nacionalismes opressors i a la defensiva i que cal apostar pels últims. Pot ser que serveixi com a principi teòric. La defensa del dret nacional em sembla legítima fins que no es produeixi una situació d'autèntica igualtat d'oportunitats i per evitar que es manipuli la pròpia identitat. Ara bé, quan passa a ser un factor excloent, que persegueix tot allò que no adopta exactament la mateixa posició, reprodueix el discurs únic al qual s'oposa per altres procediments.\nLL. LL. Em preocupa que es cregui que el nacionalisme es redueix al simple sentiment. Malgrat que és veritat que molta gent ho viu d'aquesta manera. Però el mateix es pot dir del socialisme o la preocupació pels temes socials. […] Per molts de nosaltres el nacionalisme ofereix, abans de res, una teoria i una praxi d'alliberament col·lectiu. Respon a l'aspiració que els ciutadans de cert país es puguin realitzar millor, en les seves vides i en el pla col·lectiu. Perquè és molt difícil separar l'un de l'altre. La manipulació de reduir el nacionalisme als sentiments i oblidar tot el projecte d'alliberament col·lectiu que hi ha darrere em sembla massa esbiaixada. I no ajuda gens a la comprensió. En el meu cas, per exemple, em nego a ser nacionalista de barretina, bandera i fronteres. És que m'hi nego. Em fotria molt haver participat en alguna cosa així. I si ho he fet dimiteixo immediatament del meu nacionalisme. Dels símbols de la nació que circulen, alguns són legítims i d'altres, el resultat del mercadeig de les idees i les nocions de la identitat. Possiblement hauran de canviar moltes coses en el context estatal i diria que també en el marc europeu. En els dos nivells resulten evidents les seqüeles i les ostentacions parafeixistes del nacionalisme. […] Tot en societat es presenta de forma plural; el nacionalisme, també. Encara que és cert que l'imaginari d'identitat que se'ns està proposant a Catalunya xoca amb la barreja i el matís, que són gairebé l'essència mateixa del país. Però estem en una època de pocs matisos, de barbaritats malsonants i de vegades nosaltres també caiem en aquesta temptació. […] El nacionalisme ha d'estar al servei de l'ésser humà; si no, no serveix per a res.\nM. V. M. […] Les raons per defensar la identitat catalana resulten òbvies. Els motius per sentir-te integrat dins d'una comunitat espanyola jo, almenys, també les tinc clares, ja que reconec moltes arrels comunes amb la resta de la gent. No tinc, en canvi, cap connexió amb la idea metafísica d'Espanya.\nLL. LL. Perquè la gent es pugui entendre ha de disposar d'un lèxic més o menys de debò. Espanya i cap altra entitat nacional no es construeixen si funcionem des de mentides històriques. […] Sempre m'he mantingut molt en contacte amb l'independentisme, però personalment no em sento independentista. Es podria afirmar que l'independentisme català es justifica només perquè no hi ha un projecte espanyol capaç de desmotivar-nos. Si Espanya es planteja com un projecte de convivència, llibertat i autogestió dels diversos pobles que la conformen; independentista, per què? Però, per a què? Si ja no tindria cap gràcia. […] En suma, quan discuteixin sobre nacionalisme o independentisme haurien d'entendre que si a nosaltres Espanya ens ofereix un projecte de futur magnífic, llavors per a què? Per què s'ha de seguir amb les etiquetes?\nM. V. M. Els models possibles, alternatius a l'autonòmic, ja són aquí: el federalista, el confederalista i el debat sobre el nacionalisme simètric o asimètric. […] Hem d'arribar a una mena de nou pacte d'Estat que reflecteixi aquelles diversitats i consideri factors de sobiranisme, que és una paraula que ara està molt de moda.\nEspanya i Catalunya el 2002\nL'any 2002 governava a Espanya José María Aznar amb la majoria absoluta que va aconseguir el PP en les eleccions generals del 2000. En l'anterior legislatura, Aznar havia pogut governar gràcies al suport parlamentari que li va brindar el partit de Jordi Pujol, CiU, des de les anteriors eleccions del 1996.\nA Catalunya, per la seva banda, s'assistia a l'última legislatura de Jordi Pujol com a president de la Generalitat. La sisena investidura de Pujol el 1999 va tenir el suport del PP i l'abstenció d'ERC, i gràcies a ambdues circumstàncies la va aconseguir en la primera votació parlamentària. El 2001, Pujol va nomenar conseller en cap Artur Mas, encastellant-lo així com el seu hereu al capdavant del partit.\nL'any 2002 va haver-hi diverses ofertes del Govern d'Aznar a CiU perquè entrés a formar part del Govern d'Espanya, encara que no necessitava el seu suport perquè tenia majoria absoluta. Aquestes ofertes van ser rebutjades per Pujol i Mas.


Canvis en la ginecologia i l'obstetrícia per la COVID-19 - Ràdio Palafrugell\nEscrit per Ràdio Palafrugell a 24 d'Abril de 2020\nAvui explicarem els canvis en la ginecologia i l’obstetrícia per la COVID-19 a l’Hospital de Palamós. Dos serveis essencials que no han vist interrompuda la seva assistència.\nDes del primer cas de COVID a l’Hospital, a mitjans març, fins avui, s’han realitzat 85 parts a l’Hospital de Palamós. Per garantir la seguretat de la mare com del nadó, s’han augmentat les mesures de protecció dels professionals i de les pacients i acompanyants. A més, apunten que tot i la situació intenten mantenir el tracte més proper possible.\nAixí, entre els canvis des del SSIBE destaquen:\nFoment de les visites no presencials i seguiment telefònic durant la gestació i postpart. Tot i això s’han mantingut visites presencials, el control del recent nascut per part d’infermeria pediàtrica i les analítiques de seguiment. A més, destaquen que les llevadores i els ginecòlegs realitzen una mitjana de 6 trucades diàries de seguiment i control.\nPriorització de les altes a les 24h del naixement, després d’un part normal i en situacions de baix risc. Aquesta mesura es realitza per tal de minimitzar els ingressos perllongats i mantenir la seguretat de la família i sempre després de la valoració de l’equip de pediatria i obstetrícia. En cas d’alta a les 24h, una llevadora es desplaça al domicili per tal de fer la primera visita de seguiment. En aquesta visita també es realitza la prova d’screening metabòlic del bebè (la prova del taló). Així, s’han realitzat una vintena de visites a domicili, corresponents a les altes precoces de 24h després del naixement.\nVídeos tutorials al Youtube de preparació al part. L’equip de llevadores han realitzat un conjunt de vídeos per tal de mantenir informades a les pacients durant la gestació i després del part. Cada vídeo és presentat per alguna llevadora del servei i es poden consultar a l’apartat “Vaig de part” del web. Un material elaborat gràcies a la col·laboració solidària de Ferran Gallego.\nServeis que es mantenen\nD’altra banda, més enllà d’aquests canvis en la ginecologia i l’obstetrícia per la COVID-19, es continuen oferint alguns serveis. Així, hi ha molts aspectes que s’han mantingut com és el cas de:\nL’Hospital de Palamós continua essent un dels hospitals on es realitza la donació de cordó umbilical. Així, l’hospital comarcal és un dels 3 centres hospitalaris que mantenen aquest servei a tot Catalunya. Tot i que la recollida i processament de sang de cordó està suspesa, es manté l’elaboració d’altres productes derivats com col·liris i productes per a la regeneració de lesions corneals i altres derivats.\nEs respecta el desig de les famílies i la futura mare indicat al pla de part, tant sí és un part natural o si es decideix usar l’analgèsia peridural. També es permet el contacte pell amb pell i iniciar lactància materna, a la mateixa sala de parts, que recomanem com el mètode ideal d’alimentació del bebè.\nEl seguiment del bebè es continua realitzant amb la infermera pediàtrica al CAP de referència, durant la primera setmana de vida.\nA més, per a qualsevol dubte, les gestants i la seva família disposen del telèfon de la llevadora de guàrdia les 24 hores del dia, cada dia.\nEtiquetes Coronavirus Ginecologia Hospital de Palamós Obstetrícia Salut


El monacat secular contemporani « Amics del Desert\nEl monacat secular contemporani\nAmics del Desert Catalunya 8 Mai, 2016 1\nMatí assolellat i lluminós de finals d’abril a Colmenar Viejo. Una cinquantena de persones ens vam aplegar, a la Casa d’Espiritualitat Claretiana, per compartir la IV Jornada Formativa organitzada pels companys d’Amics del Desert de Madrid. Es tractava d’una convocatòria que invitava a endinsar-nos en l’arquetip del monacat secular contemporani, exposat per José Antonio Vázquez Mosquera; però la jornada ens va obsequiar també amb estones de silenci, de moviment i de conversa distesa.\nJosé Antonio Vázquez ha estat monjo cistercenc durant quasi vint anys. Actualment està vinculat al projecte Prohumanum del qual és co-fundador (al servei del creixement i humanització de les persones i organitzacions), a l’associació AEMS (atenció, escolta, meditació, sanació), a la fraternitat laica Cristiania, i a la formació política Podemos. De la mà del nostre estimat Raimon Panikkar i de la seva pròpia intuïció, va descobrir que la saviesa monàstica podia saltar els murs dels monestirs i projectar-se fins als homes i dones d’avui, conformant així un altre model de monacat, secular i actual que és el que ens proposa.\nA tall d’introducció va explicar que la paraula monjo deriva de “monos” que en grec, vol dir u. Per tant, en una accepció qualitativa, monjo és aquella persona que cerca la unitat. Aquest desig d’unitat, d’una manera més o menys conscient, el tenim tots, però aquesta dimensió monàstica ha de ser actualitzada per poder ser viscuda amb plenitud. Tots desitgem constituir-nos en éssers humans integrals en contacte amb tots els nostres vessants: emocional, mental, espiritual i corporal. Segons Panikkar, el monjo no és una persona que viu en un monestir (o no només) sinó una persona que ha decidit actualitzar aquesta dimensió.\nPer a Panikkar el punt clau de l’arquetip monàstic el constitueix la senzillesa. Aquesta senzillesa la trobem en el nostre centre, és a dir, més enllà de les emocions, del cos i de la ment, però alhora amb total integració i en relació amb tot el que som; un lloc, des d’on s’encaren i arrelen totes les dimensions de la vida. El monjo tradicional cerca la senzillesa a partir de la simplificació, és a dir, de quedar-se tan sols amb l’essencial. La proposta del nou monjo passa per arribar-hi no per la via de la renúncia, sinó de la integració.\nEl monjo desitja un canvi en la seva vida, ja que camina cap a una apertura a l’aspiració primordial. Aquest canvi, el nou monjo no el cerca sortint del mon, sinó anant cap a l’home i vivint en el centre de la societat. El nou monacat té una visió humanista manifesta, que pretén atendre la dignitat de les persones explicant les coses, sense cap visió autoritària, tot i entenent que l’autoritat no s’imposa, sinó que és quelcom que s’atorga a algú per la seva vivència.\nPer al monjo l’ésser està per damunt del fer i del tenir. Però mentre que el monjo tradicional fa d’aquesta distinció una pràctica de total separació, el nou monjo pretén mantenir-se en l’ésser, des de la seva llibertat de participar en el fer i en el tenir. És la seva manera d’assolir la veritable autenticitat.\nEl monjo estima el silenci, però per al nou monjo el silenci no pot ser castrador ni imposat, i tampoc pot ser causa d’aïllament i incomunicació. El silenci ha de predisposar a l’escolta i a la unió amb els altres, en la convicció que silenci i paraula són dos aspectes de la mateixa realitat.\nUn símbol de la nostra fragmentació és que ens hem separat del cos i de la natura; tornar cap a ella és caminar cap a la unificació. El nou monjo té una especial sensibilitat davant la natura i reconeix també el caràcter natural de l’ésser humà. Posa els peus sobre la terra en comunió amb el cosmos i des de allí s’obre al misteri.\nEn la visió del monacat tradicional es posa més èmfasi en qüestions espirituals i menys en les estructures socials del món i de la història, que generalitzant, s’entén que pertanyen a l’àmbit dels no monàstics. El monjo secular intentaria no separar-se d’aquestes dimensions per viure el misteri, sinó trobar-lo a la vida quotidiana, en clara superació dels paràmetres espai-temps. Una actitud pròpia d’aquesta sensibilitat és la cura cap a les petites coses, cap allò aparentment poc important, en la certesa que contenen també una expressió de la divinitat.\nEn el monacat l’obediència també té la seva importància, però el nou monjo l’entén en el sentit d’escolta; en cap cas es tracta d’una obediència sense racionalitzar, sense demanar explicacions. El monjo contemporani busca la seva realització per la obediència del que sent en el seu cor, però alhora està connectat a totes les seves dimensions.\nTradicionalment la realitat se’ns presenta complexa, per això el monjo cerca centrar-se en l’essencial, en allò de què, en llenguatge religiós, se’n diria la preeminència de la santedat. Qui es sant? Doncs aquell que és en plenitud allò que està cridat a ser. El nou monjo també se centra en aquesta dimensió fonamental, però ho fa de diferent manera. Segons Panikkar viure en el centre de tot i de cada activitat seria viure en la santedat. Però aquest centre no se’l planteja en l’altre mon, sinó en aquest, en cada instant i en cada lloc. El centre no és un espai ni tampoc un temps, és una presencia més enllà de tot això, que d’alguna manera ho sustenta. El monjo actual no renuncia al que és secular per ser sant, perquè no creu que el secular sigui secundari, sinó que per a ell és una estructura fonamental de la realitat i per tant la integra en el seu centre.\nLa vida no és tan sols com encaixar la quotidianitat, sinó donar-li un sentit. Segons Panikkar el nou monjo s’ha de posicionar davant l’efímer, ha de tenir una consciencia social molt activa i gran desig de contribuir que tothom descobreixi els grans valors. Es tracta de fer camí tots plegats i de donar-nos suport mútuament, de manera que puguem assolir l’objectiu per al qual hem estat cridats. L’ésser humà, en la seva profunditat està bé, ja que Déu l’està sostenint. És veritat que hi ha moltes capes superposades que estan ferides i que ens fan molt de mal, però aquesta no és la naturalesa definitiva de l’home. El monjo secular aposta per connectar ell mateix, i ajudar els altres a connectar-se amb aquesta dimensió profunda. RdU\nAquesta entrada s'ha publicat en Amics del Desert, José Antonio Vázquez, Monacat secular contemporani, Raimon Panikkar, Sin categoría i etiquetada amb Meditació, meditació cristiana. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n← Feliç aniversari, feliç Sant Jordi !!!\n10 Mai, 2016 a les 4:30 pm\nm’ha agradat molt!! Gràcies!.


Rugby Club Els Senglars: Assemblea anual de socis\nDivendres dia 18 desembre es va celebrar l’assemblea anual de socis. Els punts que es van tractar van ser els següents:\n- Presentació i votació de la nova junta.\n- Detalls de l’àrea econòmica.\n- Detalls de l’àrea dels socis.\n- Detalls de l’àrea esportiva.\n- Detalls de l’àrea social.\nEls 100% dels assistents van votar positivament l’elecció de la nova junta, encapçalada pel President Òscar Vila.\nVolem agraïr la feina que ha fet en Carles Blasco, que deixa la presidència del Club després de 4 anys. Moltes gràcies Carles.\nDurant aquest any 2015 hem tingut moments de tots tipus:\nEn un àmbit esportiu: amargues despedides, retirades inesperades, noves incorporacions, reformes internes…\nEn un àmbit familiar: l´alegria del naiximent de nous senglars i la felicitat a la cara dels seus pares. Malauradament s´han viscut moments no tan dolços, amb ensurts inesperats que per sort finalment han quedat en no res.\nTan esportiva com personalment, hem pogut superar els problemas i disfrutar les alegries que han sorgint gràcies al treball en equip, importantíssim tant en l´esport com en la vida.\nUna familia és com un equip. Un gran equip és una gran familia. Els Senglars som un equipàs, i encara millor, una gran familia!\nUs desitjem a tota la familia Senglars un bon nadal, unes bones festes i un bon 2016!!!\nPresident del Rugby Club Senglars."\nBones paraules, una abracada gran desde Argentina companys, Feliz any nou.\n30 de desembre de 2015 a les 16:15