És hora que els intel·lectuals parlin de Déu? [Naomi Wolf, 10.01.2022] - L'HORA\nÉs una nova edat fosca. El mal abunda. És una vergonya postmoderna parlar d’assumptes espirituals, mantenir-nos estúpids i posar-nos en perill?\nRecentment vaig parlar en una reunió de defensors de la llibertat mèdica en un petit centre comunitari a la vall del riu Hudson. Aprecio aquest grup d’activistes: havien continuat reunint-se fermament durant les profunditats del “confinament”, aquella època malvada de la història –una època malvada que encara no ha quedat enrere– i van continuar reunint-se en espais humans, impertèrrits. I en unir-me als seus sopars relaxats al voltant d’amanides no identificables però delicioses i pans casolans mastegables, vaig poder seguir recordant el que significa formar part d’una comunitat humana sana.\nEls nens jugaven –com és normal– esplaiant-se, parlant, rient i respirant lliurement, no sufocats en mascaretes com petits zombis, o advertits per adults terroritzats perquè no toquessin altres nens. S’acariciava els gossos. Els veïns parlaven entre si amb normalitat, sense por ni fòbies. Els grups tocaven cançons folklòriques molt estimades o petits números de rock indie genials que havien escrit ells mateixos, i ningú, agraciat o maldestre, tenia por de ballar. La gent s’asseia als graons de casa, espatlla amb espatlla, en calor humana, i xerrava amb gots de vi o sidra casolana. Ningú feia preguntes mèdiques personals a ningú (tot i que crec que totes les decisions sobre com viure la teva vida davant una malaltia infecciosa són intensament personals, i mai recomanaria als altres que assumissin cap nivell de risc específic o que seguissin una estratègia concreta de reducció del risc, crec que val la pena assenyalar, per cert, que fins on jo sé, havien passat els dos darrers anys sense haver perdut ningú per culpa de la COVID).\nMentrestant, allò que havia estat la comunitat humana fora d’aquest petit grup, i fora d’altres comunitats normals aïllades –i fora d’uns quants estats normals als Estats Units– es va tornar cada cop més surrealista, aterridora i irreconeixible.\nLa resta del món, almenys al costat progressista dels Estats Units, es va tornar cada vegada més sectari i insular en el seu pensament, des del març del 2020. A mesura que passaven els mesos, amics i col·legues meus que eren altament educats, i que havien estat pensadors crítics de tota la vida, periodistes, editors, investigadors, metges, filantrops, professors, psicòlegs, tots van començar a repetir només els punts de discussió de la MSNBC i la CNN, i aviat es van negar obertament a mirar qualsevol font, fins i tot les fonts revisades per parells a les revistes mèdiques, fins i tot les dades dels CDC que contradiguessin aquests punts de discussió. Aquesta gent em va dir literalment: “No ho vull veure, no m’ho ensenyis”. Aviat va quedar clar que si absorbien informació contradictòria amb la narrativa que s’estava consolidant, s’arriscaven a perdre l’estatus social, potser fins i tot els llocs de treball; les portes es tancarien, les oportunitats es perdrien. Una dona molt culta em va dir que no volia veure cap informació indeguda perquè tenia por de ser exclosa del seu grup de bridge. D’aquí ve la tornada: “No ho vull veure, no m’ho ensenyis”.\nAmics i col·legues meus que havien estat escèptics durant tota la seva vida adulta respecte a la Gran Agricultura, que només compraven a Whole Foods, que mai deixarien que els seus fills mengessin sucre o carn processada, o ingerissin una mica de Colorant Vermell nº 2 als caramels , o que mengessin directament caramels en alguns casos, aquestes mateixes persones van fer cua per injectar-se als seus cossos, i després van oferir els cossos dels seus fills menors d’edat dependents per al mateix propòsit, una injecció de teràpia gènica d’ARNm els assajos de la qual no acabarien fins d’aquí a dos anys. Aquests pares van anunciar a les xarxes socials amb orgull que havien fet això amb els seus fills. Quan els vaig assenyalar amablement que els assajos no acabarien fins al 2023, es van posar a cridar.\nLa part progressista i correcta de l’àmbit ideològic –la meva gent, la meva tribu, tota la meva vida– es va tornar cada cop més acrítica, cada cop menys capaç de raonar. Amics i col·legues compromesos amb el bé comú, i que durant tota la seva vida adulta havien conegut els perills de les Grans Farmacèutiques, i que només feien servir productes de Burt’s Bees al culet dels seus nadons, i protectors solars sense additius PABA en ells mateixos, feien cua per prendre una teràpia gènica experimental; per què no? I el que és pitjor, semblava que s’amuntegaven, com els llançadors de pedres del conte de Shirley Jackson “La loteria”, per carregar contra qualsevol que plantegés les preguntes més bàsiques sobre les Grans Farmacèutiques i els seus molt ben remunerats portaveus. El seu pensament crític, i el que és pitjor, tota la base de coneixements sobre aquesta indústria, semblava haver-se evaporat màgicament en l’aire.\nSistemes sencers de creences van ser abandonats sense dolor i de la nit al dia, com si aquestes comunitats estiguessin a les urpes d’una al·lucinació col·lectiva, com la cacera de bruixes dels segles XV al XVII al nord d’Europa. Persones intel·ligents i informades van veure de sobte coses que no existien i van ser incapaces de veure coses que estaven incontrovertiblement davant dels seus ulls.\nLes activistes feministes de la salut, que segurament coneixien perfectament les històries de com la indústria farmacèutica i mèdica havien experimentat fins a la sacietat amb els cossos de les dones amb resultats desastrosos, van fer cua per rebre una injecció que el març del 2021 les dones denunciaven que estava causant dolorosos estralls als seus cicles menstruals. Aquestes mateixes activistes feministes de la salut havien parlat abans, com corresponia, sobre la colonització dels processos de salut reproductiva de les dones per part de la Gran Farmàcia i la Gran Medicina, i havien parlat sobre qüestions que anaven des de l’accés de les dones a l’anticoncepció segura fins al dret a l’avortament, passant pel dret de les mares a un part amb llevadora o a una sala de parts, o el dret a la maternitat o el dret a alletar a la feina o en públic.\nPerò aquests custodis, abans fiables, de l’escepticisme mèdic ben informat i dels drets de la salut de les dones, van guardar silenci, mentre veus com la de l’exfuncionari de l’HHS, el Dr. Paul Alexander, advertien que la proteïna dels vaccins d’ARNM podia acumular-se als ovaris (i als testicles), i mentre les dones vaccinades informaven de menstruacions hemorràgiques, percentatges de dos dígits en un estudi noruec informaven de sagnats més abundants. Moltes dones també van informar de la coagulació de la sang, i les dones fins i tot van informar d’hemorràgies postmenopàusiques, i les mares van informar que les filles de dotze anys vaccinades van tenir sobtadament la menstruació; però van ser dues menstruacions al mes les que van suportar algunes nenes.\nGairebé ningú, entre les figures de l’activisme sanitari feminista que feia dècades que parlaven en nom de la salut i el cos de les dones, va aixecar la veu. Les dues o tres que ho vam fer vam ser visiblement desprestigiades, en alguns casos amenaçades, i en molts casos silenciades.\nQuan a la primavera del 2021 vaig publicar a Twitter la història de la desregulació menstrual després de la vaccinació, em van expulsar. Matt Gertz treballa a la CNN i a Media Matters. El primer és un canal on hi he aparegut durant dècades; el segon, un grup els membres de la direcció del qual conec des de fa anys i amb el que a vegades he treballat.\nTot i que els seus dos directors han cercat associar-se professionalment amb mi, Matt Gertz em va anomenar públicament i repetida “teòrica de la conspiració de la pandèmia” quan vaig informar per primera vegada sobre la desregulació menstrual, i em va acusar en altres llocs de ser una “sonada”.\nM’avergonyeixo de fer periodisme. Vaig revelar la història de la desregulació menstrual després de la vaccinació fent el que sempre faig, fent servir la mateixa metodologia que vaig emprar en escriure El mite de la bellesa (sobre els trastorns alimentaris), Conceptes erronis (sobre l’obstetrícia) i Vagina (sobre la salut sexual femenina): vaig escoltar les dones, aquest gest radical.\nEl New York Times acaba de retractar-se i ha publicat el meu article sobre la desregulació menstrual, deu mesos més tard, el gener del 2022, en un any completament diferent, després que potser milions de lectores s’hagin vist perjudicades físicament per la seva manca d’informació decent i acceptació acrítica de la informació de les autoritats reguladores. No hi ha hagut cap restitució o disculpa per part del Sr. Gertz, de The New York Times o d’altres mitjans de comunicació com DailyMail.co.uk, que aleshores em van anomenar boja però que ara informen de la meva història com si fos seva, ara que és clar que, una vegada més, lamentablement, tenia raó.\nDefensores feministes de la salut que saben d’histerectomies rutinàries en la menopausa, de teixits vaginals que han de ser extrets, d’implants mamaris de silicona que gotegen o rebenten i han de ser retirats o substituïts, de Mirena que ha de ser retirada, de la Talidomida que deforma les extremitats dels nadons a l’úter, de les píndoles anticonceptives en dosis hormonals que augmenten el risc d’infart de miocardi i de vessament cerebral i que disminueixen la libido femenina; sobre les cesàries rutinàries per accelerar la facturació als hospitals, sobre l’esterilització de dones i nenes de baixos ingressos i de dones i nenes de color sense el consentiment informat, van guardar silenci sobre la naturalesa no provada dels vaccins ARNm, i sobre les polítiques coercitives que violaven el codi de Nuremberg i altres lleis, ja que tota una generació de dones joves que encara no han tingut els seus nadons, es va veure obligada a prendre un vaccí ARNm (i de vegades un segon vaccí, i un reforç) amb efectes no provats sobre la salut reproductiva, per tal de simplement tornar al campus, o aconseguir o mantenir una feina. El col·lectiu Our Bodies Ourselves? Res de res sobre els riscos dels vaccins i la salut de les dones com un tema important. NARAL? On eren? Callades. On eren totes les activistes feministes de la salut responsables, davant d’aquesta experimentació global, no consentida, no informada i il·legal sobre els cossos de les dones, i ara sobre els nens, i aviat sobre els nadons?\nLa gent que s’havia aixecat en armes durant dècades pels trastorns alimentaris o per les normes socials coercitives que van portar –horror– l’afaitada de les cames, guardaven silenci sobre una injecció no provada que estava recaptant milers de milions per a les Grans Farmacèutiques; una injecció que entrava, segons el mateix material de premsa de Moderna, a totes les cèl·lules del cos, cosa que inclouria, per tant, la participació de l’úter, els ovaris, l’endometri.\nLa sobtada amnèsia es va estendre a la teoria jurídica feminista. Juristes feministes com la jutgessa Sotomayor i la jutgessa Kagan van debatre el 7 de gener sobre els mandats de vaccinació del president Biden, com si mai no haguessin sentit a parlar de les reivindicacions legals de Roe contra Wade: la llei de la privacitat. Com va informar Politico sobre la jutgessa Kagan, “la decisió del Tribunal Suprem sobre el dret a la privacitat va servir de base per a la seva posterior decisió, Roe contra Wade” i, com va declarar l’exsenadora Barbara Boxer, “no tinc cap raó per pensar una altra cosa que no sigui que [Kagan] seria una gran defensora del dret a la privacitat perquè tots els qui van treballar per a ella en tenien aquesta opinió”.\nLlevat que… ara sembla que no ho fan, i ara la jutgessa Kagan màgicament no ho fa. Amb els mandats mèdics, no hi ha mai drets de privacitat per a ningú.\nPerò la jutgessa Kagan sembla que de cop i volta, després de dècades amb aquesta opinió, no hi veu una contradicció. Els fonaments filosòfics de tota la seva carrera, que es van traduir en una opinió coherent quan es tractava del dret a l’avortament, que els ciutadans tenien dret a la privacitat física en la presa de decisions mèdiques –”El meu cos, la meva elecció”, “És entre una dona i el seu metge”– es van esvair, juntament amb la seva costosa educació i tot el seu coneixement de la Constitució.\nLa jutgessa Sotomayor, per la seva banda, va dir, en un article publicat el 10 de desembre de 2021, que era una “bogeria” que l’estat de Texas volgués “suspendre substancialment una garantia constitucional: el dret d’una dona embarassada a controlar el seu propi cos”. El seu to era, amb raó, de gran irritació davant de la idea que algú pogués anul·lar aquest dret. Però quan la jutgessa Sotomayor va parlar el 7 de gener del 2022, menys de quatre setmanes després, dels mandats de vaccinació del president Biden, aquest clar dret constitucional ja no es veia; també s’havia esvaït en l’aire. Una part del cervell de la jutgessa Sotomayor sembla haver-se apagat en sentir la paraula “vaccins”; tot i que era la mateixa dona en el mateix Tribunal, amb la mateixa Constitució davant d’ella, la jutgessa ja no podia gestionar l’imperatiu kantià del raonament coherent.\nEls activistes de tota la vida per la justícia i la inclusió, per la Constitució i els drets humans i l’Estat de Dret –amics i col·legues meus que són activistes pels drets LGBTQ; la pròpia ACLU; activistes per la inclusió i la igualtat racial; advocats constitucionalistes que ensenyen a les principals universitats i dirigeixen les revistes de dret; activistes que defensen la no exclusió de ningú de cap professió o accés per motius de gènere; gairebé tots ells, almenys al costat progressista de l’espectre (gairebé tots: hola, Glenn Greenwald), van guardar silenci; mentre s’erigia en qüestió de mesos una societat de discriminació integral, sistemàtica, cruel i titànica a ciutats com Nova York, abans el gran gresol de races, la gran igualadora; i mentre estats sencers com Califòrnia adoptaven un sistema força semblant als sistemes d’apartheid basats en altres característiques físiques, en règims que aquests mateixos orgullosos defensors de la igualtat i la inclusió havien boicotejat a la universitat.\nI tanmateix, ara aquests antics herois dels drets humans i de la justícia igualitària sota la llei van assistir amb calma o fins i tot amb entusiasme a la construcció de l’enorme edifici de la discriminació. I després es van concertar. Sense ni tan sols una baralla o un murmuri.\nI van celebrar les seves festes “només per a vaccinats”, i les seves gales de moda segregades, i els seus debats sense ànim de lucre en bonics hotels del centre de la ciutat de Nova York, segregats per motius mèdics, amb esmorzars cars servits per personal amb mascaretes; dinars que celebraven personalitats del moviment dels drets civils o del moviment dels drets dels LGBTQ o del moviment per ajudar les nenes de l’Afganistan a accedir a les escoles a les quals se’ls havia impedit assistir; invitacions que jo vaig rebre, però de les que no vaig poder fer-ne ús, perquè… perquè se’m va impedir assistir-hi.\nI aquests defensors de la justícia d’elit gaudien de les celebracions de les seves virtuts i dels seus valors, i no semblaven adonar-se que s’havien convertit –en menys d’un any– exactament en allò que més havien odiat durant seva vida adulta.\nPodria seguir i seguir.\nLa conclusió, però, és que aquesta infecció de l’ànima, aquest abandonament del liberalisme clàssic, en realitat, ni tan sols és partidista; els ideals més preuats de la civilització moderna a la postguerra, aquest sobtat abandonament de les normes de pensament crític posteriors a la Il·lustració, aquesta dissolució fins i tot del sentit de protecció dels pares sobre els cossos i el futur dels seus indefensos fills menors, aquesta acceptació d’un món on la gent no es pot reunir per pregar, aquestes estructures sobtadament manifestades que van erigir aquest món demoníac en menys de dos anys i el van imposar a tots els altres, aquests caps d’Estat i caps de l’Associació Mèdica Americana (AMA ) i caps dels consells escolars i aquests professors; aquests caps de sindicats i aquests líders nacionals, i els líders a nivell estatal i els funcionaris a nivell d’ajuntament fins a arribar als homes o dones que no conviden a un parent a Acció de Gràcies a causa de la pressió social, a causa d’un estat de salut que no és assumpte de ningú i que no afecta ningú –aquest edifici del mal és massa massiu, massa ràpidament erigit, massa complex i realment, massa elegant, per assignar-lo només a la maldat humana i a la inventiva humana.\nMesos abans, li vaig preguntar a un conegut activista de la llibertat mèdica com es mantenia fort en la seva missió mentre el seu nom era tacat i s’enfrontava a atacs a la seva carrera i a l’ostracisme social. Em va contestar amb Efesis, 6-12: “Perquè la nostra lluita no és contra la carn i la sang, sinó contra els Principats, contra les Potestats, contra els Dominadors d’aquest món tenebrós, contra els Esperits del Mal que són a les altures”.\nHi havia pensat molt en això en el temps transcorregut. Tenia més i més sentit per a mi a mesura que passaven els dies.\nVaig confessar en aquella reunió al bosc amb la comunitat de la llibertat de salut, que havia començat a resar de nou. Això va passar després de molts anys de pensar que la meva vida espiritual no era tan important, i certament molt personal, gairebé vergonyosament, i per tant no era una cosa que havia de mencionar en públic.\nLi vaig dir al grup que ara estava disposada a parlar de Déu públicament, perquè havia observat allò que havia caigut sobre nosaltres des de tots els angles, utilitzant la meva formació i facultats crítiques normals; i que era tan elaborat en la seva construcció, tan exhaustiu i tan cruel, amb una imaginació gairebé sobrehumana, extravagant i barroca, feta de l’essència de la pròpia crueltat, que no podia veure que hagués estat realitzat per mers éssers humans que treballaven a nivell humà maldestre en l’espai polític neci.\nVaig sentir al nostre voltant, en la majestuositat de l’espantosa maldat que ens envoltava, la presència de “principats i potestats”, nivells gairebé esglaiadors de foscor i de forces inhumanes, antihumanes. En les polítiques que es desenvolupaven al nostre voltant, vaig veure una vegada i una altra que es generaven resultats antihumans: polítiques destinades a matar l’alegria dels nens; a sufocar literalment els nens, restringint-ne la respiració, la parla i el riure; a matar l’escola; a matar els lligams entre les famílies i les famílies extenses; a matar les esglésies i les sinagogues i les mesquites; i, des dels nivells més alts, des del propi púlpit del president, exigències perquè la gent col·laborés en l’exclusió, el rebuig, la desestimació, l’allunyament, l’odi als seus veïns i éssers estimats i amics.\nHe vist mala política tota la meva vida i aquest drama que es desenvolupa al nostre voltant va més enllà de la mala política, que és tonta i manejable i no fa tanta por. Això… això fa por, por metafísica. En contrast amb la mala gestió humana desafortunada, aquesta foscor té el tint de la maldat pura i elemental que és subjacent i dóna una bellesa tan horrible a la teatralitat del nazisme; és el mateix glamour desagradable que envolta les pel·lícules de Leni Riefenstahl.\nEn resum, no crec que els humans siguin prou intel·ligents o poderosos per haver ideat aquest horror ells sols.\nAixí que vaig dir al grup al bosc, que la pròpia impressió del mal al nostre voltant en tota la seva nova majestuositat, m’estava portant a creure d’una manera nova, literal i immediata, en la presència, la possibilitat, la necessitat d’una força compensatòria: la d’un Déu. Era gairebé una prova negativa: un mal tan gran ha de significar que hi ha un Déu a qui apunta la seva malvolença.\nI això és un gran salt per a mi, com a escriptora liberal clàssica en un món de postguerra, dir aquestes coses en veu alta.\nSe suposa que els intel·lectuals postmoderns de base no han de parlar d’assumptes espirituals ni creure-hi, almenys no en públic. Se suposa que hem de ser tímids a l’hora de referir-nos a Déu mateix, i certament se suposa que no hem de parlar del mal o de les forces de la foscor.\nCom a jueva, provinc d’una tradició en què l’infern (o Gehenom) no és l’infern miltònic de la imaginació occidental posterior, sinó un lloc espiritual més tranquil i provisional. “Satanàs” existeix a la nostra literatura (a Job, per exemple) però tampoc és el Satanàs miltònic, aquesta estrella del rock, sinó una figura més modesta coneguda com “l’acusador”.\nPerò nosaltres, els jueus, tenim una història i una literatura que ens permet parlar de la batalla espiritual entre les forces de Déu i les forces negatives que degraden, que profanen, que cerquen atrapar les nostres ànimes. Ja hem vist aquest drama abans, i no fa tant de temps; fa uns vuitanta anys.\nAltres tradicions de fe, per descomptat, també tenen maneres de discutir i entendre la batalla espiritual que té lloc a través dels éssers humans, i a través dels líders humans, i aquí a la terra.\nNo sempre els intel·lectuals occidentals havien de guardar silenci en públic sobre la lluita espiritual, les pors i les preguntes. De fet, a Occident, els poetes i els músics, els dramaturgs, els assagistes i els filòsofs van parlar de Déu, i fins i tot del mal, durant mil·lennis, per ser el nucli de la seva comprensió del món i per constituir la base de les seves formes d’art i de les missions intel·lectuals. Aquest va ser el cas durant tot el segle XIX i el primer quart del XX, un període en què alguns dels nostres més grans intel·lectuals –des de Darwin fins a Freud i Jung– van lluitar sovint i en públic amb les qüestions de com el que és diví, o la seva contrapart, es manifestava en els temes que examinaven.\nNo va ser fins després de la Segona Guerra Mundial i el sorgiment de l’Existencialisme –la glorificació d’una visió del món on el veritable intel·lectual mostrava el seu tremp en enfrontar-se a l’absència de Déu i a la nostra soledat essencial– que s’esperava que la gent intel·ligent callés en públic sobre Déu.\nAixí doncs, no és desgavellat ni excèntric, si es coneix la història intel·lectual, que els intel·lectuals parlin en públic de Déu, i fins i tot de l’adversari de Déu, i es preocupin pel destí de les ànimes humanes. La ment i l’ànima no estan de fet en desacord, i el cos no està de fet en desacord amb cap. I aquesta acceptació de la nostra naturalesa tripartida i integrada forma part de la nostra herència occidental. Es tracta d’una veritat només recentment enfosquida o oblidada; un coneixement de la nostra integritat com a éssers humans que ha estat, només durant els darrers setanta anys més o menys, objecte d’atac.\nAixí doncs, començaré a parlar de Déu, quan ho necessiti, i de les meves preguntes espirituals en aquesta època fosca, a més de continuar amb tots els altres reportatges i anàlisis de no ficció que sempre faig. Perquè sempre he explicat als meus lectors la veritat del que he vist i sentit. Potser per això han vingut amb mi en un viatge de gairebé quaranta-tres anys, i per això segueixen cercant-me tot i que els darrers dos anys –després d’escriure un llibre que descrivia com les pandèmies del segle XIX van ser explotades per l’Estat britànic per treure la llibertat a tothom, ummm– he estat fulminada, desautoritzada, eliminada, tornada a eliminar, desautoritzada altra vegada, i qualificada de boja per dotzenes dels mateixos mitjans de comunicació que m’havien fet encàrrecs religiosament durant dècades.\nPersonalment crec que ha arribat el moment de tornar a parlar de combat espiritual. Perquè crec que ens trobem en això, i les forces de la foscor són tan grans que necessitem ajuda. El nostre objectiu? Potser només mantenir la llum d’alguna manera viva –una llum de veritables valors humans clàssics, de raó, de democràcia, d’inclusió, de bondat– en aquesta època fosca.\nQuin és l’objectiu d’aquesta batalla espiritual?\nSembla que es tracta ni més ni menys que de l’ànima humana.\nSembla que un bàndol lluita per l’ànima humana apuntant al cos humà que l’alberga; un cos fet a semblança de Déu, segons diuen; el temple de Déu.\nNo em sento amb confiança. No tinc prou fe. La veritat és que estic morta de por. No crec que els humans per si mateixos puguin resoldre això, o puguin guanyar això per si mateixos.\nCrec que hem d’invocar, com va fer Milton, com va fer Shakespeare, com va fer Emily Dickinson, l’ajuda d’altres llocs; del que es podria anomenar àngels i arcàngels, si es vol; dels poders superiors, siguin els que siguin; dels millors principats, dels intercessors que ens puguin escoltar, de la Divina Providència… com vulguis anomenar a qui sigui que puguis esperar i imaginar. Com dic sovint, acceptaré qualsevol tradició de fe. Parlaré amb Déu en qualsevol idioma, no crec que les formes importin realment. Crec que la intenció ho és tot.\nNo puc assegurar que Déu i els seus ajudants existeixin; no puc. Qui pot?\nPerò sí que crec que estem en un moment inèdit en la història de la humanitat –a nivell mundial– en què personalment crec que no tenim cap altra opció que demanar ajuda a éssers –o a un Ésser– amb millors armes per lluitar contra la veritable foscor, que nosaltres sols. Descobrirem si existeixen, si Ell o Ella existeix, potser, si demanem l’ajuda de Déu.\nAlmenys aquesta és la meva esperança.\nQue suposo que és una mena de pregària.\nFont: Naomi Wolf\nEntrevista a l'escriptora, consultora política i doctora en Filosofia Naomi Wolf: el passaport Covid és per controlar la humanitat (agost 2021).


El PSC es mou per la comarca i per Sant Adrià en defensa d’una educació "pública de qualitat, laica i en català" - Diari de Sant Adrià\nEl PSC es mou per la comarca i per Sant Adrià en defensa d’una educació «pública de qualitat, laica i en català»\n2/6/2013. A les 18h, a la biblioteca de Sant Adrià, Ruth Soto i Núria Parlón participaran en un col·loqui per parlar sobre aquesta problemática educativa\nLa federació del Barcelonès Nord realitzarà dilluns 3 de juny un seguit d’actes i reunions amb la comunitat educativa, actes que comptaran amb la presència de Rocío Martínez Sampere, diputada responsable de l’Àrea de Educació del grup parlamentari del PSC al Parlament de Catalunya; i Núria Parlon, alcaldessa de Santa Coloma i diputada pel Barcelonès Nord.\nSegons el PSC, «les retallades al sistema públic educatiu dels darrers 3 anys per part del Govern de CiU a la Generalitat, i l’agressió que la LOMCE del Partit Popular fa al nostre sistema educatiu i al model d’immersió lingüística, fa que els i les socialistes estiguem en constant reivindicació per una educació pública de qualitat laica i en català. Reivindicació que deixarem palesa amb aquests actes».\nEl que es farà a Sant Adrià, a les 18h, será a la biblioteca del carrer Ricart i comptarà amb la participació de Núria Parlon i Ruth Soto, regidora de Cultura de l’Ajuntament de Sant Adrià. D’altra banda, a Badalona també hi haurà un seguit d’actes. A les 14h, una reunió a l’Escola Badalona Port amb la direcció, el professorat i l’AMPA, amb la participació de Rocío Martínez Sampere i Jordi Serra, Primer Secretari de la Federació del Barcelonès nord i President del Grup Municipal Socialista a l’Ajuntament de Badalona; tots dos polítics també serán a les 15:30h en una reunió amb la comunítat educativa de l’escola Montigalà, a les 17h amb la de l’escola Lola Anglada i a les 18:15h amb la de l’escola Bufalà.\nArticle anteriorEl Consorci del Besòs treu pit de vuit anys de gestió i d’inversió a Sant Adrià\nArticle següentL’alumnat de l’Escola de Música de Sant Adrià ofereix un concert obert a la ciutadania


Cover > Translators Site > Jana Balacciu Matei\nJana Balacciu Matei va néixer a Gogoşari (Romania) l’any 1947. Doctora en filologia romànica, va ser investigadora de l’Institut de Lingüística de Bucarest fins a l’any 2005. Actualment treballa a l’editorial Meronia de Bucarest com a traductora i editora de la col·lecció «Biblioteca de Cultură Catalană» (BCC).\nLa seva formació acadèmica i professional li va permetre l’estudi del català, que va completar, a partir dels anys noranta, amb estades a Barcelona i a diversos llocs de Catalunya, on ha anat coneixent la literatura catalana i també els seus autors. L’any 1998 va crear la col·lecció «BCC» per donar a conèixer la cultura catalana entre el públic romanès. El 2010 la col·lecció va arribar a publicar el volum número 32.\nMatei s’ha dedicat també a la promoció de la cultura catalana, organitzant, juntament amb la col·laboració d’institucions catalanes, jornades de cultura catalana a Bucarest els anys 2001, 2002 i 2004, en les quals participaren diversos escriptors i crítics catalans. Igualment, també ha acompanyat i ha acollit autors catalans en presentacions de les seves traduccions a Bucarest. Ha publicat diferents articles sobre literatura i autors catalans en mitjans de premsa romanesos, i s’ha fet ressò d’esdeveniments com ara la participació catalana a la Fira de Frankfurt o l’Any Rodoreda.\nEl 2004 va participar en el Seminari de traducció poètica de Farrera, de la Institució de les Lletres Catalanes, amb poetes romaneses. Posteriorment, també, ha estat present en els seminaris que la ILC dedica a reunir els traductors de l’obra d’un autor, concretament en els dedicats a l’obra de Jaume Cabré, Mercè Rodoreda i Carme Riera.\nHa rebut el Premi de l’Acadèmia de Romania per la redacció dels volums col·lectius Enciclopèdia de les llengües romàniques (1989) i Enciclopèdia de la llengua romanesa (2003). L’any 2003 li fou concedida la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya, el 2005 el Premi Joan Cendrós d’Òmnium Cultural i el 2008 el Premi J. M. Batista i Roca.\nCom a traductora, ha abocat i publicat al romanès, des de clàssics del segle XX a autors contemporanis, entre els quals: Montserrat Abelló, Maria Barbal, Blai Bonet, Jaume Cabré, Pere Calders, Carles Duarte, Armand Puig, Carme Riera, Miquel Àngel Riera, Mercè Rodoreda o Ramon Solsona, entre d’altres.\nCom a editora, la col·lecció que dirigeix completa, actualment, els autors esmentats amb una nòmina d’autors representatius de diferents territoris i gèneres. La nòmina d’escriptors és aquesta: Lluís-Anton Baulenas, Víctor Català, Miquel Llor, Miquel Martí i Pol, Joan F. Mira, Quim Monzó, Manuel de Pedrolo o Joan Peruga; a la qual cal sumar els autors insulars que apareixen en antologies de poesia i prosa curta, entre d’altres. Les seves obres han estat traduïdes al romanès per altres traductors que publiquen a Meronia, com ho són el matrimoni Lavinia i Nicolae Coman, Maria-Sabina Draga Alexandru o Diana Moţoc, entre d’altres.\nTots els llibres de la col·lecció acompanyen l’obra traduïda amb pròlegs, taules cronològiques o epílegs, o bé amb tot a la vegada, que la contextualitzen i la presenten críticament. En aquest sentit, hi trobem especialistes catalans com ara: Pere Farrés, Josep Guia, Oriol Izquierdo, Fina Llorca, Marta Nadal, Sebastià Perelló, Susanna Rafart, Joan-Miquel Ribera, etc., o la romanesa Elisabeta Roşca o altres signats per la mateixa editora.\nAcostar la nostra literatura entre els lectors romanesos és una tasca que ja està documentada a començament i durant el segle XX, quan els primers viatgers, intel·lectuals i professors romanesos van arribar a Barcelona i a d’altres indrets de Catalunya. Al llarg de la centúria, hi ha notícia de les publicacions de traduccions de literatura catalana al romanès.\nSi bé el projecte de la col·lecció de literatura catalana en una editorial estrangera és el que ha permès un major desplegament i un «impuls de la traducció d’obres fonamentals de la literatura catalana tant de llegat com de la literatura contemporània» —tal i com ja el 2006 informaven Carme Arenas i Simona Škrabec—, al cap de cinc anys, el 2011, i sobretot també arran de la Fira de Frankfurt de 2007, algunes altres editorials romaneses, també inclouen en el seu catàleg algunes obres catalanes, amb la qual cosa els lectors romanesos tenen ara més que mai un coneixement i una oferta cada cop més àmplia de la literatura catalana.\nEl 2010, Matei va traduir una primera obra de Ramon Llull: Llibre del gentil i els tres savis, al romanès. Quan se li pregunta sobre els motius per haver-lo traduït i com hi ha arribat, respon: ‹‹De fet, la pregunta crec que amaga uns "per què". Per què he arribat tan tard a Ramon Llull?, per què aquesta inversió en la cronologia de la col·lecció, de la contemporaneïtat cap als inicis? Al seu torn, la resposta, o les respostes impliquen uns "perquè". He iniciat aquesta "Biblioteca de Culturã Catalanã" perquè sigui un mitjà per promoure d’una manera organitzada la literatura catalana a Romania. I mitjançant la literatura (i els pròlegs que acompanyen les obres) donar a conèixer la idiosincràsia del poble català. I hem pensat que la millor manera d’atraure el lector és oferir-li al començament obres que es corresponguin amb la sensibilitat estètica contemporània, i que parlin sobre el món català, d’una manera "singular i universal". D’altra banda, no m’he vist amb cor de traduir Llull abans. Ha calgut, doncs, una doble preparació. Per un cantó, la dels lectors, per poder rebre’l no només com un gran teòleg i pensador, sinó com un clàssic d’una determinada cultura, la catalana. Per l’altre, la meva, com a traductora. A més, la vigència del pensament de Ramon Llull en el context de l’actualitat del diàleg interreligiós i intercultural m’ha fet pensar que havia arribat el moment de presentar i traduir Llull en l’àmbit romanès››.\nEnguany, el 2011, Matei treballa en dos projectes. Com a editora, ha encarregat al traductor Nicolae Coman, una antologia poètica de Maragall, que anirà presentada pel professor Pere Maragall, nét del poeta. Com a traductora, el Llibre d’Evast, Aloma e Blaquerna: ‹‹Em sembla una nova prova de la grandesa de Ramon Llull. I per a mi un repte immens. Entre d’altres, aconseguir arribar a l’altura d’aquesta joia literària que és Amic e Amat!››.


17901 - Pis en venda a Figueres - Finques Pascual\n17901 – Pis en venda a Figueres\nMagnífic pis en venda d’alt standing, situat a l’Avinguda Salvador Dalí i Domènech de Figueres. Es composa de 4 habitacions, 3 banys, cuina, sala-menjador, rentador, galeria i terrassa. Disposa d’acabats de gran qualitat, calefacció i aire condicionat. La superfície construïda és de 237 m2.\nDirecció: Avda. Salvador Dalí i Domènech\nSuperfície construïda: 237 m2


Investiguen si l'incendi d'Almassora va ser provocat\nL'empresa, en concurs de creditors, no té càmeres de seguretat en el lloc que ajuden a aclarir els fets amb rapidesa\ndimarts, 25 de juny 2019 - 13:01h\nEls tres tràilers d'Almassora totalment carbonitzats | Bombers de Castelló\nLa Guàrdia Civil està investigant l'estrany incendi que s'ha produït este dilluns de matinada, a les 00.30 hores, i que ha cremat 3 tràilers en Almassora. Les flames han carbonitzat totalment els vehicles que són d'una empresa en concurs de creditors de la Plana, tal com avança 'Mediterráneo', i s'està mirant de saber quines han sigut les causes que les han provocat.\nL'incendi va necessitar la intervenció de dos dotacions de bombers del Consorci Provincial de Castelló del Parc de la Plana Baixa, que van acudir a una parcel·la pròxima a Santa Quitèria en Almassora. Van estar treballant fins a les 03.30 de la matinada i, tal com es pot vore en el vídeo, els camions van cremar totalment.\nLa policia està investigant si els dipòsits de combustible van accelerar un possible curtcircuit o si hi ha algun element que faça pensar que el foc va ser provocat. Cal recordar que fa poc més de 15 dies, un treballador que havia sigut despatxat recentment va cremar dos autobusos d'una empresa de Castelló, prop de la zona de la Salera.\nEn aquella ocasió, les càmeres de videovigilància i una testimoni dels fets va ajudar a identificar els 3 encaputxats que havien causat el foc. Però, en este cas, no hi ha càmeres en el lloc dels fets i, per això, la Guàrdia Civil encara està treballant sobre la zona.\n3 encaputxats li peguen foc a 2 autobusos en el polígon de Castelló.\n"Insults i amenaces: El dia a dia de 'La Manada' en la presó" "VALÈNCIA: Agredida sexualment una xiqueta de 14 en un poble de l'Horta"


ECCØ. Equip de Professionals\nProfessionals de l'Arquitectura i Construcció\nECCØ COMPTA AMB UN COMPLET EQUIP DE PROFESSIONALS DEL MÓN DE L'ARQUITECTURA I LA CONSTRUCCIÓ, AMB CERTIFICACIÓ PASSIVHAUS.\nTranquil·litat i confiança:\nEl seu projecte en mans d'especialistes.\nArquitecte per la UPV en 2006, especialitzada en edificació i urbanisme. Cursos de Patologia d'Edificació, rehabilitació d'estructures de formigó, elaboració d'auditories energètiques, i aïllament enfront del soroll impartits pel COACVi el IVE.\nEspecialista en certificació energètica i disseny d'edificis de consum gairebé nul: Passivhaus Designer certified, Passivhaus PHPP EXPERT certified (EnergyHouse) i Tècnic d'Obra Passivhaus tradesperson certified (Zero EnergyLab).\nEspecialista en programació d'autòmats, projectes elèctrics i instal·lacions elèctriques; i en eficiència energètica. Realització de cursos de gestor energètic i d'auditor energètic d’ instal·lacions industrials. Dissenyador d'instal·lacions elèctriques, de telecomunicacions, de ventilació i de domòtica.\nCol·laborador de ECCØ. Enginyer Tècnic Industrial, especialitzat en electrònica industrial per la UPV.


Qui dia passa, any empeny - 13 de febrer - Diari La Veu\nQui dia passa, any empeny - 13 de febrer\nDemà, les joieries, les floristeries, els grans magatzems i fins i tot algunes botigues de tota la vida commemoraran Sant Valentí, patró dels estafadors, els mals pagadors i els usuaris de targetes black, segons la nostra religiositat popular, però encarregat dels assumptes dels enamorats i les enamorades, segons els mercats.\nL’única relació entre sant Valentí i l’amor, en la nostra cultura, és que la tradició assegura que, en aquesta època de l’any, quan ja allarga el dia i, en general, han passat els rigors més durs de l’hivern, els teuladins i alguns altres pardalets menuts fan els nius i comencen a festejar. Però ara, gràcies a la globalització i a l’estúpida moda de les mascotes exòtiques, fins i tot els teuladins estan en perill, per no dir res de les botigues, que han començat a convertir-se en “tendes”, com si formaren part d’una reserva índia.\nEls sants que porten, al cel valencià, el negociat de l’amor o, si volen vostés, del festeig, són sant Jordi, sant Joan i sant Dionís, un dels pocs sants eròtics de la cort celestial. Però la tradició nòrdica de sant Valentí ha arrelat tant en la nostra societat ansiosa d’excuses per consumir, que els hotels, els restaurants, les joieries, les floristeries, les botigues de roba i les d’aparells tecnològics, les perfumeries i tots els altres establiments relacionats amb el “romanticisme” neoliberal, fa ja dies que ens recorden l’efemèride i la necessitat de quedar bé amb les nostres parelles, conjugals o no. Les llibreries, on venen llibres que també es poden regalar, no solen entrar en la llista.\nLa pressió que han de suportar els enamorats i les enamorades durant la primera quinzena de febrer és tan intensa que el portal de “relacions” Ashley Madison, aquell que va difondre, sense voler, els noms de milers dels seus clients, fa anys que proposa, tal dia com hui, vespra del “Dia dels Enamorats”, la celebració del “Dia dels Amants”.\nSegons les estadístiques dels mercats, que són tan fiables com les enquestes preelectorals, els hotels, pensions i cases de barrets que es dediquen a llogar habitacions per hores, sense fer preguntes, fan la millor caixa de l’any tal dia com hui. Els i les amants no volen perdre l’oportunitat de quedar bé amb les seues parelles “legítimes”, consuetudinàries, en una data tan assenyalada com la de demà. Però com que no volen perdre, tampoc, la relació clandestina que els alegra la vida, els ajuda a trencar la rutina, els proporciona aventures i els alimenta l’ego, abans de celebrar amb la parella pública i habitual una festa obligada, amb un sopar romàntic, un intercanvi ritual de regals i un altre intercanvi, igualment ritual, de fluids orgànics, els adúlters i les adúlteres volen quedar bé amb les seues parelles esporàdiques i solen fer-ho hui perquè la feina feta no porta destorb.\nDiuen els experts que els i les amants es gasten més diners amb les parelles adúlteres que en les reconegudes socialment i això deu ser perquè, en el mercat dels sentiments, la culpa es valora més que la rutina. De manera que, si són vostés dels que celebraran demà la festa consumista dels enamorats, no obliden que, tal dia com hui, també és possible que hi haja algú que espera el seu regal, que ben bé podria ser un llibre, perquè mai no és tard per afegir un o una amant a la nostra llista de culpes.


Gerardo Lertxundi intervé en dos fòrums sobre les tendències de la mobilitat | TMB Notícies\nEl conseller delegat participa demà en una jornada del RACC Mobility Institute, dins del Tomorrow Mobility World Congress, i en una taula rodona organitzada pel diari ‘El Español’.\nEl conseller delegat de TMB, Gerardo Lertxundi, participa aquest dimarts, 16 de novembre, en la jornada organitzada pel RACC Mobility Institute sobre les tendències en la mobilitat urbana que tindrà lloc a partir de les 10 del matí en el marc del primer saló Tomorrow Mobility World Congress, al recinte Gran Via de la Fira de Barcelona. La jornada s’estructura al voltant de la presentació d’un estudi sobre l’evolució de la mobilitat a Madrid i Barcelona, realitzat pel Mobility Deloitte Institute.\nAl col·loqui posterior, a més de Lertxundi, hi participaran Josep Martínez, conseller delegat de SABA; Carlos Mateo, director de serveis de mobilitat de l’EMT de Madrid; Michel Kisfaludi, director comercial d’Europcar. Actuarà de moderador Cristian Bardají, per part del RACC.\nEl tancament de la jornada, a partir de les 11.35, anirà a càrrec de Laia Bonet, tercera tinenta d’alcaldia de l’Ajuntament de Barcelona i presidenta de TMB.\nA continuació, a les 12.15, el conseller delegat de TMB intervindrà de manera telemàtica en un altre esdeveniment de debat, el segon Simposi de l’Observatori de la Mobilitat i les Ciutats, organitzat pel diari digital El Español, que es desenvolupa entre el 15 i el 18 de novembre. Concretament, Lertxundi participarà en una taula rodona sobre el futur del transport públic junt amb Silvia Roldán, consellera delegada de Metro de Madrid; Miguel Ruiz, president d’ATUC; Rubén Leonor, director d’estratègia de Renfe, i Ignacio González-Posada, director d’acceptació i adquirença de Mastercard España.\nEl cicle l’ha obert Raquel Sánchez, ministra de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, mentre que la cloenda la durà a terme Adina Vălean, comissària de Transport de la Comissió Europea. Es tracta d'un simposi amb diferents sessions en què s’analitza la situació actual de la mobilitat a les ciutats, les noves fórmules de serveis, reptes en la gestió de la ciutat i els seus serveis urbans, la logística o la sostenibilitat, comptant amb això alts càrrecs de l'Administració nacional, alcaldes de diferents municipis espanyols, personalitats rellevants de l'àmbit europeu i directius de companyies multisectorials del sector públic i privat.\nLes sessions del cicle es retransmeten en directe a través dels webs del diari El Español i del portal econòmic Invertia.


Maria Studios Naxos Island Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKoti, Illa Naxos, Naxos Island, Grècia, 84300 - Veure al mapa\n"Host met us off the ferry so no problem finding it or obtain..."\nBarri Illa Naxos Illa Naxos Illa Naxos Illa Naxos Illa Naxos Illa Naxos Agios Prokopios Platja de Plaka\nBen posicionat a Illa Naxos, Maria Studios és un lloc ideal d'inici d'excursions a Naxos Island. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Cine Astra, Flisvos Sport Club Cycling, Flisvos Sport Club Windsurfing a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Maria Studios asseguren una estada plaentera als seus clients. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar, visites turístiques, servei de bugaderia, neteja en sec.\nL'ambient de Maria Studios es reflexa en cada habitació. aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, cuina americana, nevera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Maria Studios és una elecció inteligents per a viatgers a Naxos Island, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Maria Studios de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (94) Parelles (35) Viatgers en solitari (19) Famílies amb infants petits (7) Famílies amb infants grans (9) Grups (26)


SIRUSA, una baula de la cadena de gestió i de la solidaritat front al virus COVID-19\nLa planta de SIRUSA forma part de la cadena de serveis sanitaris en la gestió del COVID-19. L’Agència de Residus de Catalunya (ARC) manté un contacte diari, directe i fluid, per avaluar l’evolució de la situació i coordinar el servei ja que, per exemple, s’ha autoritzat la valorització dels...\nAlumnes d’un màster visiten SIRUSA per conèixer la Mancomunitat\n2020.02.26, Tarragona.- Cinc alumnes d’un màster que imparteixen conjuntament les universitats Rovira i Virgili, amb les de Granada i Màlaga, van visitar SIRUSA. La visita s’emmarcava en l’assignatura que imparteix Josep Poblet sobre relacions entre els municipis i les altres administracions,...\nAquesta Memòria és un resum dels aspectes tècnics i operacionals més importants de l’any 2019. Ha estat elaborat a partir de les dades pròpies. INFORME AMBIENTAL Aquesta Memòria de les dades dels Controls Ambientals ha estat elaborada a partir dels registres en continu instal·lats en les fonts...\nDilluns, 13 de gener del 2020\nAPROVAT EL PRESSUPOST DE 2020\nEl Consell d’Administració de SIRUSA va aprovar el dijous 19 de desembre el pressupost per a l’any 2020. Allò que el fa excepcional és que és el primer any en que es veurà l’efecte del Pla Estratègic de la MANCOMUNITAT. El pressupost dona compliment a l’estudi econòmic del Pla Estratègic de la...\nAPROVACIÓ DE LES MILLORS TECNOLOGIES DISPONIBLES D’INCINERACIÓ\nLes millors tecnologies disponibles per a incineració amb valorització energètica es va publicar el passat 3 de desembre al Diari Oficial de la Unió Europea la decisió d’execució (UE) 2019/2010 de la comissió de 12 de novembre de 2019, per la qual s’estableixen les conclusions sobre les MILLORS...


Els juristes qüestionen que s'apliqui amb retroactivitat la limitació dels lloguers\nActualitzat 02/11/2020 12:02 CET\nAY ALBACETE - Archivo\nEls experts adverteixen que a la pràctica els inquilins poden forçar els propietaris a ajustar la renda\nEl Govern central ha anunciat aquests dies la intenció de fer una reforma legal per limitar el preu dels lloguers en els mercats en tensió, i ha avançat que es preveu que es pugui aplicar amb caràcter retroactiu als contractes antics, fet que els juristes qüestionen que sigui possible perquè xocaria amb la Constitució i el Codi Civil.\nLa majoria dels jutges i magistrats que ha consultat Europa Press opinen que aquesta modificació no es podria imposar als contractes de lloguer que ja eren vigents segons el que estableixen els articles 9.3 de la Constitució, que garanteix "la irretroactivitat de les disposicions sancionadores no favorables o restrictives de drets individuals", i el 1.255 del Codi Civil, pel que fa a com els contractants poden pactar el que vulguin sempre que no sigui contrari "a les lleis, a la moral ni a l'ordre públic".\nEls defensors de la tesi de la irretroactivitat han reivindicat que "en un mercat lliure regeix el principi d'autonomia contractual", per la qual cosa el fet que es pretengui aplicar limitacions als contractes anteriors a la nova llei suposaria una "forta garrotada" a aquest principi jurídic, que identifiquen com una pedra de toc del sistema d'obligacions i contractes que hi ha a Espanya, i avisen que provocaria una gran inseguretat jurídica.\nLa magistrada Natalia Velilla ha explicat que "es permet la retroactivitat favorable", però en aquest cas "no es pot imposar un topall màxim de lloger a la iniciativa privada i que això canviï els contractes" anteriors perquè "és restringir el dret a la propietat". "Això és una barbaritat", ha afirmat.\nEn la mateixa línia, alguns col·legues seus han indicat que la retroactivitat es podria justificar per als grans tenidors d'habitatges de lloguer i que s'extrapolin les normes de protecció als consumidors, però no per a particulars perquè aquí no seria clar quina és la part feble i quina la part forta del contracte.\nLA PANDÈMIA COM A EXCEPCIÓ\nEn l'extrem contrari, el coordinador de la Comissió de Dret Civil de Jutgesses i Jutges per a la Democràcia (JJpD), Edmundo Rodríguez, creu que seria possible ajustar la renda dels contractes conforme a la nova llei, si així ho recull, perquè seria un "imperatiu legal" i "la relació entre els contractants s'ha de sotmetre al que diu la llei".\nDe fet, Rodríguez ha dit que "això passa contínuament". Així, ha esmentat els pactes als quals arriben el propietari i l'inquilí sobre el pagament de l'IVA o de l'IBI, que després es poden modificar per via legal. "Un altre cas típic", ha apuntat, són les despeses hipotecàries, de les quals es fan càrrec els propietaris i legalment s'ha disposat que el banc els doni suport.\nEls juristes que aposten per la irretroactivitat també afirmen que hi pot haver excepcions. Així, s'han referit a l'article 1.105 del Codi Civil, sobre com "ningú no es farà responsable dels fets que no s'hagin pogut preveure o que, tot i haver-se previst, són inevitables", com els anomenats casos fortuïts o de força major. Per alguns experts, la pandèmia del coronavirus es podria emmarcar en aquest precepte i fer que s'apliqui retroactivament.\nTambé han plantejat que és possible una excepció en els habitatges que s'han construït amb ajuts públics o amb preu de compra regulat. "Seria diferent si es tracta d'habitatge social", ha coincidit Velilla.\nLa Llei 11/2020, del 18 de setembre, de Mesures Urgents en Matèria de Contenció de Rendes en els Contractes d'Arrendament d'Habitatge que funciona a Catalunya podria servir de "pista" per al model nacional.\nLa normativa catalana estableix que s'aplicarà als nous contractes de lloguer i als antics en els quals es facin modificacions, i se salvarà la qüestió de la retroactivitat. "Probablement s'utilitzarà la mateixa tècnica normativa", han estimat aquestes fonts.\nEn qualsevol cas, han augurat inestabilitat en el mercat del lloguer. Tot i que no sigui per mandat legal, els inquilins podrien forçar els propietaris a adaptar el contracte a la nova llei en el cas que es neguin a abaixar la renda i el contracte vell s'esgotés, i amb el següent arrendatari sí que haurien d'acatar la norma vigent.


17 gener 2021 23:12\nA.G. | 01 desembre 2020\nLa Direcció Insular de Política Lingüística ha iniciat una campanya a mitjans de comunicació i xarxes socials amb l’objectiu de fomentar l’ús del català, concretament a iniciar les converses en català en qualsevol context, al·ludint a què «sempre és bon moment» i insta a començar en català les interlocucions. A més, aquest dijous, la Direcció Insular ha organitzat una taula rodona que, amb el títol «No em canviïs la llengua», per conscienciar de la importància que els catalanoparlants mantinguin la seva llengua quan s’adrecen a les persones que l’estan aprenent o que no l’utilitzen habitualment.\nLa campanya publicitària a mitjans de comunicació i de difusió a través de xarxes socials s’ha ideat amb l’objectiu de fomentar l’ús del català, sobretot en les salutacions, perquè les converses que comencen en un idioma tenen més possibilitats de mantenir-s’hi.\nEn un primer nivell de comunicació, s’apel·la al positivisme amb el lema «Sempre és bon moment!», envoltat de globus que ens recorden als còmics en què es llegeixen expressions que en català comencen per «bon» i que, en general, serveixen per iniciar converses i expressar bons desitjos per a qui les escolta (Bon dia!, Bon profit!, Bon vespre!, Bon viatge!, Bon Nadal!, Bon any!). La creativitat també inclou la frase «Per començar, en català!».\nEl 96,8 % dels residents a les Illes Balears entén el català; per tant, no té sentit ni començar les converses amb por de no ser entesos ni privar els nouvinguts de la llengua de cohesió. Aquestes persones, més sovint del que pensam, se senten discriminades i excloses si no els donam l’oportunitat d’aprendre la llengua, de sentir-se plenament de la comunitat.\nEn la mateixa línia, s’ha organitzat la taula rodona «No em canviïs la llengua», que té com a objectiu donar a conèixer les dificultats dels aprenents de llengua catalana per fer-la servir i de conscienciar els catalanoparlants perquè no canviïn de llengua quan creuen, ja sigui per l’accent o els trets físics, que el seu interlocutor no sap català.\nEs tracta d’una activitat en col·laboració amb el col·lectiu No em Canviïs la Llengua, integrat per nous parlants que promouen el català com a llengua comuna i de cohesió social. Hi intervindran els membres del col·lectiu Carme Sansa, Aleix Renyé i Rosario Palomino, i també persones radicades a Mallorca, com els activistes Mahécor Mbengue i Aligi Molina, el polític Guillem Balboa i la professora Aurora Jhardi. Tendrà lloc a la sala d’actes del centre cultural de l’Obra Social de Sa Nostra, dia 3 de desembre de 2020, a les 19.00 h.\nPalomino entén que el gest de canviar l’idioma té un rerefons de respecte i de voler facilitar la vida a la persona estrangera, però insisteix que la realitat no sempre és aquesta. La campanya fa una tasca doble: no només vol incentivar que els parlants nadius no canviïn la llengua, també s’adreça a les persones d’origen estranger per transmetre’ls que si els passa, no s’ho prenguin com un acte de rebuig, perquè en el fons és un gest d’acolliment.\nPer Robert/a, fa devers d'un mes\nEntendre una llengua però no parlar-la és la mort d'una llengua. Ara es pot ser progre i modern en espanyol, sense complexos, i per això el català està reculant imparable. Començam a entrar en una altra etapa de la història de Mallorca: la de Mayorca.\nLa realitat del dia a dia al carrer és clara: la llengua catalana agonitza a Mallorca, a partir d'aquí es poden fer els números que es vulgui, però aquesta és per desgràcia la crua realitat.\nPer Feliu, fa devers d'un mes\nPropòs que tothom que vingui a viure a les Illes Balears hagi de fer un examen d'aptitud lingüística i que, si no s'aprov, se'ls prohibeixi l'entrada al nostre país.\nPer barrufet, fa devers d'un mes\nEn Sant Frances ha posat el dit a la llaga,....noltros els catalanoparlans hem de ser conscients que excepte la gent forastera molt vella o els recients arribats als països catalans tots entenen el català (encare que no el parlin), per tant noltros hem de parlar sempre en català,....(si nosaltres no parlen i defensem la nostre llengua qui ho fará ?...el Aznar potser ?....que diu que el parla en la seva intimitat?..... (Tenim suficient sentit comú que si veim que el nostre interlocutor no nos entén no tenim cap problema per pasarnos al castellà), però mentres nos entenguin noltros endevant.\nPer Mala Sort, fa devers d'un mes\nJo sempre me trob qualcú del 3,2\nPer Sant Francesc, fa devers d'un mes\n... i quants d'aquests 96,8% dels residents a les illes Balears que deis que entenen el català són d'aquells que NO VOLEN entendre el català?


Raquel Ricart Leal – Autors a les aules\nVa nàixer el 24/4/1962 a Bétera. Resideix a València\nNascuda a Bétera l’any 1962. Estudis de filologia. Amant impenitent de la lectura. Ha participat en clubs de lectura i tallers literaris. Durant el curs 2017-2018 ha impartit el taller de l’aula oberta d’escriptura creativa de narrativa en valencià a la Universitat de València, i ha col·laborat amb la Universitat amb diferents conferències.\nUn mort al sindicat (Tàndem, 1999) (vàries reedicions)\nVan ploure estrelles (Tàndem, 2001) (vàries reedicions)\nEl quadern d’Àngela (Tàndem, 2010) (vàries reedicions)\nLes ratlles de la vida (3i4, 2010) (vàries reedicions)\nEn les mars perdudes (Bromera, 2012) (reeditat)\nEl ciutadà perfecte (Andana, 2015)\nEl temps de cada cosa (RBA-La Magrana, 2015)\nEntre dones (Balandra, 2016) Reeditat. Llibre col·lectiu de relats de 10 escriptores. Participació i coordinació.\nLa improbable vida de Joan Fuster (3i4, 2017) Llibre col·lectiu de relats. Participació i coordinació.\nVan ploure estrelles (al castellà)\nEl quadern d’Àngela (al gallec)\nEl ciutadà perfecte (al gallec)\nEl quadern d’Àngela (Tàndem, 2010) Vé Premi Vila de Paterna, Premi Samaruc 2010, inclosa en The White Ravens 2012\nEn les mars perdudes (Bromera, 2012), premi Bancaixa de Narrativa Juvenil\nLes ratlles de la vida (3i4, 2010) Premi Andròmina de narrativa, Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians, Premi de creació literària de l’Institut Interuniversitari de Filologia de la Universitat de València\nEl ciutadà perfecte (Andana, 2015) Premi Modalitat de Literatura Infantil i Juvenil de l’Institut Interuniversitari de Filologia de la Universitat de València\nEl temps de cada cosa (RBA-La Magrana, 2015), Premi El lector de l’Odissea\nEn les mars perdudes al web de Gemma Lluch\nEl ciutadà perfecte al web de Gemma Lluch\nRaquel Ricart Leal2018-04-032018-04-08https://autorsalesaules.com/wp-content/uploads/2018/07/marca-redu_da-avl-2-copia.pngAutors a les auleshttps://autorsalesaules.com/wp-content/uploads/2018/04/raquel-ricart.jpg200px200px


El baríton Josep-Ramon Olivé porta a Banyoles el seu aplaudit programa de lied, cançó catalana i chanson francesa\nSegon concert com a artista resident\nEl baríton Josep-Ramon Olivé cantarà un dels cicles de lied romàntic més importants, el Dichterliebe (Amor de poeta) de Schumann, en el segon concert de la residència artística de l’Ateneu – CMEM. La cita serà el dissabte 11 de juny (21 h, 10 €) a l’Auditori de l’Ateneu de Banyoles. Cridat a ser una de les grans veus del panorama nacional i amb una projecció internacional en augment, Olivé oferirà un programa ambiciós, que combina lied alemany, chanson francesa i cançó catalana. Aquest mateix programa el va presentar a l'Auditori de Barcelona el passat mes d'abril mereixent un gran reconeixement de la crítica.\nComençarà amb una les obres cabdals del gènere liederístic, el cicle de cançons Dichterliebe (Amor de poeta) de Robert Schumann, a partir de poemes de Heinrich Heine. Es tracta d’un dels cicles més exigents del lied romàntic alemany, a l’abast sols dels intèrprets més familiaritzats en el repertori. Al costat d’aquesta obra mestra es podrà sentir un cicle molt menys habitual, les chansons de les Histoires naturelles de Maurice Ravel, així com una tria de cançons d’autors catalans: Lo blat és segat i Silenci de Pau Casals, L’Oreneta d’Enric Morera i Cançó de vela, Romanç de Santa Llúcia i Camins de fada d’Eduard Toldrà. Per a aquest concert, el baríton comptarà amb Jordi Armengol, pianista del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, i intèrpret habitual de recitals amb cantants i de diverses formacions de cambra de prestigi.\nIntèrpret versàtil, Olivé destaca com a cantant d’òpera barroca i romàntica, però també d’oratori, lied alemany, chanson francesa o cançó clàssica catalana. Olivé és el sisè artista resident en la història de l’Ateneu – CMEM, que, aquest 2016, ha apostat per la lírica per primera vegada. Aquesta residència li ha arribat en un moment dolç, just després d’un 2015 farcit de premis, ja que ha guanyat el 1r Premi i el Premi del Públic del prestigiós Händel Singing Competition de Londres i també ha estat nominat com a Young Artist 2015 per Oxford Lieder.\nL’eix de la residència artística són els tres concerts que el baríton ofereix a l’Auditori de l’Ateneu de Banyoles. L’inaugural va ser el 12 de març, quan va presentar un repertori d’àries referents de la música barroca. La segona cita és el concert de l’11 de juny mentre que, el darrer, que serà el 20 de novembre, estarà centrat en àries d’òperes romàntiques i clàssiques, de Così fan tutte a L’elisir d’amore, passant per Pagliacci o Il Barbiere di Siviglia. El recital serà a duo amb el tenor banyolí Eduard Mas, mentre que Rodrigo de Vera els secundarà al piano.


La Fira de Sarral arriba amb el vi i l’alabastre com a protagonistes – Espluga FM Ràdio\nLa Fira de Sarral arriba amb el vi i l'alabastre com a protagonistes\nSarral ja té la mirada posada al 8 de desembre, quan tindrà lloc una nova edició de la Fira. La cita, que es concentra en un matí, arriba carregada d’actes, en un any especia, ja que també es commemora el centenari de l’obertura del primer taller d’alabastre modern del municipi. Així, l’alabastre tindrà un especial pes en aquest edició de la Fira, on com cada any hi haurà parades d’artesans i també una mostra de vins del municipi.\nL’edició de l’any passat va tenir una molt bona acollida, i en un matí hi van passat prop de 4.500 persones. A banda de la mostra agrícola, la Fira segueix apostant per l’art i els oficis tradicionals, que participaran a la VII edició de la mostra d’artesania pels carrers i places de Sarral.\nEl cartell d’enguany combina, precisament, aquests dos binomis: alabastre i vi. Hi apareix una copa de vi rosat de trepat davant un arc d’alabastre de Sarral, molt característic per les betes que té la pedra. És obra de Marta Arjona i servirà per anunciar aquesta nova edició de la tradicional Fira de Sarral. També es farà una nova edició del concurs d’Instagram, que oferirà peces d’alabastre de Sarral als guanyadors.\nL’alcalde, Josep Amill, ha destacat que “fa tres anys que fem els tastos de vins, i ho repetirem perquè té una molt bona acceptació, i a la mostra d’artesania farem també una demostració de com es treballa a Sarral l’alabastre”.\nEn aquest sentit, Damià Amorós, comissari de l’any de l’alabastre, ha destacat que hi haurà una exposició al carrer Hospital sobre els 100 anys d’alabastre a Sarral, i ha destacat que durant l’any encara es faran més actes. “Tenim previstes activitats a Sarral, a Montblanc i també volem arribar a Barcelona”, ha explicat.


Els inicis del Cisma[modifica]\nEntre els anys 1305 i 1377, els papes -Climent V (1305-1314), Joan XXII (1316-1334), Benet XII (1334-1342), Climent VI (1342-1352), Innocenci VI (1352-1362), Urbà V (1362-1370) i Gregori XI (1370-1378)- residiren no pas a Roma, sinó a Avinyó. Durant el segle XIV, el Papat d'Avinyó fou vist per molts com una anomalia, ja que la seu històrica del Papa era Roma. Aquesta crisi va resoldre's quan, el 13 de setembre de 1376, Gregori XI deixà Avinyó per establir-se a Roma, on hi arribà el 14 de gener de 1377; ara bé, un any i escaig després, el 27 de març de 1378, Gregori XI va morir i es va haver de reunir el Conclave per elegir un nou papa.\nEl conclave es reuní el 7 d'abril i, l'endemà mateix, proclamà l'elecció com a nou papa de l'arquebisbe de Bari Bartolomeo Prignano -Urbà VI (1378-1389)-. Segons sembla, Prignano fou el candidat de consens elegit entre les tres faccions rivals del conclave: els cardenals italians, els cardenals francesos i els del partit de Llemotges; per altra banda, amb el fi d'assegurar-se que el nou papa no se'n tornés cap a Avinyó, els habitants de Roma pressionaren els cardenals amb manifestacions populars exigint que el nou papa fos romà o, si més no, italià.\nEls cardenals contraris a Urbà VI, que anaven difonent la idea que l'elecció de Prignano com a papa havia estat il·legítima, acabaren reunint-se a Fondi, ciutat dominada per un senyor contrari a Urbà VI i proper a Joana de Nàpols, ara enemiga del nou papa. A més, el rei Carles V de França s'adreçà per carta als cardenals de Fondi demanant-los l'elecció d'un papa legítim, i que fos proper als interessos de França. En aquestes circumstàncies, el 20 de setembre de 1378, a Fondi fou elegit papa el cardenal Robert de Ginebra -Climent VII (1378-1394)-, i així va començar el Cisma d'Occident que no es resoldria pas fins trenta-nou anys després amb el Concili de Constança de 1417. Pocs mesos després, Climent VII deixà Fondi (Regne de Nàpols) per establir-se a Avinyó.\nLa divisió de la Cristiandat[modifica]\nPer altra banda, la divisió també afectà persones de reconegut prestigi d'aleshores, moltes de les quals, posteriorment, l'Església ha reconegut com a sants o beats. Així, Santa Caterina de Siena, Santa Caterina de Suècia, el Beat Pere d'Aragó, la Beata Ursulina de Parma, Felip d'Alençon i Gerard de Groote foren partidaris del papa de Roma, mentre que Sant Vicent Ferrer, Santa Coleta i el Beat Pere de Luxemburg obeïren el papa d'Avinyó. Generalment, els teòlegs i juristes de l'època adoptaren el punt de vista seguit pels poders polítics del seu país.\nLa continuïtat del Cisma[modifica]\nLa mort del papa Urbà VI (1389) no significà pas la fi del Cisma, ja que a Roma fou elegit papa Bonifaci IX (1389-1404), succeït després per Innocenci VII (1404-1406) i per Gregori XII (1406-1417); al seu torn, quan, a Avinyó, va morir Climent VII, fou proclamat papa el cardenal aragonès Pedro de Luna -Benet XIII (1394-1423)-.\nA la mort de Climent VII d'Avinyó (1394), fou elegit papa per unanimitat dels cardenals d'Avinyó el cardenal aragonès Pedro de Luna -Benet XIII d'Avinyó-, qui, durant el conclave, havia promès posar fi al cisma encara que, per aconseguir-ho, hagués d'abdicar; ara bé, aquesta promesa, reafirmada després de l'elecció, fou ràpidament oblidada, i Benet XIII mantingué sense cap concessió la idea que ell era el legítim papa. Al seu torn, en els conclaves celebrats a Roma el 1404 i el 1406, en què foren elegits papes Innocent VII (1404-1406) i Gregori XII (1406-1417), els cardenals pretengueren que el nou papa assumís el compromís d'abdicar per resoldre el cisma; ara bé, com que l'autoritat papal és superior i independent a la dels cardenals, aquest compromís no podia tenir pas validesa, ja que, altrament, el que s'hauria elegit no hauria estat un vertader papa sinó un simple portaveu dels cardenals.\nA part de la confusió espiritual que originava la no existència d'un papa admès com a legítim per tota la Cristiandat, el Cisma plantejava problemes d'ordre polític com ara que seus episcopals o abadies fossin disputades per dos pretendents, l'un nomenat per Roma, i l'altre per Avinyó. Per altra banda, les guerres dinàstiques del regne de Nàpols es veieren atiades pel que cada un dels dos papes donava suport a cadascun dels dos pretendents al regne.\nDesprés de la mort dels protagonistes inicials del Cisma -Urbà VI i Climent VII-, es va començar a estendre la idea que la solució al problema no era pas mirar quin dels dos papes era el legítim, sinó optar per una d'aquestes solucions:\nQuan l'obstinació de Benet XIII a refusar la Via cessionis es féu evident, la Universitat de París va radicalitzar el seu posicionament contra el papa d'Avinyó. Després d'un nou concili de l'Església de França el 1398, que es manifestà contrari a Benet XIII i que posà l'Església a França sota control del poder reial, el rei de França retirà l'obediència al papa i un exèrcit francès assetjà Avinyó. Ara bé, com que el rebuig francès a Benet XIII anava acompanyat d'un fort gal·licanisme eclesiàstic, el cop militar contra Avinyó resultà contraproduent, perquè el condemnaren fins i tot alguns opositors a Benet XIII, qui, el 1403, fugí a Provença. El 28 de maig de 1403, un concili de bisbes francesos restablí l'obediència a Benet XIII; tot i així, la Universitat de París continuava sent-li hostil.\nA Roma, Bonifaci IX s'havia mostrat tan obstinat com Benet XIII a considerar-se el legítim papa i a rebutjar, doncs, l'abdicació conjunta com a solució de compromís. Per altra banda, Bonifaci IX, que havia aconseguit aprofitar-se dels problemes del seu rival, havia afirmat el seu prestigi gràcies a l'èxit de la Peregrinació a Roma, organitzada amb motiu del Jubileu de l'any 1400. A la mort de Bonifaci IX, el seu successor Innocent VII (1404-1406) que va manifestar que no hauria acceptat pas l'elecció si Benet XIII s'hagués mostrat disposat a abdicar, es mostrà del tot favorable a la via de compromís.\nEl Concili de Pisa[modifica]\nTots els gairebé cinc-cents pares conciliars, entre els quals hi havia cardenals i bisbes, però, majoritàriament, teòlegs i juristes, eren conscients que el que havien de fer era destituir els dos papes rivals i elegir-ne un de nou. El 5 de juny de 1409, el Concili excomunicà Gregori XII i Benet XIII, els quals havien rebutjat obeir l'ordre de comparèixer davant del concili, i el 26 de juny, elegiren papa Pere Philarghi, cardenal arquebisbe de Milà -Alexandre V (1409-1410)- el qual, a la seva mort, fou succeït pel governador de Bolonya, sospitós d'haver-lo enverinat, Baldassare Cossa -Joan XXIII (1410-1415)-.\nEl Concili de Constança[modifica]\nEn un principi, el Concili se celebrà sota la presidència del papa Joan XXIII, i amb l'absència dels seus dos rivals. Segimon havia afavorit Joan XXIII perquè era el papa amb una obediència més àmplia, però, a partir de l'estiu de 1413 s'havia convençut que l'única solució possible per al Cisma era l'abdicació dels tres papes rivals. Per altra banda, l'hostilitat del concili envers Joan XXIII es féu cada cop més manifesta, sobretot després que, el 20 de març de 1415, Joan XXIII fugís secretament de Constança. De fet, el 2 de març, el Concili havia obligat aquest papa a fer una promesa formal d'abdicació, reafirmada en una butlla del 8 de març. Per altra banda, a principis de gener de 1415, acudiren a Constança representants de Benet XIII per demanar una trobada del seu papa amb l'emperador; a finals d'aquell mateix mes, Gregori XII féu arribar al concili una promesa d'abdicació si els altres dos papes també abdicaven.\nDesprés de la destitució de Joan XXIII i de l'abdicació de Gregori XII, l'únic obstacle que quedava per resoldre el Cisma era l'obstinació de Benet XIII. Com que aquest papa havia insistit en la necessitat d'entrevistar-se personalment amb ell, l'emperador Segimon I i un grup de delegats de Constança van anar a Perpinyà, on es trobaren que Benet XIII no estava gens disposat a abdicar. Aviat, però, fou abandonat pels regnes que li donaven suport: la Corona d'Aragó, Castella i Navarra, els quals, pel Tractat de Narbona (13 de desembre de 1415[cal citació]) es van comprometre a col·laborar amb el Concili de Constança per aconseguir la destitució de Benet XIII i l'elecció d'un nou papa. Llavors, Sant Vicent Ferrer, fins aleshores el més ferm defensor de Benet XIII i el seu confessor personal, el va abandonar per perjur. El 4 de febrer de 1416, el Concili va confirmar el Tractat de Narbona, l'execució immediata dels quals fou ajornada arran de la fugida de Benet XIII de Perpinyà cap a Peníscola (13 de novembre de 1415), on fins a la seva mort va mantenir que el legítim papa era ell. En la trenta-setena sessió del Concili (26 de juliol de 1417), Benet XIII fou destituït per perjur, cismàtic i heretge.\nCliment VIII de Peníscola[modifica]\nLa cort papal de Climent VIII, que esperà a coronar-se papa fins al 1426, sempre fou precària, ja que estigué mancada de diners. Alfons el Magnànim amenaçà el papa Martí V amb reconèixer Climent VIII si s'oposava a la seva política italiana; per això, un cop Martí V li concedí la investidura del regne de Nàpols, Alfons el Magnànim envià Alfons de Borja a Peníscola a demanar a Climent VIII que abdiqués, cosa que féu solemnement a Peníscola el 26 de juliol de 1429; i així, posà fi al darrer episodi del Cisma d'Occident.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cisma_d%27Occident&oldid=21170545»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 maig 2019 a les 12:07.


“Sabent-me pescador d'homes... no pesco” - Opus Dei\n“Sabent-me pescador d'homes... no pesco”\nEl Senyor vol de tu un apostolat concret, com el de la pesca d'aquells cent cinquanta-tres peixos grans ―i no uns altres―, agafats a la dreta de la barca. I em preguntes: com és que, tot i saber-me pescador d'homes, vivint en contacte amb molts companys, i podent distingir les persones cap a les quals ha d'anar dirigit el meu apostolat específic, no pesco?... Es que em falta Amor? És que em falta vida interior? Escolta la resposta de llavis de Pere, en aquella altra pesca miraculosa: ―«Mestre, tota la ...\n...nit hem estar fatigant-nos, i no hem agafat res; no obstant això, segons la teva paraula, llançaré la xarxa». En nom de Jesucrist, comença de nou. ―Fortificat: fora aquesta fluixedat! (Solc, 377)\nL’apostolat, aquesta ànsia que es menja les entranyes del cristià corrent, no és una cosa diversa de la feina de cada dia: es confon amb aquesta mateixa feina, convertida en ocasió d’un encontre personal amb Crist. En aquesta tasca, en esforçar-nos frec a frec en els mateixos afanys amb els nostres companys, amb els amics, amb els parents, els podrem ajudar a arribar a Crist, que ens espera a la vora del llac. Abans d’ésser apòstol, pescador. Després d’apòstol, pescador. La mateixa professió que abans, després. (...)\nEs posa al costat dels Apòstols, vora aquestes ànimes que s’han lliurat a Ell: i ells no se n’adonen. (...)Tireu la xarxa per la banda dreta, i en trobareu. La hi van tirar, doncs, i ja no la podien treure a causa de l’abundor de peixos. Ara ho entenen.Torna al cap d’aquells deixebles allò que en tantes d’ocasions han sentit de llavis del Mestre: pescadors d’homes, apòstols. I veuen que tot és possible, perquè és Ell qui dirigeix la pesca. (...)\nEls altres deixebles arribaren amb la barca, arrossegant la xarxa plena de peixos, perquè només eren lluny de terra cosa de dues-centes colzades. De seguida posen la pesca als peus del Senyor, perquè és d'Ell. Perquè aprenguem que les animes són de Déu, que ningú d’aquesta terra no pot atribuir-se’n la propietat, que l’apostolat de l’Església -el seu anunci i la seva realitat de salvació- no es basa en el prestigi d’unes persones, sinó en la gràcia divina. (Amics de Déu, nn. 264-267)\n“Siguem sempre salvatgement sincers” (21 de març)\n"Estimem-la, la direcció espiritual!" (20 de març)\n“Tracteu a Josep i trobareu Jesús” (19 de març)\n“Déu i audàcia!” (18 de març)\n“Sabent-me pescador d'homes... no pesco” (17 de març)\n“Cal que siguis home de vida interior” (16 de març)\n“L'esperit de mortificació” (15 de març)\n“Els fruits saborosos de l'ànima mortificada” (14 de març)\n2. Qui és sant Josep?\n3. Entrevista a Mons. Fernando Ocáriz a Vida Nueva\n6. Nous mediterranis (IV): «No parleu: escolteu-lo»\n7. Horaris de Setmana Santa i Pasqua 2018


Godella llança l'oferta esportiva per a la temporada 2021/22 - El Meridiano de L'Horta\nGodella llança l’oferta esportiva per a la temporada 2021/22\nL’Ajuntament de Godella, a través de la regidoria d’Esports, ha llançat l’oferta esportiva per a la nova temporada que començarà al setembre després de les vacances estivals.\nTennis, bàsquet, futbol, pilota valenciana, gimnàstica, karate i pàdel són les modalitats esportives on les xiquetes i xiquets de Godella podran divertir-se i realitzar exercici físic baix la supervisió d’entrenadors i monitors amb experiència en les diferents modalitats i edats dels participants.\nLes persones adultes, d’altra banda, podran apuntar-se a ioga, tennis, pàdel, tai-txí/chi-kung, pilates, entrenament funcional o defensa personal. També podran inscriure’s en el gimnàs.\nLes preinscripcions en les diferents activitats esportives per a les veïnes i veïns de Godella es realitzaran a través de la pàgina web de l’Ajuntament (www.godella.es) del 30 d’agost al 2 de setembre. Les persones residents en altres localitats podran inscriure’s el 6 de setembre. Per a fer la preinscripció presencial també s’haurà de sol·licitar cita prèvia per a acudir a les oficines del poliesportiu a través de www.godella.es.\nTotes les persones que van finalitzar el curs donats d’alta en la seua activitat automàticament estan inscrits i, per tant, tornaran a les classes i entrenaments el 8 de setembre en el mateix horari i grup que el curs anterior.\nLes persones interessades poden obtindre més informació a través del telèfon 96 364 30 06 o per whatsapp en el 607 010 943.\nTags: esport Godella


Campus Germans Garcia Junyent » Ressò als mitjans de la presentació del Campus\nRessò als mitjans de la presentació del Campus\nDimarts passat va tenir lloc la presentació oficial de la 3a Edició del Campus. La presència de periodistes va ser elevada, en aquest article us fem un resum de la repercussió que ha tingut aquests dies la presentació als mitjans de comunicació.\nA nivell local, Ràdio Sabadell va ser la primera en fer-se ressò de la notícia. Al programa “Migdia Esports” amb l’Adrián Arroyo i el Sergi Garcés. Garcés va destacar que l’ocupació del CGGJ supera el 90% a tres setmanes per l’inici del Campus. Segons Arroyo, a més, el Garcia Junyent s’ha convertit en un Campus de referència a la ciutat. Al link podeu escoltar el programa sencer.\nLINK RÀDIO SABADELL\nNo marxem de Sabadell perquè també el Diari de Sabadell ha parlat aquest cap de setmana de la presentació. L’article remarca la dedicació que els tres germans tenen sobre el Campus. Segons ells, la clau del dia a dia és la presència dels tres germans en l’organització que, juntament amb Jordi Besonias i Pere Llonch, tiren endavant un projecte de gran envergadura.\nCGGJ DIARI DE SABADELL\nEn la plana nacional, L’Esportiu va publicar una entrevista al gran dels tres germans, l’Òscar. L’entrevista va enfocada al dia a dia de l’entrenador del Red Bull Salzburg per parlar del seu present i, sobretot, del seu futur més immediat.\nENTREVISTA ÒSCAR 1 E\nENTREVISTA ÒSCAR 2 E\nTambé El Periódico va publicar una entrevista a l’Òscar fent-se ressò de la gran tasca que ha dut a terme les dues darreres temporades a Àustria.\nENTREVISTA ÒSCAR 1 EP\nPatrocinadors de la 3a Edició del CGGJ


Fageca, Raúl i Héctor II tanquen el quartet de semifinalistes absoluts | PilotaValenciana.com\nInicio / Professional / Escala i corda professional / Fageca, Raúl i Héctor II tanquen el quartet de semifinalistes absoluts\nPublicado por: Frediesport Redacció 21/06/2015\ten Escala i corda professional Deja un comentario\nTot està ja clar de cara a les semifinals absolutes de la Copa Diputació. Les partides de la segona ronda que resten per disputar-se podrien canviar l’ordre en la classificació i, per tant, els encreuaments. Pero el triomf de Fageca, Raúl i Héctor II (València) contra Soro III i Héctor (Massamagrell) este diumenge a Alcàsser ha sentenciat al campió individual i, de pas, rellança la candidatura del trio per a guanyar el títol. La Copa es posa molt interessant.\nA Alcàsser, Soro III i Héctor han oferit un comiat digníssim. Enmig d’un calor sufocant, en una cita que ha començat amb mitja hora de retard per la disputa de partides prèvies de l’Autonòmic d’escala i corda i el Campionat Faller, la parella ha mantingut viva l’esperança fins els últims jocs. Dues hores després del ‘va de bo’, Soro III i Héctor encara es descarregaven i es defensaven dels atacs del trio, molt inspirat. L’equip de Massamagrell ha tingut la seua opció (40-25), però ha sigut impossible mantindre l’avantatge davant un Fageca en estat de gràcia. El trio ja va avisar divendres superant a Puchol II, i hui ha confirmat que són un equip a tindre en compte.\nA més de Fageca, disputaran les semifinals absolutes Puchol II i Nacho (Vinalesa), Miguel, Dani i Conillet (Alzira), i León, Javi i Monrabal (Genovés). Estos dos últims trios juguen este dilluns la segona semifinal de la segona ronda a Borriana. El vencedor disputarà la final parcial divendres a Sueca contra Fageca. Serà un test de primera per a tots.\nAlcàsser copa diputacio de valencia Fageca Héctor Héctor II pilota valenciana Raúl Soro III\t2015-06-21\nTemas: Alcàsser copa diputacio de valencia Fageca Héctor Héctor II pilota valenciana Raúl Soro III\nPrevio: Jornades decisives en la Copa Diputació de València\nSiguiente: Genovés i Álvaro es retrobaran en un mà a mà benèfic a Massamagrell


L'Audiència condemna a 17 anys de presó l'autor del crim de la Mariola | NacióLleida\nL'Audiència condemna a 17 anys de presó l'autor del crim de la Mariola\nÉs la pena que van acordar les parts després que el jurat popular el declarés culpable d'assassinat\nper ACN , 28 d'octubre de 2016 a les 16:18 |\nL'acusat durant la reconstrucció dels fets | ACN\nL'Audiència de Lleida ha condemnat a disset anys de presó l'acusat del crim de la Mariola, Pastor José R. R., de 32 anys, pels delictes d'assassinat (setze anys) i de tinença il·lícita d'armes (un any). És la pena que van acordar les parts després que el jurat popular el declarés per unanimitat culpable d'haver matat la seva exparella, de 24 anys, sense que aquesta es pogués defensar i culpable de posseir una arma de foc sense permís. La sala ha acceptat per tant, tal com es demanava, l'atenuant de drogoaddicció.\nL'Audiència de Lleida també el condemna a pagar una indemnització de 220.000 euros a la família de la víctima (90.000 euros a cada fill que en el moment dels fets tenien 1 i 2 anys i 20.000 pel pare de la noia i 20.000 més per la mare), el mateix import acordat també per les parts. També li retira la pàtria potestat dels fills. L'Audiència de Lleida, tal com va aprovar el jurat per unanimitat, considera provat que l'acusat va disparar a curta distància i per l'esquena la seva exparella amb la intenció de matar-la.\nEn la seva declaració l'acusat no només va reconèixer haver matat la seva exparella sinó que també va dir que la seva intenció era matar-la a ella i també a ell mateix per "acabar amb tot". Pastor J. R., de 32 anys, va dir que va ser un impuls i que havien discutit perquè ell havia tornat a drogar-se. Amb la declaració de l'acusat va començar el judici dilluns 17 d'octubre i, després de diversos testimonis, va acabar dimarts amb la intervenció també de l'acusat, que va demanar perdó de genolls als pares de la víctima, als seus fills i a "tothom a qui hagi fet mal", va dir.\nEls fets van tenir lloc el 30 de març de 2015. El jurat popular va considerar demostrat que aquell dia, entre les tres i dos quarts de quatre de la tarda, va començar la discussió a la porta del domicili familiar de l'acusat; una discussió que es va acabar quan l'home va entrar a la casa, va agafar un revòlver que guardava a l'habitació, va sortir al carrer i per sorpresa va disparar a la noia dues vegades per l'esquena deixant-la greument ferida.\nUna de les bales va entrar per la part superior dreta de l'esquena i va sortir pel coll i l'altra va entrar per la part esquerra de l'esquena i li va causar danys als pulmons i al cor. La causa de la mort de la jove va ser un xoc hemorràgic causat per les ferides d'una arma de foc. La jove, que aleshores tenia 24 anys, va morir quan passaven cinc minuts de dos quarts de cinc de la tarda a l'hospital Arnau de Vilanova de Lleida.\nDurant els tres dies de judici, els Mossos d'Esquadra es van desplegar per precaució davant els jutjats. Només dilluns, però, van haver d'intervenir quan els amics i familiars de la víctima van perseguir el vehicle policial on presumptament viatjava l'acusat per increpar-lo i colpejar-lo. A banda d'aquest incident, les jornades es van desenvolupar amb normalitat. La família de l'acusat no es va acostar als jutjats per evitar enfrontaments amb l'altra part.\nEl jurat popular declara culpable l'acusat del crim de la Mariola\nPacten 17 anys de presó per a l'acusat del crim de la Mariola\nTensió a Lleida en el primer dia de judici pel crim de la Mariola\nJutjats, Mariola, Audiència de Lleida, autor, crim, Mónica Pérez, condemnat


Obren la convocatòria dels XXIV Premis Cultura Vila de Torredembarra\nS’obre la convocatòria dels XXIV Premis Cultura Vila de Torredembarra | Aj. Torredembarra\nEnguany els premis corresponen a les arts plàstiques\nper Albert Fuertes 21/04/2022 18:05h\nL'Ajuntament de Torredembarra, a través de la Regidoria de Cultura, ha obert la convocatòria per a participar a la XXIV edició dels Premis Cultura Vila de Torredembarra. Aquesta edició correspon a les arts plàstiques.\nLa regidora de Cultura, Núria Batet, ha explicat que l’Ajuntament de Torredembarra aposta per l’art amb diferents iniciatives. En aquest sentit s'han fet nombroses exposicions a la Sala Lluís d'Icart o la col·laboració iniciada amb la Diputació de Tarragona per acollir cursos de l'Escola per l'Art i la Cultura, entre altres iniciatives.\nEn aquesta línia, la regidora ha ressaltat que els Premis Cultura Vila de Torredembarra en el seu vessant d’arts plàstiques és la iniciativa més consolidada per fomentar la creació artística i donar renom a la nostra vila.\nEn aquest sentit, els XXIV Premis Cultura Vila de Torredembarra acollirà els premis d'Arts Plàstiques Pere Romeu de Fotografia i Pintura; el Josep Pujol i Montané d'Escultura; i el Premi Internacional de Gravat Xilogràfic 'La Torre de l'Encenall'.\nLes modalitats del XXIV Premis Cultura Vila de Torredembarra\nEl XX Premi d’Arts Plàstiques Pere Romeu de Pintura és de temàtica lliure i té una dotació econòmica de 2.500 euros. S'han de presentar, com a màxim, dues obres per participant o una sèrie formada per un màxim de tres imatges, de tècnica lliure i la mida no excedirá de 150x150 cm. ni serà inferior a 50x50 cm.\nL’obra aspirant a aquest premi han de ser original i no premiada en altres concursos, mostres, exposicions o exhibició pública de cap tipus. Es poden presentar fins al 2 de novembre. El jurat està format per Marta Ivern, Joan Ciuró, Aurora Roig, el Francesco Volsi i Jordi Roig.\nEl XX Premi d’Arts Plàstiques Pere Romeu de Fotografia tindrà una dotació econòmica de 800 euros i la modalitat serà la d'arxius digitals. Cada participant podrà presentar un màxim de tres imatges, en format jpg amb una resolució òptima i poden ocupar un màxim de 3 Megabytes.\nLes fotografies hauran de reflectir actuacions en l'àmbit social, ja sigui per mitigar situacions com l'exclusió social, la vulneració de drets humans o les dificultats migratòries, com per potenciar l'acollida, la integració social, la cooperació internacional, la dinamització comunitària o el treball d'inclusió. Es valoraran fotografies que reflecteixin valors com el voluntariat, l’empatia i la resiliència.\nEs podran presentar fins al 28 d’octubre de 2022 a les 23.59 hores, al correu electrònic premifoto@torredembarra.cat.\nLa desena edició del Premi d’Arts Plàstiques Josep Pujol i Montané d’Escultura tindrà una dotació de 2.000 euros i la temàtica és lliure. L'obra aspirant ha de ser original i no premiada en altres concursos, mostres, exposicions o exhibició pública de cap tipus. Es poden presentar fins al 2 de novembre de 2022.\nCom a màxim dues obres per participant, la tècnica serà lliure, la mida no excedirà de 80x40x40 cm ni serà inferior de 20x8x8cm. El jurat està format per Mercè Bessó, Fèlix Lozano, Ismael Lozano, Sibil·la Strodthoff i Pere Bruix.\nEn el VII Premi Internacional de Gravat Xilogràfic “La Torre de l’Encenall” poden participar artistes de qualsevol nacionalitat amb treballs inèdits, temàtica lliure i seguint la tècnica de la xilografia. S’admeten totes les tècniques que estableix la normativa de la Federació Internacional de Societats d’Amics dels Ex-libris referents a la xilografia.\nLes mesures mínimes de la matriu xilogràfica seran de 7 x 8 cm. i les màximes de 18 x 13 cm; les mesures màximes del paper de l’estampació 38 x 28 cm. 6.\nCada participant presentarà una estampació, sense emmarcar, d’un màxim de cinc obres originals diferents que no es tornaran i passaran a ampliar la col·lecció de gravats de l’Arxiu Municipal de Torredembarra, iniciat amb la Torre de l’Encenall, i quedaran a consulta dels estudiosos i interessats en la xilografia.\nEn aquest premi hi ha tres modalitats: gravat infantil (fins a 12 anys); gravat juvenil (de 13 a 17 anys); i el gravat per adults. En els dos primers, el premi és material per gravar i un diploma; i en el d'adults està dotat econòmicament de 1.500 euros.\nEl jurat està format per Mercè Alonso, Marià Casas, Francesc Fontbona i Antoni Gelonch.\nTorredembarra celebrarà la diada de Sant Jordi a la plaça Mn. Joaquim Boronat\nTorredembarra celebrarà un Festival de Magia que ha fet un «important salt qualitatiu»


La Fundació PIMEC i “la Caixa” presenten el programa “emppersona-incorpora” - Sant Cugat Informa!\nInici » Notícies » Política i Economia » Economia » La Fundació PIMEC i “la Caixa” presenten el programa “emppersona-incorpora”\n24 Octubre 2014 a 14:30\nLa Fundació PIMEC i “la Caixa” presenten el programa “emppersona-incorpora”\nEs tracta d’una eina RSC per a les empreses\nMoment de la Jornada organitzada per la Fundació PIMEC i la Caixa // Imatge cedida per PIMEC\nLa Fundació PIMEC i Incorpora de l’Obra Social “la Caixa” van presentar aquesta setmana el programa emppersona-incorpora al col·loqui celebrat al Palau Macaya de Barcelona. El col·loqui, al qual van assistir més de 130 representants de pimes i entitats barcelonines, va girar entorn de la Responsabilitat Social Corporativa i els programes Incorpora i emppersona-incorpora.\nEl programa emppersona ha acompanyat de forma personalitzada 528 autònoms i empresaris en els darrers 4 anys. Es tracta d’un servei per a empresaris i autònoms que han patit experiències empresarials fallides. Durant l’acte, les entitats van presentar casos sobre els beneficis de la inserció laboral de persones amb perfil de vulnerabilitat laboral, posant èmfasi en els beneficis econòmics i socials que aporta ser una empresa socialment responsable.\nL’acte va ser inaugurat per Joaquim Llimona, president de Fundació PIMEC, i va comptar amb la participació de Ramon Vila, secretari de la Fundació PIMEC, Jaume Farré, sotsdirector de l’Àrea Social de Fundació Bancària ”la Caixa”, Victor Santa-Bárbara, director provincial del Ministeri d’Ocupació i Seguretat Social, Josep Maria Caire, director de l’Àrea de Negoci de CaixaBank a la Sagrada Família de Barcelona i José María Torres, director general de Numintec.\nLa jornada va ser organitzada per la Fundació PIMEC i el programa Incorpora de l’Obra Social “la Caixa” i ha rebut el suport del món del cinema per mitjà d’El corredor, un curtmetratge ideat i coproduït per José María Torres, director general de Numitec, empresa de telecomunicacions especialitzada en telefonia en el núvol. L’objectiu del curtmetratge, que es va presentar a la secció oficial de la 59a Setmana Internacional de Cinema de Valladolid (Seminci), és sensibilitzar les pimes i la societat per tal que col·laborin en els projectes socials que impulsa la Fundació PIMEC.\n#emppersona #emppersona-incorpora #empreses #Fundació PIMEC #Incorpora #Obra Social La Caixa #PIMEC #Responsabilitat Social Corporativa #RSC


El Parc Samà és candidat als Premis TravelGuau Vota'ns com a millor activitat d'oci amb gossos! - Parc Samà\nParc Samà és candidat a millor activitat d’oci amb gossos en els Premis TravelGuau!\nAl Parc Samà són benvingudes les mascotes, per això formem part de Xarxa de Confiança Dog-Friendly TravelGuau. Admetem gossos de totes les grandàries, hi ha disposats abeuradors per a ells, amplis espais a l’aire lliure per a gaudir i poden acompanyar als seus amos mentre es prenen alguna cosa a la terrassa del Bar Samà.\nEls Premis TravelGuau reconeixen des de 2017 a les entitats que ajuden a incentivar la relació amb les nostres mascotes des del respecte i la convivència amb elles, amb una atenció especial cap al turisme amb mascotes. Existeixen 8 categories i el Parc Samà és candidat a la d’ “Activitat d’Oci”. Entre els cinc candidats més votats, un jurat d’especialistes triarà al guanyador. Ja es pot votar, ajuda’ns a quedar entre els cinc primers!\nVOTA A PARC SAMÀ!\nPer a votar, sol·licita nom i una adreça de correu electrònic que és necessari validar perquè el teu vot compti Moltes gràcies per la teva ajuda!\nUna publicación compartida por ᗩᑎᗞᎩ & ᗴしᐯᏆᔑ ✨ (@andy_and_elvis)\nUna publicación compartida por I am Kuma 🐶 (@shibainu_kuma_)\nCategories Certificacions i avals\n27 octubre 2021 13 novembre 2021\nSopar benèfic a favor de la Salut Mental Divendres 12…


La plaça major de Forcall es converteix aquest cap de setmana en un gran fòrum romà | DiaDia\nInici Turisme, cultura i festes Coses que fer La plaça major de Forcall es converteix aquest cap de setmana en...\nLa plaça major de Forcall es converteix aquest cap de setmana en un gran fòrum romà\n– La fira Iberoromana arriba un any més a la localitat de Els Ports amb activitats per a totes les edats\n– Acollirà la segona trobada de recreadors del món antic\nForcall reviu avui l’època Iberoromana amb la seva plaça major convertida en un gran fòrum romà que acull la novena edició d’una fira que compta enguany amb recreacions històriques, un mercat iberoromà, visites guiades o activitats per a xiquets, entre moltes altres propostes. Al voltant de 300 persones, entre veïns i actors, s’han vestit d’època per participar en les recreacions històriques que tindran lloc durant tot el cap de setmana tant a la plaça Major de Forcall com a la mateixa ciutat romana de Lesera, situada a escassos quilòmetres de la localitat.\nLa Fira Iberoromana ha arrencat aquest mateix matí amb la inauguració de la IX Ludil Leserensis on els visitants poden encontrar estàtues de marbre, Déus, la història de Lesera, el ball de la Medusa i la participació del grup de bombos de la localitat. Tampoc falten Sèneca i Lucreci. Campament militar, tallers familiars de construcció de blocs de fang, tir i construcció de fones, i elaboració tèxtil, recreació d’una batalla, reproducció d’un documental o un sopar de ciutadans en el fòrum són algunes de les opcions per a la primera jornada.\nCom ja va passar l’any passat un dels principals atractius torna a ser la segona trobada de recreadors del món antic, que compta amb la presència de Els Ganxos, actors ja habituals a la Fira Iberoromana, a més de Athenea Promakhos, Bellum Annibalicum, Evocati , Iboshim, Ibercalafell i Iberhonderos. Es tracta de grups especialitzats en la recreació històrica. Cal destacar la representació d’un ritu funerari iber a càrrec de IberCalafaell, entre d’altres representacions. A més s’ha establert un campament a l’ermita de Sant Josep i es representaran escenes de la vida diària de l’època en la mateixa ciutat romana de Lesera.\nLa jornada de demà comença amb la visita guiada i recreada a la ciutat de Lesera, a càrrec de Mònica Segura i els grups recreacionistas. Tallers de fer pa i de ‘soft combat’ per a xiquets, la sensualitat de les muses, la presentació del llibre “Archienemigos de Roma” de Gabriel Castelló, recreació de la cuina de l’època, la Nimfa de les flors i de l’aigua, contes romans, gladiadors i batalles, seran alguns dels actes del diumenge.\nPer fomentar la participació dels veïns l’Ajuntament de Forcall ha proposat sortejos i promocions entre tots ells, perquè menuts i grans es vestisquen d’època i prenguen part en la representació del passat Iberoromà del municipi.\n– La Ciutat romana més important de Castelló\nEn el terme municipal de Forcall es conserva la ciutat romana més important de les comarques de Castelló i la més rellevant entre Tortosa i Sagunt. Es tracta de Lesera. En l’enclavament s’han dut a terme nombroses campanyes d’excavació i estudis. Algunes de les restes es poden visitar en la col·lecció museogràfica de Forcall. El jaciment està situat a les proximitats del municipi.\n– Menús especials\nEls restaurants i bars de Forcall es sumen a la fira amb menús especials per a l’ocasió. Els menús i tota la informació es pot consultar al Facebook de la fira.


MISIÓN IMPOSIBLE: NACIÓN SECRETA – Tràiler | M.A.Confidential\nCom no podia ser d’altra forma, la pel·lícula està protagonitzada per Tom Cruise, que estarà a les ordres del director Christopher McQuarrie (guionista de Valkiria, Jack Reacher i Al Filo del Mañana, totes elles protagonitzades també per Cruise). Misión Imposible: Nación Secreta comptarà també amb Jeremy Renner, Simon Pegg y Ving Rhames, que repeteixen a la franquícia, i hi afegeix Alec Baldwin y Rebecca Ferguson. No se sap si han inclòs el més espectacular de la pel·lícula al tràiler, però la veritat és que aquest ja conté algunes escenes que deixen amb la boca oberta. Només cal veure la ‘regalada’ que es treuen de la màniga a partir del minut 2. Viure-ho en una bona pantalla gran promet ser una passada.\nL’estrena de Misión Imposible: Nación Secreta està programada per al 7 d’agost.


Ponce: “L’autorització de Castor i ara del fracking posa de manifest que estem en mans de governs venuts a les companyies energètiques” – Compromís\nPublicat el 11 d'Octubre de 2013 en Medi Ambient\nCompromís demana una comissió a Les Corts sobre la fractura hidràulica.\nLa coalició Compromís ha mostrat el seu absolut rebuig a l’aprovació del govern central, per la porta de darrere del Senat, d’una autorització genèrica de la fractura hidràulica a l’estat espanyol.\nSegons ha assenyalat el portaveu adjunt de Compromís, Juan Ponce, ” està més que comprovat que el fracking és una tècnica molt perillosa i a més considerem que aprofundeix en un model energètic desfasat que només té beneficis per a uns pocs”.\n“Així mateix -ha afegit Ponce- anem a demanar la creació d’una comissió especial d’estudi a Les Corts perquè els valencians i valencianes tinguen coneixement directe a través d’experts de les repercussions presents i futures que sobre el territori pot tindre el fracking”.\nPer al portaveu adjunt de Compromís “tota la problemàtica relacionada amb aquest model energètic caduc, basat en l’extracció i el consum de combustibles fòssils, posa de manifest que tant l’anterior govern socialista, que va autoritzar el Castor, com l’actual popular, que ha autoritzat la tècnica de la fractura hidràulica, estan venuts a les grans companyies energètiques”.\nPonce - Com Estudi Fracking\ncastor fracking model energètic ponce


Cafès en gra - Cafès Novell\nInici / Empreses / Cafès / Cafès en gra\nCafès en gra\nCàpsules Novell Professional Biodegradables\nBlend de cafès aràbics, naturals i rentats, i robustes rentats, procedents de finques acreditades per UTZ Certified. Presenta una tassa de cos considerable, però sense ser astringent, amb gust intens i acidesa moderada. Aquest blend destaca sobretot pel seu equilibri i presència en tassa.\nEn aroma trobem notes dolces i suaus, amb mantega fresca, cereals, xocolata i vainilla, així com punts florals i acaramel·lats que romanen en el paladar.\nBlend 100% aràbic i 100% orgànic, procedent de cafès aràbics rentats molt suaus i aràbics naturals. Tassa fina i equilibrada, amb un equilibri lleugerament dirigit cap a l’acidesa.\nEn boca, presenta una entrada de caramel i fruits secs, cacau amarg amb fons cítric, junt amb un aroma fresc i floral amb tocs dolços de vainilla.\nCafè perfecte per una pausa laboral o després d’un àpat.\nBlend 100% aràbic, resultant en una tassa de màxim equilibri. El seu procés de descafeïnat és totalment natural, obtenint un espresso sense fissures i sense retrogustos químics com per exemple el clorur de metilè.\nFresques notes cítriques combinen amb altres més càlides de cereals i fruits secs. El seu pas en boca és lleugerament àcid i d’estructura dolça.\nNotes de pa torrat, cereals, vainilla i cítrics estructuren i equilibren la tassa. Un espresso sense cafeïna per a gaudir-lo a qualsevol hora.