August Monzon: “El cristià pot viure en este món, sense necessitat de negar-lo” | Col·lecció RENT\nENTREVISTA PUBLICADA A LA REVISTA “FCAPA INFORMA” (OCTUBRE) DE LA FEDERACIÓ CATÒLICA DE PARES D’ALUMNES DE VALÈNCIA\nEntrevista publicada a la revista "FCAPA informa" d'octubre de 2009.\nAugust Monzon i Arazo (València, 1959) és sacerdot i professor de la Universitat de València, i també és el responsable de l’Oratori de Sant Felip Neri a València. Va estudiar als Maristes i als Escolapis i, després, va cursar Dret. En acabar la carrera s’ordenà de prevere i compatibilitza la seua labor pastoral amb la docència universitària. Sempre s’ha interessat per l’humanisme cristià. La seua tesi doctoral va versar sobre Joan Lluís Vives i el Dret, i ben prompte va descobrir la “figura impressionant” del cardenal John Henry Newman (1801-1890), que el va conduir a l’estudi dels Sants Pares i l’Orient cristià, així com a autors contemporanis com el teòleg ortodox francés Olivier Clément. També ha treballat “altres pensadors arrelats en la problemàtica cultural, social i política, com ho són els personalistes”, sobretot, J. Maritain i E. Mounier. Entre les seues inquietuds, per tant, trobem la tradició cristiana en contacte amb la modernitat i els seus grans interrogants, com també la crisi de la postmodernitat o el diàleg interreligiós.\nRecentment, ha treballat en la introducció i notes d’un llibre que recull els millors sermons del cardenal Newman, el primer volumen de la Col·lecció Rent (Editorial Denes), que trau a la llum en valencià les millors obres de la literatura religiosa contemporània. A la web http://www.rentllibres.wordpress.com es pot seguir el dia a dia d’esta interessant iniciativa.\nVosté és un estudiós de la vida i obra del cardenal Newman. Abans de l’estiu el Vaticà va aprovar el reconeixement del miracle que, segurament, permetrà beatificar-lo.\nPau VI va assenyalar Newman com la recepció (conversió) més important en l’Església Catòlica de l’Edat Moderna, en este cas provinent de l’Església Anglicana. És important per la qualitat de les sues obres, fins i tot des de la perspectiva literària, on és reconegut com una figura eminent de les lletres angleses. Com a exemple de la seua importància, el Catecisme de l’Església Catòlica el cita en quatre ocasions. Newman representa la continuïtat de la tradició cristiana a través dels segles incardinada en l’Edat Contemporània. Es mostrava en contra del “liberalisme teològic”, una espècie de “relativisme” del seu temps. Ell afirmava que la fe es una revelació que ve de Déu i que es concreta en els dogmes. Però, al mateix temps, parlava del desenvolupament del dogma de la doctrina cristiana. Volia dir que la fe ha de ser reviscuda a cada generació i que cada generació aporta elements valuosos. El que el Concili Vaticà II va declarar de manera solemne, Newman ho va dir d’una manera més arriscada, un segle abans.\nAugust Monzon, autor de la introducció i notes del primer volum de Rent, 'En el món, però no del món. Selecció de sermons', de John Henry Newman.\nI sobre la vida de Newman, ¿Qué ens podria dir?\nMolts dels seus contemporanis afirmaven que semblava que provenia del “món invisible”, en expressió d’un dels títols dels seus sermons. El món invisible, per a Newman, està imbricat en el món present, vol dir que el cristià està en Deu i està rodejat del món de Déu. Pot viure en este món sense ser d’eixe món, sense estar reduït als defectes de cada època. Així, sempre hi ha una perspectiva, una instància superior, que ens permet viure en este món com a cristians, però sense negar-lo, sense negar la modernitat.\nEn el món, però no del món és, precisament, el títol d’un dels últims treballs del professor Monzon, autor de la introducció i notes d’esta antologia de sermons del cardenal Newman.\nEn este llibre hem recollit cinc dels millors sermons de Newman. Apareix el primer dels sermons parroquials que feu en Oxford dirigits a una assemblea mixta, formada tant del poble com per universitaris titular, “Santedat i benaurança”. Dels sermons universitaris també hem seleccionat un dirigit a un públic selecte sobre la fe i la raó com és “La transmissió personal de la veritat”. Molt interessant perquè en els sermons parroquials Newman reivindicava l’ús de la raó front al sentimentalisme i en els universitaris deia que la raó no ho és tot. Altre dels sermons escollits és un de transició, molt bell, titulat “El comiat dels amics”, que causà commoció en l’auditori perquè és quan deixà l’Església Anglicana per retirar-se a Littlemore amb altres companys. És un sermó molt bíblic, com tots els seus, d’inspiració patrística. Finalment, els dos últims, són ja de l’època catòlica, que formen un conjunt (“La missió de Sant Felip Neri”), on es veu l’amor per sant Felip. Per encàrrec del Papa Pius X, Newman va fundar l’Oratori d’Anglaterra, que fou molt important perquè va influir en escriptors tan coneguts com Tolkien o Chesterton, per exemple. Alguns dels sermons recopilats en esta edició no s’havien publicat mai de forma completa a cap llengua hispànica.\nAugust Monzon junt a Agustí Colomer, director de RENT.\n¿Qué li sembla una iniciativa com la de la Col·lecció Rent de donar a conèixer en llengua valenciana grans figures del cristianisme com són el propi Newman, Simone Weil, Martí Domínguez o el beat i màrtir Gonçal Vinyes, per exemple?\nPer a mi ha estat molt bonic que el director de la col·lecció, Agustí Colomer, haja volgut que Newman fóra el primer autor escollit. Perquè Newman ens ha unit de fa molt de temps tant a ell com a Salvador Albert –traductor dels sermons-, així com altres col·laboradors d’esta iniciativa. A banda, perquè el títol (En el món, però no del món) es podria considerar programàtic de la col·lecció. En el món, en el món valencià, que és el nostre, en l’edat contemporània i en un món molt acostat a nosaltres. Es tracta d’una col·lecció de llibres espirituals que ens ajuden a estar en el món sense arribar a ser “mundans”; que ens ajuden a valorar i estimar apassionadament el món. De fet, la idea axial de tota la col·lecció és afirmar el món i afirmar Déu. El drama de la modernitat és això que diu el teòleg Olivier Clément: que s’ha afirmat al món contra Déu, i els cristians, fent front a eixa actitud atea, tendim a negar l’home per a afirmar a Déu.\n¿Qué opina sobre la presència de literatura cristiana a l’escola?\nFan falta llibres essencials en tots els àmbits. Però, especialment, en l’àmbit cristià i valencià. Sembla que la literatura religiosa en valencià s’acaba en el Segle XV i no és així. Hi ha autors valencians contemporanis que fan bona literatura religiosa, com és el cas, per exemple, de Martí Domínguez Barberà o el mateix Vicent Andrés Estellés. Sí, Estellés. Encara que siga sorprenent, el pare escolapi Enric Ferrer està preparant una antologia de poesia religiosa d’este excel·lent escriptor valencià. Cal tindre en compte l’existència d’un cristianisme que establix un diàleg amb la modernitat, com Newman i altres. Igualment, cal “rescatar” també autors menys coneguts, com és el cas del beat i màrtir de la Guerra Civil Gonçal Vinyes. Els cristians no deuríem deixar-nos portar tant per les modes; en este cas, l’Editorial Denes ha volgut fer que la Col·lecció Rent no responga tant a una moda, com a la voluntat de tindre obres claus de la religiositat contemporània. Obres que unixen goig estètic i profunditat espiritual.\nVosté, que és sacerdot, també treballa a la Universitat com a professor. ¿Com viu l’experiència de la fe a la Universitat?\nEn una Universitat pública et trobes en perspectives no cristianes o que han perdut la referència espiritual i hi ha molts equívocs, precisament per esta oposició entre Déu i el món, que no sabem abordar ni uns ni altres. És un repte diari el que ens trobem els professors cristians. Ara bé, no és un lloc de perdició, sinó que és un lloc d’evangelització i hem de ser testimonis. Un testimoni que no és solament moral, hem de fer també un testimoni intel·lectual en la Universitat, hem de presentar Déu d’una forma creïble. Per exemple, abordar la preocupació ètica i estètica, el coneixement de la cultura, els grans autors, és una labor que s’ha de realitzar amb prolegòmens, que han de ser la introducció per poder anunciar el Déu de Jesús.\nFinalment, ens agradaria saber un poc més sobre els Oratoris de Sant Felip Neri.\nL’Oratori és una institució religiosa fundada per Sant Felip Neri en el segle XVI. Es caracteritza perquè viuen en comunitats pares i germans i cada casa és autònoma (no existix un superior general o provincial). A mitjan segle XX totes les cases de l’Oratori es van confederar, mantenint, però, la seua autonomia. L’espiritualitat de l’Oratori es basa en la lectura en comú de la Bíblia i de les vides dels sants, a partir de la qual s’exercix l’apostolat, especialment cap als més desfavorits i cap als jóvens. També té una sensibilitat especial per les manifestacions culturals i artístiques, sobretot en la música. De fet, el terme “oratori” com a peça musical es deriva de les obres musicals que composava Palestrina en les reunions de l’Oratori de Roma.\nL’Oratori de València va ser una gran institució, ¿és cert?\nA València es fundà en 1645 el primer Oratori de la península ibèrica. Els pares de l’Oratori estaven molt vinculats a la Universitat de València. Entre els més famosos dels seus membres figuren Gaspar Blai Arbuixec, autor d’un del cèlebre “Sermó de la Conquesta”, i el matemàtic i cartògraf Tomàs Vicent Tosca, autor del conegut plànol de la ciutat de València. Al voltant de la Congregació de l’Oratori -la casa on conviuen en comunitat els pares i els germans existix l’Oratori secular: seglars lligats a la Congregació. A València, per exemple, amb la desamortització desparegué la Congregació, tanmateix l’oratori secular continuà fins els nostres dies: es tracta de l’Oratori Parvo, que fa el seu apostolat entre els ancians. També forma part d’eixe Oratori secular l’associació canònica i cultural Centre Pare Tosca-Amics de l’Oratori, fundada en l’any 2001, que centra la seua tasca en la difusió de la tradición humanista cristiana (Vives, Newman, Mounier…) i en el diàleg entre fe i cultura valenciana.\n« ‘Pensaments per a Giulia’ a la revista Cresol “Els hòmens, Giulia, alcen mai els ulls al cel?” »\nData : Octubre 7, 2009\nEtiquetes: Agustí Colomer, August Monzon, FCAPA, John Henry Newman\nLa influència espiritual de Newman a València « Col·lecció RENT (00:38:01) :\n[…] l’any 1985, de la mà del prepòsit de l’Oratori d’Albacete, el P. Ramon Mas, i del P. August Monzon, contribuí a difondre el seu coneixement entre els universitaris valencians. Al llarg de quinze […]


S'aprova la Carta de paisatge del Garraf. - Rubert 2019e - RDITES - Mediawiki\nS'aprova la Carta de paisatge del Garraf.\nEl 3 de maig de 2019 es va signar la Carta de paisatge del Garraf, instrument de concertació en paisatge que abasta els municipis de Canyelles, Sant Pere de Ribes, Cubelles, Olivella, Sitges i Vilanova i la Geltrú\nJ. Rubert Tayà, S'aprova la Carta de paisatge del Garraf., Butlletí d'innovació i recerca (#31) (2019). Vol. Notícies, 21 URL https://rdi.dtes.scipedia.com/s/Rubert_2019e\nEl 3 de maig de 2019 es va signar la Carta de paisatge del Garraf, que abasta els municipis de Canyelles, Sant Pere de Ribes, Cubelles, Olivella, Sitges i Vilanova i la Geltrú, on viuen gairebé 147.000 habitants.\nLes cartes del paisatge són instruments de concertació d'estratègies entre els agents públics i els privats per acomplir actuacions de protecció, gestió i ordenació del paisatge que tinguin per objectiu mantenir-ne els valors. Van ser definides per la Llei 8/2005 de protecció, gestió i ordenació del paisatge inspirades en un instrument similar habitual a França. A Catalunya solen incloure un diagnòstic de l’estat de conservació d’un paisatge (que parteix, afina i complementa la informació que aporta el catàleg de paisatge de l’àmbit), uns objectius de qualitat i unes accions de millora amb l’especificació dels agents responsables de la seva execució.\nUn procés de pacte al territori\nL'acte: punt i final, punt i seguit\nEl procés de concertació a Garraf es va iniciar el 2017. En primer lloc, va permetre validar la diagnosi de partida –basada en l’anàlisi de la fisiografia, la presència de vegetació, l’activitat humana o els espais protegits per normativa- i afinar els àmbits de paisatge proposats a escala comarcal (que van passar dels 8 inicialment proposats a 9, amb la incorporació del “litoral i mar del Garraf”), tots ells coherents amb les unitats de paisatge definides en el Catàleg de paisatge de la regió Metropolitana de Barcelona.\nA continuació es van definir 36 grans objectius de qualitat paisatgística, assignats a cadascun dels àmbits, i es van concretar 42 actuacions que els signants de la Carta es comprometen a dur a terme per assolir-los.\nL’acte de signatura de la carta es va realitzar a la masia d’en Cabanyes, la seu del Consell Comarcal del Garraf. El conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, i la presidenta del Consell Comarcal del Garraf, Glòria Garcia, van signar la Carta i a continuació s’hi van adherir ajuntaments i entitats de la comarca. També hi van assistir secretari d’Hàbitat Urbà i Territori, Agustí Serra, i el director de l’Observatori del Paisatge de Catalunya, Pere Sala.\nLa Carta de paisatge del Garraf se suma a la bateria de cartes que diferents territoris han tirat endavant per promoure actuacions de millora del paisatge que impliquin tant el sector públic com el privat i que estiguin basades, no en la imposició ni la legislació, sinó en el compromís, la corresponsabilitat i la governança. A hores d’ara, s’han signat les cartes del paisatge de l’Alt Penedès, Priorat, Berguedà, Vall de Camprodon (Ripollès), Alt Empordà i Lluçanès, i es troba en redacció la de la Conca de Barberà.\nLa signatura de la Carta clou el procés de participació i concertació però marca l’inici del procés d’executar les accions a les quals s’han compromès els diferents actors.\nAixí mateix, se suma a la progressiva translació del paisatge en diferents instruments del planejament urbanístic que s’impulsa des del DTES, com per exemple la proposta d’integrar la regulació del paisatge en el cos de les normes d’ordenació territorial del Pla territorial parcial o l’elaboració d’un mapa de proposta d’ordenació del paisatge per a tot l’àmbit territorial.\nPer saber-ne més: Josep Armengol


7 receptes de croquetes sorprenents\nINICI > RECEPTARIS > 10 receptes de croquetes sorprenents\n10 receptes de croquetes sorprenents\nÉs un dels plats preferits de petits i grans, unes delícies que us animem a fer a casa, ja siguin en forma d'entrant, de postres o, fins i tot, líquides\nCilindriques, esfèriques o quadrades... Tant és! L'important és que siguin ben cruixents per fora i amb un punt fondant a l'interior. Us en presentem deu varietats per a tots els gustos.\nLa gamba vermella és un dels mariscs més apreciats i donen a aquest plat un gran valor gastronòmic. Si les serviu amb un punt de salsa rosa triomfareu.\nAquestes croquetes són doblament gustoses primer perquè són de potes de pop i segon perquè utilitzen el mateix caldo que ha deixat el pop per fer la veluté del farciment.\nAquestes croquetes es rebossen a l'estil japonès, s'utilitza 'panko', en comptes del pa ratllat tradicional. Aquesta tècnica farà que us surtin ben cruixents!\nLa beixamel és l’element que converteix un roux (mantega i farina) en una amalgama de sabors, gràcies a la incorporació d’un líquid i amb l’ingredient principal. Heu d'aconseguir una massa homogènia que ja està llesta quan la pasta no s’enganxa a la cassola ni a la cullera de fusta o l’espàtula amb què es remena. S’hi ha d’estar a sobre, remenar-la constantment amb cura fins a trobar l’equilibri.\nCroquetes de bacallà AJJ Estudi\nPer fer croquetes, qualsevol farina de blat és bona, però, en aquest cas, David Lienas utilitza farina de galeta, un exemple de com es pot jugar amb l'arrebossat. La farina de galeta es pot enriquir amb herbes i amb espècies.\nUtilitzeu, però, la farina que utilitzeu, no en poseu en excés: una croqueta mai ha de tenir-ne gust! La farina no s’ha de notar, no ha d’arribar a cremar-se. I no opteu per farines de força: una croqueta no és un aliment fermentat, de manera que no necessita farines riques en gluten.\nLa croqueta sempre és benvinguda, ja sigui en forma d'aperitiu, de plat principal, amb acompanyament o, com en aquest cas, per postres. A més, aquesta recepta és un exemple no només de croqueta vegetariana, sinó també de com poden preparar-les les persones amb intoleràncies, en aquest cas, a la lactosa. Us diem altres maneres de salvar intoleràncies i de fer les croquetes vegetarianes i veganes:\nSense lactis. Els intolerants a la lactosa han fer-les amb patata, amb llets vegetals com la de coco o brous i amb margarina o oli, fet que en dificulta una mica l’elaboració, perquè no és tan untuós com la mantega.\nVegetarians i vegans. Cal fer-les sense carn i jugar amb llets vegetals i cereals per espessir la massa i treballar-la. El blog Hiulit’s Cuisine proposa fer-les amb quinoa i farina de cigró, i la cuinera Montse Vallory, especialitzada en alimentació natural, les prepara amb mill i fruita seca picada.\nCelíacs. Han de recórrer a l’arròs com a substitut de la farina de blat, o també a la farina de blat de moro, de soja, de mandioca, a la fècula de patata o al midó d’arròs.\nSense ou. Els que no en poden prendre, han d’arrebossar-les amb cervesa o llet.\nAquesta proposta també utilitza farina de galeta i llet, com les receptes clàssiques de croquetes. Tot i això, en funció del sabor de la croqueta, a vegades és millor afegir-hi un altre líquid que realci el gust de l’ingredient principal, en aquest cas, els musclos. Unes croquetes de marisc guanyen amb un fumet, i amb salsa barbacoa, unes de pernil o de pollastre, amb el brou corresponent.\nLa gran qüestió que divideix opinions entre els aficionats a la croqueta és la textura: espessa o líquida. La croqueta ha estat un producte més aviat consistent. Fins que Ferran Adrià va posar sobre la taula, l’any 2006, la peça líquida. Una crosta que, en mossegar-la, allibera un magma molt més fluid que qualsevol altra croqueta generosa en beixamel.\nAdrià va portar la croqueta al límit, amb l’ajut de gelatina, una fórmula que no agrada a d'altres cuiners com Javier Torres, qui en declaracions a 'La Vanguardia' va afirmar que “una croqueta líquida no podrà estar mai a l’altura d’una croqueta com les de tota la vida, les croquetes que pots queixalar, mastegar i assaborir, i que permeten gaudir-les durant uns segons”.\nNosaltres el que us recomanem és que proveu les dues versions, per això hem inclòs aquesta recepta, una croqueta amb pell cruixent que es desfà a la primera mossegada. Una sorpresa de sabors clàssics.\n‘Cromesquis’ de capipota AJJ Estudi\n'Cromesqui' de capipota\nAquestes croquetes se serveixen en broquetes i incorporen sabors de cuina tradicional, com el romesco o el capipota.\nCroquetes d'arròs amb llet amb crema de torró i taronja Becky Lawton\nCroquetes d'arròs amb llet, crema de torró i taronja\nUn altre exemple de croquetes que també poden ser unes postres i ben dolces. En aquest cas, la dolçor l'aporten la crema de torró de Xixona i la taronja caramel·litzada.


16è Workshop interdisciplinar – Housing Chair URV\nYou are here: Home1 / Transference2 / 20193 / 16è Workshop interdisciplinar\nTarragona, dimarts 9 de d’abril de 2019, 16 h.\nEstem a temps de canvis. L’aprovació de la Llei 5/2019 encomana nous rols al notariat en la protecció dels consumidors hipotecaris. El proptech se suma al fintech i a d’altres àrees on la tecnologia es combina amb les diverses àrees econòmiques. I els administradors de finques tenen cada vegada una tasca més important en el desenvolupament sostenible dels habitatges en propietat horitzontal i la seva integració a l’entorn urbà. Aquestes són les qüestions que es debatran en aquests workshop amb qualificats professionals de cada sector.\n16.00 – 16.15 Apertura del workshop, a càrrec del Prof. Dr. Sergio Nasarre Aznar, Catedràtic de Dret Civil i Director de la Càtedra UNESCO d’Habitatge.\n“Obligacions dels notaris vers els consumidors hipotecaris a la Llei 5/2019, reguladora dels contractes del crèdit immobiliari”, Sr. Miquel Roca, Notari de Tarragona.\n“El rol dels agents immobiliaris en un context de proptech”, Sr. Gerard Duelo, President del Consell General dels Col.legis Oficials d’Agents de la Propietat Immobiliària d’Espanya.\n“Les dinàmiques de la presa de decisions a les comunitats de propietaris”, Sra. Ana Bozalongo, Assessora jurídica del Col.legi d’Administradors de Finques de Tarragona.\nAssistència lliure. Aforament limitat. Es necessita inscripció. Inscripció gratuïta.\nMiquel Roca. Llicenciat en Dret per la Universidad de Navarra el 1988. Notari per oposició des de l’any 1997. Censor de la Junta Directiva del Col.legi Notarial de Catalunya durant el període 2011-2016. Notari a Tarragona des del 2017.\nGerard Duelo. Ha treballat més de 20 anys a l’alta direcció en empreses multinacionals del sector de la distribució comercial (Booker, Pioneer, Pyrenees, etc.); més de 12 anys en Corporate Finance (Business Brokers); i més de 10 anys en Inversions Immobiliàries (Broker Asesor). Actualment és President d’Inmocanal.tv, President del Col·legi d’Agents de la Propietat Immobiliària de Barcelona i President del Consell General dels Col·legis Oficials d’Agents de la Propietat Immobiliària d’Espanya.\nAna Bozalongo. Cursa la carrera de Dret a Saragossa en la qual es llicencia el 1980, complementant la seva formació al Centre d’Estudis Financers de Madrid, exercint des de llavors com advocada. L’any 1981 és nomenada assessora jurídic del Col·legi Territorial d’Administradors de Finques de Tarragona fins a l’actualitat. Membre de la Comissió de legislació i Mediació i de la d’Innovació i Nous Serveis del Consell General de Col·legis d’Administradors de Finques d’Espanya. Consellera nacional i autonòmica. Ponent en diversos Congressos d’Administradors de Finques i en fòrums dedicats a la nova regulació de la propietat horitzontal a Catalunya. Manté despatx professional obert, especialitzat en propietat horitzontal i arrendaments, així com en administració de finques.


EBREDIPUTATS: de maig 2008\nUNA VICTORIA DEL GOVERN d'ARAGÓ\nEXPO Saragossa. El pacte d’aigua d’ Aragó garanteix l’ús exclusiu de 3600hm3 per..... Aragó. Tota l’aigua dels Pirineus aragonesos per ells. Aragó es garanteix la competitivitat i la clau de l’aigua. Mentre, més enllà, la gestió que ha fet el nostre govern de la sequera es tan nefasta, que a l’àmbit del CAT, al propi Ebre, a tota Catalunya no es poden garantir les puntes d’estiu a determinats municipis. Barcelona no té garanties ni d’aigua ni de govern, depèn del temps.\nEl subministrament d’aigua dependrà d’un gran consum energètic, d’una inversió per dessaladores i de una xarxa de distribució imprescindible. Una competitivitat dubtosa.\nEl govern català incapaç de gestionar, atrapat en les seves pròpies contradiccions, bandejat pel congrés d' ERC i les baralles d’ICV, assumeix sense vergonya la dependència, la submissió a la estratègia del Govern Aragonès.\nL’Ebre gestionat per la CHE, no té gaire bé mai el cabal ecològic. Els desembassaments de Mequinensa es fan i es desfan sempre per interessos aliens al riu i sense contar amb el tram català. A la taula de la sequera discutim per una escorrentia. Per una misèria va dir la representant de la Plataforma ( llavors: Per què discutim? Va preguntar el del TER).\nUns pocs, 30-40 m3, tot un any de discussió, tota una crisi política i de cop, es deixen anar una quantitat equivalen que inunda Miravet i la Ribera . Per què? Per a què??\nSi no m’enganyen per derogar el decret de sequera, per voluntat del govern Aragonès. La inundació de Miravet ha esta provocada, per obligar a ZP a derogar el decret..\nEl govern català, les necessitats del CAT , el cabal ecològic, l'Ebre , el seu Delta , Barcelona i el Ter no conten per res. Aragó ja ha decidit. La imatge de Miravet inundada fa presagiar , la derogació del decret de sequera. Demostra que l’Ebre el gestiona la CHE amb ulls d’ Aragó. Montilla és l’escolanet d’Iglesias.\nNo és el govern català qui decideix, ni la pluja. És la Expo. Aragó guanya, Catalunya es rendeix. Definitivament el riu és d’ells i desemboca a Mequinensa.\nPublicado por Ebrediputats los 14:21 14 comentaris:\nMONTILLA: UN PAIS DE BOJOS??\nLes diverses intervencions d’ahir a la Taula de la Sequera dibuixen una patètica imatge del nostre moment polític. Qualsevol observador extern es mostraria, esmaperdut,\nescandalitzat . Situació de bojos.\nNomés cal pensar en una foto del moment: Mentre l’Ebre es desborda a Miravet i la Ribera, amb el Delta ple d’aigua sembrat d’arròs; un baixell ple d’aigua de Carboneras es dirigeix al port de Barcelona per abastir la ciutat.\nAlhora, el Ter sota minis arriba al mar agonitzant, els pagesos de la conca no tenen garantida l’aigua per salvar la seva collita. Mentre un baixell ple d’aigua del Roine es dirigeix al port de Barcelona.\nDE BOJOS. MONTILLA PRESIDEIX\nPublicado por Ebrediputats los 20:35 1 comentari:\nAvui a l’Ampolla és dia de comunions. Després de la cerimònia, com sempre, converses de cafè. Futbol, política. Comenten la incapacitat d’acceptar la crítica per part del tripartit. Aquells que van fer de la crítica la seva raó de ser, són incapaços d’entendre la raó d’una crítica quan els afecta a ells.\nAlgú, comenta l’expressió “casa de barrets”, referida al tripartit. Explico com abans de la roda de premsa habitual, havíem comentat amb l’Oriol Pujol, gent de premsa i jo mateix temes com la fibromiàlgia i la política del tripartit vers l’aigua. A ningú li va parèixer exagerada l’expressió “casa de barrets”, tan habitual al llenguatge col·loquial. Un significat inequívoc amb la seva literalitat i certament molt ambigu en sentit figurat. Desordre, “casa de barrets”. Una bona definició del govern tripartit\nDesprés del Ple del Parlament una nova polèmica. Aquesta vegada amb mi, per part de Manuela de Madre. Jo havia confessat que quan van començar els contactes, amb malalts de Fibromiàlgia jo i molts metges erem uns ignorants, havia un ambient escèptic en quan les necessitats de les persones afectades. De fet, és l’essència de la seva lluita, la lluita dels afectats. Avui ja la pròpia conselleria rebaixa els acords.\nElls que tant manipulen el llenguatge, creen polèmiques entorn al propi llenguatge. En el fons són incapaços d’acceptar les seves mancances. Ens volen acrítics i callats.\nUn amic comenta: Com diríeu lo que passa aquí a l’Ebre? No els hi feu cas i envieu-los a “Esparcir la niebla de dos en dos”. "Clar com l'aigua", diu. Em sembla un bon resum, coses de llenguatge.\nPublicado por Ebrediputats los 21:10 5 comentaris:\nLa nit que “xiquiliquatre” centra l’atenció de l’audiència a TVE . Em fico a repassar la premsa de l’Ebre i a escriure aquesta entrada per al bloc. M’entra una sensació molt forta de desencís i desencant.\nRecordo la votació al CAT. L’actitud dels alcaldes, de tots els alcaldes i com després hem vaig assabentar que el delegat del Govern, Lluís Salvadó havia delegat el vot (sobrer per cert) en el President. Havia votat a favor de la interconnexió de xarxes al CAT, sense garanties sense contrapartides. Es declara pressionat. Una lliçó de coherència.\nHe de confessar que em sembla més lleial Joan Sabater donant la cara.\nHe de confessar que no m’han sorprès les declaracions , ni maniobres de ERC o de ICV. Sorprendria que deixessin els càrrecs.\nPer cert què es creuen que els altres no ho vam estar pressionats??\nAntitransvasistes de carrer, Transvasistes de despatx. Tots plegats ens hauran enganyat i s’hauran retratat per un obra que si plou prou no es farà. Una genial ironia del destí.\nNosaltres per la nostra part repetim i repetirem que el projecte és com el nostre però sense garanties. No ens desdiem de res, però exigim el que exigíem: Garanties, cabal mínim, re-equilibri territorial. I si no “non”. Tres anys vam resistir amb aquesta posició al CPIDE. També ara, certament “pressionats”, com sempre..\nSemblem rendits a lo inevitable, al disbarat. Prediquen allò de tots iguals. Rendits a la inutilitat de la política. Em subleva. No sóm iguals: jo no vull ser igual que ells. Pot ser pitjor o millor però no igual.\nQuan estudiava medicina, alguns predicaven la inutilitat de la ciència davant la inevitabilitat de la mort. Com el tripartit, que vol que el seu fracàs sigui el fracàs de la política. Mentida.\nDues visions d’avui a la premsa. Molt dures una per justificar-los i altra per a desqualificar-los.\n“Habiendo llevado acabo una relacion mas bien corta de iniciativas acertadas.....\nLo mejor del Tripartito es que ha puesto al descubierto la deblidad permanente , i por tanto prexistente del sistema politico catalan.\nAl final de cada escena tanto da silvar como aplaudir, tanto ponerse contento como enfadarse”\nA Bru de Sala cal explicar-li que la inevitabilitat de la mort, no certifica la inutilitat de la ciència. Ni el fracàs del tripartit, significa el fracàs de la política. O poder lo que és inútil.... és explicar-li a ell??.\n“Despues de leer la lista, tan generosa como divertida, de los informes encargados por las diversas consejerias......\n“Seria la respuesta a una pregunta , breve y rotunda : porque lo estamos haciendo todo tan rematadamente mal.”\nHabria que empezar pues explicando las razones, o las casualidades, o las inclinaciones, o vaya usted a saber que , que consienten que una sociedad equilibrada esté governada por una pandilla de desequilibrados, en muchos casos con el añadido de incompetentes.\n“Esas gentes de Amposta i otros andurriales que aún no salen de su asombro tras haber descubierto que la vida de un politico se divide en dos, cuando hace oposición y cuando le nombran alto cargo”\nEl tripartito es una conbinación que nació pensada para ser alternativa al poder convergente y que se ha convertido en un instrumento para dar empleo a la izquierda. No nos engañemos en lo de la diferencia ; Esquerra Republicana está haciendo en Catalunya lo mismo que Zaplana propuso en el PP tras su primera victoria electoral: Nos vamos a forrar. Y en esto estan.\nCertament en diu moltes més, si les digues jo....els comentaris serien èpics. Només una discrepància, els polítics del tripartit no necessiten dues vides; són capaços de fer de govern i oposició en el mateix acte.\nVull traduir al català una pregunta de Morán:\n“No tindran un sol rastre d’honor, Un de sol!!! Que els hi eviti ser la representació genuïna del trepa incompetent, amarrat al càrrec després de haver fet i dit tantes coses? Una mica de dignitat. Es demanar massa ??”\nCertament jo no ho diria tant dur, poder si que ho voldria tant clar .\nPublicado por Ebrediputats los 22:58 1 comentari:\nEl dijous aprovàvem per unanimitat una proposta de resolució que feia referència a la fibromiàlgia i la síndrome de Fatiga crònica. Ho fèiem en una sessió emotiva. Els afectats, la majoria malaltes, ja que són malalties que afecten majoritàriament a dones, havien retirat prèviament la seva proposta: Una Iniciativa legislativa popular avalada per 140 mil signatures. Amb la retirada de la Iniciativa van facilitar l’acord de tots els grups en torn a l’esmena que havia presentat jo personalment en nom del Grup de CIU.\nAl final, gran alegria i un ambient emotiu al Parlament. Un compromís de tots amb els afectats, amb una iniciativa dels ciutadans de Catalunya. El Parlament possibilita la participació dels ciutadans amb propostes avalades per un nombre significatiu de signatures. Molt de treball.\nCrec sincerament que es va assolir un bon acord. L’ambient emotiu final amb els afectats, em va recordar el del dia que es va aprovar el Nou Estatut. Ara hem d'evitar frustrar les esperances que la gent de la ILP ha dipositat amb el Parlament.\nTinc però indicis per estar preocupat. Com en la majoria d’acords en que intervé el tripartit, l’esperança dura poc. Ja al sortir del Ple, una absurda picabaralla amb Manuela de Madre. L’ànsia de “protagonista” va poder a la unitat i alegria del moment.\nEl protagonisme és ja definitivament per a els afectats i el Promotors de la ILP. Ells són els qui han obert una interessant via de participació dels ciutadans. I això, el PSC i alguna diputada no ho perdonen.\nPoques hores després, unes declaracions de la consellera Geli “aigualeixen” els acords. Com quan Montilla i el PSOE van presentar esmenes al Nou Estatut. Arriben les rebaixes. No respecten ni els seus propis acords, devaluen el Parlament . Són el PSC i els seus escolans (ERC ICV) qui provoquen la desafecció de la gent. L’Engany és permanent.\nNo sóm tots iguals, el meu compromís, el de CIU és el mateix avui que el del dia de la votació. Exigirem el compliment dels acords, estirem al costat dels afectats i denunciarem qualsevol intent d’engany per part del govern o dels diputats que li donen suport.\nCatalunya i els seus ciutadans no es mereixen un govern de mentides compulsius com aquest.\nPublicado por Ebrediputats los 21:28 1 comentari:\nText de la intervenció al Parlament : Proposta de resolució en torn a la fibromiàlgia i la sindrome de Fatiga crònica.\nGràcies, senyor president. Senyores i senyors diputats, deixeu-me començar llegint l’encapçalament del que farem. Diu: «A la Mesa del Parlament, els grups parlamentaris sotasignants presenten la següent esmena transaccional a l’esmena presentada pel Grup de Convergència i Unió a la Proposta de resolució amb número de tramitació 250-00770/08.» Segueix tot el contingut de l’acord que avui hem assolit en aquest Parlament, signat per tots els grups parlamentaris. És una transacció unànime per tal de donar resposta a allò que ens demandaven els promotors de la ILP.I ara deixeu-me fer una cosa que em ve molt de gust: Sergi, Àngels, Cristina, Clara,Marta, Jordi, també Jordi, a tots vosaltres, benvinguts i bentrobats, i, a través vostre, una salutació a tots els que heu participat en la iniciativa legislativa popular. I dic «bentrobats» perquè jo, jo us he d’agrair l’actitud i l’exemple que m’heu donat, que ens heu donat, que ens heu donat a tots plegats. Jo era un síndrome de fatiga crònica ignorant, un fribromiàlgia escèptic –us ho vaig dir el primer dia–, i vosaltres m’heu donat una lliçó. El vostre esforç, la vostra constància i –deixeu-me dir-ho– el vostre rigor científic m’han enriquit com a metge i com a diputat. Ens diuen, ens han estat dient que una malaltia concreta no mereix una llei. Em permetreu que avui sigui molt comprensiu amb tothom, perquè bé està el que bé acaba –ens ho ha dit Àngels. Sí, però sé, i sé amb vosaltres, que no volíeu que us obliguéssim a fer una ILP. En el fons el que volíeu era que fos innecessari fer-la; això era el que volíeu, que no necessitéssiu fer-la.\nNo l’heu fet per gust, l’heu fet per necessitat. I us ho agraeixo, us agraeixo que amb tot el que heu patit, amb tot el que se us ha volgut manipular, no hàgiu perdut ni la fe ni l’esperança; ni la fe en el sistema ni l’esperança en el Parlament ni en els diputats i diputades. Fe i esperança en la nostra capacitat de comprensió, que podíeu ficar en dubte. Sou vosaltres –sou vosaltres– qui heu comptat amb nosaltres. Em permeteu que us ho agraeixi i us doni efusivament les gràcies.\nMolts i moltes no esperaven, quan vau començar, que fóssiu capaços d’aconseguir les signatures necessàries per a impulsar una ILP. I ho vau fer: 140.000 signatures darrere una proposta seriosa i sentida, darrere una voluntat de ser per a crear esperança. Molts i moltes no esperaven la vostra capacitat de negociació, la vostra serenitat, el vostre aguant. Ho heu brodat. Deixeu-me personalitzar: Sergi, ho has brodat. Ho heu fet molt bé, però molt bé.\nNo us vau moure per un caprici, us vau moure per necessitat. Vosaltres teníeu dret, sense necessitat de signatures, a ser atesos, escoltats, compresos i acollits.\nPrecisament com no era així, no us sentíeu així, us vàrem obligar a treballar per un dret que era vostre però que teníeu dificultat a exercir. No es presenten iniciatives legislatives populars com la vostra per gust.\nÉs per això que la iniciativa legislativa popular tenia i té tot el sentit, té tot el sentit. Com podem preveure, els ciutadans no es mouen per fer una ILP quan se’ls dóna resposta a les seves necessitats; ho fan quan no tenen resposta. No els podem dir precisament que en allò que no tenen resposta no té sentit fer una ILP. Perquè, si no, per a què vam fer la Llei d’iniciativa legislativa popular? I això és una discussió substancial.N’hem fet moltes, de lleis, aquí, moltes. Jo més d’una vegada he tingut la sensació que, alguna, innecessària, i em sembla que tots els diputats ho hem pensat. Algunes, parcials. No les esmentaré. Només cal avui, per a entendre-ho..., en un país on solucionem sequeres per decret, en un país on vivim el que vivim, amb la imatge legislativa que donem, com podem dir, quina autoritat tenim per a dir que no val fer una iniciativa legislativa popular, que no és la fórmula per a portar aquí la inquietud dels nostres ciutadans?\nS’ha desqualificat la ILP per la forma i no pel fons. A mi em sembla molt evident que una iniciativa legislativa popular no es farà sobre allò a què el Govern o el Parlament hagin donat resposta, sinó sobre aquelles qüestions necessàriament particulars a les quals no hem donat resposta. No val estimular la participació, aprovar-ho als ajuntaments, utilitzar-ho políticament, per a després vindre al Parlament i dir que, això que fora del Parlament hem estimulat, al Parlament no val. No val estimular-ho; no val signar i després no acceptar-ne les conseqüències derivades.\nAquesta no és una qüestió de formes; ens diuen que és una qüestió de formes, però no és una qüestió de formes. En democràcia, la forma i el fons són el mateix –són el mateix. En democràcia, la forma és substancial, absolutament substancial, i nosaltres ho sabem. Jo no porto el llaç, però porto la iniciativa legislativa popular com a iniciativa del Parlament i al cor.\nPrecisament vosaltres, que sabeu en el fons del vostre patiment que forma i fons són el mateix, heu estat capaços de renunciar a la iniciativa legislativa popular per a salvar la iniciativa legislativa popular, i ho heu fet molt bé. Heu demostrat voluntat de ser i capacitat de negociar. I ara, ara i aquí, tenim un acord que no és la iniciativa legislativa popular, però obligarà molt més que si fos una llei. És un compromís unànime de tot el Parlament, amb 140.000 signatures, que representen la iniciativa legislativa popular dels ciutadans de Catalunya, no només d’uns quants ciutadans, sinó que ja de tots els ciutadans de Catalunya, dels ciutadans del nostre país. És un compromís, una espurna d’esperança que ens obliga a tots; el Govern el primer, però el Parlament també. Tingueu fe. Junts vigilarem que ningú conculqui, que ningú defraudi allò que avui acordem.\nAvui representeu... No, deixeu-m’ho dir d’una altra manera; què dic, «representeu»?, no representeu: avui sou l’esperança dels ciutadans de Catalunya, la comunió dels ciutadans amb el Parlament. I no n’hi ha una altra; el nostre país no té una altra cosa, el nostre país té la fe i l’esperança de la seva gent, dels seus ciutadans, i probablement poca cosa més tenim.\nI aquí al Parlament estàvem i estem obligats a dir-vos una cosa que ja s’ha dit però que vull repetir: no esteu sols –no esteu sols–, no us trobeu sols, companys; en som molts més dels que ells es creien, dels que ells volen i diuen. Avui el triomf és vostre, avui el Parlament es compromet amb la ciutadania de Catalunya. Aquesta és la gran força del nostre país, i ens la doneu gent com vosaltres, que ens doneu exemple de ciutadania.\nSessió núm. 37 / Ple del Parlament / 21 de maig de 2008\nPublicado por Ebrediputats los 20:57 1 comentari:\nMÉS GENT,MENYS CONSEQÜENCIES??\nEbrediputats ho havíem advertit: Que ningú menys tingui la capacitat de mobilització de la gent de l’Ebre. El menyspreu ha estat una de les claus, el moll de l’os de l’actitud de TOTS, i ho diem en Majúscules, tots els partits que actualment estan al govern; als governs.\n30 mil, recordo les dades de l’altra, la primera que es va fer a Amposta. Com ara, les dades oficials i les de els organitzadors defereixen. Com a totes les manifestacions. Jo recordo quasi amb precisió els metres ocupats i les xifres. No els repetiré. Ara, avui ha esta més nombrosa. Em diuen que eren més de 75 pancartes, unes 200 persones entre pancarta i pancarta , un mínim de 15 mil i les de les voreres. Una xifra important. Més que l’altra vegada.\nAra la qüestió és un altra. Tindrà les mateixes conseqüències??\nCertament les aliances externes són diferents, l’actitud “d’intel·lectuals “, “comunicadors”, “científics” “mitjans” és un altra. Ara es tracta de “Salvar Un govern d’esquerres”. Dubto molt que les conseqüències siguin les mateixes, fins el punt que membres de partits que al sí del Govern, a l'executiu, avalen la interconnexió, alguns dels que amb els seus vots al Parlament fan, han fet i faran possible el menyspreu del govern vers Terres de l’Ebre, avui capitalitzaven la manifestació sense vergonya. I sense resposta.\nMés gent... Menys conseqüències?? És possible, està per veure. Dependrà de moltes coses entre elles el “sí o no” o com es deixen manipular les entitats i plataformes.\nPublicado por Ebrediputats los 19:42 12 comentaris:\nMés de 200 participants han fet possible la 5ena edició de l’IRONCAT, el triatló de llarga distància que organitza la Federació Catalana de triatló junt amb l’Ajuntament de L’Ampolla. Són 3’8 Km nedant , 180 en bicicleta i tot un marató 42’2km corrent. L’únic amb aquestes distàncies que es fa a tota la península ibèrica i únic a la Mediterrània.\nL’entorn del Delta de l’Ebre, la qualitat de vida de l’Ampolla és un dels ingredients essencials d’aquesta prova. De fet tant els components de la Federació Catalana de triatló, com l’ajuntament i els participants coincideixen amb la filosofia de l’acte. Una manera de viure, de gaudir de la natura i del poble. D’un poble integrat a la seva badia que pel matí ofereix un marc idíl·lic per nedar, d’un poble d'aquest Delta pla, ple de llum que protagonitza els 180 km de bicicleta. Finament, el propi poble acull als esforçat atletes quan finalitzen la llarga marató de 42’2km.\n"Tu pots", "Ahal dezaquezu" , "you can" ,"tu puedes". Sí certament, l’amor al patrimoni i la cultura de l’esforç. Tota una forma de viure. Iniciatives com aquesta donen orgull de poble. L’Ampolla va ser el primer poble de Terres de l’Ebre i un dels primers de Catalunya( Fa ja 7 anys) en fer junt amb Ecologistes en Acció un programa d’estalvi d’aigua que ara s’ha estés a tota Catalunya., les auditories medi ambientals., la cura del paisatge , la recuperació de espais urbans.\nNo ho prediques; fes-ho!!. Són els participants i la gent del poble qui ho fan. No ho prediquen ho fan. Felicitats a tots.\nAquest any la copa de les nacions l’ha guanyat l’equip d’Euskadi, una salutació als amics d’Euskadi i a tots els que vinguts d’arreu ho fan possible . Fins l’any proper, fins sempre. Als que no heu estat , als que ho vulgueu conèixer vos recomano entrar a IRONCAT.org. Tu pots, fes-ho.\nPublicado por Ebrediputats los 17:09 4 comentaris:\nUN SI. SI ..UN SI. VULL UN SI.\nHo deia l’altre dia al Parlament, aquí ho he publicat. M’equivocaria personalment i ens equivocaríem com oposició si ens apuntéssim al populisme, al “ni gota”. Tothom sap que el primer projecte d’interconnexió era nostre. Tenia però una diferència, no es podia fer si no es garantia un cabal ecològic, un Pla de protecció del Delta i del riu.. Les contrapartides eren importants. Garanties que llavors, als avui governants, els pareixien poques. Ara, per decret i sense diàleg ,ni garanties. Ara per engany i decret\nTambé ho deia al Parlament, s’equivoquen i molt aquells, que s'obliden del que a crits reclamaven, aquells que obliden els seus compromisos, les seves promeses. I no parlo només d’aigua.\nHo he dit i ho vull repetir: No sense diàleg, no sense Vegueria, no sense el Guggenheim al mig del Delta.\nJa estan dits els NO. Ara vull dir SÍ.\nVeiem com al voltant dels rius s’han edificat grans ciutats, veritables cultures. L’aigua com element estratègic, element que vertebra i dona poder polític i, econòmic, social.\nAragó, en torn al seu Pacte de l’Aigua, al “seu” riu, fa propostes que li donen un paper important de futur. Algunes no agraden. Però només cal veure la força de la Expo. EXPO, AIGUA i AVE. Tota una proposta.\nUn altre exemple. El Besós. Al voltant del Besós cinc municipis crearan, han creat una oficina per velar pels més de 50 projectes urbanístics d’infrastructures previstos.... 25 vegades la Vila Olímpica. 1.177ha. Projecten més ponts, el riu deu vertebrar: “El protagonismo que ha de cobrar el Besós, con más de medio centenar de proyectos urbanísticos o infraestructurales en torno a su eje, requiere de un estudio de mobilidad que facilite la interconnexión entre barrios, pero tambien entre los cinco municipios que comparten el cauce de forma más o menos proxima. Una de esta vías de aproximación consistira en la construcción de más puentes, algunos peatonales en exclusiva, que mejoren esta vecindad.” Tota una proposta.\nParlen de cinc, nous ponts. Aquí en segles en farem un .. o dos. L’Ebre, no és el Besós. És més riu, massa riu per tants pocs ponts.\nNecessitem ponts: No parlo de ponts físics, parlo d’establir ponts, complicitats socials i polítiques per tal de proposar un SÍ amb la mateixa força que a l’Aragó o al Besòs. Un SÍ de L’EBRE. Un sí que no sortirà dels que tantes expectatives van crear. Un Sí que no lideraran, aquells que ens han enganyat. Mestres de tots els nos, de tots els enganys. Reclamen aigua de boca, governen al Besós, menystenen a Terres de l'Ebre .\nCreen el problema, ens imposen la solució. Però, no vull més nos. Reclamo un Sí, un Sí amb tant dret com ells, com la Expo o el Besòs. Un sí de L’EBRE.\nL’hora d'un sí potent, un sí a ponts de diàleg, un sí a la vegueria, un sí a la indústria, un sí al Delta, un sí al riu, un sí al Guggenheim, a Frank Gehry a Foster al mig de Terres de l’Ebre. Un sí a l’ambició. Una ambicio a mesura del Riu més gran de Catalunya.\nEL GRAN SÍ DE L’EBRE, amb la força i els ponts de la gent.\nPublicado por Ebrediputats los 21:07 Cap comentari:\nPublicado por Ebrediputats los 19:55 Cap comentari:\nFa uns pocs dies, vaig trobar-me a Vicent Villatoro a la platja de l’Arenal. Anava a dinar al Goleró. No l’havia vist des d’un dinar al mateix Goleró amb Toni Vives i Paul Preston.\nCom llavors, vam estar comentant ( com no? ) el tema de l’aigua. Com sempre, els comentaris amb Vicent són enriquidors. L’article que pocs dies després va publicar a l’Avui és una mostra de la capacitat d’anàlisis i síntesis que té. El penjo al bloc, per a vosaltres. Crec que val la pena..\nEs titula : Una revolta del territori (cliqueu-lo)\nPublicado por Ebrediputats los 21:15 1 comentari:\nTEMPORAL DE LLEVANT.\nLa pluja ha arribat, acompanyada de temporal de llevant. Com sempre la llevantada s’enduu platja, dunes i ha anegat el camí de l’arenal. Em diuen que l’accés a la Platja de la Marquesa ha patit.\nLa llevantada no ha sigut de les més fortes. La regressió i la fragilitat de les nostres platges va però en augment. Cap Pla de Protecció del Delta, cap inversió. La llacuna de les Olles, el Parc Natural esperen, impacients el seu torn... que no arriba. Molts plans directors, molta figura de prohibició urbanística i cap inversió. Sembla que la cultura del no sigui la del govern. No podeu, no deveu, no invertiu, no creixeu.\nRes d’estrany, els del no, els “NO- NO-I-NOS” estan ara al govern . Lo trist és que algun “No” ja no el recorden i els “Sí” no els han après, ni el volen aprendre.\nCrec sincerament que els alcaldes del Delta tenim molt a dir. I no només d’aigua i pluja. També de creixement i inversions. A la feina.\nPublicado por Ebrediputats los 20:49 Cap comentari:\nLa Revolta ??\nFa uns pocs dies ,vaig trobar-me a Vicent Villatoro a la platja de l’Arenal. Anava a dinar al Golero No l’havia vist des d’un dinar al mateix Golero amb Toni Vives i Paul Preston.\nCom llavors, vam estar comentant ( com no? ) el tema de l’aigua. Com sempre, els comentaris amb Vicent són enriquidors. L’article que pocs dies desprès va publicar a l’Avui és una mostra de aquest capacitat d’anàlisis i síntesis que té. El penjo al bloc , per a vosaltres .Crec que val la pena..\nEs titula: Una revolta del territori(Cliqueu-lo)


Curs: DISSENYAR I PROGRAMAR AMBIENTS D'APRENENTATGE\nCurs ONLINE a càrrec de Nadia Ferreyra, Llicenciada en Publicitat, Comunicació i RRPP per la Universitat de VIC. Formada en Criança Respectuosa i Educació Emocional, així com en disseny d'ambients d'aprenentatge i diferents pedagogies dinàmiques: Pikler, Activa, Educació Viva. Formada en Pedagogia Montessori, Comunitat Infantil i Casa de nens (AMS).\n* INICI: 30 d'octubre de 2020\n* ACABAMENT: 23 de novembre de 2020\n* INSCRIPCIONS: fins 29 d'octubre.\n- Què és un ambient d'aprenentatge? Diferència entre ambient/aula i ambient/racó. Filosofia dels ambients.\n- Disseny i programació d'ambients.\n- L’observació d’un ambient.\n- L’avaluació des d’una altra mirada.\n- Els registres com a eina d’avaluació: registre del mestre i de l’alumne.


DIVISIÓ D’HONOR: Ajustada derrota contra el Barcelona | Ateneu colon\nLes taules de Moreno, de Mínguez, de Valls i de Narciso i les derrotes de Piñero i del Julio Hernando i de l’Imar Tallo posaven el matx amb un complicat 2 a 5, però quedaven 2 partides favorables, les de Luna i Guille Porta i una incerta, la de Garzón.\nLuna aconseguia amb seguretat convertir l’avantatge derrotant al MI Gerard Ayats 3 a 5. Per la seva banda Guille Porta, amb paciència rematava un bon final i ajustava el marcador 4 a 5.\nA la darrera partida, malgrat intentar-ho tot, Garzón no va poder desequilibrar un final de peces menors igualat i finalment després de 4 hores i mitja va haver de repetir-se el punt amb el MF Jiménez Ruano 4’5 a 5’5.\nDerrota per la mínima però novament amb el cap ben alt i amb bones sensacions.\nAixí doncs passem al quadre de baix, el de la lluita per la permanència, 6ns amb 2 punts. La setmana vinent començarem la primera de les 4 decisives rondes, visitant al potent Cor de Marina (antic Sant Josep).


Editorial - Ferides obertes | Barcelona Metròpolis | Ajuntament de Barcelona\nAra hi ha més pobres i tenen menys que abans de la crisi. La ciutadania organitzada ha fet front a aquesta situació amb innovació social i solidaritat, però l’empitjorament de les condicions socials és terreny abonat per sortides polítiques autoritàries.\nQuan va esclatar la crisi econòmica de 2008, molt pocs havien advertit de la possibilitat del desastre que s’acostava. Segons el pensament econòmic dominant, vivíem en el millor dels mons. El cop va ser tan fort que alguns mandataris van arribar a proposar la refundació del capitalisme. Deu anys i molt de patiment després, les ferides de la crisi no han cicatritzat. Encara que s’ha tornat al creixement econòmic, la idea d’una prosperitat assegurada ha quedat malmesa i la incertesa és l’estat d’ànim dominant en amples capes de la població. Ara sabem que l’economia de mercat, en comptes de garantir una redistribució equitativa, augmenta les desigualtats socials i les dinàmiques extractives fan que una minoria cada cop més exigua acapari cada vegada més riquesa.\nD’ençà de la crisi, amples capes de la població han vist com perdien alhora poder adquisitiu i capacitat d’incidir sobre les polítiques públiques. Ara hi ha més pobres i tenen menys que abans de la crisi. Les teories neoliberals han afeblit l’estat de benestar, que cada cop té més dificultats per ser l’aixopluc que era contra l’adversitat. Lluny d’aprendre les amargues lliçons de la crisi, tornen les dinàmiques especulatives. Hem passat de la bombolla immobiliària de la compra a la bombolla del lloguer, que impedeix l’emancipació dels joves i expulsa de les ciutats els que no poden pagar uns preus cada cop més enfilats.\nAquest model econòmic genera exclusió i malestar social. La ciutadania organitzada ha fet front a aquesta situació amb innovació social i solidaritat, però l’empitjorament de les condicions socials és terreny abonat per sortides polítiques autoritàries. En veiem ja alguns indicis preocupants. Com sostenen els autors que participen en aquest dossier, no tenim per què resignar-nos-hi. Cal un nou contracte social que permeti embridar les forces egoistes del mercat i orientar l’economia a la satisfacció del bé comú.


La irracionalitat de la ideologia de gènere - Forum Libertas\nSegueix-me a Twitter: @jmiroardevol La ideologia de gènere s’embeu tot el context de la nostra societat, fins al punt que condiciona i censur…\nLa ideologia de gènere s’embeu tot el context de la nostra societat, fins al punt que condiciona i censura el llenguatge. En moltes taules estadístiques ja no es presenta la diferència segons sexes sinó amb l’estúpida expressió de ‘gèneres’. S’intenta fer oblidar que l’espècie humana es divideix entre homes i dones, i que tots dos formen part de la mateixa unitat que és la persona humana, però al mateix temps presenten variacions entre ells molt importants, precisament aquelles que determinen l’ésser home o el ser dona. N’hi hauria prou amb observar qui pot engendrar i qui no per constatar-ho. Malgrat això, la ideologia de gènere s’entesta a presentar que aquestes diferències naturals no existeixen i que són únicament fruit de la societat, de la cultura, i que un home pot ser dona i la inversa o tot al mateix temps, en funció dels rols que desitgi adoptar, negant així tot sentit a les lleis naturals.\nEl homosexualisme polític ha fet seu aquest plantejament perquè en la seva argumentació afavoreix determinades actituds sexuals que no coincideixen amb les de la majoria del gènere humà. D’altra banda, si s’admet una clara diferenciació, com és evident entre homes i dones, s’estarà reconeixent que el matrimoni i la subsegüent paternitat i maternitat sorgeixen de la complementarietat entre dos diferents, la qual cosa posa en qüestió l’argument bàsic del matrimoni homosexual i l’adopció. Des del punt de vista de la naturalesa, de la dinàmica de la vida, el matrimoni és la institució social que vetlla per la millor associació possible que es produeix en unir dos complementaris.\nLa ideologia de gènere mai ha tingut una base científica tot i que moltes universitats, en l’àrea de lletres, hagin assumit d’una manera formal el seu estudi. És pura ideologia en el sentit marxista del terme, perquè les diferències entre sexes existeixen i són evidents, i afirmar-ho no significa negar la igualtat de drets sinó reconèixer l’evidència d’una diferència natural, no construïda, sinó desenvolupada des del moment de la fecundació.\nAra mateix, dos estudis tornen a assenyalar per enèsima vegada que entre homes i dones hi ha diferències importants, molt importants. Un d’ells és el realitzat per psicòlegs britànics i italians que té com a títol ‘La distància entre Mart i Venus’, i que ha estat publicat per PLoS ONE, de la Public Library of Science, a partir d’una enquesta realitzada a 10.200 nord-americans. En aquest estudi es posa de relleu que les diferències entre homes i dones són grans, sobretot en el terreny de la diferent sensibilitat, encara que existeixen més diferències. D’altra banda, un altre treball de psicòlegs espanyols coordinats per Roberto Colom i Richard Haier ha confirmat que el cervell de la dona i l’home processen determinades informacions de manera desigual. És ben sabut, i aquesta és una diferència ben evident, que el cervell de l’home és de mitjana un 10% superior al de la dona i que en conseqüència disposa d’un major nombre de neurones. Tot i això, no hi ha cap resultat que indiqui que l’home té una major intel·ligència.\nEl que ara han demostrat en el seu treball aquests psicòlegs és que el que sí es dóna és una diferència en les capacitats. La major dimensió del cervell de l’home li proporciona habilitats espacials superiors als de la dona, mentre que aquesta té uns millors resultats en la seva fluïdesa verbal. Aquestes dades són concordants amb moltes observacions prèvies que coincidien en el mateix aspecte. En definitiva, un cop més es constata que hi ha un home i hi ha una dona a partir del seu substrat genètic, i que aquest home i aquesta dona posseeixen capacitats que són diferents, sense que això redundi en què pugui parlar-se de la superioritat d’un o d’un altre. En tot cas, dependrà del camp en què es desenvolupi la tasca. Aquesta evidència posa una vegada més en qüestió tot el plantejament de la ideologia de gènere, que es nega a reconèixer aquests fets. I també situa la necessària reflexió sobre determinades situacions i comportaments personals de caràcter sexual que s’aparten del conjunt de la població i que han de ser contemplats des d’aquest punt de vista. És a dir, des de la circumstància personal, i no com si es tractés de col·lectius ideològics portadors d’uns drets específics diferents dels que tenen per la seva condició comuna d’éssers humans, pels quals caldria establir excepcions i singularitats en les institucions socials, com el matrimoni, la paternitat i la maternitat.\nDesastre a la Seguretat Social\nPer un nou bloc social, cultural i polític: 60 tesis (IV): Què fer? Què podem fer?


Com calcular els meus dies fèrtils? | Barcelona IVF\nEl cicle menstrual sol durar entre 26 i 30 dies i consta de dues fases. La fase fol.licular que va des de la regla fins a l'ovulació i la fase lútea, que va des de l'ovulació fins que hi ha embaràs o torna a venir la menstruació.\nDies fèrtils de la dona: dues fases\nLa dona únicament és fèrtil durant l'ovulació. Per calcular els dies fèrtils hem de saber que la fase fol.licular pot variar la durada mentre que la lútea sol ser fixa, durant entre 12 i 14 dies. Per això per a cicles que duren entre 26 i 30 dies els dies fèrtils solen oscil.lar entre el dia 12 i 16 del cicle (comptant sempre que el primer dia de regla és dia 1 del cicle).\nNo obstant això no és recomanable mantenir relacions durant aquests 5 dies seguits, ja que podria succeir que el semen perdés qualitat al no tenir temps per recuperar-se. D'aquesta manera si la dona ovula sobre el dia 16 el semen podria no tenir la qualitat necessària per fecundar l’òvul.\nPer això, per maximitzar les possibilitats d'embaràs cal tenir en compte el següent:\n- L'òvul té 24 hores per ser fecundat\n- Un bon espermatozoide ha de viure entre 2 i 5 dies\n- Un semen normal pot recuperar-se en 24 hores\nRelacions sexuals efectives\nAmb totes aquestes dades com ho faig per mantenir relacions sexuals de forma efectiva?\nDoncs mantenint relacions els dies 12, 14 i 16 del cicle. D'aquesta manera donem 24 hores perquè el semen es recuperi, mentre que si es ovula els dies 11, 13, 15 o 17 també és possible que els espermatozoides arribin al òvul quan encara pot ser fecundat (si s’ovula el dia 11 podrien arribar els més ràpids de l'ejaculació del dia 12 i si s’ovula el dia 17 podrien arribar els de les relacions del dia 16).\nDíes fèrtils segons el cicle\nCal tenir en compte que per cicles més llargs o més curts aquests dies poden canviar. Si els cicles són de 24-25 dies el millor és avançar les relacions als dies 11, 13 i 15 del cicle, i si són cicles que duren 30 o més dies, cal retardar als dies 13, 15 i 17 per augmentar les possibilitats de mantenir relacions durant l'ovulació.\nProbabilitats de gestació\nDit això és important saber que si se segueixen les instruccions les possibilitats de gestació estan entre un 30 a 35% per mes si no hi ha cap problema.


Montse Sáez - - 19/5/2015\n“Alguna cosa no funciona quan el ciutadà no veu el benefici de pagar els seus impostos”\n- Entrevista amb Jesús García Bragado, alcaldable del PP de Sant Adrià a les eleccions municipals del 24 de maig.\nPregunta. Quin és el principal problema de la ciutat?\nResposta. Sant Adrià ha estat una ciutat on la gent ha vingut perquè tenia molta indústria. I ara cal fer un replantejament per reindustrialitzar la ciutat. Òbviament, a nivell del segle XXI. Hem de preparar Sant Adrià per tot el que vindrà amb la universitat.\nPer exemple, el polígon de Montsolís, dóna pena. Hem d'arreglar-ho per donar-li més atractiu. Parlar amb els propietaris perquè es posin les piles i sinó plantejar-se una expropiació i que Sant Adrià agafi el toro per les banyes. És clar que tenim unes dades d'atur insuportables, que es podrien rebaixar amb la reindustrialització.\nP. Un dels punts al seu programa és la baixada d'impostos. Com quins?\nR. Principalment, tots els impostos relacionats amb l'activitat econòmica. Cal posar-li-ho fàcil a tot aquell que vulgui iniciar un negoci a la ciutat i eliminar totes les traves que puguem. Especialment a les zones en les quals hi ha molta falta de comerç, com a La Catalana, tenir unes bonificacions altíssimes, per exemple.\nEn el cas del Mercat Municipal, cal posar uns models molt flexibles per a la gent que hi vulgui anar. Perquè és una aposta molt arriscada competir amb el Mercadona.\nP. Correm el risc d'obrir el Mercat al setembre amb moltes parades tancades.\nR. No és un risc, és la realitat. Vaig visitar fa poc el mercat provisional i la percepció és que 2 de cada 3 dels paradistes no aniran al nou. I l'altre dia em va arribar una instància d'un dels paradistes queixant-se de com l'ajuntament havia portat el tema.\nPer això hem de crear un model molt flexible per ajudar a l'emprenedor que l'única cosa que fa és generar riquesa per a la ciutat.\nP. Al seu programa tenen propostes per ajudar a les persones més necessitades.\nR. Sí, per exemple, en el tema de l'IBI. L'ajuntament té molts problemes per cobrar l'IBI, sobretot en alguns barris. Jo prefereixo que ho paguin fraccionat que no que no ho paguin. Per això, cal educar a la gent perquè entengui que els seus drets també comporten obligacions. Perquè al final, i passa molt a Sant Adrià, el que paga més impostos és el que menys beneficis rep, i el que menys paga és el que està rebent més ajudes. Per exemple, tenim tancada la piscina Ricart a la zona en la qual segurament tots els veïns paguen els seus impostos, o lluiten per complir amb les seves obligacions amb el consistori. Alguna cosa no funciona quan el ciutadà no veu el benefici de pagar els seus impostos. A més, en aquest ajuntament es gasten els diners en coses que no són tan importants.\nP. Com quines?\nR. En ajudes a algun tipus de coses que es podrien repartir d'una altra manera, com el 0,7% en cooperació internacional. No dic que no s'hagi d'ajudar, però per això ja està la Generalitat, que té les competències. A més, aquestes ajudes s'utilitzen per enviar un discurs polític, o d'adoctrinament.\nP. Abans comentava que el ciutadà no sap a on van els diners dels seus impostos. Això se solucionaria si l'ajuntament fos més obert i transparent?\nR. És molt possible, perquè al final has de saber justificar una despesa. Si tot està ben recollit facilita que tota l'ajuda, per exemple, sigui més equitativa i no s'ajudi sempre als mateixos. La ciutadania demanda més transparència, i per a mi no hi ha cap problema en què la pàgina web reculli els meus béns. No sé si per tots els regidors serà igual, però per mi no hi ha problema.\nP. Afirmen que faran servir la mateixa fórmula que a Badalona. A què es refereixen?\nR. La recepta de Badalona funciona. Xavier García Albiol és una persona que intenta solucionar tots els problemes que pot, i els que no, li explica al ciutadà que no pot arribar fins a tot. És una persona que escolta al ciutadà i que intenta solucionar tots els seus problemes. La ciutadania ha vist que el seu treball té resultats, per això farem servir la seva fórmula en el terreny de la seguretat, de l'incivisme, etc.\nPer exemple, aquesta ciutat té molts problemes de falta d'efectius policials. Els caps de setmana estan en quadre. Ara han tret convocatòria de places de policia quan sabien perfectament que no poden fer-ho perquè porten anys incomplint la llei d'estabilitat pressupostària. Per tant, primer cal solucionar aquest tema per poder tenir més policia i deixar de tenir zones molt insegures a Sant Adrià.\nP. Parlen de guettos i pisos patera. Són problemes realment importants a la ciutat?\nR. En determinades zones sí. Cal intentar evitar que això es produeixi. A Badalona era una realitat, i per tant cal evitar que per la pressió que s'està fent a Badalona això se’n vagi a Sant Joan Baptista, Sant Adrià Nord i a la Mina. Per controlar això cal tenir una policia efectiva i regenerada.\nP. Seria tan greu que es construís una mesquita a la ciutat? Perquè es comprometen a que no es construeixi.\nR. Greu no és. Però compartiràs amb mi que Sant Adrià sempre ha recollit el que Barcelona no volia. A la Barceloneta tenen platges, nosaltres centrals de cicle combinat. Ara no saben on posar una mesquita i volen posar-la a Sant Adrià. Ho sentim molt però no. A més, la ciutat no té una gran població musulmana destacada.\nP. Un dels focus d'atenció ara és el front litoral. Què pensen que ha de fer-se a la zona?\nR. És el gran projecte que falta per fer. Per a nosaltres, el prioritari ha de ser la prolongació del tramvia fins al port de Badalona, perquè generi més permeabilitat. També la regeneració de les platges, amb el que crearíem un focus d'atracció per a tot l'àrea metropolitana.\nTot l'espai que queda, penso que com a zona industrial tenim altres llocs més idonis. Caldria combinar habitatge de luxe amb una altra de protecció oficial, i en la mesura del possible conservar les xemeneies.\nP. Són una gran oportunitat o un problema?\nR. Hi ha opinions per a tot, però per a mi són un element que situa Sant Adrià en el mapa. El que és cert és que conservar-les té un cost, i caldria veure qui i de quina manera ho pot fer. En definitiva, el model ha de conjunyir tots els elements perquè la ciutat es beneficiï.\nP. Abans parlàvem de la piscina Ricart. Com es pot millorar la gestió dels equipaments esportius?\nR. Amb una gestió professional. És una qüestió de números i d'usuaris. Possiblement s'ha de replantejar-se tot, mirar si Sant Adrià dóna per tenir tres o dues piscines, on han d'estar situades, aconseguir que vingui gent de les ciutats veïnes. El que no ha de succeir, que malauradament és el que passa ara mateix, és que li costi diners a l'ajuntament.\nP. Què li falta i què li sobra a la ciutat?\nR. Indústria per donar treball als adrianencs. I li sobra incivisme i falta educació per aquesta part. Ambdues són solucionables amb tan sol posar un mínim d'interès per conseguir que Sant Adrià sigui una ciutat agradable per viure.\nP. Quin és el principal repte de Sant Adrià?\nR. Saber aprofitar l'oportunitat que portarà la universitat. Per a això cal tenir unes zones atractives per a la indústria del segle XXI i del coneixement.\nP. Què li dirien al votant perquè fiqui la seva papereta a l'urna el 24 de maig?\nR. Que segueixi confiant en nosaltres. Sabem que hi ha hagut pràctiques totalment reprotxables en el nostre partit, però això no vol dir que tots siguem iguals. Nosaltres no representem això a Sant Adrià. Hem vingut a fer una política honesta. Considerem que els socialistes ja no tenen res a oferir a la ciutat, perquè tot el que prometen ja haurien d'haver-ho fet fa quatre o vuit anys.\nChuso García Bragado, candidat del PP a Sant Adrià\nGarcía Albiol presenta la candidatura de Chuso García Bragado\nDos pregoneros muy olímpicos\nL'alcalde Canga assegura que no pensa dimitir\nEl líder del Partit Popular al País Vasc visita Sant Adrià\n“Aquí no hi ha cap experiment sinó la voluntat de garantir els drets de tothom”


elMercadal - Diari optimista de Catalunya - El Govern es mostra optimista i preveu enllestir en dos o tres mesos la nova proposta de Rodalies de Lleida\nEl Govern es mostra optimista i preveu enllestir en dos o tres mesos la nova proposta de Rodalies de Lleida Destacats\nEl secretari d'Infraestructures i Mobilitat, Isidre Gavín, ha anunciat que el Govern preveu enllestir en dos o tres mesos la nova proposta de Rodalies de Lleida. Es basarà en la complementarietat del tren i del bus i platejarà una millora de freqüències en els corredors on es consideri necessari com en el cas del Lleida-Cervera. Així mateix, es farà un estudi sobre la necessitat d'aparcaments dissuasius propers a les estacions. Gavín també ha anunciat l'acord amb Renfe per posar en marxa pròximament el bitllet combinat d'Alta Velocitat amb Rodalies a Lleida. D'altra banda, ha explicat que FGC està redactant el projecte constructiu per habilitar un baixador al polígon industrial el Segre de Lleida, a la línia ferroviària Lleida-la Pobla.\nDarrera modificació el Dimarts, 18 Febrer 2020 20:21\nMés en aquesta categoria: « Un original reportatge sobre el món rural de les Garrigues guanya el premi especial ‘Pica d’Estats’ El president Joaquim Torra és optimista i celebra l'impuls de la intel·ligència artificial a Catalunya: "serà un referent immediat" »