Escacs i escacs: d’abril 2016\nUna opinió per promoure el debat\nPràcticament s'ha acabat el Campionat de Catalunya per equips, tan sols queden algunes finals, i seguim amb aquesta denominació oficial de “Lliga Catalana”.\nDenominació que des de què es va implantar sempre he opinat que no m'agradava.\nPerò, abans d'entrar en aquest tema, vull felicitar a tots els equips que han participat en aquest gran esdeveniment escaquístic, tant els que han triomfat, com els que han tingut un mal any, i també, com no pot ser d'altra manera, els que han aconseguit els seus objectius a pesar de no estar a dalt de tot en les seves diferents categories; tots ells i els seus jugadors, són els artífexs de què aquest inigualable campionat sigui possible any rere any.\nTambé felicitar a tots els campions i els que han assolit l'ascens de categoria. Molt especialment al Club Escacs Mollet, flamant Campió de Catalunya d'escacs.\nFoto: Web Club d'Escacs Mollet.\nCelebració després de la victoria, com podeu veure en aquesta foto, mostren les seves armes secretes.\nÉs gratificant que de tant en tant hagin canvis a les tendències habituals i el campionat assolit pel Mollet ha estat un canvi del tot inesperat. Que poc podíem imaginar (de ben segur que ells tampoc) fa tan sols dos anys, quan ens vam enfrontar a l'última ronda el Sant Martí i el Mollet (amb el primer lloc en joc al nostre grup de Primera Divisió que donava l'ascens a la Divisió d'Honor i que el Mollet va assolir amb tot mereixement), que tan ràpidament el Mollet estaria al cim dels escacs catalans.\nEquip del Mollet any 2014. Foto: Web Club d'Escacs Mollet\nCom sóc dels que pensen que les coses no passant mai per casualitat, tinc que felicitar a la Junta Directiva del Club d’Escacs Mollet per la seva bona tasca i molt especialment al seu President, el Ramón Caro, que ha sabut jugar “les cartes que han caigut a les seves mans” d'una forma proverbial.\nDesprés d'aquestes felicitacions, que crec són obligades, vull tornar al tema de la denominació del campionat.\nFa uns pocs anys és va canviar la denominació “Campionat de Catalunya per equips” per “Lliga Catalana” i encara no entenc gaire aquest canvi.\nHe sentit diferents versions del canvi, les més esteses són:\nPerquè amb aquest nom és podria “vendre” millor el campionat de cara a obtenir més possibilitats de patrocinis.\nVa ser un plantejament d'un estament esportiu superior a nivell de Catalunya que va plantejar a les federacions que tots els campionats a Catalunya tinguessin la denominació de Lliga Catalana.\nSobre la primera versió, he de dir que mai m'ha acabat de fer el “pes” aquesta argumentació, però el que és més important, durant aquests anys, els fets ens diuen que ni pel nom, ni per altres mitjans, patrocinadors, el que es diu patrocinadors, no han hagut gaires.\nEl segon plantejament, que l'he sentit poc però per persones i situacions diferents, la veritat és que no l'he volgut tenir mai gaire en compte, perquè, de ser certa, em semblaria una situació realment patètica i que deixaria a la nostra federació en una situació de seguidisme, poca personalitat i falta de\nTambé he de dir que la denominació de “Lliga catalana” es presta a confusió, o dit d'altra manera, no aclareix per si mateixa la situació de si és un torneig individual o per equips; en canvi la denominació anterior “Campionat de Cataluña per equips” no deixa cap dubte, el títol ho diu tot.\nCrec que la majoria de la gent segueix parlant i denominant aquesta competició com a “el per equips” d’una manera natural i això és difícil de transformar. Els que tenim uns anys, podem recordar que durant els llargs i foscos anys del franquisme, l’Avinguda Diagonal la van denominar “Avenida del Generalisimo Franco” i la Gran Via de les Corts Catalanes com a “Avenida de José Antonio Primo de Rivera”, però la majoria de la població de Barcelona va seguir utilitzant les denominacions populars “la Diagonal” i “la Gran Via”, fins que amb la democràcia és va tornar oficialment a la denominació original.\nSincerament, no crec que tingui sentit seguir denominant com “Lliga Catalana” (que curiosament a la Divisió d’Honor no és una lliga) el “Campionat de Catalunya per equips”, no passa res en rectificar, és més, crec que honraria a la Federació Catalana d’Escacs.\nEn fi, crec que no estaria malament obrir la porta al debat. Parlar i opinar, sempre que sigui amb la\nimprescindible educació, mai és una mala actitud. Ho deixo a les vostres mans, si voleu dir alguna cosa sobre aquest tema en aquest bloc, fantàstic, si ho voleu fer en altres indrets, doncs també està força bé, però crec que no seria bo que com a col·lectiu passéssim d'aquesta qüestió. El Campionat de Catalunya per equips és la nostra “nau capitana” i, des del meu punt de vista, no es pot denominar amb qualsevol nom.\nPublicat per Roger Salvo a 18:17 8 comentaris:\nQuatre estels fugaços\nAls Estats Units sempre ha hagut jugadors d'escacs d'un alt nivell. Sense anar més juny, en aquest recent torneig de candidats, jugat a Moscou, d’on a sortit el proper jugador que s’enfrontarà al campió del món en un matx pel títol, a ningú li hagués sorprès que s'haguessin classificat Caurana o Nakamura (no ha estat el cas), jugadors que estan al cim dels escacs mundials.\nEls escacs nord-americans compten amb un campió mundial, Bobby Fischer (Reykjavik 1972); un jugador que va jugar un campionat mundial, Frank Marshall (és va jugar en diferents ciutats dels Estats Units l'any 1907 i que va perdre amb el campió, Lasker); Paul Morphy, considerat el millor jugador de la seva època (quan encara no existia el Campionat del món oficial); i una llarga llista de molt forts jugadors: Showalter, Pillsbury, Marshall, Reshevsky, Steiner, Fine, Evans, Bisguier, Byrne, Kavalek, Benko, Browne, Christiansen, Seirawan, Dzindzichashvili, Alburt, Kamsky, Shabalov, De Firmian, Yermolinsky, Benjamin, Gulko, Shakland, Robson, So, i un llarg etc. de bons jugadors. En aquests moments hi ha tres jugadors nord-americants entre els deu primers a la llista del rànquing Elo del mes d'abril, Fabiano Caurana com a número tres, amb 2795 punts Elo, Hikaru Nakamura com a número cinc, amb 2787 punts Elo i Wesley So com a número deu, amb 2773 punts Elo.\nAvui vull parlar de quatre grans jugadors dels Estats Units als quals uneix, cadascú amb les seves circumstancies personals, una certa similitud en el sentit que van tenir una trajectòria en el món dels escacs clarament curta, o dit d’altra manera, una trajectòria molt més curta del que era previsible.\nAquests quatre jugadors, els quals anomeno en el títol d'aquest article com "estels fugaços" van ser: Paul Morphy, Harry Nelson Pillsbury, Reuben Fine i Bobby Fischer.\nEls dos primers van estar afectats per unes terribles malalties, el tercer per la seva professió i el quart, no sé com anomenar-ho, potser, pel seu caràcter. En fi, els quatre podien haver estat al cim dels escacs durant molts anys i en canvi el seu destí va ser un altre.\nUs passo unes dades d'aproximació a aquests grandíssims jugadors, deixant clar que no pretenc aprofundir a les seves biografies, la meva idea és tocar les peculiars situacions que els van apartar d'un futur que semblava summament gloriós, i que ens va privar a la resta de jugadors d’aquest meravellós joc, de poder gaudir, encara més, del seu llegat.\nPaul Charles Morphy (Nova Orleans, 22 de juny de 1837 – 10 de juliol de 1884). Mai va ser campió del món, per la senzilla raó que encara no existia un campionat del món com a tal, però se'l considera un dels majors talents escaquístics de tots els temps. Als nou anys era un dels millors jugadors de la seva ciutat i als dotze va ser capaç de vèncer a Johann Lowenthal, un dels escaquistes més prestigiosos del món. Però als tretze anys Morphy es va allunyar dels escacs, per ordre del seu pare, l'únic desig era veure el seu fill convertit en advocat. Només se li permetia jugar els diumenges.\nAls vint anys va ser unànimement reconegut com el millor jugador del planeta ... i després de competir durant només uns mesos es va retirar per sempre. Durant la resta de la seva vida es va negar a tornar a seure davant d'un tauler, mentre desenvolupava estranys quadres de comportament, tancant-se en si mateix i perdent la calma si algú esmentava la paraula "escacs" en la seva presència.\nEntre els tretze i els vint anys Paul Morphy (que va resultar tan precoç en els estudis com en els escacs) va avançar diversos cursos a l'escola i va aconseguir obtenir el títol de dret amb les màximes qualificacions possibles; la seva etapa estudiantil va ser tan brillant que va obtenir el títol d'advocat als vint anys. Però això el va representar tenir que esperar un any per poder exercir d'advocat, ja que a l'estat de Louisiana l'edat legal mínima per poder exercir la professió eren els vint-i-un anys.\nAmb tot un any per davant, això li va permetre tornar a jugar als escacs, el moment era idoni, precisament aquell any es va celebrar a Nova York un fort torneig amb la participació dels millors jugadors dels Estats Units. Va jugar aquest torneig i va escombrar a tots els seus rivals.\nFoto: Chess hitory.com\nPoc després va viatjar a Europa i va derrotar a tots els jugadors amb els que és va enfrontar, amb els millors a excepció de Stauton amb el qual no va ser capaç de poder concertar un encontre; sembla ser que Stauton ràpidament és va adonar de la superioritat de Morphy i sempre va trobar excuses per no jugar amb ell.\nAl seu retorn a Nova York, Murphy va ser aclamat de manera triomfal, es va organitzar una celebració oficial en honor seu. Lamentablement poc després Morphy va abandonar la practica dels escacs. Al començament dels anys 60 es va desencadenar als Estats Units la Guerra de Secessió, i per aquestes dates Morphy va donar els primers signes de trastorn mental. En pocs anys el gran mestre s'hauria perdut i no només per als escacs, ja que la seva malaltia va anar a més. Finalment, en l'estiu de 1884, el llegendari escaquista va morir.\nAl primer volum de "Mis geniales predecesores" Gary Kasparov diu al respecte de Morphy: Quin era el secret de la invencibilitat de Murphy? Crec que, en el seu cas es conjugaven un talent natural únic i una brillant erudició. El seu joc va constituir el següent pas cap a una fase més madura en el desenvolupament dels escacs. Morphy tenia un fort "instint posicional" innat i, per tant, pot considerar-se'l com el "primer prototip" de fort gran mestre del segle XX.\nSi voleu consultar partides de Morphy, les trobareu en aquest enllaç.\nHarry Nelson Pillsbury (5 de desembre de 1872 - 17 de juny de 1906), Pillsbury va néixer a Somerville (Massachusetts). Pillsbury va aprendre a jugar als setze anys, pel que la seva carrera va ser molt curta. Entre els anys 1895 i 1900 se'l va considerar com un dels millors aspirants al títol d'Emmanuel Lasker. Va créixer com escaquista en els clubs de Boston (Massachusetts). Es va guanyar la vida gràcies als escacs, tant com a jugador, com a comentarista en diaris i divulgador. Va\ncobrir la primera trobada pel Campionat del món entre Lasker i Wilhelm Steinitz.\nEls seus primers èxits escaquístics es van produir a Boston, l'any 1890, quan només feia dos anys que jugava als escacs, va vèncer el destacat jugador H. N. Stone, el 1893 va quedar campió del torneig de Manhattan, el club més fort dels EUA. L'ascens de Pillsbury fou meteòric, i aviat no va quedar ningú a l'àmbit novaiorquès que li pogués fer front.\nEl club d'escacs de Brooklyn va costejar el seu viatge a Europa per jugar al Torneig d'escacs de Hastings 1895, al qual hi participaven tots els millors jugadors del món del moment. Pillsbury, amb només 22 anys, va esdevenir una celebritat tant als Estats Units com arreu en guanyar el torneig, per davant del Campió del món, Emanuel Lasker, l'ex-Campió del món Wilhelm Steinitz, els recents aspirants al tron mundial Mikhaïl Chigorin i Isidor Gunsberg, i els futurs aspirants Siegbert Tarrasch, Carl Schlechter i Dawid Janowski.\nEl seu èxit en Hastings li va valer per ser convidat a tots els grans tornejos. En el torneig de Sant Petersburg de 1895 va obtenir el tercer lloc, després de Lasker i Steinitz. Va ser tercer a Nuremberg 1896, primer a Viena 1987, segon a Londres 1899, segon a París 1900 i primer a Munic 1900.\nGairebé tota la seva carrera internacional la va disputar a Europa. En aquest període als Estats Units va jugar dues vegades contra Jackson Showalter pel títol de campió d'EUA, cosa que va aconseguir, però es va negar a posar-ho en joc davant Frank Marshall.\nPillsbury va ser un gran jugador a la cega, una qüestió que el va fer molt popular entre els aficionats. Va batre tots els rècords de l'època pel que fa al nombre de partides en unes simultànies, deixant la marca de Zukertort, que era de 16 partides, en un total de 20 partides. Cal destacar que els rivals als quals es va enfrontar el nord-americà eren més forts que els que va tenir el seu antecessor, en total va obtenir 14 victòries, 5 taules i només una derrota.\nEl 1902, a Hannover, es va enfrontar en simultànies a 21 jugadors a la cega, gesta que va repetir a Moscou contra 22 jugadors.\nLa mala salut li impedí de desenvolupar tot el seu potencial durant tota la seva vida. L'any 1903 juga els seus dos últims tornejos a Europa, i el seu estat de salut ja indicava que la seva carrera escaquística es trobava a punt de finalitzar, ja que ja no era el Pillsbury dels seus millors anys.\nL'any 1904 finalitza la carrera de Pillsbury. El seu últim torneig va ser el de Cambridge Springs; molt malalt i esgotat, malgrat la seva joventut, era ja només una ombra del que va ser.\nA finals de 1905, amb la salut molt malmesa, se'n va anar a passar una temporada a les Bermudes en companyia de la seva dona, amb l'esperança que el bon clima li reposés. Però tot va ser en va, ja que va morir el 17 de juny de 1906 a Frankford, Penssylvania.\nAmb la mort de Pillsbury, va desaparèixer un dels més notables genis dels escacs, un geni que mai va poder rendir al màxim, ja que sempre la seva salut va ser molt precària.\nSi voleu consultar partides de Pillsbury, les trobareu en aquest enllaç.\nReuben Fine (Nova York, 11 d'octubre de 1914 - 26 de març de 1993), va ser un dels jugadors més forts dels anys 30 i 40 del Segle XX, però als anys 50, quan se li va reconèixer el títol de Gran Mestre, va deixar la pràctica dels escacs. Durant la seva època de gran jugador era considerat un dels mes ferms candidats al títol que ostentava Alekhine. El seu triomf, conjuntament amb Paul Keres, al torneig AVRO de 1938, li feien el candidat ideal però la II Guerra Mundial va fer trontollar aquesta possibilitat.\nAbans de 1937, ja havia guanyat una sèrie de torneigs internacionals i era un dels jugadors més reeixits del món. Va representar els Estats Units en nombroses Olimpíades d'escacs on l'equip del seu país va acabar invariablement en el primer lloc. Encara que actiu en els torneigs dels Estats Units, mai no va poder acabar primer al Campionat d'escacs dels Estats Units; generalment finalitzava darrere de Samuel Reshevsky. No obstant això, el rècord en torneigs internacionals de Fine en\nels anys trenta era superior al de Reshevsky.\nFoto: Chess history.com\nEl 1938, va empatar al primer lloc amb Paul Keres al prestigiós Torneig AVRO jugat als Països Baixos. Aquest va ser un dels torneigs més forts del segle XX. Se suposava que el guanyador de la competència, jugada a doble volta amb el sistema "tots contra tots", es convertiria automàticament en el rival del campió del món, títol llavors en poder d'Aleksander Alekhine. Fine va finalitzar davant del futur campió Mijail Botvinnik, del mateix Alekhine i dels campions anteriors Max Euwe i\nCapablanca, així com dels Grans Mestres Samuel Reshevsky i Salomon Flohr.\nFine també era considerat un dels millors jugadors d'escacs llampec del món: podia aconseguir empats contra el llavors campió del món, Alekhine encara que va admetre que les poques vegades que va jugar amb Capablanca, aquest el va vèncer "sense pietat".\nDurant la segona Guerra Mundial, va treballar per a la Marina de Guerra dels Estats Units, executant càlculs de les probabilitats que submarins alemanys emergissin en determinats punts de l'oceà.\nDesprés de la guerra, Fine va continuar jugant als escacs i va rebre una invitació de la FIDE a participar en el campionat mundial de 1948, a causa de seu triomf al torneig AVRO 1938. Estranyament, va declinar participar, pel que van sorgir especulacions pel que fa a la raó veritable de la seva actitud. El motiu oficial va ser que treballava en la seva dissertació doctoral de psicologia.\nFine va rebre el seu doctorat en psicologia de la Universitat del Sud de Califòrnia i va abandonar la pràctica professional dels escacs per concentrar-se en la seva nova professió. Fine va continuar jugant esporàdicament als escacs al llarg de la seva vida (una partida el 1963 contra Bobby Fischer es va incloure en el llibre de Fischer "Els meus seixanta jocs memorables"), però va preferir centrar-se en qüestions relatives a la psicologia.\nSi voleu consultar partides de Fine, les trobareu en aquest enllaç.\nRobert James Fischer (Chicago, 9 de març de 1943 – Reykjavik, 17 de gener de 2008), Campió del món entre 1972 i 1975. Està considerat com un dels millors jugadors de la hitòria.\nLa vida de Fischer ha estat envoltada de polemiques ja des del seu naixement. Fill d'una infermera, Regina Wender i del físic d'origen alemany Hans-Gerhardt Fischer, encara que hi ha controvèrsia sobre si aquest últim fou el veritable pare biològic de Bobby, doncs Regina i Hans-Gerhardt no vivien junts des de 1939. En qualsevol cas, la parella no va obtindre el divorci fins l'any 1945, quan Fischer ja comptava 2 anys. El nen i la seva germana Joan quedaren sota la custòdia de la mare. El 1949, la família es traslladà a Nova York, a un petit apartament a Brooklyn.\nFischer va aprendre a jugar als escacs tot sol, a partir de les instruccions que venien a un estoig amb diversos jocs que li va regalar la seva germana. El gener de 1951. gràcies a un anunci a la premsa, Fischer participà en una sessió de partides simultànies impartida pel mestre Max Pavey. Aquesta va ser la seva primera aparició pública com a jugador d'escacs, i encara que va perdre, segons confessió pròpia, li va servir d'estímul per a seguir estudiant. El president del Brooklyn Chess, fou el seu mentor d'escacs, qui li va ensenyar els fonaments de l'estratègia i el va introduir al món dels escacs de competició.\nAmb 10 anys participa en el torneig del Brooklyn Chess Club i va quedar en cinquè lloc. Va jugar altres tornejos quedant ben classificat i l'any 1955 es va fer membre del Manhattan Chess Club, on va quedar campió de les categories C i B (a l'any següent també a l'A). Va derrotar al Gran Mestre Reshevsky en una exhibició en la qual el GM jugava a cegues. L'any 1956 va quedar tercer al campionat juvenil d'escacs ràpids d'EE.UU i ben classificat en altres tornejos americans.\nA l'any 1957 va jugar dues partides contra l'ex-Campió mundial Max Euwe: va empatar una partida i va perdre una altra. Va guanyar el New York Metropolitan League, i l'edició d'enguany del Torneig d'Escacs Ràpid, quedant molt ben situat en altres tornejos, incloent un primer-segon lloc en l'Open de Cleveland, i posteriorment dos primers llocs en els Opens de New Jersey i Milwaukee.\nA partir de de l'any 1958 va guanyar tots els Campionats Absoluts d'escacs dels Estats Units als quals es va presentar, fins que es va retirar dels circuits. A l'agost de 1958 (amb 15 anys) va obtenir el títol de Gran Mestre al guanyar l'Interzonal de Portoroz, i va decidir llavors convertir-se en jugador professional.\nL'any 1959 va quedar 3/4 al Torneig de Mar de Plata a l'Argentina, igual lloc a Zuric, i 5/6 a Bled / Zagrev / Belgrad. A l'any següent va empatar amb Spassky 1/2 a Mar de Plata i va jugar en la Olimipiada d'Escacs en l'equip dels EUA.\nMalauradament, les excentricitats de Fischer van començar a fer-se patents a mesura que millorava el seu joc i les seves classificacions. Exigia condicions perfectes de llum, silenci absolut, absència de càmeres fotogràfics i TV i, sobretot, grans quantitats en premis.\nEls anys 1961 i 1962 Fischer va tornar a guanyar el Campionat dels EUA a Reshevsky, i va anunciar que estava a punt per guanyar el Campionat del món. També va guanyar l'Interzonal d'Estocolm. Aquests dos anys van acabar sense derrotes per Fischer, totes les seves partides van ser victòries o empats (excepte en les seves partides de l'Olimpíada).\nL'any 1963 va ser l'any en que Fischer va tenir una forta polèmica amb la FIDE i les seves normes i pràcticament no va participar en cap competició, amb la qual cosa no va poder jugar els campionats classificatoris pel campionat mundial. L'any 1964 va guanyar el Campionat dels EUA (11 victòries, cap empat i cap derrota) però no va participar en més competicions.\nEn els anys 1966 i 1967 va guanyar gairebé tots els tornejos en què va participar: Campionat EUA, Copa Piatigorsky, Mònaco, Skopje. Al desembre de 1967 es va presentar al Interzonal de Sousse (vàlid per a la classificatòria del Campionat del món). Va jugar les tres primeres tres rondes. Va començar a queixar-se de la llum en la quarta, i va intentar fer fora els fotògrafs a la sisena. Va voler ajornar la setena partida per motius religiosos com era el seu costum (Fischer es negava a jugar durant el Sàbat, de divendres a la tarda a dissabte a la tarda) però al no notificar-ho convenientment, quan li van denegar la seva petició va decidir retirar-se del torneig. El resultat va ser que en no completar el torneig, va perdre la possibilitat de classificar-se per a la final del Campionat del món.\nNo va reaparèixer fins l'any 1968, on va guanyar el Torneig de Netanya, a Israel.L'any 1970 va vèncer a Petrosian al matx per equips URSS - Resta del Món. També va guanyar el Torneig d'Escacs Ràpids jugat a Iugoslàvia i els tornejos de Zagreb i Buenos Aires.\nLlavors va succeir l'impensable, la FIDE va "relaxar" les regles de classificació pel Campionat del món. EUA podia presentar tres candidats, i encara que Fischer no era a la llista per no haver passat l'Interzonal, Pal Benko va cedir el seu lloc perquè Fischer pugués jugar. De manera que va jugar el següent Interzonal, a Palma de Mallorca, va guanyar arrasant i es va classificar per al Torneig de Candidats.\nAmb 28 anys, Fischer va derrotar de forma aclaparadora a les clasifitorias del Candidats, primer a Mark Taimanov (6-0) i després a Bent Larsen (6-0). El seu últim obstacle cap a la final era Petrosian, a qui va vèncer a Buenos Aires (6'5-2'5) al setembre de 1971. La final contra Spassky se celebraria el 1972.\nVa ser llavors quan Bobby Fischer va treure a la llum el que per a alguns eren manies i per a molts altres, una veritable estratègia de desgast psicològic sobre el seu rival. Quan ja s'havien acordat les condicions del joc, l'americà es va queixar de la borsa del torneig, tema que va quedar solucionat amb l'aportació d'un financer britànic. Després van venir les queixes per la il·luminació de la sala, per la col·locació del públic i de les càmeres de televisió i fins i tot per la qualitat de les peces amb les que havia de jugar. Cada concessió que Spassky li feia a Fischer, alimentava la moral de l'americà.\nLa final disputada a Reykjavík va començar el 11 de juliol de 1972. A la primera partida Fischer va arribar tard, el que va donar avantatge a Spassky. A la segona partida, simplement no es va presentar. Amb un 2-0 a favor de Spassky, el soviètic concedeix a Fischer el plaer de canviar de sala per disputar la final, tement que l'americà abandonés la contesa. En aquells dies, Fischer ja se sentia guanyador psicològic de la final. Va jugar uns escacs precisos i combatius. Va atropellar Spassky, que va perdre el matx, el resultat final va ser 12'5-8'5. Bobby Fischer es va proclamar campió del món i de pas va ser convertit en el nou heroi americà. Estava al cim del món.\nA partir d'aquí, inexplicablement, el campió simplement va desaparèixer. No va voler defensar la corona l'any 1975 davant Karpov, pel que l'aspirant va ser nomenat nou campió. A part d'algun problema amb les autoritats americanes, poc se sap de la seva vida fins a 1992, quan pretén reeditar la final contra Spassky, jugant un matx amistos a Iugoslàvia. Aquí la vida del campió canvia per sempre. Els EUA li prohibeixen trepitjar sòl iugoslau a l'estar al país vetat per resolució de l'ONU.\nFischer escup, literalment, sobre l'ordre i juga el matx, tornant a guanyar a Spassky i portant-se una bossa de 4 milions de dòlars. La desobediència li comporta la retirada del passaport americà. També s'enfronta a una possible pena de deu anys de presó. No torna a trepitjar mai més sòl americà per por de la condemna.\nComença un periple pel món, esquitxat d'aparicions en ràdio i premsa, on arremet contínuament contra els EUA. Critica l'embargament sobre Cuba, la guerra de l'Iraq i la política exterior americana en general. El 2004 és detingut al Japó per portar passaport fals i des d'una presó japonesa demana asil a Islàndia. Al país on es va convertir en campió passa els seus últims anys.\nVa morir a Islàndia el 2008 a causa d'una insuficiència renal als 64 anys, tants anys com caselles té el tauler d'escacs.\nSi voleu consultar partides de Fischer, les trobareu en aquest enllaç.\nHe de dir que aquesta petita biografia no dona la talla per arribar a tots els racons de les peculiaritats de Bobby Fischer i la seva història. En aquest sentit us poso aquest vídeo per reforçar una mica la seva trajectòria.\nEs comenta al vídeo i també ho he llegit algunes vegades que Bobby Ficher tenia el Trastorn d'Asperge, en aquest sentit, jo no puc tenir cap opinió ja que en aquest tema sóc un ignorant, però, si que penso que Bobby Fischer debia de tenir alguna patologia que el portava a actituds totalment contraries a la seva intel·ligència.\nMorphy, Pillsbury i Fischer, van estar condicionats per patologies que van impedir que arribessin a cotes escaquistiques innamaginables, ja que les seves potencialitats (sobretot en els casos de Morphy i Fischer) eren extraordinàries, segurament, no superades per cap altra jugador de la història dels escacs.\nEn canvi el cas de Fine és diferent, ell va preferir la seva professió als escacs, totalment respectable. Però després de llegir algunes de les "perles" que va dir com a psiquiatre, clarament no em cau simpàtic.\nPublicat per Roger Salvo a 23:13 2 comentaris:\n50 anys de l'Informator\nŠahovski Informator, (Informador escaquístic), conegut col·loquialment com l’Informator, ha complert 50 anys, el seu primer exemplar va sortir a la llum a començaments de l’any 1966.\nŠahovski Informator és una editorial amb seu a Belgrad que periòdicament produeix llibres amb aquest mateix nom, i també l'Enciclopèdia d'obertures d'escacs (Encyclopaedia of Chess Endings, l'Opening Monographs), altres publicacions impreses, i el seu corresponent programari (incloent-hi edicions electròniques de la majoria d'edicions impreses).\nL'Informator va publicar 2 números per any durant el període 1966-1990, i a partir de l’any 1991 ha publicat 3 números per any. Des de l'Informador número 5, ha inclòs una secció de combinacions trobades en partides recents i també hi ha una secció de finals amb criteris similars.\nAquesta revista amb format de llibre va esdevenir revolucionaria pel seu contingut i imaginatives novetats per a què fos una publicació que és pogués seguir a tot el món; nomenclatures que ara són molt habituals van ser una aportació de l’Informator.\nVan dissenyar un sistema de símbols, simples i comprensibles per a tothom. L'essència va ser que en lloc d'un signe de la peça d'escacs van posar una imatge d'ella, i després un moviment comprensible per a tothom. També van substituir comentaris elementals per un símbol, així, per exemple:\nRepresenta que el blanc està millor\nI molts més. Avui dia, això és força habitual, totes les editorials utilitzen aquest mètode.\nAltra novetat va ser la classificació de les obertures d’escacs per lletres majúscules seguides de números. És ben sabut que algunes obertures i algunes variants es diuen de manera diferent en diferents països. Per exemple podem trobar l'Obertura Espanyola i l'Obertura Ruy López, La Defensa Petrov i la Defensa Russa, el Gambit Benko i el Gambit Volga ... I això s’agreuja amb moltes i variades variants. A l’Informator es va resoldre aquest problema simplement amb l’implantació dels codis A B C D E seguit d’uns números que ens indiquen l’obertura i la variant d’aquesta obertura, i quan algú avui dia, fa referencia, per exemple, a B33, molts jugadors saben que s’està referint a la variant Sveshnikov de la Defensa Siciliana.\nAquesta publicació és va fer en un molt bon format i la seva qualitat i continguts eren realment bons. Dues coses eren molt importants, una bona informació: bones partides amb anàlisis de qualitat, sovint pels mateixos jugadors i que aquestes partides eren dels millors jugadors de l’epoca. Tots els grans jugadors, inclosos els Campions Mundials, han analitzat partides a l’Informator.\nAquest va ser el primer Informator, el número 1\nQuan va sortir l'informator 1 el Campió Mundial era Tigran Petrosian. Foto: Informator 1\nAleksandar Matanovic i Milivoje Molerovic (en col·laboració amb altres escaquistes iugoslaus) van fundar la companyia el 1966 amb la finalitat d'oferir a la resta del món la informació escaquística de la qual gaudien els jugadors soviètics. Aquesta empresa ha venut 3 milions de llibres en 150 països, d'acord a la seva pàgina web.\nAleksandar Matanovic. Foto: Informator 1\nL'últim Informator publicat\nAleksandar Matanovic. Foto: Informator 127\nL’Informator va ser tot un referent durant molts anys, l’aparició d’Internet i conseqüentment les bases de partides, l’ha tret una gran part d’aquest protagonisme, bàsicament per la rapidesa en l’accés a l’informació, però, no obstant això segueix gaudint d’una alta qualitat i reputació.\nAra, Šahovski Informator és un producte més al mercat escaquístic, però hem de reconèixer i agrair, les aportacions i millores que aquesta publicació ha fet pels escacs.\nPublicat per Roger Salvo a 18:05 4 comentaris:\nLa reputació dels escacs\nCreieu que els escacs tenen una bona reputació a la societat? Tenen bona reputació els escacs entre les persones alienes a ells?\nTrobem al diccionari de l’Institut d’Estudis Catalans la definició reputació de la següent manera: opinió en què és tingut algú o quelcom. Segons la Viquipèdia, la reputació és l'opinió que té un grup sobre quelcom o algú, basada en judicis de valor. El prestigi és la influència a causa de la reputació guanyada als altres.\nDit d'una manera planera, reputació és el que pensen els altres d'una persona, un país, una ciutat, una activitat, etc. etc. més enllà del que poden pensar els interessats. Però és important subratllar i retenir l'últim paràgraf de la definició de la Viquipèdia on relaciona bona reputació i prestigi.\nPerò tornant i contestant a les primeres preguntes, crec que si, crec que els escacs tenen una bona reputació. Però també crec que encarà hi ha grans prejudicis, com per exemple els següents tòpics: “els escaquistes són tots uns friquis”, “és una activitat que tan sols és per a persones molt intel·ligents”, “és una activitat sedentària poc sana”, “els escacs són una activitat per a persones poc sociables", i algunes “perles” més.\nEns agradi o no, és una realitat que fora del reduït món escaquístic hi ha una gran ignorància sobre el que representa i són els escacs. Paradoxalment, a pesar dels tòpics en uns casos i la mala intenció en altres, els escacs gaudeixen, en general, d'una bona reputació.\nPerò aquesta ignorància no és bona si volem que la reputació dels escacs és consolidi a la societat i ens porti a una situació de prestigi.\nActualment hi ha molts arguments a favor de trencar la ignorància i els tòpics, però, s'estan venent adequadament? Repassem alguns d'aquests arguments a favor dels escacs:\nMillora la memòria i concentració de les persones tant adultes com en nens.\nIncrementa la capacitat lectora dels nens.\nPreveu el desenvolupament de malalties com l'Alzheimer, demència i altres afeccions mentals.\nAjuda a tractar el “Trastorn per Dèficit d'Atenció i Hiperactivitat” i la “Síndrome d'Asperger” en nens i adolescents.\nAjuda a alliberar l'estrès i l'ansietat.\nMillora el desenvolupament del coeficient intel·lectual en els nens\nMillora la capacitat de càlcul i de processar informació.\nMillora el rendiment intel·lectual.\nMillora l'autoestima de les persones.\nPotència la capacitat per resoldre problemes.\nTambé s'ha fet servir com a teràpia per ajudar a persones amb addiccions.\nLa pràctica dels escacs és realment una gimnàstica pel cervell, pel que val la pena practicar-lo regularment per tenir la ment fresca i activa durant tota la nostra vida.\nPerò, són els escacs una activitat sedentària? Doncs no podem dir que no, és obvi que és juga en una taula asseguts en cadires.\nPerò també això ho tindríem que matissar. Tots el jugadors de gran nivell fan quotidianament activitats físiques, cada cop són més els professionals dels escacs que contracten preparadors físics i dediquen una part important de la seva preparació en aquest sentit.\nUna partida d'escacs entre jugadors federats, aficionats o professionals, dura habitualment entre 3 i 4 hores; durant aquest espai de temps, el jugador d'escacs està sota una gran pressió nerviosa, i més si és juga un torneig a ronda diària a, per exemple, 9 rondes. Això, per ser comprés per les persones alienes als escacs, seria com estar en exàmens finals durant nou dies seguits, cada examen amb una\ndurada de 3 o 4 hores. A partir d'aquestes dades, és fàcil deduir que sovint hagin jugadors que perdin pes durant els tornejos.\nEls jugadors professionals tenen ja molt clar que els escacs no només és juguen amb la ment, sinó també amb l'entrenament del cos, per tant, l'increment de les activitats físiques en els escaquistes són totalment recomanables, això unit a una dieta equilibrada són aspectes importants i molt necessaris en un jugador d'alt nivell.\nÉs fàcil d'entendre que en escacs la preparació mental ha d'anar acompanyada d'una bona preparació física. Ment i cos estan íntimament relacionats.\nPerò mentre als escacs professionals això està totalment assumit , en les altres esferes dels escacs aficionats: nens i joves, jugadors sèniors i especialment gent gran, aquest tema està molt poc tractat.\nPer què, és possible que algunes persones facin esport pel seu compte, que està molt bé; però aquest esport és el més idoni per jugar a escacs? Per exemple, algú ens explica quines són les posicions més adequades quan estem jugant durant varies hores seguts a una cadira per a què no tinguem posterior dolors musculars?\nPossiblement no, i molt menys ens expliquen quins són els exercicis físics per poder contrarestar aquests possibles efectes.\nCrec que seria important que és treballes i és donés difusió d'una activitat física (òbviament per trams d'edat) especifica per a jugadors d'escacs.\nSeria molt beneficiós estar bé de cervell i de cos, i a més jugaríem millor.


“The Black Box” a la Galeria Miguel Marcos | Bonart\n“The Black Box” a la Galeria Miguel Marcos\nLa mostra Black Box presenta a ala galeria Miguel Marcos de Barcelona el treball de quatre artistes procedents de la Xina, dos d’ells d’origen europeu.\nPerò aquesta exposició transcendeix el fet espacial. La reflexió que articula la mostra rau més en el fet que en la creació, ja que no hi ha un corrent principal, sinó més aviat múltiples formes d’expressió que motiven les necessitats creatives. En aquest punt, des de la galeria Miguel Marcos consideren que cada vegada que decidim visitar alguna exposició ens trobem davant d’un laberint de preguntes. Per la qual cosa, visitar una exposició no és només un plaer per als sentits, sinó també una investigació per a la ment. Ens enfrontem amb tanta informació que potser caldria una caixa negra per entendre clarament el que ha passat en el procés de l’accident de la creació en cada obra d’art o exposició.\nAquest és el concepte sobre el qual arrenca Black Box amb les obres dels creadors Nicolai, Lin Mo, Cristóbal Ortega i Li Yongmin. Els artistes esmentats es van reunir per primera vegada el 2013 al desert Kubuqi, a la Mongòlia interior, convidats a participar en la Cimera Internacional per a la Reforestació del Desert per Elion Company Ltd. Després d’aquesta accidental trobada, van unir les seves energies creadores al llarg de diferents exposicions per museus i galeries del món.\nNicolai (Reykjavik, 1964) transmet una visió poètica de la naturalesa i les seves lleis eternes. La pintura de Li Yongming (Dabao,1975) ofereix també una visió d’allò sagrat i domèstic. Per la seva banda, els paisatges neuronals de Lin Mo (Harbin, 1962) s’harmonitzen amb els de la terra i amb un pols cal·ligràfic; mentre que Cristóbal Ortega (Alhaurín de la Torre, Màlaga, 1970) construeix notes pictòriques de diversos timbres i formes que generen una captivadora partitura. L’exposició es pot veure del 6 de novembre al 12 de desembre.\nA la imatge, Sense títol de Nicolai.\nEtiquetes: Galeria Miguel Marcos · The Black Box


Catalunya | Alpinista-Samurai\nDeixa un comentari Posted by josepmbrunetti a 20 Abril, 2013\nAquest dissabte hem anat a escalar a Alòs de Balaguer. Un lloc que m’agrada molt: tranquil, prop del riu, aproximació curta, poca gent, grau moderat per nosaltres… I el millor de tot, es pot passar pel forn d’Artesa de Segre i menjar allà al costat. I és que al forn d’Artesa et trobes tot això:\nCoca d’Artesa de Segre\nTenen coques de mil coses: pernil d’ànec, bolets, de recapte… No és barat, però és molt bo. I jo que caig fàcilment en la temptació… 😛\nDesprés de comprar la coca per dinar, anem cap a Alòs de Balaguer. Passat el poble hi ha una font, i des d’allà surt un camí que va pel costat del riu. En 10 minuts arribem al sector “Cal Cari”. Hi estem escalant tot el matí. La majoria de vies van des de V fins a 6a+, i també hi ha un 6b i 6c. La majoria estan ben equipades i les assegurances estan força aprop. És un bon lloc per iniciar-se. Aquest cop anem a fer les vies més senzilles del mig perquè les pugui provar la Meri. Fem: Del solà V, Capità Nemo V+, Hac-dos-oh 6a i Samarcanda 6a.\nLa Meri provant una de les vies\nEn acabar, seguim el camí per on hem vingut uns minuts més i arribem a un berenador a l’ombra, amb taules de pedra i una font. Un bon lloc per dinar, des d’on fins i tot es pot baixar al riu.\nÉs el 5è cop que vinc a Alòs i no me’n canso. És ideal per estar-s’hi un dia sencer i dinar allà. I més que hi tornaré que encara em queden algunes vies per fer 🙂\nAlòs de Balaguer, Esportiva\talòs de balaguer, escalada esportiva\nCatalunya, Sant Llorenç de Montgai, Via llarga\t6b, cilindre, directa, escalada, sant llorenç de montgai, via llarga\nCavallers, Escalada en gel\tboi, cavallers, Escalada en gel, salto del mandril\nDos birres i unes braves (V+/A1, 175m)\n2 comentaris Posted by josepmbrunetti a 13 Novembre, 2011\nVia Dos birres i unes braves al Peladet Oriental (Rúbies)\nVia pràcticament equipada (algun friend i bagues)\nV+/A1 (6b+ en lliure), 175m\nVolíem anar a escalar els encantats, però ahir divendres havia estat plovent (nevant?) al Pirineu i decidim descartar-ho perquè ens ho trobarem tot moll. Així que canviem el destí per Vilanova de Meià. Sortim a les 10 de Lleida amb el Cèsar i el Lluís. Ells dos van ben abrigats i jo vaig amb pantalons curts, maniga curta i no porto res per tapar-me. Ole tu, passaré fred? Pel camí comentem quina via podem fer ja que portem vàries ressenyes imprimides. Decidim la “Dos birres i unes braves” i veurem que tal això de l’A1 a l’últim llarg. Camí de Rúbies veiem que està ple de caçador i que estan fent una batuda de senglars. Deixem el cotxe a l’antic poble de Rúbies, on ja n’hi ha varis, carreguem els materials i emprenem el camí cap a la pared.\nSegona reunió darrera de l'arbre\nEntre una cosa i l’altra, són les 12h quan arribem a peu de via. Toca el sol i fa bon temps, gens de fred. Hi ha una cordada escalant la mateixa via, però ja són pel final. Em sembla sentir la veu del Jordi allà dalt i he vist el seu cotxe al parking, però m’havia dit que anaven a fer una via nova i aquesta no ho és (dies més tard em diu que eren ells). Com que som tres, ens dividim els llargs de manera que no haguem de fer massa sarau amb les cordes. Jo faré els 2 primers, el Cèsar el tercer i el quart, i l’últim… ja ho decidiriem sobre la marxa. El primer llarg és el típic tràmit que cal passar per arribar a la bona roca i als llargs bonics. És IV+ i hi ha poques assegurances: un parell de parabolts, algun clau i alguna baga. Un cop superats els passos sense problemes, es flanqueja cap a l’esquerra on hi ha la primera reunió. Recullo al Lluís i Cèsar, em passen el material i em preparo pel segon llarg.\nEl segon llarg és MOLT BONIC. Després d’uns primers passos de IV, venen uns 25m de V+ atlètics i amb una roca espectacular. Hi ha bones preses i els passos més complicats estan equipats, així que només cal disfrutar-ho. Per si un cas, jo hi poso un friend en un lloc on les assegurances allunyen una mica. Abans d’arribar a la reunió hi ha un arbre enmig. No se exactament per on s’ha de passar, així que jo passo pel mig de l’abre i l’encinto per si un cas. La reunió la trobo curiosa, ja que podries seure a les branques de l’arbre tot i que no semblen del tot fortes. Pugen el Cèsar i el Lluís, això de recollir corda de dos segons cansa més que escalar. Ens deslliguem per canviar de primer. La reunió és còmoda, però tampoc hi ha tan espai per tres persones. Hi ha un bon embolic de cordes aquí a dalt, així que més val fer-ho bé. I si, més val fer-ho bé perquè sinó després les cordes s’emboliquen i més si hi ha branques de l’arbre pel mig…\nComença el Cèsar amb el tercer llarg, també força bonic. Primer es vertical i després hi ha un flanqueig cap a l’esquerra per acabar superant un sostre amb uns passos atlètics. Novament, aquests passos estan ben equipats i es superen sense problemes. Llàstima d’estar assegurant i no poder fer fotos, perquè és ben xulo el sostre. Després hi ha uns passos senzills de IV fins arribar a la tercera reunió, que és molt còmoda. Pujo jo i mentre esperem al Lluís veiem la cordada veïna fent “Cita a cegues”, ja vindrem a fer-la.\nDes de la reunió es surt cap a la dreta per arribar a un diedre (V) que no té gaires complicacions. La resta del llarg és IV, però precisament és on cal anar amb més compte perquè a vegades està una mica brut, hi ha vegetació, rellisca, etc. Hi ha poques assegurances i tot i ser fàcil, no està de més ficar algun “catxarro” allí on es pugui. Només faltaria fer-nos mal per anar de sobrats. Arriba el Cèsar a la quarta reunió i després pugem el Lluís i jo.\nUn cop a la quarta reunió arriba el moment crucial. A mi em fa gràcia fer l’últim llarg, però no he fet mai res d’artificial i això de l’A1 no ho tinc clar. A més, a la ressenya recomanen un friend del número 1 i nosaltres tenim del 2 cap a dalt. Però bueno, serà molt que no hi entri… Li dic al Cèsar que ho provo i que sinó ja baixaré, però ell em diu que ni de conya, que cap amunt i res de baixar. Així que catxarros a sobre i cap a dalt. El pas clau del llarg és un diedre però amb poques preses, d’aquí la seva dificultat. Hi ha tres parabolts força seguits i després una distància considerable fins al següent, que és on es recomana fer A1. Encaro el diedre i fins al tercer parabolt ho faig en lliure. Mentre pujo vaig cridant que em facin alguna foto (veure capçalera ;)). Arribo força cansat, així que descanso una estona i preparo el friend. Em torno a enganxar a la paret, m’aixeco una mica, poso el friend i m’hi agafo. Habemus A1 :D. Després de fer el pas d’artificial trobo una bona presa a l’esquerra i al poc arribo al següent parabolt. A partir daquí, un parabolt més i ja s’arriba fàcil a la reunió.\nEstic rebentat, així de clar. Em trec els peus de gat i recullo al Lluís i Cèsar. Comentem el grau del llarg, mínim 6b. Tot i que jo crec que si es troben les preses, es pot fer amb A0 i el grau obligat deu ser 6a+. Però s’han de trobar i no n’hi ha gaires. Recollim tots els trastos i disfrutem del paissatge. Es veu Tremp, la serra del cadí, el montsec d’ares, els pirineus, fins i tot em diuen que per allà està l’Aneto…\nA1 del cinquè llarg\nComencem el descens, per un camí que a la meitat coincideix amb el de l’aproximació i en una mitja hora som de nou al cotxe. Són les 4 de la tarda i no hem dinat, així que parem primer a fer un beure i després a un forn de pa a menjar alguna cosa. Ha estat un bon dia, bon temps, bona roca, bona escalada i bona companyia. Val la pena anar a Rúbies i em queden moltes vies per anar-hi a fer 🙂\nLa via és molt recomanable, sobretot pel segon, tercer i últim llarg. Per aquest últim, o vas bé de grau per fer-ho en lliure o preparat per l’A1. El que menys m’ha agradat és el camí per l’aproximació, però que hi farem, no es pot tenir tot.\nCatalunya, Escalada, Rúbies, Via llarga\tdos birres i unes braves, escalada, rúbies, via llarga\nPerformance a Collegats (6a, 205m)\n1 comentari Posted by josepmbrunetti a 1 Novembre, 2011\nRessenya (via http://www.lanochedelloro.com)\nVia Performance a la Paret del Pessó (Collegats).\n30 d’octubre de 2011.\nAvui estreno casc! Després de molt temps mirant-ho, al final m’he comprat un casc nou que serveix tan per escalar, com per esquiar i anar amb bicicleta. De fet està omologat també per trineu, kayak i altres esports. Com diria J.R.R. Tolkien: “Un casco para gobernarlos a todos”. Per si a algú li interessa: Salewa Xenon. Comparant amb el que tenia, és ben còmode 🙂\nSortim a les 8.30 de Lleida en direcció al congost de Collegats, passat La Pobla de Segur. Anem a fer la “Performance”, que ja fa temps que en parlavem. És conglomerat, però totalment diferent al de Margalef. Veurem que tal surt l’actuació (“xist” :D) El termòmetre marca 13º i el Jordi diu que passarem calor. I jo que m’he ficat els pantalons bons i una samarreta tèrmica a sota. És impossible encertar amb la roba aquests dies. Parem a l’hotel de Cellers a esmorzar. Hi ha unes quantes persones amb pantalons curts. Potser farà calor, però a mi em sembla una mica agosarat.\nXimeneia del primer llarg\nEntre una cosa i una altra, son les 11 quan aparquem. Ens fiquem l’arnés i agafem tot el material necessari. La via està totalment equipada, així que no cal agafar gaire cosa. Abans de marxar, em trec la samarreta tèrmica. La paret del Pessó queda enfront nostre, però la via va per l’altra banda així que hem de donar tota la volta. Pel camí veiem varies cordades escalant altres vies que el Jordi em va explicant: la Tànger, la Cosmos, el Último Buril. Ja tornarem. També hi ha gent pujant per la “Sossis i Patissants”, però aquesta última dieun que no val gens la pena. Pel camí ens repartim els llargs. Com que el Jordi ja l’ha fet dues vegades, em deixa escollir. Jo tinc ganes de fer el de 6a, així que ell farà el primer i el tercer, jo el segon i l’últim. Tardem una mitja hora fins arribar a peu de via, al costat d’una agulla característica. Cal grimpar una mica per arribar-hi, així que més val anar amb compte no sigui que ens fem mal abans de començar.\nComença el Jordi amb el primer llarg. Quan me n’adono, veig que és una ximeneia que va entre l’agulla i la paret. Se’n surt sense problemes. És fàcil, IV grau, pero cal escalar amb oposició amb un peu a cada paret i això a mi no m’agrada gens. Però quan dic gens, és gens. Prefereixo molt més grau en placa que no una ximeneia. No diré que tinc por, però reconec que em dóna molt mal rotllo anar amb un peu a cada paret i tenir el buit a sota. Així que prefereixo encarar-me a la paret tot i que sigui una mica més difícil i només fer un parell de passos en oposició. Un cop superada la ximeneia, es supera un petit mur i arribem a la reunió.\nComenço amb el segon llarg, V grau i 50m. Només cal anar seguint els parabolts, superant petits sostres fent ziga-zaga. El llarg és fàcil, però cal anar buscant els bons cantells. Si no trobes bones preses, és que has anat per on no toca.\nEl tercer llarg és molt semblant a l’anterior, també 50m i el mateix grau. El pas del llarg és un petit mur a la dreta, que està ben equipat i es supera sense problemes. Abans d’arribar a la reunió cal superar un altre mur, també sense problemes.\nDe la tercera a la quarta reunió cal travessar una feixa. Són uns 20m que es fan caminant i amb alguna petita grimpada. Abans d’arribar a la reunió hi ha un parell de cordinos per ajudar-nos. Si es vol assegurar, es poden utilitzar algunes savines tot i que és ben difícil caure.\nUn cop fet el canvi de reunió, em preparo per fer l’últim llarg. Primer cal superar un mur recte, on em deixo un parabolt i m’obliga a flanquejar una mica cap a la dreta. Novament, recte cap amunt i seguim una diagonal cap a l’esquerra per una fisura. Hi ha alguna ressenya que li dóna 6a+ a aquest llarg, però ni de bon tros. 6a i es pot fer bé en lliure, i sinó, està cosit de parabolts per fer A0.\nSurto al cim de la Paret del Pessó i munto la renió. El Jordi fa el llarg també sense problemes. Em estat unes 2h per fer la via. Recollim, foto de rigor i ens preparem pel descens. Se’ns dubte, el pitjor de la via. Primer cal seguir un camí que porta a una via ferrata que coincideix amb el final de la “Sossis i Patissants”. Tot i que el primer tram no és complicat i hi ha unes cadenes, hi ha un grup de francesos que estan muntant un rapel. Després comença la part més divertida. Una canal on continuen les cadenes, però molt més aeri i on pràcticament no es poden aguantar els peus.\n"Cim" de la Paret del Pessó\nEt pots assegurar a les cadenes, però en cas de caure ho fas igualment 10 o 15 metres. Acabem de baixar les cadenes pràcticament a base de braços i seguim per uns trams de sirga, en força mal estat. És molt més complicat i perillós aquest descens que la via que hem fet. Així que en cas de dubte, tot i perdre més temps, més val muntar dos o tres ràpels.\nDe nou al cotxe, jo estic totalment empapat. Sort que m’havia tret la tèrmica i que porto una samarreta per canviar-me. El termometre marca 24º. Com que encara es prou aviat, decidim parar a fer un mos a Pobla i després parar camí de Lleida per fer una mica d’esportiva.\nDecidim parar a Ós de Balaguer, que portem les ressenyes i feia molt temps que tenia ganes d’anar-hi. No tenim gaire temps ja que en poc més d’una hora es farà fosc. Tot i això, temps suficient per fer un parell de vies. Comencem directament amb “Kin-Tostao”, 6a i 25m. Al costat hi ha “L’Esperó del Nico”, 6b i 25m, que comparteixen reunió. De totes formes, jo la vull provar de primer. El pas complicat es trova al principi i després és continuitat amb preses petites. El meu segon 6b a vista, ole tu! 🙂\nSon les sis de la tarda i ja es fa de nit, així que marxem cap a Lleida. Em pregunto que cony he fet perdent el temps durant un any a Marcant Estil o el Sendero de Santa Ana, on la roca està tan pulida que sembla marbre. Això d’Ós de Balaguer és molt millor i m’ha encantat: vies xules, ben equipades, bona roca… i ara ja tinc les ressenyes. Estem cansats, però ha estat un dia complet i poc més es pot demanar. Ós de Balaguer, hi tornarem!\nCollegats, Escalada, Via llarga\tcollegats, escalada, performance, via llarga


Natura i Medi Ambient: de febrer 2008\nGARROFER (en baleàric GARROVER) m.\nEs troba conreat i subespontani a totes les regions catalanes properes a la costa i sobretot a València i les Balears; cast. algarrobo. Del garrofer hi ha nombroses varietats, que els agricultors distingeixen amb diferents adjectivacions, de les quals indicarem algunes. Garrofer ver: el qui fa garrofes (Vinaròs), i que a Tortosa s'anomena garrofer mascle i a Mallorca garrover femella. Garrofer bord de flor (Vinaròs) o garrover borrer (Mall.): el qui fa molta borra, la qual serveix per a fecundar els garrofers vers. Garrofer bledà: és més llis de soca i de branques que els altres, té més pocs nusos i carrega menys de fruit (Freginals). Garrover boval: es fa prou gros i té la garrofa negra i fina (Mall., Eiv.). Garrover bugader: se fa grosset i la seva garrofa és dreta, prima i llarga, i no té gaire garrovins (Mall.). Garrover mollar: es fa molt gros, la seva llenya és molt fluixa i les garroves són negres, grasses i llargues (Mall.). Garrover tendral: té la soca i les branques llises, moltes fulles de color clar brillant, és molt sensible al fred i creix aviat (Manacor). Garrover faldat: té el brancatge molt estès i la garrofa llargueta i magra (Mall.). Garrover pentinat: es fa gros, és molt clar de brots, i la seva garrova és grassa i molsuda (Campanet). Garrover roquer: no arriba a fer-se gaire gros i les seves fulles tenen un color malaltís, però fa moltes garroves (Campanet). Garrover de pic d'abella: es fa molt alt i té els cimals drets cap amunt, la seva soca és molt llisa i les garroves són negres i grasses, que es bromen molt prest (Mall.). Garrover blau: té poques branques i fa les garroves llarguetes i magres (Mall.). Garrofer negral: fa la garrofa negra i és la millor de totes les similars (Tortosa). Garrover negrella: és molt espès de fulla i fa moltíssimes garroves, però no gaire grosses (Campanet). Garrover roig, garrover ros, etc.: noms de colors que se'ls dóna segons el color predominant en el llegum (Mall.). Garrover de costella: és molt primerenc i la seva garrova és llarga i ampla (Campanet). Garrover costella d'ase: es fa gros i la seva garrova és molt llarga, un poc torta i magreta (Mall.).\nHi ha diverses varietats de garrofa, designades amb diferents adjectivacions. Garrofa vera: és vermellosa, grossa, bona; madura pel setembre (Xàtiva). Garrofa borda: és prima, petita, vermellosa (Tortosa, Mall.). Garrofa negra: és la de color més fosc, i la més bona (Vinaròs, Cast., Mall.). Garrofa rossa: és molsudeta, bastant llarga, de color més clar que les altres, i no tan bona (Valldemossa). Garrofa llarga: és roja, no té gaire polpa i val molt poc (Vinaròs). Garrofa lluenta: la que té la pell molt llustrosa (Cast., Mall.). Garrova mollar: és molt gruixada i llarga, i fluixa de clovella (Mallorca). Garrova de la gran casta: és la més gruixada i millor (Manacor). Garrova panesca: és relativament petita i recta, i no té gaire molla (Eivissa). Garrofa lindar: és negra, llarga i bona, però no tan bona com la garrofa vera (Xàtiva). Garrofa xopeta: és més menuda, prima i curta que les veres i lindars; és negra i bona (Xàtiva). Garrofa melera (Val.) o garrova de la mel (Mall.): és curteta i gruixada, amb més suc i més molla que l'ordinària. Garrova de duraió: és petita, estreteta, gropelluda i un poc vermellosa (Mallorca). Garrofa del misto: és llarga, aspra, dolenta (Tortosa). Garrova bugadera: és mitjancera, llargaruda, molt bona per al bestiar (Mall.). Garrova manollera: la que està amb altres formant bolic (Manacor). Garrofa de costella: és llarga, de pell gruixada (Cast., Mall.). Garrova de capoll curt: és curteta, gruixadeta, bona; ve devers l'octubre (Mall.). Garrova de la canal: s'anomena així perquè enmig té un solc o canal (Manacor). Garrova fulla de raor: és mitjancera, seca i no gaire bona, i és més prima d'una banda que de l'altra, de manera que té certa semblança amb un ganivet (Mall.). Garrova de banya de cabra: és mitjancera, molt corbada, no gaire bona (Mallorca).\nLoc.—a) Parar-se la garrofa a algú: fer-li mala via el menjar o la saliva (Val.); cast. atragantarse.—b) Fer passar la garrofa a algú: fer li empassar un mos (València).—c) Fer garrova: menjar massa i caure malament a l'estómec (Mall.).—d) Passar per sa garrova: esser acceptat sense repugnància (Mall.). Dues coses hey ha que no són fetes per noltros ni mos han pogut passar may per sa garrova, Roq. 40.—e) Passar-se qualcú o qualque cosa per sa garrova: passar-se'l per la llengua, parlar-ne, murmurar-ne (Mall.). Y tot s'ho passen per sa garrova, Aguiló Rond. de R. 7. Es veinats començaren a estarne mal a pler i a passar-los-se per sa garrova, Alcover Rond. viii, 7.—f) Esmolar (o esmolar-se) sa garrova: xerrar molt, sobretot murmurant (Mall.). Comensà també a haverhi altra vegada motiu per armolá la garrova, Penya Mos. iii, 137.\nEtimologia: derivat de garrofa o garrova, aquesta de l'àrab ẖarruba, mat. sign. Font: dcvb\nEtiquetes Etimologia, Imatges, Infografia\nÀlbum collage d'Enriqueta Sanfiz, 1885\nLes composicions estan elaborades amb estampes encunyades, caixes de llumins, pàgines d'almanacs, calendaris de butxaca, targetes comercials, felicitacions, bitllets de tramvia i omnibús, targetes postals, retallades de figurines de moda, retallades de llibres, etc.\n39 composicions 324 x 525 mm.\nEn la portada de l'àlbum apareix escrit a mà, en el cartell d'un home-anunci, "Àlbum de cromos de Enriqueta Sanfíz 1885" i en la primera pàgina una dedicatòria manuscrita assenyala: "Record insignificant/ a la bella i elegant/ Enriqueta de Sanfíz/ a qui vol veure feliç/ Antonio Sanchez Infante". Al llarg de tot l'àlbum apareixen felicitacions i targetes comercials amb el text en espanyol, francès, anglès i alemany. Les composicions estan elaborades amb estampes encunyades, caixes de llumins, pàgines d'almanacs, calendaris de butxaca, targetes comercials, felicitacions, bitllets de tramvia i omnibús, targetes postals, retallades de figurines de moda, retallades de llibres, etc. Totes les peces s'han pegat sobre les làmines amb una distribució simètrica amb el propòsit de mostrar un assumpte determinat de forma ordenada i harmoniosa. Les dues últimes composicions estan presidides per una figura femenina de gran grandària; en ambdues un mecanisme permet, per mitjà d'un cordó de seda, recollir el ventall que tenen en la mà, ocultant-lo sota vestit.\nDurant l'últim terç del segle XIX, les joves de famílies acomodades elaboraven àlbums de croms amb unes característiques molt determinades. Només algunes persones podien disposar del temps necessari i d'uns materials que no estaven a l'abast de tot el món i permetre's també una cuidada enquadernació. La tècnica emprada per l'autora per a realitzar les composicions era molt senzilla: s'anaven pegant sobre les làmines de l'àlbum les peces, principalment croms, però també caixes de llumins, calendaris, targetes comercials, felicitacions, bitllets de transports, targetes postals, retallades de figurines de moda, etc. Es tracta d'una activitat sotmesa a una sèrie de pautes, l'ocupació d'un material prèviament seleccionat per a després reorganitzar-lo, col·locant cada element dintre d'un conjunt distint. Les imatges formen part d'un grup temàtic que domina la composició, com els retrats d'homes il·lustres, escenes d'humor i sàtira política, el món femení reflectit en la moda, els ventalls o el calçat, vistes de ciutats i paisatges, la hípica, la navegació, el món de les flors o dels animals, etc. La selecció de cadascuna de les peces, de la seva temàtica i la seva disposició simètrica sobre les làmines, responen a una planificació minuciosa amb el propòsit de mostrar els coneixements, les habilitats, el sentit de l'ordre i de l'harmonia de la seva autora. El resultat és un llibre luxosament enquadernat amb intenció de ser conservat i que pel seu format ha de ser posat sobre una taula per a la seva consulta, convertint-se així en una obra per a ser mostrada, segurament per a la satisfacció de l'autora i fins a de la seva família.\nTotes les làmines a màxima qualitat: bibliotecadigitalhispanica\nAMETLLER o AMETLER (amb ses variants almeler, almetler, ameler, armeler). m.\nEtimimologia: AMETLLER, de (AMETLLA o AMETLA (amb ses variants dial. amenla, metla, metlla, almela, almetla, armela). f.), del llatí amygdăla, mat. sign. I, a través d'una forma llatina vulgar amyndŭla; segons P. Aebischer (Est MP, i, 8-12), el procés d'aquest mot hauria estat: amyndŭla > amenla > amel·la (=ametla) > ametlla. Font: dcvb\nEtiquetes Etimologia, Infografia


Juliol | 2012 | Llar d'Infants Piscis\nPosted on 31 Juliol 2012 by Piscis\nEn nom de tots els pares i mares de la classe de les Balenes, vull agrair-vos de tot cor l’esforç, dedicació i paciència que heu tingut en l’ensenyament i educació dels nostres fills.\nMoltes gràcies a tot l’equip de la Llar d’infants Piscis per la confiança que ens heu transmès des del primer dia i per com us heu involucrat en els problemes dels nostres fills. Heu estat molt més que mestres: companyes i amigues. Fins i tot, en ocasions, també metgesses.\nEls nostres petits s’han fet grans, i gràcies a vosaltres, ja estan preparats per començar una nova etapa, en una nova escola.\nAvui és un dia feliç. Estem aquí per acomiadar-nos del curs, gaudint de les actuacions dels Pops i les Balenes. Una vegada més, us heu superat.\nLa part trista és que les Balenes no tornaran el proper curs, així que aprofito el moment per desitjar-los el millor, que siguin molt feliços i que s’adaptin estupendament a la nova escola.\nEnhorabona AINA, AITOR, AKEMI, CLAUDIA, CLOE, EMMA, GUILLEM, JANA BRANYA, JANA FORNELLS, JOEL, JORDI, MARIA, MARINA, NOA, OLIVIA, PAU, RODRIGO I VALENTINA.\nI a vosaltres, Nines, Anna i Nerea dir-vos que seguiu sent com sou i que no canvieu mai. Ens emportem un meravellós record del pas dels nostres fills per la Llar d’infants Piscis. No us oblidarem.\nPremià de Mar, 30 de Juny de 2012\nUn vegada mes el curs ja s’ha acabat ha estat un any ple de coses noves , famílies noves que ja formen part de la nostre casa , d’altres que ja estaven i aquest any ens deixen.\nPerò saben que sempre estaran amb nosaltres perquè formen part de les nostres vides.\nBalenas que tingueu molta sort i que sigueu tan feliços com ho heu estat amb nosaltres.\nUs trobarem a faltar a tots. Nens, Nenes, Pares, Mares, Avis, iaies.\nJa sabeu que el Piscis sempre serà casa vostre.\nPosted on 26 Juliol 2012 by Piscis\nDurant el mes de juliol hem celebrat alguns dies la festa de l’aigua.\nTothom amb banyador i xancletes van jugar amb galledes, gots, regadores i més joguines que podíem fer servir per jugar amb l’aigua.\nTots els nens es mullaven , es tiraven gots per sobre i esquitxaven molt s’ho van passar molt bé, encara que alguns els hi agradava més que d’altres\nPer finalitzar la festa van acabar amb una ruixada amb la manega l’aigua estava molt i molt fresqueta.\nVan ser uns dies mol divertits i diferents que amb aquesta calor van anar molt bé per refrescar-se.\nPosted on 22 Juliol 2012 by Piscis\nAquesta setmana la classe de les Balenes ha treballat el color blau.\nPer això i com sempre que treballen un color al llarg de la setmana hen fent activitats relacionades amb aquest color.\nVan portar objectes de color blau, aliments alguns no gaire sans però molts bons, com les xuxes que ens agraden a tots. també hi havia gelats i fins i tot una coca de color blau.\nTots van gaudir molt durant tota la setmana, i tots estàvem molt macos vestits de blau,van treballar molt a traves del joc, i l’experimentació, sense dubta una manera molt bona , divertida de treballar i d’aprendre fàcilment.\nAquí teniu una petita mostra del seu treball i el que ven gaudir .\nAniversari de en Joel\nPosted on 15 Juliol 2012 by Piscis\nEl Joel de la classe de les Balenes també ha celebrat aquesta setmana el seu aniversari, estava molt emocionat, de poder celebrar aquest gran dia amb tots els seus amics de classe, va portar una coca de forma de cor, de xocolata amb lacasitos, i croasants de xocolata i crema.\nTot estava molt bo, i tots els seus companys estaven molt contents perquè els va fer un regalet .\nVa ser una festa molt alegre, on per descomptat no va faltar, ni la música, ni el ball.\nPER MOLTS ANYS JOEL!!!!\nAquesta setmana hem celebrat a la classe dels Pops l’aniversari de la Clàudia.\nLa Clàudia estava molt contenta i va portar una coca que li van fer a casa per poder compartir amb tots els seus companys ,aquest dia tan especial per a ella.\nHa fet dos anys i s’ho va passar molt bé quan tots li vam cantar l’aniversari feliç.\nLi va costar una mica apagar les espelmes però amb una mica d’ajuda dels seus amics ho va aconseguir.\nPer cert ens vam equivocar d’espelmes i per això a les fotos surt la seva espelma apagada.\nDesprés tots vam estar jugant i ballant, i vam sortir tots al pati per acabar la festa.\nMOLTES FELICITATS CLÀUDIA, MIREU QUE GUAPA ESTAVA AMB LA SEVA CORONA!!\nPosted on 06 Juliol 2012 by Piscis\nDivendres 6 de juliol van fer una petita excursió al Museu de l’estampació.\nEns van explicar el conte “ Del conillet Panxeta” Ens van ensenyar que menjava el Panxeta i la Dentetes.\nDesprès van pintar al Panxeta i li van tenyir la roba per posar-li, va ser molt divertit, a tots els nens els hi va agradar molt remenar la roba al tint i pescar-la amb uns palets per posar-la a assecar.\nDesprès van fer un mural molt maco que posarem a l’escola, amb roba de colors i diferents formes.\nEs nota que les Balenes treballen molt bé el seu projecte , perquè deien que els vestits dels conillets “eren de Kandisky”\nDe tornada i aprofitant que ha començat la Festa Major, i per lluir la samarreta pirata que van fer al Piscis (Que per cert tots estaven molt macos), van anar a veure el poble pescador.\nVan veure peixos, pops, un pou ,un hort i fins i tot van passar per un pont.\nHa estat un mati molt divertit , tots es van portar molt bé.\nA les 12 per seguir la festa al pati de l’escola van sortir per escoltar la repicada de campanes i l’enlairada de coets, de l’ini de la nostre Festa Major.\nEls pirates del Piscis us desitgem:\nUNA BONA FESTA MAJOR A TOTS!!!!\nAniversari d’en Pau\nDijous van celebrar l’aniversari d’en Pau.\nJa és molt gran, és una Balena de 3 anys i aviat con totes les Balenes deixarà de venir al Piscis per anar ”Al cole de nens grans”\nTots li van cantar l’aniversari feliç i en Pau va bufar les espelmes molt bé.\nDesprès va repartit globus per tots els nens , i a la classe van fer jocs i ball.\nMoltes felicitats Pau !!!!


El videojoc busca guanyar la partida a la falta de liquiditat generada per la pandèmia | Tecnologia | EL PAÍS Catalunya\nEl videojoc busca guanyar la partida a la falta de liquiditat generada per la pandèmia\nEl 46% dels estudis considera que el negoci d'aquest sector està en risc si la crisi sanitària es prolonga amb rebrots a la tardor\nFira de videojocs Gamelab Bcn, l'any 2018. m. minocri\nEl 77% dels estudis de desenvolupament de videojocs catalans manifesta tenir necessitats permanents de finançament, segons les últimes dades del sector procedents d’una enquesta del 2019 publicada amb motiu de l’inici, aquest dimarts, del congrés Gamelab a Barcelona, aquest any virtual. Els efectes de la pandèmia han agreujat la falta de liquiditat dels estudis. L’associació espanyola de desenvolupadors DEV demana incentius fiscals d’urgència perquè les empreses, sobretot les més petites, puguin sobreviure. Calcula que, si la pandèmia es prolonga amb rebrots a la tardor, el negoci del 46% dels estudis estarà en risc.\nL’estudi barceloní Undercoders estava pendent abans de la crisi d’una subvenció de Red.es —per cobrir el 80% del seu últim projecte— que va quedar paralitzada durant l’estat d’alarma. “Ens vam quedar sense ni cinc i vam haver de demanar un altre préstec per avançar els diners”, explica David Jaumandreu, fundador de la companyia. A la falta de diners per mantenir l’estructura, la companyia hi suma altres obstacles: una baixada de productivitat d’entre el 65 i el 70% per la falta de reunions presencials, problemes per vendre la versió física del seu últim videojoc i la pèrdua d’oportunitats en la participació en fires mundials, totes cancel·lades almenys en el seu format clàssic.\nCatalunya és la comunitat que lidera la indústria del videojoc a Espanya, amb un 53% de la facturació total, segons dades del llibre blanc que acaben de publicar DEV i l’Institut Català de les Empreses Culturals (ICEC). Amb dades del 2018, recull que els estudis catalans van facturar 429 milions d’euros. Tanmateix, es tracta d’un sector molt polaritzat perquè la presència de gegants com Ubisoft, King o Social Point fa que l’1% de les companyies aglutinin el 60% dels ingressos totals.\nEl confinament ha incrementat el consum de videojocs. Social Point, amb més de 350 treballadors, ha registrat un creixement de descàrregues entre un 10 i un 15% en les últimes setmanes. La companyia considera que aquests mesos han estat bons per al negoci i fins i tot ha continuat contractant personal. També ha incorporat nous treballadors la multinacional Digital Legends, que ha traslladat tota la seva estructura al teletreball. El seu director, Xavier Carrillo, comenta que més del 80% dels seus 65 empleats assegura que se sent més còmode treballant des de casa.\nL’Associació Espanyola de Videojocs (AEVI) ha registrat un increment global d’un 7% en les vendes fins a la data respecte a l’any passat, sobretot en suports digitals. El secretari tècnic de DEV, Emanuele Carisio, alerta que els estudis petits no s’han pogut beneficiar gaire de l’increment d’hores jugades: “La paradoxa de la pandèmia és que s’han disparat els costos en màrqueting per captar massa de jugadors”.\nEl ministre de Cultura, José Manuel Rodríguez Uribes, va esmentar el 29 de maig en una compareixença al Congrés que els productors de videojocs podran optar a una línia d’accés al finançament gràcies a la dotació de 40 milions a CREA SGR, societat de Garantia Recíproca especialitzada en el sector audiovisual, cultural, de lleure, entreteniment i esport. Tanmateix, DEV lamenta que les mesures de suport a la cultura de l’estat d’alarma hagin exclòs el videojoc en la part de la desgravació.\n“El sector audiovisual ja té des del 2015 incentius fiscals del 25% i amb l’estat d’alarma han pujat al 30%”, detalla Carisio. DEV considera que aquests avantatges són clau per pal·liar la urgent falta de liquiditat —“algun estudi ja ha hagut de tancar definitivament, però encara no gaires”— i atreure inversió internacional a Espanya amb condicions similars a les del Regne Unit, França i Itàlia. L’ICEC i l'AEVI també defensen l’equiparació del videojoc al cinema. DEV confia en el període d’esmenes del projecte de llei, que finalitza aquest mes. Considera que podria prosperar perquè veu consens en els partits polítics, malgrat reticències del Ministeri d’Hisenda.\nEl director de l’ICEC, Miquel Curanta, destaca que la indústria dels videojocs no els ha traslladat “una afectació especialment greu a diferència de la resta d’indústries culturals”, com el cinema, la música o les arts escèniques, avantatge en què també insisteix AEVI. Tanmateix, el Departament de Cultura ha activat una línia de préstecs de 10 milions d’euros i 8 milions en subvencions per pagar despeses estructurals durant l’estat d’alarma. Aquests ajuts també estan disponibles per a les empreses de lleure digital.\n“Retenir el talent a Barcelona és difícil perquè amb el sou no pots competir amb els grans”, relata Jaumeandreu, que va descartar aplicar un ERTO. Carrillo al·lega el mateix: “Un ERTO generaria desconfiança i la gent se n’aniria”. Tampoc no ha optat per reduir la plantilla Linceworks, que amb 20 treballadors va tenir la sort de topar amb la pandèmia després d’aconseguir 3 milions d’euros d’un inversor. “Si ens havia d’enxampar en algun moment, millor aquest”, comenta el cap d’operacions de l’empresa, Pere Rius. Una enquesta elaborada per DEV els primers dies de la crisi sanitària —l’associació actualitzarà les dades al juliol— va estimar que només un 9% dels estudis preveien reduir els seus equips.\nUn Gamelab més internacional\nEl congrés per a professionals del videojoc Gamelab, que se celebra entre dimarts i dijous, tindrà tres platós presencials on els presentadors donaran pas als ponents. “L’esdeveniment s’expandirà al món”, comenta el cofundador Gonzo Suárez, ja que el seu format virtual ha permès ampliar el ventall de convidats. Suárez comenta que la part de networking s’ha reconvertit en sessions per videoconferència. Els estudis han pogut presentar les seves propostes en línia, amb el pagament d’una quota simbòlica de 20 euros, i els inversors i publishers les han pogut revisar i decidir amb qui es reuniran.\n“Fer networking en virtual resta punts, però tampoc no és tan diferent. Al final tot el que fèiem abans ara ho fem de forma telemàtica”, comenta Pere Rius. “No serà el mateix, no hi ha el costum”, assegura Jaumandreu, que considera que “es trobarà a faltar el networking informal més enllà de les cites preestablertes”.


Què és heatmap strava? - Dieta\nPrincipal > Dieta > Mapa de calor personal Strava: com ho solucionem?\nMapa de calor personal Strava: com ho solucionem?\nQuè és heatmap strava?\nAquest article va ser possible gràcies a Hover. Compreu el vostre domini o correu electrònic personalitzat amb un descompte del 10% anant a hover.com/HAI.\nAquest article tracta sobre els maons. A l’hora de fabricar maons, hi ha tres mètodes principals: emmotllament, premsat en sec i extrusió, cadascun dels quals té els seus propis avantatges i desavantatges que s’haurien de tenir en compte a l’hora d’escollir el maó adequat per als vostres projectes de paleta personal. Avui dia, els maons extrudits són sens dubte els maons obrers. es forma empenyent una barreja d’argila a través d’un dispositiu especial anomenat matriu, que dóna lloc a maons forts, lleugers i relativament barats (però, i aquí teniu el gran però) que tenen cares rugoses que cal emmascarar.\nEl maó premsat en sec és el camí a seguir perquè bé, no hi havia cap manera que l’FBI pogués passar per això.\nAra estem segurs. Avui divulgarem alguns secrets governamentals, o hauria de dir que parlarem d'algú que ha revelat secrets governamentals, ja que estem prenent el vessament i um abocant a la vostra tassa de coneixement.\nÉs una bona metàfora, oi? De totes maneres, es tracta de Strava: és una aplicació de fitness que mostra les vostres carreres, passejades en bicicleta, natació, esquí, caiacs, patinatge sobre gel i fins i tot sessions de kitesurf per si ho desitgeu. I aquest és el Strava Heat Map, un mapa gran, bonic i una mica terrorífic que mostra on Strava desenes de milions d’usuaris de tot el món han anat en bicicleta, corrent, caminant i practicant kite surf. I aquesta és una base militar secreta al Iemen que definitivament no hauria de conèixer.\nQuè passa si us pregunteu si l’enorme mapa de seguiment del moviment i el coneixement d’un? Base militar secreta correlacionada: Enhorabona, és oficialment més intel·ligent que tot l’equip de desenvolupament de Strava que aparentment ni tan sols va considerar aquesta possibilitat abans d’alliberar el mapa el 2018. i els agrada utilitzar Strava tot per recollir aquests entrenaments, i també semblen M’agrada molt oblidar-se de desactivar l’opció d’ús compartit de dades públiques a Strava, que permet a l’aplicació fer un seguiment d’aquests entrenaments i després col·locar-los en un enorme mapa global accessible públicament per publicar. El problema va començar a cridar l’atenció dels mitjans de comunicació el gener del 2018, aproximadament dos mesos després de la publicació del mapa, quan un estudiant universitari australià de 20 anys va començar a publicar a Twitter que havia aconseguit rastrejar les ubicacions de bases militars secretes a tot el món. món, que sembla una manera fantàstica d’obtenir nous seguidors, tant a Twitter com a la vida real.\nVa resultar que identificar les bases era bastant senzill: els patrons gairebé sempre semblaven així: molta activitat, tot succeint al mateix bucle enmig d’una zona altrament deserta, cosa que significava que hi havia agricultors que ho feien. sortir al mig del desert per fer un entrenament on corrien el mateix mig quilòmetre irregular unes quantes desenes de vegades, o que els soldats estaven estacionats a córrer dins dels límits d’una base. Tant com als agricultors els agrada fer cèrcols del desert, aquesta segona sospita semblava més probable quan la gent va començar a comparar el mapa de calor amb informes anteriors i van poder confirmar que realment es podien veure els moviments de soldats a bases militars suposadament secretes com aquesta base italiana de Djibouti, o aquella base nord-americana a Síria, o aquella base nord-americana a Síria, o fins i tot aquella altra base nord-americana a Síria. Viouslybviament, era un problema per a les bases secretes perquè se suposava que eren secretes.\nUna base secreta que la gent coneix és com un article de Wendover sense avions, és totalment inútil, però fins i tot en bases conegudes, el mapa de calor era un enorme forat de seguretat perquè mostrava les rutes de patrulla dels soldats i les rutes de transport compartides entre les bases, què és exactament el tipus de lloc on realitzaria un atac si fos el tipus d’orquestració d’atac. El problema va empitjorar en adonar-se que el barret Strava mostra els deu primers corredors o ciclistes per edat i sexe de cada ruta, donant als oponents militars la capacitat no només de competir amb els seus enemics pels temps més ràpids, sinó també de descobrir els seus noms. Però aquí és on les coses es tornen realment esgarrifoses: amb una mica de codificació, fins i tot era possible eliminar les dades del lloc i, possiblement, traçar el mateix usuari per rutes diferents.\npantalons de ciclisme d’estiu\nUn noi de Twitter va afirmar que va aconseguir rastrejar un sol soldat francès des de l'estranger fins a casa seva a França, cosa que en teoria seria si permetés que algú enviés aquest missatge més sòlid, com un regal. O bé, ja saps com el contrari d’un regal.\nDoncs bé, les coses no eren tan dolentes com podrien haver estat: els mapes no mostraven temps real, ni tampoc quan es van fer les tirades i tot el mapa era una acumulació de dades dels darrers 2 anys. Per ser justos amb Strava, també hi havia una opció per desactivar la divulgació pública del que aparentment els soldats es van oblidar de seleccionar. En resposta a l’escàndol Strava, l’exèrcit nord-americà va dir que revisaria les seves directrius sobre els tipus de seguidors físics de revisió personalitzats que els soldats poden utilitzar contra la tecnologia de fitness que no utilitza Internet. Males notícies per a Strava, però bones notícies per a Wii Fit Yoga.\nAra bé, si esteu pensant en configurar un enorme mapa de seguiment de la forma física que no contingui informació confidencial de seguretat nacional, heu d’allotjar-lo en una URL genial, potser alguna cosa com mapthatwontgetyoukilledbycia.com, que podríeu comprar al volant. com.\nAmb el seu guardonat servei d'assistència al client i més de 400 extensions diferents per triar, des dels tradicionals .com, .org i .net fins als rars i exòtics .xyz, .baby i .accountants - Hover és el lloc més fàcil i senzill per obtingueu el vostre proper domini per comprar.\nFins i tot si no voleu crear un lloc web, podeu utilitzar el cursor per configurar una adreça de correu electrònic personalitzada; Segur que es notaran els correus electrònics de you@mapthatwontgetyoukilledbycia.com. El millor de tot és que podeu obtenir un 10% de descompte en la vostra primera compra anant a hover.com/HAI.\nCom s’utilitza el 3d a Strava?\nElmapa de calormostra 'calor' realitzat per activitats públiques agregades durant l'últim any. Elmapa de calors’actualitza mensualment. L’activitat que els atletes marquen com a privada no és visible. Els atletes poden desactivar-se actualitzant la configuració de privadesa. És possible que les zones amb molt poca activitat no presentin cap 'calor'.\nM’han preguntat força vegades com faig les cartes animades que he posat als meus articles. Doncs és molt fàcil, no cal que sigueu animadors ni tan sols heu d’obrir Google Earth John, si no us he conegut, faig contingut ActiveLifestyle amb molta bicicleta de muntanya, surf, senderisme, només sortir i tenir una aventura L'aplicació que faig servir per fer els meus mapes significa que vivim i faig un seguiment de totes les meves activitats a Strava Probablement heu sentit a parlar de Strava, si sou aquí però no necessiteu utilitzar Java, podeu utilitzar-lo un munt d’aplicacions diferents que tracten directament amb nosaltres connectem, però realment tot el que necessiteu és un fitxer GPX que us ofereixen la majoria d’aquestes aplicacions. Deixeu-me mostrar-vos com obtenir el fitxer de Strava, com podeu penjar-lo en directe i crear el vostre mapa. Anem primer, heu d’iniciar sessió a Strava i, després d’haver iniciat la sessió, anireu a les vostres activitats. aquí dalt sóc II faré la meva activitat anomenada San Juan Tra. trobeu la festa aquí és la meva festa de san juan, aneu endavant i obriu l'activitat i després us mostrarà la vostra ruta i, a continuació, feu clic a aquests tres petits punts i, a continuació, exporteu gpx un cop tingueu el fitxer gpx, podeu anar a la meva aneu immediatament a la pàgina de configuració si la vostra no és la pàgina de configuració aquí, així que aneu a la pàgina d'importació, feu-hi clic, cerqueu el fitxer que acabeu de descarregar i obriu i es carregarà.\nPassaran uns minuts, però un cop acabat, veureu una pantalla com aquesta i podreu compartir el vostre article des d’aquesta pantalla, però per fer un article heu de tornar a l’ordinador. Feu-ho, rebreu un correu electrònic que té aquest aspecte i, tot seguit, feu clic a 'Reviu el vostre viatge' i us portarà al vostre viatge. Tot el que heu de fer és fer clic amb el botó dret a l’article i desar el fitxer de l’article així i us demanarà com voleu posar-li un nom i on el desaré, així que trucaré al meu San Juan Trail i el guardaré i ja és això descarregat al meu ordinador en la versió gratuïta, només obtindreu el fitxer 960x540, de manera que és bastant petit si esteu treballant en 4k.\nPermeteu-me que us mostri com serà, així que penjaré el fitxer, de manera que importar fitxers, faig servir Premiere per editar-ho, òbviament, funciona en qualsevol eina d'edició, però Premiere i és la meva eina que trieu, ara arrossegueu-la a la meva línia de temps i és súper petit, així que és 4k de nou, vaig als meus controls d'efectes d'edició i l'augmentaré un 400% i allí omple el marc, queda bé, us queda bé si us sembla que el 400% està bé, allò era un fitxer súper petit, però acabem de llançar una nova opció on podríeu pagar 7 dòlars al mes i obtenir articles en HD que afegeixi alguna cosa als vostres articles, així que aviseu-me als comentaris a continuació i, si feu un article reviu, compartiu-lo. Ens veurem pels senders fins a la propera\nCom puc veure tots els meus viatges a Strava?\nA laDietalloc web, passeu el cursor per sobre de la pestanya Formació que hi ha a la part superior de qualsevolDietapàgina i seleccioneu Les meves activitats al menú desplegable.\nCerqueu per paraula clau o tipus d'activitat i ordeneu els resultats per detalls de l'activitat.\nEn fer clic al nom d’una activitat, accedireu a aquesta pàgina.\nPassejades com aquesta no han de ser passejades que només somiïs. Avui estic aquí per ajudar-vos a respondre a una pregunta que tots els ciclistes tenen en algun moment: 'On podem anar amb bicicleta'. Utilitzarem Google Maps, xarxes de fitness com Strava i xarxes socials per ajudar-vos a trobar la vostra propera gran ruta, amb sort, no gaire lluny de casa.\nComencem, doncs, amb el meu primer consell: “Stalking” - i això és el que farem a Strava. Per tant, el que heu de fer és trobar un club Strava a la vostra ciutat i no us heu d’incorporar al club, només heu de mirar la classificació. Ara podeu ordenar la llista per altitud, distància o. Ordeneu el viatge més llarg, segons si busqueu viatges llargs o amb pendents.\nAra arribem a la part de l’assetjament. Aquesta és una tècnica de xoc, però si busqueu ciclistes amb estadístiques impressionants, hi ha moltes possibilitats de trobar exactament el que busquem, feu clic per anar a la pàgina de Stalkees i ara seria més fàcil comprovar-ho les fotos. Des d’aquí, desplaceu-vos per les fotos i, si trobeu un lloc d’interès, feu clic en aquest enllaç per anar a l’activitat i podreu consultar-ne la ruta.\nA part de les fotos, una altra opció és examinar les seves activitats, el gràfic de barres us dóna una idea de les setmanes amb unitats més llargues o amb més inclinacions. Trieu una escala que tingui sentit per al tipus de passejades que busqueu i, a continuació, doneu una ullada als mapes d’activitats que apareixen: busqueu passejades que semblin interessants i aneu directament a les activitats per obtenir detalls a experimentar. Assegureu-vos de seguir-los perquè la seva activitat aparegui al vostre feed Strava, de manera que pugueu descobrir rutes fantàstiques a l'instant tan aviat com hagin estat conduïdes.\nParlem de les vostres xarxes socials 'normals' com Facebook i Instagram. La majoria de les ciutats amb un nombre important de ciclistes tenen diversos grups de ciclistes a Facebook als quals us podeu afegir. És bastant fàcil trobar contingut relacionat amb el ciclisme a Instagram amb una cerca o un hashtag. Als ciclistes els agrada fer fotos i articles de les seves atraccions.\nTot el que heu de fer és iniciar una conversa i preguntar-vos on s'han pres els clips i, en la majoria dels casos, estaran encantats de compartir els vostres detalls i consells sobre la ruta. Google Maps núm. 2 El meu següent consell és Google Maps, concretament la vista per satèl·lit. Cerqueu primer espai lliure: podeu veure que aquesta zona és molt més oberta, amb més arbres i menys edificis, és molt probable que conduir aquí amb molt menys trànsit sigui molt més agradable.\nPer descomptat, és més probable que trobeu llocs com aquest un cop sortiu completament de la ciutat. Ara, quan esteu fora dels límits de la vostra ciutat, podeu cercar altres característiques com el cos d’aigua i, quan trobeu una carretera que hi camina, agafeu-la perquè sempre és bo veure un llac o un riu que flueix massa escoltar mentre conduïu. . El següent que heu de buscar són els turons i, sempre que els pugueu veure amb Google Maps amb la vista 3D activada, canviaré a Google Earth perquè això és molt més evident per a vosaltres i es veu molt millor també.\nM’agraden els turons perquè gaudeixo d’una escalada desafiant, és un gran entrenament, les vistes són espectaculars i les baixades són molt divertides. Ara no suposeu que coneixeu tots els turons de la vostra zona: hi haurà algunes pujades força populars de les quals tothom parla, però pot haver-hi desenes d'altres pujades i pujades amagades a la vostra ciutat que ningú es molestarà a intentar conduir-los. De tornada a Google Maps, si només escanegeu el paisatge, un signe revelador d’una pujada és trobar retrocessos al mapa.\nSi els veieu, és probable que aquesta carretera pugi a un turó. I si vau prestar atenció a la lectura de mapes a la classe de geografia, recordareu que sempre podeu canviar al mapa topogràfic i mirar les línies de nivell per estar segur. L’alçada també és evident en aquest mode si reduïu una mica.\nLa millor part absoluta de la visualització de satèl·lit de Google, però, és la possibilitat de trobar rutes que no trobareu al mapa marcades com a carreteres lls, com aquí hi ha un sender que comença a la part superior del gat de Katraj i puja fins al final a Bopdev ghat Abans de sortir de Google Maps, no us oblideu d'utilitzar Street View, PhotoSpheres i Photos per ajudar-vos a planificar la ruta. Fins i tot en llocs com l’Índia on no hi ha vistes al carrer, Pegman encara us ajudarà a obtenir PhotoSpheres importants com aquest que us mostra com és aquest turó i fins i tot puc veure el camí que faríem, també podeu mirar fotos de diverses punts de referència per familiaritzar-vos amb punts de ruta al llarg de la vostra ruta i un altre Per tenir l'oportunitat de veure també els carrers o camins. Finalment, si us trobeu en un país on hi hagi Street View disponible, podeu fer-lo servir per explorar la majoria de carrers que cal anar amb bicicleta.\nAra, amb Google Maps, hem trobat una destinació fantàstica o algunes rutes de senderisme que ens agradaria provar. Com creem una bona ruta per arribar-hi? Una manera és obrir la funció d’exploració de segments de Strava i buscar segments al voltant de la zona a la qual voleu arribar. Per exemple, he trobat que aquest segment no és exactament adequat per pujar a Lohagad a Lonavala.\nAra podem veure la llista de tots els que han recorregut aquest segment i examinar les rutes que han fet per arribar fins aquí. Mayank semblava baixar per una ruta diferent, va viatjar una mica al llac Pavna i va tocar l’autopista i va fer un petit bucle. Ajit va fer un fàcil viatge d'anada i tornada al fort per la carretera i Aditya fa una ruta completament diferent de tornada a Pune.\nUna destinació, tres idees de rutes diferents només mirant un grapat de trajectes, aquest és només un motiu més pel qual els segments Strava són tan fantàstics. Un altre actiu valuós de Strava és el mapa de calor global. El mapa de calor mostra on circula la majoria de la gent en una zona determinada: les línies més lleugeres volen dir que hi circulen i podeu fer-ho com una forma ràpida de trobar les rutes més populars d’una ciutat.\nTanmateix, on realment brilla el mapa de calor són les zones fora de la carretera (aquí hi ha els cims dels gats de Katraj i Bopdev, per exemple), si mai us heu preguntat si és possible conduir des de dalt a l'altre, a l'altra banda dels turons. , la línia de color porpra fosc aquí us indica que va ser feta, no per molta gent, però ja sabeu que es pot conduir. Des d’aquí també es pot veure el recorregut accidentat que no s’ha conduït o, per descomptat, no es pot conduir; només vol dir que hi ha prou gent que hi ha anat, almenys no a Strava. A mesura que us allunyeu d’Strava, Komoot és una eina de planificació de rutes molt popular, els punts finals, Komoot us suggerirà una ruta en funció de com voleu arribar-hi.\nPer tant, quan diem que trieu Tikona Fort, em mostra una opció per fer bicicleta de carretera i una ruta lleugerament diferent quan trio la bicicleta de muntanya, segons el tipus de carretera i els detalls del paviment. També m'agrada aquest control lliscant que em diu quant de temps trigaré en funció del meu nivell de forma física. Ara arribem a la manera mandrosa de trobar rutes, però probablement aquestes són algunes de les millors rutes que podeu trobar.\nSi aneu a un lloc web com Ride With GPS i feu clic a 'Cerca rutes', trobareu rutes marítimes inicials construïdes per ambaixadors de l'àrea amb mapes detallats, indicacions, llocs de parada, fotos i notes de l'Ambaixador perquè estigueu ben preparats per a el viatge. Ara podeu introduir criteris per trobar exactament la ruta que esteu cercant, per descomptat, però les rutes d’ambaixadors no estan disponibles a tot arreu; per tant, a països com l’Índia només podeu trobar la ruta amb un màxim d’unes quantes fotos, però també sense aquestes alguns Definitivament, hi ha algunes rutes fantàstiques per obtenir pistes. Komoot també té rutes i, igual que Ride amb GPS, algunes rutes són molt detallades, mentre que d’altres són realment senzilles.\nPer a les rutes de BTT en particular, podeu provar llocs web com Single Tracks i Trailforks. Les rutes en bicicleta són exploracions. Si esteu fora de casa i desactiveu un carrer de la vostra ruta habitual o si un tren va a un lloc desconegut recordeu-vos d’agafar-lo.\nNo puc dir-vos quantes vegades he recorregut, he trobat rutes fantàstiques o he tingut un viatge interessant només perquè he escollit rutes així. Podeu escriure la ubicació i estudiar-la quan arribeu a casa, però si teniu temps, ja esteu allà, només heu d’agafar el camí o la pista de la merda i veure cap a on us condueix. Podeu descarregar Google Maps al vostre telèfon i fer recerca al lloc.\nAra, si coneixeu una ruta fantàstica que no es coneix, recordeu-vos d’aportar el vostre gran paper a la vostra comunitat de ciclistes prenent fotos i notes, creant segments i compartint la ruta a les xarxes socials sigui quina sigui la vostra plataforma. Si teniu un consell sobre la ruta que voleu compartir, deixeu un comentari a continuació. M'encantaria tenir notícies vostres. Aquest canal també conté diversos articles sobre rutes, així que subscriviu-vos i consulteu aquesta llista de reproducció de rutes en bicicleta a l'Índia, o si us heu avorrit mentre aneu en bicicleta; consulteu aquest article per mantenir-vos frescos, gràcies per conduir i ens veiem la propera vegada - Seguiu explorant.\nCom puc desactivar strava?\nPer cancel·lar les subscripcions activades alDietalloc web: inicieu la sessió al vostre compte i aneu a Configuració al menú que hi ha a sota de la imatge, a l'extrem superior dret. Seleccioneu El meu compte> Canviar de versió al pla gratuït. Confirmeu que voleu canviar de versió quan se us demani.\nQuè mostra un mapa de calor?\nQuè és AMapa de calor? Amapa de calorés una representació gràfica de dades que utilitza un sistema de codificació de colors per representar diferents valors.Mapes de calores pot fer servirespectacleon els usuaris han fet clic en una pàgina, fins a quin punt han desplaçat una pàgina o han fet servirvisualitzacióels resultats de proves de seguiment ocular.\nReviu funciona amb strava?\nMolts de nosaltres enDietam'ha agradat fer servirReviuredurant els darrers anys, però a causa deReviuactualitzacions recents, malauradament hem decidit posar fi a aquesta integració. Així que a partir d'avui,Dietadeixarà d’enviar les vostres activitats aReviureper a la reproducció.30. 2021.\nPodeu veure qui ha vist el vostre perfil Strava?\nTu potstambé trobareu la mateixa informació anant a 'El meuPerfil'al menú superior dret i, a continuació, feu clic a la tercera pestanya amb l'etiqueta' Següent 'que hi ha a sota de qualsevol fotovostèhan compartit recentment. A continuació, trieu 'Segueix-me' al quadre desplegable. Sigui com sigui,es pot veure quisegueixvostè, i sivostèsegueix-los enrere o no.2017.04.04\nPuc veure qui ha vist la meva activitat strava?\nTothom (per defecte)\nSi us hi afegiuDietai no tancael vostrecompte immediatament,el vostrerastrejatactivitatssón visibles per a tothom que tingui connexió a Internet. Fins i tot apareixen a les cerques de Google.2020.07.31\nEs mostra strava quan pares?\nQuanPausaestà habilitat,DietaautomàticamentpausaQuanvostèestan descansant durant la vostra activitat. Auto-Pausaalleuja la necessitat de fer-ho manualmentpausala vostra activitat cada vegadaet pares.\nEs pot impedir que algú et segueixi a Strava?\nA l'aplicació mòbil\nDes de la pàgina del perfil, toqueu el recompte de seguidors. Seleccioneu el fitxerSeguintbotó al costat de l'atletavostèvol deixar de seguir per mostrar l'opció de deixar de seguir. Des del perfil de l’esportistavostèvoldria deixar de seguir, seleccioneu el fitxerSegueixal costat del recompte de seguidors per mostrar l'opció de deixar de seguir.1. 2021.\nCom es crea un mapa de calor a Strava?\nEls subscriptors de Strava poden crear mapes de calor personals per visualitzar el terreny que han cobert arreu del món. Per veure un mapa de calor: des del lloc web Strava, obriu la pestanya Dashboard i feu clic a Heatmaps. Trieu el grup esportiu per al qual voleu veure un mapa de calor.\nEl detall del nivell del carrer està disponible a Strava?\nEls detalls a nivell de carrer només estan disponibles per als atletes registrats de Strava. Inicieu la sessió o registreu-vos per aprofitar al màxim el Heatmap global. Atletes de tot el món vénen aquí a descobrir nous llocs on estar actius. Això és el que heu de saber sobre el mapa de calor i les dades que reflecteix:\nHi ha galetes al mapa de calor global Strava?\nFeu clic a 'Accepto' per acceptar totes les cookies. Podeu obtenir més informació i canviar les vostres preferències de cookies si visiteu la nostra Política de cookies. Els detalls a nivell de carrer només estan disponibles per als atletes registrats de Strava. Inicieu la sessió o registreu-vos per aprofitar al màxim el Heatmap global.\ndona amb bicicleta