L’autor del tret que va matar un gat en ple nucli urbà de l’Aldosa de la Massana va usar una arma del calibre 22 | Altaveu\nBPA: 1082 days 7 hours 35 minutes 11 seconds sense diàleg ni solució\nEl més normal és que l’individu per ara desconegut utilitzés un rifle i que, probablement, hi portés un silenciador incorporat segons es desprèn de les investigacions fetes per la policia\nEl cos ha traslladat el dossier de la investigació feta fins ara a la Batllia per tal que sigui l’òrgan jurisdiccional qui decideixi si cal dur a terme noves actuacions o decideix arxivar la causa\nTant els propietaris de l’animal com l’organització ecologista Apapma van denunciar els fets, especialment davant la gravetat que algú disparés enmig d’una zona habitada\nLa Batllia haurà de decidir quines diligències pretén impulsar per intentar aclarir la mort d’un gat per arma de foc durant les festes del Roser, el juliol, a l’Aldosa de la Massana. La policia ha tramès a l’òrgan jurisdiccional les actuacions dutes a terme, que han permès aclarir algunes circumstàncies que haurien envoltat el cas però, ni molt menys, l’autoria del mateix.\nEls propietaris de l’animal i l’Associació Protectora d’Animals, Plantes i Medi Ambient d’Andorra (Apapma) van presentar denúncia per la mort del gat i d’aquí es va iniciar la investigació. És clar que l’animal presentava un orifici d’entrada i sortida i, que se sàpiga, no s’ha trobat el projectil. Ara, s’ha pogut concloure que se’l va disparar amb una arma, molt probablement un rifle, del calibre 22. És una arma molt emprada en la caça il·legal, això sí.\nLa policia va dur a terme una enquesta tant amb els veïns de la zona com amb les persones que viuen a l’Aldosa i tenen armes registrades degudament. El més clar que hauria quedat de tot plegat és que ningú no va sentir cap tret quan suposadament van ocórrer els fets. Per tant, la policia creu que segurament l’autor del tret va usar una arma amb silenciador. El succés hauria passat a primeríssima hora del matí i en el marc de les festes del Roser de l’Aldosa.\nApapma es planteja ara sol·licitar formalment el dossier elaborat per la policia per tal d’analitzar-lo i estudiar si hi ha elements per dur a terme algun tipus d’acció legal més. Més enllà de la mort de l’animal, que també, el més greu del cas per als denunciants és que algú es posés a disparar enmig d’un nucli urbà.


Ana Arbona - Valencia, España, EOI, Llicenciada en Història, Màster en Formació del Professorat de Secundaria | about.me\nTeacher in Valencia, España\nEm diuen Ana i visc a València.\nSóc llicenciada en Història, però en aquest moment exercisc com a professora a l'EOI de València en l'especialitat de Rus.\nHe treballat com a professora d'Història a la Universitat Estatal de Moscou, com a professora d'espanyol com a llengua estrangera i Geografia i Història en dues escoles bilingües durant cinc també a Moscou i a l'Institut Cervantes com a professora d'EL/E durant quatre anys.\nDurant aquests anys a Rússia vaig participar en la redacció dels currículums per a les assignatures impartides a les escoles bilingües i en la publicació de materials específics tant d'Història com d´E/LE per als alumnes d'aquestes escoles.\nEn tornar de la meua estança a Rússia vaig treballar en un àmbit diferent del de l'educació fins que vaig poder accedir a l'Escola Oficial d'Idiomes, on estic treballant fa poc més de dos anys en una especialitat que m'apassiona.\nSóc una apassionada de la formació continuada per tal d'avançar en les meues competències com a docent i enriquir-me en diferents àmbits de la meua vida.\nM'entusiasma l'aplicació de les TIC a l'aula i les possibilitats que ens ofereixen per fer de l'ensenyament-aprenentatge un procés profitós i motivador, alhora que integrador, tant per als alumnes com per als docents .\nLes noves tecnologies aplicades a les diferents matèries marquen la diferència amb metodologies potser ja obsoletes que no poden o no saben adaptar-se al canvi.\nObrir nous camins per a la comunicació docent-estudiant i noves formes de presentar materials i continguts són les meues prioritats.\nMàster en Formació del Professorat de Secundaria


Arrenca la campanya València no està en venda per denunciar les polítiques que fan del territori i l'habitatge "elements de mercaderia" - directa.cat\nLa campanya consensua una sèrie de reivindicacions bàsiques que comparteixen quinze col·lectius de la ciutat entorn dels dos eixos bàsics, al temps que critiquen el paper de les administracions públiques i el govern "del canvi"\nValencia no està en venda / Lucas Guerra\nQuinze col·lectius de l’àrea metropolitana de València que lluiten per la protecció del territori i la defensa de l’habitatge han començat una campanya amb el nom València no està en venda per denunciar les polítiques i l’especulació que “fan del territori i l’habitatge uns elements de mercaderia i no pas uns bens comuns a gestionar per la seua conservació i posada en valor”. La campanya va arrancar aquest dijous 28 de febrer amb una concentració a la plaça de Benimaclet de les diferents entitats. D’una banda les associacions veïnals que lluiten per la defensa de l’habitatge i que participen en la xarxa de col·lectius Entre Barris, com ara Espai Veïnal Cabanyal, Russafa Veïnal, Veïnat en Perill d’Extinció del Centre o Cuidem Benimaclet, així com col·lectius que fan front a la destrucció de l’horta valenciana, com són Per l’Horta, Horta és Futur NO ZAL o la Coordinadora per la Protecció de les Moles de Paterna. “Hem creat la campanya per la necessitat d’unir forces per donar una empenta de manera col·lectiva i aconseguir els objectius de cada lluita”, destaca Guillem, membre del col·lectiu Espai Veïnal Cabanyal.\nLa campanya consensua una sèrie de reivindicacions bàsiques que comparteixen tots els col·lectius entorn dels dos eixos bàsics, la protecció del territori i la defensa de l’habitatge. Pel que fa al primer, s’oposen a les infraestructures industrials o de transport que destrueixen el territori i a la lògica d’un creixement urbanístic il·limitat de la ciutat, aposten per la millora del transport públic, proposen recuperar espais que encara no estiguen urbanísticament consolidats i es puguen reconvertir en horta. En aquesta línia donen suport a la proposta de crear un corredor verd des de l’Albufera fins al parc natural de les Moles connectat a través del riu Túria, que servisca de pulmó verd i contrareste la contaminació de la ciutat. En definitiva, “protegir cada metre quadrat d’horta que existeix, no només l’horta protegida sinó també espais verds forestals de l’àrea metropolitana”, declara Guillem. Respecte a l’àmbit de l’habitatge, tenen com a objectius bàsics aturar els processos de gentrificació que pateixen diferents barris, la defensa d’una economia no especulativa que atenga les necessitats de les persones, l’oposició al procés de turistificació que viu la ciutat, així com la lluita contra els desnonaments, amb el ben conegut lema, “ni gent sense cases, ni cases sense gent”.\nL’horta en perill\nSón molts els projectes que amenacen l’horta que envolta la ciutat. D’una banda, l’ampliació del tercer carril de l’autovia V-21 que serveix d’entrada pel nord a la ciutat, amb la intenció de reduir les retencions puntuals a l’entrada de València, i que implicaria l’expropiació i destrucció de 80.000 metres quadrats d’horta declarada de protecció especial, així com tres alqueries centenàries. Aquest projecte inclou també la preparació de dos infraestructures encara pendents d’aprovació: l’accés nord al port, que suposaria un augment de la contaminació en les poblacions de l’entorn, i la plataforma per a la construcció de l’AVE Barcelona-València. Des de diversos col·lectius com Per l’Horta i la Plataforma Alboraia Horta i Litoral lluiten per aturar el projecte, així com critiquen que “la solució als problemes de mobilitat de la ciutat haja de passar per afavorir l’entrada de vehicles privats”, i proposen la reinversió en un model de mobilitat més sostenible “basat en un transport públic de qualitat i utilitzant les vies i carreteres que ja hi ha, millorant la gestió de l’espai”, detalla Natalia de Per l’Horta. Així mateix, Josep, membre del mateix col·lectiu, afirma que “l’urbanisme determina els patrons de mobilitat, si es fa un urbanisme molt dispers, per molt de transport públic que hi haja, és impossible solucionar el problema, hem d’anar cap a un urbanisme compacte”.\nBenimcalet s’ha organitzat contra el PAI a través del col·lectiu Cuidem Benimaclet |Lucas Guerra\nUna altra amenaça important per l’horta valenciana són, segons els col·lectius de la campanya, els Programes d’Actuació Integrada (PAI). És, per exemple, el cas del PAI de Benimaclet, que pretén la construcció de 1.350 habitatges, destruint al seu pas una superfície de 269.000 metres quadrats de zona verda i horta, una de les poques que queda entre la ciutat i Alboraia. El barri s’organitza per fer front al PAI, tant al carrer com per la via legal, a través del col·lectiu Cuidem Benimaclet, el qual exigeix la desclassificació del Sòl Urbanitzable Programat a Sòl No Urbanitzable per tal de paralitzar el projecte. Segons aquest col·lectiu, “el model de ciutat ha de canviar cap a la sostenibilitat, i l’empresa privada ha de deixar de ser el motor de creixement d’aquesta”. Com a alternativa d’aquesta inversió “s’haurien de donar dotacions per a coses que realment fan falta al barri, com ara escoletes, un centre de salut, una biblioteca…”, proposa Sabrina, membre del col·lectiu.\nLa campanya s’oposa a molts altres plans urbanístics, com ara l’expansió del port i la construcció de la ZAL, un polígon industrial de 70.000 metres quadrats a la pedania de la Punta o la construcció del mega-centre comercial Puerto Mediterráneo al paratge natural de les Moles en Paterna\nLa campanya s’oposa a molts altres plans urbanístics, com ara l’expansió del port i la construcció de la ZAL, un polígon industrial de 70.000 metres quadrats a la pedania de la Punta; la construcció del mega-centre comercial Puerto Mediterráneo al paratge natural de les Moles en Paterna, que implicaria la destrucció de 4,7 milions de metres quadrats del parc; el PGOU de Godella que pretén la construcció de més de 2.000 habitatges que acabaran amb diverses zones verdes de bosc… En definitiva, la suma de tots aquests projectes suposaria la destrucció de milions de metres quadrats d’horta i zones verdes, i “la continuació d’un model d’urbanització insostenible. El model actual es dedica a fragmentar la zona verda deixant trossos d’horta escampats, que després diuen que estan degradats per a urbanitzar-los també”, denuncia Natalia, membre de Per l’Horta. A través de la campanya, els diferents col·lectius ecologistes i per la defensa del territori proposen models alternatius al creixement indefinit de la ciutat basats en el decreixement urbanístic conscient i l’aprofitament de l’espai. “L’horta és garantia de futur”, afirma Josep de Per l’Horta.\nL’habitatge dominat per la gentrificació i la turistificació\nA la concentració van acudir també persones afectades, com és el cas d’Ana Bermúdez, una dona de 31 anys amb un fill i una filla que vivia al carrer i va ocupar un pis al barri d’Orriols, propietat de la Sareb. El banc dolent la va denunciar, i ara s’enfronta a un procés de desallotjament amb data oberta a partir del dia 16 d’aquest mes. “Tinc un advocat d’ofici però m’ha dit que no hi ha res a fer. No m’ha donat cap alternativa, em veig tornant a viure al carrer amb els meus fills…”, lamenta Bermúdez. Però segons membres d’Espai Veïnal que li estan donant suport, sí que hi ha alternatives a explorar. Moltes altres famílies estan patint processos similars, en gran part a causa de la gentrificació i turistificació de la ciutat. Els col·lectius participants de la campanya València no està en venda s’oposen fermament als processos de gentrificació, és a dir, als plans de reconstrucció de barris considerats deteriorats amb gran quantitat d’edificis de grans altures, provocant un augment dels preus de lloguer que resulten en la substitució de la població més precària per altra de major poder adquisitiu. Així mateix fan una dura crítica al procés de turistificació de la ciutat, que també produeix un augment del preu de l’habitatge amb la consegüent expulsió del veïnat més precari. Aquests processos “fan de l’habitatge una mercaderia, convertint l’accés a l’habitatge en un drama social a tots els barris”, denuncien al manifest. Així mateix, a banda de les empreses especuladores, responsabilitzen també a les administracions públiques de l’expulsió de famílies necessitades que ocupen habitatges públics, com ocorre al barri de la Coma o al bloc dels Portuaris del Cabanyal.\nUn dels barris més amenaçats per la gentrificació és el Cabanyal, on els interessos especulatius i el Pla Especial Cabanyal (PEC), un projecte de reconstrucció de la façana marítima del barri, estan produint un gran augment del preu de l’habitatge i expulsant a les veïnes més precàries del barri\nUn dels barris més amenaçats per la gentrificació és el Cabanyal, on els interessos especulatius i el Pla Especial Cabanyal (PEC), un projecte de reconstrucció de la façana marítima del barri, estan produint un gran augment del preu de l’habitatge i expulsant a les veïnes més precàries del barri. El PEC inclou la construcció d’un millar d’habitatges en edificis de tres, quatre i cinc altures i un hotel de quinze plantes. “El pla no suposa cap impediment a l’augment de lloguer ni a la turistificació i gentrificació del barri, a més de trencar amb la seua fisonomia urbana original”, denuncia Guillem, membre de l’associació Espai Veïnal Cabanyal. Diferents col·lectius com Cabanyal Horta estan organitzant-se per presentar al·legacions, mentre Espai Veïnal està actualment més centrat en l’atenció a les afectades. L’objectiu d’aquests col·lectius són, mitjançant l’autoorganització de la comunitat veïnal i l’acció directa, lluitar contra la venda de les propietats públiques, exigir la seua conversió en habitatges socials, i l’aturada dels desnonaments a tot el veïnat.\nEl CSOA L’Horta també participa de la campanya |Lucas Guerra\nPel que fa a la turistificació, els barris més afectats són el de Ciutat Vella i Russafa, on el turisme està encarint el preu de l’habitatge. La proliferació d’hotels i apartaments turístics ha implicat un augment dels preus de lloguer i la consegüent expulsió de part del veïnat, que s’ha vist desplaçat del seu barri, així com la pèrdua del teixit veïnal. A Ciutat Vella, col·lectius com Veïnat en Perill d’Extinció lluiten per a aturar aquest procés exigint una regulació restrictiva dels allotjaments turístics, així com acompanyant a persones afectades per les expulsions, buscant generar xarxes veïnals de confiança. En la mateixa línia l’associació Russafa Veïnal i altres col·lectius del barri, lluita perquè Russafa siga declarada Zona Turísticament Saturada, per a aturar l’expulsió del veïnat.\nEl govern del canvi “no ha sigut prou valent”\nEls col·lectius participants de la campanya són crítics amb l’actuació del govern “del canvi” respecte a aquestes qüestions. “Ha actuat de manera ambigua i deixant fer, haguera pogut posar barreres molt més fortes a la turistificació i l’especulació i hagueren pogut protegir l’horta amb més fermesa. No han sigut prou valents”, critica Guillem, d’Espai Veïnal. Pel que fa per exemple al cas del Cabanyal, “han protegit més o menys als propietaris de les cases, i amb això han tingut la bassa majoritària de votants assegurada, però tota la gent que viu ocupant o de manera molt precària amb lloguers inassumibles segueixen estant en perill d’expulsió”, conclou Guillem. Per la seua banda, Josep de Per l’Horta afirma que “tenien bones intencions sobre el paper, com el Pla d’Acció Territorial, però no serveixen de res si després amplien autovies, fan polígons industrials, segueixen urbanitzant terreny agrícola… De què serveixen les paraules si després es fan excepcionalitats i s’acaba fent el de sempre?” Els diferents col·lectius participants de la campanya consideren que els nous governs, “segueixen sotmesos al gran poder fàctic dels bancs” i es reafirmem en la lluita social com millor eina per a fer front a aquestes problemàtiques.\nCabanyal Espai Veïnal del Cabanyal habitatge Les Moles Per L'Horta territori València no està en venda\n« L’Albufera de València, mig segle de contaminació, agricultura intensiva i pressió urbanística\nVeïnes de Vallvidrera ocupen un antic hotel propietat de l’església per fer front a “l’elitització” del barri »


CHP Sant Feliu » dissabte 31 de març de 2018\nPosts Tagged‘dissabte 31 de març de 2018’\nArriba el CODIC! Demà i dissabte tots al Pavelló!\n29 de març de 2018\t· Lluís · Club, Notícies\nJa és a punt de començar la 2a edició del CODIC, el Codines International Cup, el torneig internacional de hoquei patins en categories d’hoquei base Prebenjamí i Benjamí, entre 8 i 12 anys d’edat !\nDemà divendres 30 i dissabte 31 de març tots hem d’anar al nostre Pavelló Francesc Cassart i Roca!\nEl CODIC s’iniciarà avui dijous 29 de març a les 19.00h amb la recepció del equips al Pavelló i amb una “ginkama” i activitats pels jugadors. El divendres els partits seran de 10.00h a 19.00h i es jugaran simultàniament al Pavelló com a la pista exterior. El dissabte els partits seran de 10.30h fins a les 18.00h també al Pavelló i la pista exterior. El torneig consisteix en una lliga de classificació i en unes fases finals per les dues categories. Les fases classificatories acabaran el dissabte al migdia i a partir de les 16:00h es disputaran les finals, amb partits per la 3a i 4a posició i gran final, per les dues categories. En la pista exterior es disputaran les finals de consolació, 5a i 6a posició, i 7a i 8a posició. El dissabte a les 18:30h hores al Pavelló es farà la cerimònia de lliurament de premis i de cloenda del torneig\nEn PREBENJAMÍ, per jugadors/es de fins a 10 anys, tindrem els equips distribuïts en dos grups:\nGrup A: PHC SANT CUGAT, JMJ Jesús, María i Josep i MANCHESTER RHC i CHP SANT FELIU A.\nGrup B: UE HORTA, APG BIERZO i SANTUTXU HT i CHP SANT FELIU B.\nEn BENJAMÍ, per jugadors/es de fins a 12 anys, tindrem els equips distribuïts en dos grups:\nGrup A: CT BARCINO, CH MATARÓ, SANTUTXU HT i CHP SANT FELIU A.\nGrup B: CP TORRELLES, CP MANLLEU, HOCKEY CVE i CHP SANT FELIU B.\nEntre les fases de lliga i de finals es jugaran divendres 36 partits i dissabte 15, en total 51 partits. Com heu vist els Clubs participants son: PHC SANT CUGAT, JMJ Jesús, María i Josep, MANCHESTER RHC, UE HORTA, APG BIERZO, SANTUTXU HT, CT BARCINO, CH MATARÓ, SANTUTXU HT, CP TORRELLES, CP MANLLEU, HOCKEY CVE i CHP SANT FELIU. Per procedències destaquem Club com el Manchester RHC de la ciutat anglesa del mateix nom, el Santutxu HT de Bilabo (Vizcaya, País Barc), El APG Bierzo (Castellà i Lleó) el Hockey CVE (Boadilla del Monte, Madrid). Serà un gran torneig d’hoquei base!!!\nEl dissabte a les 14.00 es farà una arrossada popular de germanor.\nA la web veureu que hi ha un apartat al menu “CODIC” que us portarà directament a la web amb tota la informació d’aquesta propera 2a edició aquest any 2018:\nEsperem que vingueu i animeu a tots aquests joves jugadors/es que de ben segur ens faran gaudir a fons del nostre esport del hoquei patins. Hi haurà servei de bar i de menjars. Recordeu que com en l’edició anterior a més de molt bon hoquei hi haurà moltes més sorpreses i activitats!\nResumint les principals dades\nDIJOUS 29 – 19.00h al Pavelló recepció d’equips, “ginkama” i activitats. Inici del CODIC\nDIVENDRES 30 – 10.00h inici dels partits al Pavelló i la pista exterior. 19.00h fi dels partits i de la primera jornada del CODIC.


Programa – RelleuPime\nEL FUTUR DE LA TEVA EMPRESA A LES MILLOR MANS\nEL PROGRAMA RELLEUPIME\nRelleuPime és un programa d’acompanyament que pretén donar suport en la successió de l’activitat del negoci, abastant aspectes estratègics i jurídics, de manera que cap negoci hagi de tancar.\nÉs una oportunitat per organitzar, de forma anticipada, un relleu de la manera òptima a les persones més adequades i en el temps necessari.\nEl procés de relleu requereix assessorament i assistència estratègica i jurídica, així com mentoria per garantir la unitat, l’harmonia, els valors empresarials i/o fundacionals. El relleu és un dels processos més complexos en la vida de l’empresari i es pot realitzar en diferents escenaris:\nL’empresari té una opció de successió dins de la família\nL’empresari no té opció de successió dins de la família i necessita plantejar un traspàs del negoci que podrà ser:\nEn l’àmbit de l’empresa (equip directiu) – Manage By Out\nVenda/traspàs a tercers.\nDes de PIMEC t’acompanyem en el procés de relleu del negoci, aportant:\nUna metodologia de treball en cadascuna de les etapes del relleu.\nEl suport estratègic, fiscal i jurídic que es pugui necessitar.\nSuport territorial gràcies a la xarxa de 19 seus, delegacions i oficines de PIMEC arreu del territori català.\nAssistència en la identificació, aproximació i, si s’escau, negociació amb candidats a successors del negoci.\nLa provada professionalitat i experiència, com a agent social més representatiu que som, del nostre dia a dia treballant amb pimes de tot el territori i sectors, i la necessària confidencialitat en tot el procés, i entre tots els agents involucrats.\nLa personalització del servei, tenint en compte les particularitats de cada cas, i la situació personal i professional de cada persona empresària.\nEXECUCIÓ DEL PROGRAMA. OPCIONS\nNo existeix un format estàndard, cada cas necessita un tractament personalitzat on cal tenir en compte tots els aspectes i actors.\nÉs per aquest motiu que oferim un DIAGNÒSTIC GRATUÏT per a identificar l’escenari en què l’empresa/empresari vol plantejar el seu relleu.\nA partir d’aquí es plantejaran diferents opcions:\nPre-Relleu: Diagnosi, Mapping d’opcions i anàlisi 360º, amb sessions individuals, material didàctic, tallers i activitats experiencials, i document final de conclusions.\nProtocol Familiar i implantació d’un pla de successió: Projecte individualitzat per preparar el document de Protocol, coaching, formació i suport en la implementació.\nContinuïtat del negoci: Quan l’empresari no disposa d’una successió familiar, s’ha de plantejar un pla de continuïtat del negoci que es podrà concretar en:\nRelleu intern. Management By Out. Sovint la millor solució per a la continuïtat d’una empresa passa per persones que avui formen part de la companyia. Metodologia de treball, suport estratègic, fiscal i jurídic tant a l’empresari com a la/es persona/es que l’adquireixen.\nRelleu Extern. Venda del negoci/Fons de comerç. Quan la millor forma de capitalitzar el fons de comerç desenvolupat al llarg de la vida activa de l’empresari és la venda del negoci, aquest procés s’ha de gestionar des de la seva planificació fins a la venda final.\nTotes les opcions, i els serveis derivats, són exclusives per a socis de PIMEC.\nExcepte per a la primera opció – Pre-Relleu –, amb un termini definit en 15 h i preu tancat, la resta d’opcions es desenvoluparan segons la dedicació individual requerida i el preu individual pactat.\nExcepte per a la primera opció – Pre-Relleu –, merament estratègica i a càrrec del departament de Consultoria Estratègica i Finançament de PIMEC, la resta d’opcions comptaran amb l’execució dels departaments CEF i Jurídic de PIMEC.\nT’HI POTS ACOLLIR!\nQualsevol que sigui la tipologia, sector o mida de la teva empresa, responem a les teves necessitats per assegurar el futur i la continuïtat del negoci, dissenyant i executant un pla a mida.\nTenim una metodologia pròpia i contrastada amb més de centenars d’empreses que ens ha posicionat com a especialistes en el relleu empresarial i l’empresa familiar. No hi ha entitats similars a nosaltres que ofereixin aquest servei i, més enllà de la consultoria, acompanyem en l’assessorament i l’execució.


Colla REBOMBORI | FestaPèdia, la gran enciclopèdia de les Festes de Castelló\nEnviat per Jbeltran el Ds, 11/27/2010 - 11:13\nEl soroll d’una colla.\nTot va començar la Magdalena de 1989, entre mascletades, castells de foc, bruses saragüells, jupetins, faixes, mocadors, espardenyes, canyes, bandes de música, danses, carros i xupons i bolquers d’infants,…i una tronada al peu de l’ermita i llargues caminades pels carrers i les places d’un Castelló que acomiadava l'hivern i s’obria a la primavera àvid de festa i de folgança.\nÉrem aleshores unes poques parelles unides pel fet de tenir filles i fills menuts escolaritzats a “La Bolangera”, l'escoleta infantil en valencià que va heretar el testimoni de “El Rotgle”. Allí havíem iniciat una fructífera amistat sustentada en moltes hores de reunions en les diferents comissions d’aquella cooperativa de mares i de pares i en idees comunes sobre la vida, la societat, la cultura i la llengua.\nVolíem un local i no el teníem, per reunir-nos i tenir aixopluc i possibilitat de posar en pràctica alguna de les idees que anaven sorgint.\nVolíem un nom, i tampoc no el teníem, per identificar-nos i singularitzar-nos. Vam pensar en topònims del nostre entorn o en personatges de les postres tradicions, però, o bé ja se’ns havien avançat altres col·lectius o, senzillament no hi havia consens, de manera que vam començar les festes sent la colla “Sense nom” i les vam acabar com la de “L’any que ve t’ho diré”, perquè teníem clar que anàvem a continuar. I aquell any que havia d’arribar ho va fer i en un diumenge fred del gener de 1990, quan encara les cendres de les fogueres de sant Antoni fumejaven i donaven escalfor, vam esdevenir la colla “Rebombori”.\nRebombori, amb minúscula, és un substantiu derivat del radical onomatopeic rebomb-, que apareix en el verb rebombar: “ressonar profundament”. I, en principi això hem volgut sempre: deixar ressó, i que aquest ressó fóra profund i fructífer. Rebombori és un mot amb múltiples sinònims: soroll, aldarull, avalot, rebull, desordre, gatzara, guirigai, cridòria, bullícia, enrenou, xerinola, xivarri, gresca,…\nRebombori és, amb majúscula, des d’aquella primera Magdalena del 1990 –quan ja érem vint-i-una famílies (setanta-nou socis i sòcies)– una colla de Castelló, una colla legalitzada com associació cultural la tardor de 1991, una colla festera i més, molt més, perquè els nostres afanys i les activitats que hem dissenyat, realitzat i valorat han ultrapassat àmpliament l’àmbit estricte de la llarga setmana magdalenera de deu dies. Hem estat un col·lectiu arrelat al medi, al país en sentit ampli, obert i integrador, que parlava, escrivia i ensenyava els seus infants en valencià i respectava les altres llengües com a causa i conseqüència de la necessària diversitat que enriqueix el gènere humà i fonamenta el progrés, la llibertat i la justícia.\nRebombori és un grup humà que ha protagonitzat romeries, pregons, excursions, festes per la llengua, festes populars, tradicions, balls nostrats, “tallers de foc” en col·laboració amb Botafocs, per ensenyar a qui s’arrimava els secrets de les colles de diables, a l’estil dels dimonis de la Balma i d’altres agrupacions de les comarques septentrionals. I molts dinars i sopars. I exposicions, muntatges espectaculars, assemblees –sensibilitats compartides, disparitat de criteris– curses, passió blaugrana, rebuts, reunions, pel·lícules, rialles i ... hores guanyades a la vida de la mà de l'amistat., com diu la presentació del nostre lloc web: www.collarebombori.cat on tenim en format pdf la majoria dels setze llibres que hem editat des de 1997 amb col·laboracions excel·lents de molts homes i de moltes dones, escrivint, fotografiant i dibuixant els camins, l’arquitectura civil i religiosa, l'urbanisme, l’horta, els oficis, els costums, la mar i la marjal, els fets, les ficcions, les prediccions, el secà, els jocs, el lleure, la música i els músics, la sostenibilitat paisatgística, mediambiental i lingüística, la romeria magdalenera, els orígens medievals...sempre en clau nostrada, amb Castelló com a referent i fita: la seua gent, el seu passat, el seu present, el seu futur. I com a complement extraordinari dos llibres-catàlegs de dues exposicions valorades molt positivament pels qui les van visitar: “Castelló segle XX. Paisatge d’una ciutat”, el 2002, el Castelló que els pintors han retratat al llarg del segle XX i “Castelló. Mirades”, el 2007, la visió de Castelló de la majoria dels nostres fotògrafs de premsa, en el segle XXI que camina encara per la seua primera dècada. I, encara més, “Filius terrae” amb els nou poemes originals que l’estimadíssim amic, el gran i malaguanyat poeta Manel Garcia Grau ens va regalar pels nostres llibres.\nI mentrestant, entrem a la Magdalena que fa vint i celebrem divuit anys del local que tenim arrendat al carrer de Mealla, 26, al rovell de l’ou de la vila que va nàixer al segle XIII I continuem fent festa, fent grup, fent poble, fent camí,…


Hotel Natraj Pachmarhi Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMatkuli - Pachmarhi Highway, Pachmarhi, Pachmarhi, Índia, 461881 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel Natraj?\nMés informació sobre Hotel Natraj\nAl visitar Pachmarhi, vosté es sentirà com a casa a Hotel Natraj, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Natraj és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen servei d'habitacions 24 hores, servei de neteja diari, lloguer de wi-fi portàtil, servei de taxi, recepció 24 hores.\nEntri en una de les 20 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com llençols, mirall, tovalloles, habitacions per a no fumadors, aire condicionat. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Hotel Natraj és una selecció idònia per a la vostra estada a Pachmarhi.


Descoberts prop de 10 metres de muralla iberorepublicana en els treballs del Torrelló d'Almassora | Castelló Extra\nL’excavació iniciada a mitjan febrer en el jaciment del Torrelló del Boverot d’Almassora ha descobert prop de 10 metres de muralla iberorepublicana. L’actuació, duta a terme per l’empresa d’arqueologia Global Geomàtica S.L., està valorada en 35.584 euros i compta amb el cofinançament al 50% dels fons municipals i FEDER de la Unió Europea. Cal recordar que aquests treballs en el recinte ja van localitzar en les tres primeres setmanes un fossat ampliat cap al barranc del riu Millars.\nD’aquesta manera, l’alcaldessa d’Almassora, Merche Galí, i la regidora de Patrimoni, Carmina Martinavarro, han aprofitat els recents descobriments per a acudir al Torrelló acompanyades per l’arqueòleg municipal, Gerardo Clausell. Durant la visita, Clausell els ha mostrat les novetats situades en la part est del jaciment, així com el fossat ampliat cap al riu Millars que deixa a la vista un tram de recinte defensiu situat davant de la muralla ibera.\nEls tècnics de la signatura d’arqueologia, qui també han participat en la visita, han mostrat a Galí i Martinavarro els prop de 10 metres de muralla iberorepublicana. A més, els operaris han explicat la consolidació de tota la muralla, projecte previst per a enguany, l’ampliació de la mateixa excavació i el seu manteniment. Aquestes actuacions permetran conservar el jaciment durant molts anys i poder convertir-se en un punt turístic clau d’Almassora.\nD’altra banda, els treballadors apunten que en la mateixa zona poden haver trobat una porta ibèrica d’accés al costat de la nova muralla. Clausell ha confirmat a les presents que la setmana que vé esperen concretar amb certesa la utilitat de la nova troballa. Durant aquest mes i mig d’actuacions, l’empresa contractada també ha localitzat un mur paral·lel xicotet a la muralla principal. De moment, la investigació contínua per a esbrinar la funció d’aquest mur i la seua longitud.\nLa regidora de Patrimoni, Carmina Martinavarro, ha valorat les noves troballes “veure que els treballs que comencem fa anys avancen dia a dia i consoliden el Torrelló del Boverot com un dels punts forts turístics d’Almassora és un orgull”, ha declarat l’edil. A més, Clausell ha destacat que “intuíem que podíem trobar noves troballes, però els últims descobriments superen les previsions que havíem imaginat”.\nFinalment, el consistori ja planeja recuperar les visites turístiques guiades al jaciment per a finals del mes d’abril. Sempre que la situació sanitària ho permeta, amb aforament reduït i amb les mesures de seguretat pertinents. Els nous descobriments suposen un al·licient més per als turistes interessats. L’Ajuntament pretén vincular el recinte arqueològic amb la sala d’exposicions del museu del carrer Major per a afavorir l’accés al patrimoni.


Ànima de bronze i marbre\nTenen l’ànima, diminuta,\nviuen sota la pèrgola o a prop de l’escalinata,\nelles, de marbre o de bronze, són les veritables ames.\nUnes dominem amb tendresa, tots els estanys del jardí,\nd’altres amb força paciència, amb el ulls plens de vivesa,\nvigilant l’escalinata, intemporals, amb fermesa.\nFem de la seva mà la drecera que ens condueix temps endins,\nens obren la porta i diuen. “Això no és pas un castell,\nmalgrat tingui merlets i reixes, murs i cadenes\nque ens separin de les penes, que hi varen viure aquí dins”.\nI les nimfes prop del llac, nues d’orgull i serenes,\njuguen amb els raigs de sol dibuixats sota les fulles\ndels nenúfars i les heures.\nBronze fred que esdevé dona, molt insinuant i dolça.\nMarbre fred que reneix com un cos voluptuós.\nCatifa de llum i d’ombres que es reflecteix en el llac,\nmentre la llum de l’espelma ,que penja dels grans fanals,\nenllumena i serpenteja com un Déu entre els humans.\nL’exèrcit de l’escultura al jardí s’ha alliberat\nde la foscor d’un castell fora de temps aixecat.\nGaudiu, és un moment de calidesa i de llum,\nesperen dones eternes amagades, petitones,\nvives i misterioses, descansant sobre columnes,\ni que només ressusciten quan des dels somnis reals,\ns’alliberen a les nimfes presoneres dels estanys.


HomeAway ofereix més de 160.000 places de lloguer turístic, segons Terraferida\n"És així el portal líder de comercialització turística a les Illes Balears per davant d'Airbnb"\n3 min. Palma 27/05/2017 13:25\n651x366 HomeAway ofereix més de 160.000 places de lloguer turístic, segons Terraferida / CLARA MARGAIS HomeAway ofereix més de 160.000 places de lloguer turístic, segons Terraferida / CLARA MARGAIS\n"La plataforma de lloguer turístic HomeAway ofereix més places turístiques a les Balears que Airbnb, en concret HomeAway comercialitza 160.016 places, enfront de les 119.059 de Airbnb". Unes dades que ha fet públiques aquest dissabte Terraferida en l'informe 'Desmuntant Airbnb & HomeAway. Part III'. Segons el portaveu Jaume Adrover "aquestes xifres augmenten setmana rere setmana, expandint-se a un ritme vertiginós. HomeAway és, així el portal líder de comercialització turística a les Illes Balears".\nTerraferida assenyala que les xifres que ofereix la plataforma Airbnb " no són reals", segons els seus càlculs les companyies no estan oferint la informació ni tampoc el Govern. Així "les dades 'oficials' de les pernoctacions que ofereix Airbnb són de 590.000 (en un any) en canvi, Terraferida estima que serien gairebé el triple d'1.392.632 (en 14 mesos) en el conjunt de les Illes".\nUn altre de les dades que ofereix Terraferida és que "el 50% dels 15.000 allotjaments oferits per Airbnb a Mallorca estan en mans de 99 comercialitzadors, un negoci que creiem que està concentrat i del qual se'ns amaga informació, per exemple, Airbnb sabem que recomana als seus clients que posin perfils falsos i que no publiquin moltes cases al mateix nom", afegeix el portaveu.\n"No podem saber quantes places legals hi ha, però el que sí que sabem, analitzant aquests dos portals, és que més del 70% són il·legals, una dada que és insostenible, no pot ser que hi hagi una activitat econòmica que colqui damunt del 70% de la il·legalitat". Actualment hi ha 38.000 places legals i la petició de 40.000 noves sol·licituds.\nA Mallorca "el nivell de penetració de HomeAway és molt elevat", segons l'associació ecologista "disposa de prop de 120.000 places, a Eivissa en canvi és més potent Airbnb que té més de 25.000 places. Pel que fa a Menorca Terraferida ha publicat per primera vegada el mapa de comercialització de Airbnb a Menorca i les complementa amb el portal de Homeaway.\nTerraferida es demana quantes places turístiques tenim a les Balears? "una xifra que de moment no podem saber, moltes d'elles es poden repetir als dos portals i a altres plataformes", ara bé creiem que no és molt agosarat dir que hi ha més de 200.000 places turístiques il·legals a les Balears, unes dades que el Govern hauria de reconèixer", afirma Adrover.\n"Per això Terraferida demana que la llei sigui molt més restrictiva. Permetre ara que també es pugui fer activitat turística als blocs de pisos, trobam que és una animalada i es carrega tot l'urbanisme".\n"Hi ha moltes d'aquestes empreses de lloguer turístic que són estrangeres i que ni tan sols tenen oficina aquí ni hi tributen, és un fenomen absolutament global que s'està aprofitant de les Illes", conclou Adrover.\nLa presentació de les dades per part de Terraferida ha comptat amb el suport de la Federació d'associacions de veïns de Palma i dels veïnats de Canamunt .\nAptur acusa Terraferida de poca rigorositat en l'anàlisi de les dades del lloguer turístic\nUn organisme internacional denuncia la "situació d'absolut descontrol" que pateixen les Illes a causa de la massificació


TEMA 1; VIGILAR Y CASTIGAR  | Programes d'intervenció (UAB) | Unybook\nTEMA 1; VIGILAR Y CASTIGAR (2017)\nTEMA 1; VIGILAR Y CASTIGAR\nMaría Aperador Montoya Programas de Intervención TEMA 1. VIGILAR I CASTIGAR. MICHAEL FOUCAULT Michel Fooucault era un Filòsof i psicòleg. Era homosexual, i això és important tenir-o en compte, perquè d’alguna manera ell vivia fora de la norma. Els seus estudis de psicologia i la seva pràctica el van fer qüestionar-se molt les formes d’intervenció d’aquell moment de la psiquiatria, la medicina, la psicologia, i per això ell es preguntava i sobre el que es centrava els seus estudis era: Què és allò normal? què és el que es considera com a normal en la societat? Que una persona estigui “boja” és causa d’una psicopatia o és per culpa de l’educació que ha rebut i del seu entorn? Foucault es preguntava per què les coses són com són, ja que per a ella res és casual.\nL’obra que treballem aquí és “vigilar y castigar” , que es tracta d’una genealogia de com ha sigut el càstig al llarg de la història, i ell es fixa en un moment de canvi que és important. Ell va estudiar com les societats castiguen el delicte i quin sentit té el càstig (Què és?), i ell se’n adona que a partir del segle XVII ni hi ha un canvi important, i poc a poc, es va anar passant del suplici cap a una forma de càstig diferent que ella nomena com l’economia del temps, que és el que tenim ara.\n1. Economía del càstig Ell s’adona que quan estaba davant d’una persona que habia comés un delicte la societat reaccionaba amb un esperit de vengança, amb una especie de suplici.\nSuplici; Quan prlem de suplici parlem de que el càstig es fisic, sobretot a la edat mitjana, el cos era qui rebía el càstig (si algú habia robat, se li tallaba la mà). Tenim que el cos es el blanc, es a dir, que es el protaognista de la historia. A més el càstig era un espectacle, era un ritual, tothom estaba convidat al suplici, per veure com el castigaben, això ho feien servir per advertir a les persones de qué els pot passar si cometen el mateix delicte. En una epoca en la que no hi han documents que es guardin, ni expedients jurídics, es important que el cos tingui algún simbol que digui què ha fet aquesta persona.\nPer exemple, había sigut una injúria portaba algo a la cara. Hi havien pistes per a que les persones sapiguessin que habia fet. El castig final podrría ser la mort, pero no era necessari. Es important veure que el cos era el blanc del castig perque tothom sabia quin delicte habias comés només miran-te. El cos era l’element juridic. Qui executaba? Els botxi. Per a ells també era una cosa dificil de dur a terme, perque també es guanyaven la fama de asessins, i per tant van començar a sortir les crítiques.\nEl càstig era una questió de venjança, ja que es basaba en el dolor i en el patiment de la perosna.\nAlgunes formes de suplici són; morir cremat, desmembrar les persones, la forca, penjar als culpables...\nmoltes vegades també s’utilitzaven marques, es marcava a la persona per identificar-la com a culpable María Aperador Montoya Programas de Intervención d’un delicte, per exemple als lladres els tallaven les mans, o bé es marcava amb foc sobre la pell. A més, com és clar, les persones no es deixaven torturar, es resistien, i mentre es va mantenir el suplici s’incorpora la tecnologia per millorar les formes d’exercir patiment.\nLlavors, el que veu Foucault és que es comença a posar en marxa un discurs en contra del suplici. La perspectiva va començar a canviar i es va posar sobre la taula el tema de la humanitat, i que s’havia de canviar l’execució penal i fer-la d’una forma més humanitària. Però a Foucault tot això li fa mala olor i pensa que no és possible que es produeix un canvi tan gran simplement per la raó de la humanitat.\nA partir d’aquí, en la revolució francesa, s’inventa la guillotina, per intentar humanitzar una mica més el càstig, s’intenta que la mort sigui més suau, que no faci patir. Aquí comencem a veure aquest canvi del suplici a un càstig més humaitzador. L’origen de la guillotina era que s’utilitzava pels nobles. Si s’enxampava a un noble delinquint, se li perdonava el suplici i simplement passava per la guillotina.\nPerò a partir d’aquí es va començar a reclamar una justícia igual per a tothom. A Anglaterra es va intentar fer una cosa semblant amb l’invent de la forca. Tot i que encara no era del tot just, ja que si es tractava de nobles i podien pagar una mort mes “suau”, podien permetre’s morir amb la guillotina, però les persones de classes socials més baixes acabaven a la forca.\nFoucault pensa que el discurs de la humanitat només és una “tapadera” per a que el poble es tornés a posar de part del poder polític i no de la part dels castigats. I per això Foucault comença a estudiar en profunditat el suplici, quins efectes té a nivell social, per què està pensat d’aquesta manera, cap a on va a aquest desplaçament cap a la humanitat, que produeix a nivell social, perquè probablement la resposta al canvi la trobarem aquí, i no en el discurs de la humanitat.\nEconomia del temps; Poc a poc, això va anar cambiant, va apreixer la guillotina per a que les perosnes no patissin, d’aquesta manera els butzins ja no feien aquesta feina. Foucault veu que es va cambiant el suplici i es va passant a una economia del temps. Hem de veure que el suplici es molt fort. Això es va dur a terme cap al segle 19. Tot a europa va cmabiant paulatinament del suplici a la economia del temps. Es va passar d’un castig fisic a una art que li diuen del patiment “sutil”, aquest patiment es transforma, ja no estaben buscant un patiment fisic si no que el que busquen (el cos segueix sent un instrument) es el cos per fer-li mal, si no que el que es fa es separar al cos de tot allò que li agrada, (ja no pot sortir al carrer, ja no pot tenir relacions sexuals), es a dir, passem a la economia dels drets suspesos, ja no es pot fer allò que t’agradava.\nMaría Aperador Montoya Programas de Intervención Després el castig va passar de ser un espectacle, a ser la part oculta del sistema penal. Perque en els ultims temps del suplici es que va apareixer les persones qe pensaben que eren unes practiques molt cruels. Quan això comença a passar, la idea es intentar ocultar el castig, perque si el càstig era public hi havien motins.\nEn la economia del temps el que es busca es intentar canviar la persona, ja no es mira en el passat, el que es mira es curar i transformar a la persona per aque no torni a cometre un altre delicte, això es important, perque es clau en el sistema que tenim ara.\nQui executaba en aquest cas la condenma? Els tècnics, aqui es on començen a aparexer els tecnics, que son els criminolegs, psicolegs etc. El que es fa es externalitzar, fins ara el sistema es el qe tenia tota la responsabilitat de evaluar el tipus de càstig, llavors aquí el que fa el sistema es incorporar altres tecncis que ademes tots tenen una relació directa amb la ciencia. Qui ajuda a saber si aquella proba es valida o no? Doncs un forense, qui ajuda a fer una valoració de la reincidencia? Un psicoleg o un criminoleg.\n2. Desplaçament del cos al alma Foucault no s’acaba de creure la idea de que tot canviés tan ràpid per unt ema d’humanitat, i el que diu és que ell veu un desplaçament del cos a l’ànima (es produeix en el canvi del suplici cap a un càstig més resocialitzador), que és més important controlar el que les persones pensen i senten, que no pas utilitzar el cos com a mitjà per controlar a les persones.\nLlavors, ell ens diu que, si ens fixem, quan parlem de crims i delictes, realment no només s’està jutjant el comportament delictiu, el fet, sinó que també s’està jutjant qui ho ha fet, i a partir d’aquest “qui” es comença a estudiar tot el que es relaciona amb passions, anomalies, patologies i inadaptacions.\nD’alguna manera una persona no pot estar boja i se culpable alhora (com sabem, existien eximents).\nI aquí comença tot el gran discurs de la rehabilitació i del a reinserció. Volen transformar a les persones perquè a partir d’aquí no només es jutja el comportament delictiu, sinó també a la persona.\nBusquen la rehabilitació d’aquesta, i a partir d’aquí arribem al sistema que tenim ara.\nAquí cobren molta importància els informes forenses i els tècnics. Els tècnics avaluen aquests àmbits en els que podran veure si la persona té alguna patologia, i així, els jutges deixen de ser els protagonistes, ja que aquests només tenen coneixement de lleis, necessiten els informes forenses que els informaran sobre l’estat de la persona i els permetrà prendre una decisió o una altra María Aperador Montoya Programas de Intervención En el moment en que les persones deixen de recolzar el poder i comencen a empatitzar amb els condemnats, els jutges deixen de voler ser els responsables i passen la feina als tècnics, que s’encarregaran de veure quin és l’estat de la persona.\nAquí la pena també canvia. Ja no és un càstig, sinó que és una intervenció per transformar. Utilitzen el coneixement científic per orientar el càstig.\nLa psiquiatria, la criminologia y la antropologia criminal tracten de proporcionar coneixement científic capaç d’orientar el càstig no solament de les infraccions si no també sobre els individus.\n3. Externalització Això ens porta a la idea de l’externalització del càstig. Per tant, quan hi ha aquest canvi i hi ha el desplaçament del cos a l’anima, també hi ha un desplaçament d’actors. El carnisser anava cap al cos, i els científics i tècnics s’encarreguen d’assessorar a la justícia de què és el que està passant i sobre que han de fer. Tots els valors que defineixen a la justícia (la imparcialitat, igualtat, etc,) provenen d’aquest canvi que es va produir.\nAquesta internalització es dóna per la necessitat d’evitar que l’operació sigui únicament un càstig legal, ja que intervenen altres elements de valoració de les persones, com els informes forenses i psicològics que hem anomenat. Primer es mira la persona per saber com s’ha d’intervenir sobre aquesta, i després s’estableix la pena. Ens interessa l’ànima, no el cos.\nTot i que ja no hi ha un càstig físic (que en la presó es pot considerar que existeix un càstig físic en certa manera perquè la persona està tancada i no pot sortir), segueix havent-hi un càstig, si més no, psicològic. Una persona a la presó segueix patint, d’una altra manera, però pateix. Quan es va començar a produir el canvi, es va utilitzar la tecnologia per intentar disminuir el càstig físic, però ara amb aquest nou canvi s’intenten buscar elements per disminuir el patiment de l’ànima, i això es fa a través de la farmacologia, més concretament amb la psicofarmacologia. Aquesta està molt vinculada a aquest desplaçament del cos a l’ànima. La presó provoca estrès, ansietat, depressions... i com que no ens interessa el patiment del cos, s’utilitza la farmacologia per a disminuir el dolor físic i que la persona s’adapti a la nova vida dins la presó i es centri en comportar-se correctament per rehabilitarse.\n4. Suspensió dels suplicis Humanizació o microfísica del poder? Microfísica del poder: poder-saber María Aperador Montoya Programas de Intervención Llavors, després de veure que la humanització no era l’element central del canvi, Foucault es pregunta: tot aquest canvi que hem vist és per una qüestió d’humanització o bé per una microfísica del poder? Tenim una tendència a pensar que el poder el té algú, com per exemple el sobirà, però Foucault deia que el poder està per tot arreu, i que està en les relacions que tenim tots nosaltres i que encara que estiguis amb un sobirà que té un poder sobre tu, l’altre encara té una mica de poder, com per exemple poder resistir-se, poder a no obeir, e que sigui, poder ferir alguna forma de resistència i això s’anomenen relacions de poder. El poder està en les relacions.\nLlavors, la idea de poder de foucault té a veure amb que hem de fer un canvi i deixar de veure què estem intentant reprimir amb el poder, sinó que el que hem de mirar és què intentem produir. Es a dir, hem de deixar de preguntar-li al poder “que estàs intentant reprimir?” (que clarament és el delicte, en aquest cas), sinó que hem de preguntar-li “que intentes produir amb tot això?”. Si ens adonem, una presó es com un gran laboratori humà, en el que hi ha totes les persones “poc desitjables” totes juntes, les 24 hores del dia, amb un munt de psicòlegs, educadors, etc., observant-los tot el dia. Llavors què volem produir amb tot això? Saber. Volem conèixer. El saber encara ens dona més poder.\nAquest és el binomi que proposa Foucault. PODER-SABER. Es com un peix que es mossega la cua.\nDeixem de mirar per a què utilitzem el poder i el que mirem és per què produïm amb el poder, i veiem que amb el saber encara tenim més poder i el que mirem és què produïm amb el poder, i veiem que amb el saber encara tenim més poder, ja que com més coneixes una cosa,, millor la podràs controlar.\nSi hi ha quelcom que no coneixem, necessitem generar saber sobre allò, perquè sinó som vulnerables.\nGenerant saber, alhora generem poder.\nPer a ell aquest desplaçament del cos a l’anima és l’espai d’intervenció en el que es produeixen aquestes micro-relacions de poder, en el que hi ha una relació entre tècnics i les persones observades.\nA més, en aquesta relació poder-saber, hem de tenir la visió de que es tracta d’una tàctica política, es a dir, hem de començar a pensar que el càstig, la rehabilitació, la intervenció... tot el que ens envolta el tema penal és una estratègia, com a estratègia està buscant alguna cosa, que és reprimir el delicte i produir una transformació.\nLlavors Foucault arriba a la seva conclusió i mostra que aquest canvi del cos a l’anima, la voluntat de transformar... no es va produir perquè fóssim més humans, sinó perquè és una tecnologia de poder.\nSuplici: pena corporal dolorosa més o menys atroç María Aperador Montoya Programas de Intervención El suplici, com hem dit, havia de produir un dolor físic (que també va acompanyat de dolor psicològic, però aquí no ens interessa). S’ha de poder apreciar, comparar o jerarquitzar, és a dir, que les persones han de saber identificar quin càstig rebran si realitzen aquella acció.\nAquí el que passava era que en aquesta època qualsevol persona podria posar una denuncia contra una altra y llavors els justes podien agafar qualsevol denuncia, fins i tot si era anònima, i la persona no tenia cap relació amb el procés judicial, o sigui que la persona sabia que estava dons d’un procés d’instrucció, però no sabia de què se l’acusava, qui l’havia denunciat, etc. Això volia dir que tot el poder de la part jurídica estava en el poder sobirà. La gent del poble no tenia cap mena de poder. La persona estava totalment desprotegida.\nLlavors a partir d’aquí comença a sortir la necessitat de crear tècniques per descobrir la veritat, ja que en aquest moment qualsevol persona podia denunciar a una altra per qualsevol cosa i fins i tot per coses que podien ser mentida, i per això era necessari que hi hagués algun tipus de procediment per establir la realitat. Aquest procediment era el de tortura i el del jurament. Era necessari que la persona acusada fes una confessió de la seva culpabilitat de la manera publica, i per això valia qualsevol cosa. La confessió era la prova definitiva.\nLa tortura s’instaura com una pràctica habitual per intentar aconseguir la confessió. Però, s’ha de veure una diferencia entre el suplici i la tortura, ja que no és el mateix. La diferencia es el final, ja que un suplici acaba amb la mort, perquè una sentencia, en canvi, la tortura es un procediment que, mitjançant el dolor, intenta treure una confessió, sense arribar a la mort. La finalitat de la tortura es aconseguir la confessió i la finalitat del suplici es alliberar les animes (tot el dolor i el patiment que es sofreixi a la terra es restarà del càstig diví, quan l persona “vagi al cel” ja haurà patit suficient i no haurà de patir mes). El suplici era més llarg que la tortura, ja que amb la tortura, quan tenim la confessió parem, però amb el suplici hem d’arribar a la mort.\nSuplici i delicte Amb el suplici, moltes vegades el que passava és que es reproduïa el delicte, es a dir, que la persona era castigada de la mateixa manera que el fet que havia comès. Si una persona havia matat a algú, aquesta havia de ser castigada amb la mort, si una persona havia robat quelcom, segurament havia de pagar una multa....d’aquesta manera es reproduïa el delicte comès.\nEl culpable es el pregoner de la seva pròpia condemna. Agregar a la confessió forçada un reconeixement espontani i públic (tregua per aportar més informació). S’utilitzaven els suplicis simbòlics que donaven compte de la naturalesa del crim. El patiment del suplici prolonga el de la María Aperador Montoya Programas de Intervención tortura, en aquesta res estava decidit mentre que en el suplici la mort es segura y es tracta de salvar l’anima. La crueltat de la pena es rebaixa al càstig diví.\nSuplici com a ritual polític El suplici sempre s’ha d’analitzar com un ritual polític, com una tecnologia del poder. Quan algú comet un delicte no només comet un delicte contra la víctima sinó també cap al sobirà. El càstig és una forma de venjança social i del sobirà (per això es feia en públic). Per això, també, es un càstig exemplar, perquè així diem a la resta de persones que si fan quelcom semblant, el sobirà té el poder de castigar i per això no el podem desobeir.\nPerò a partir d’aquí el sobirà comença a tenir problemes, perquè les coses comencen a canviar en el moment en que comença a canviar la naturalesa del delicte i la gent que va viure el suplici ja no està d’acord amb els sobirà i emfatitza amb el suplicat. D’aquí la importància de la confessió.\n5. El càstig generalitzat Context Cap al segle XVII es comença a qüestionar si es necessari el suplici i cap al segle XIX va canviant aquesta idea del càstig al cos i es passa a l’ànima, com hem dit abans. La idea es que ara s’ha de mirar al criminal des d’un altre punt de vista i comencem a posar el criminal com un objecte d’intervenció.\nAmb el suplici el delinqüent era agafat i suplicat, però ara s’intenta pensar quin tipus d’intervenció es pot fer amb aquesta persona, que no sigui el suplici. Aquí comença a prendre importància la reincidència i es comencen a preguntar perquè la gent delinqueix, si es a casual d’alguna malaltia, etc.\nQuant passa tot això? Hi ha tot un seguit de canvis contextuals importants. Per començar, augmenta la riquesa en general, i quan augmenta la riquesa, uns tenen més que altres i de la mà d’això venen delictes de robatoris i contra la propietat privada, i com veiem, es produeix un canvi en la tipologia delictiva. Els delictes es van fent més suaus. I per això, si cada cop hi ha menys delictes de sang i son cda vegada menys greus, es comença a pensar en la possibilitat de gestionar el càstig d’una altra manera. A més, també es va produir un gran augment demogràfic, cosa que produeix un enfortiment de la comunitat i per això la idea del suplici i que sigui públic comença a decaure. I un altre problema que hi havia era que la justícia era irregular, hi havia moltes instancies molt jerarquitzades per el poder monàrquic.\nSemiotècnica del càstig María Aperador Montoya Programas de Intervención Tot aquest context és el que facilita que es pugui produir un canvi. La idea ja no és castigar menys sinó castigar millor. Es a dir intentar que puguem transformar alguna cosa, i això fa que sigui necessària una especialització per delicte i a partir d’aquí es comencen a crear diferents tribunals que es centren en delictes concrets , com en el frau. Hi ha una especialització dels jutjats i es canvia la mètrica penal, es pensa en una intervenció transformadora per poder calcular la pena que s’ha d’imposar i sempre es mira al futur. Amb el suplici es mirava al passat, amb lo que la persona havia fet i segons lo que hagués fet s’imposava el càstig, i ara el que es mira es el futur, en evitar la possibilitat de la reincidència.\nEls criteris que s’imposen per poder calcular o dissenyar les noves penes són: - Regla de la quantitat mínima. Amb aquesta regla, hem d’aconseguir que el dany que s’imposa a la persona sigui major que el benefici que la persona pugui treure delinquint. Ha de ser major el cost que el benefici, tal i com explica la teoria de l’elecció racional.\n- Regla de la idealitat suficient. Aquí lo important és la IDEA del dolor, no torturem el cos, però si que hem de tenir la potencia de crear una idea de dolor, és a dir, que la pena et causi un dolor (ideal) que d’alguna manera et faci desistir de cometre un delicte. El fet que la gent tingui por d’entrar a la presó, és culpa d’això, de la idea de dolor que s’ha creat.\n- La regla dels efectes laterals. Aquesta regla seria semblant a la prevenció general, la pena s’entén mes enllà de la persona que estàs castigant. Aquí el que interessa és que la resta de persones de la comunitat vegin què pot passar si realitzen les conductes que es castiguen i que s’abstinguin de realitzar-les, per això fa referencia als efectes laterals.\n- Regla de la certesa absoluta. Aquí el que interessa es que per primera vegada sorgeix una legislació escrita, en la que s’especifica que és delicte i que no.\n- Regla de la veritat comú. En aquest cas, busquem proves que siguin objectives i imparcials sobre els efectes que s’han denunciat. Aquí s’afegeixen els científics, els tècnics, la investigació científica, els forenses...\n- Regla de l’especificació òptima. Això vol dir que, quin és l’objectiu ara del càstig? La no reincidència. El risc de reincidència depèn del tipus de persona, i per això en aquesta regla es demana que s’ha d’especificar el tipus de persona ( si té alguna psicopatologia, etc) i el tipus de delicte, i aquí entren en joc els criminòlegs, psicòlegs...\nA partir de tot això, comença a agafar importància la individualització de les persones, la individualització del delinquent. Les penes s’individualitzen al tipus de persona i al tipus de delicte, a cada persona se li aplica un tractament diferent, d’acord amb les seves necessitats i la seva historia, i aquest és un dret que tenen les persones que estan internes en un centre penitenciari.\nMaría Aperador Montoya Programas de Intervención 6. La benvinguda de les penes Criteris Seguint la idea de les regles, el que s’intentava era trobar alguna idea que fos desavantatjosa per intentar que les persones no es plategessin delinquir. Que les desmotives a delinquir. Però això, també havia de tenir una sèrie de criteris, com: - Eliminar l’arbetriarietat.\n- Invertir la relació de les intensitats de manera que les desavantatges de cometre el delicte siguin mes visibles que els plaers que aquest aporta.\n- Hi ha d’haver modulació temporal. Si apliquem cadena perpetua, anem en contra d’aquesta idea que les persones no reincideixin. No han de ser ni molt llargues, ni molt curtes, perquè si no ens donarà temps a canviar la persona.\n- Quin es el blanc del càstig?. Hem de castigar a la persona i la resta de persones han de veure que no podem fer allò que es castiga. I això s’ha de fer visible d’alguna manera i es fa a través de codis.\n- Disposició escènica. Abans l’escena l’ambientava el suplici, que d’alguna manera reproduïa el delicte que s’havia comès, ara el que apareixerà serà algú que llegirà les lleis, hi ha una comunicació.\n- El discurs com a vehicle de la llei. Aquí la idea es que, a partir del llenguatge, comuniquem, i això no ho fem només amb els codis penals i amb els mitjans de comunicació, sinó que també ho fan els pares a casa amb els nens, expilant que esta be i que no.\nAquí arribem a un punt en el que la presó es la pena que més fa servir, però que no compleix els requisits que hem dit abans. Es una pena més però que a més moltes vegades, serveix com a marc per aplicar altres penes.\nQuan la presó apareix, es molt criticada pels reformadors de les lleis perquè diuen que no acaba d’adequar-se als criteris. Per exemple, en el cas d’eliminar l’arbitrarietat (és a dir, que per a cada delicte una pena), la presó es salta aquest criteri, perquè amb la presó es castiguen molts delictes diferents.\nEs crea una nova arquitectura tancada, complexa i jerarquitzada que s’integra en el centre del aparell estatal. Una forma de dominar el cos dels homes completament diferent.\nEn el centre de Rasphuis hi ha tres grans principis: - La duració de les penes està determinada per la administració en funció de la conducta del condemnat María Aperador Montoya - El treball obligatori que es fa en comú - Els presos reben un salari pel treball realitzat Programas de Intervención Es tracta del vincle entre la teoria, del segle XV, d’una transformació pedagògica i espiritual dels presos a través del treball continu i les tècniques penitenciaries imaginades en la segon meitat del s.\n7. El paper de les normes i l’examen Faucault va començar a fer n estudi sobre quines eren les raons reals per les quals es van produir el canvi en el tipus de càstigs.\nLa microfísica del poder fa referencia a com aquest poder acaba introduint-se en els cossos de les persones. Com podem modificar a les persones mitjançant el poder disciplinari (a través de les normes).\nPer això Foucault ens parla de cossos dòcils, perquè son cossos que canviaran.\nEl cos és un objecte de poder. Com hem dit, ara ja no importa tant el cos, sinó l’anima, però tot i així, l’anima esta mediatitzada pel cos, el cos continua sent un element sobre el que estem actuant. I llavors, en aquesta època es comença a pensar com es poden controlar els cossos, com podem aconseguir que la gent faci el que nosaltres vulguem.\nEl primer que estudia Foucault és una intervenció que es va dur a terme sobre uns soldats. Es varen agafar una sèrie de persones que treballaven en el camp i les varen transformar en soldats. S’agafa un cos que, estratègicament i políticament no són productius, i se’ls torna productius i del que es tracta és de dominar aquests cossos, i com? Amb exercici.\nAquestes persones reben hores i hores de formació i entrenament, d’aquesta manera que els puguin arribar a controlar completament. Així, s’acaba construint un cos dòcil, que es pot controlar. Es forma una relació docilitat-utilitat i la conseqüència d’això es una disciplina. Hem de tornar dòcil un cos que de manera natural faria quelcom diferent del que li estem demanant.\nD’aquí sorgeix el concepte de Foucault d’anatomia política, ja que aquestes formes de disciplina es van començar a transformar en formes generals de dominació durant els segles XVII i XVIII.\nL’anomena anatomia política perquè estem incidint sobre el cos, sobre l’anatomia. Som una societat disciplinaria.\nI com es fa això? S’ha de buscar la millor manera per aconseguir-ho, i el que es veu es que si una persona esta totalment dedicada a una disciplina, sense poder tenir un moment de llibertat fora María Aperador Montoya Programas de Intervención d’aquesta disciplina, de descans, l’efecte serà molt superior, i per això una de les formes de disciplina és la clausura. Amb la clausura tenen unes característiques concretes per a que la disciplina sigui efectiva, com per exemple, cada persona té el seu lloc i cada lloc te la seva persona, de tal manera que es pot crear una espècie de classificació de les persones. Per tant, s’aconsegueix un esai de clausura, on hi ha un espai per cadascú (cosa que permet vigilar, controlar, etc) i per tant son emplaçaments funcionals (no és causal que una persona estigui en un lloc concret) i a més, al tenir rangs, les persones són intercanviables (si hi ha x persones en un mateix rang, ens és igual la que vingui perquè son tots iguals). Això fa que les persones deixin de ser persones. Homogeneïtzem les persones que etan dins el mateix rang, dins la mateixa categoria.\nUn element molt important en tot això es el temps, que poden utilitzar com a eina estratègica, sobretot en cas de la clausura. Quan parlem de disciplina, el temps es un element present en que tot el que fem, en totes les activitats. Per exemple, els soldats el fan fer una sèrie d’activitats amb un temps determinat o amb el temps que se suposa qe es necessari per fer allò, o també es desgranen les activitats al màxim. Amb tot això, es produeix una correlació amb el gest i el cos i una articulació amb el cos i l’objecte. Això significa que, posem el cas dels soldats, suposem que cada dia els fan practica la manera de caminar, de tant de fer-ho, caminaran d’aquella manera sempre, igual que amb els objectes, si els fan portar cada dia el fusel a la mà, es com si aquest es convertís en una prolongació del cos. L’home es converteix en una maquina.\nI que passa amb el temps que no està ocupat? El que es pensava era que, amb el temps que no estava ocupat, les persones es podien posar a pensar o a reflexionar sobre tot el que està passant i si la persona se’n adona de tot això, del sentit ocult, doncs això pot generar problemes, motins, etc. De tl manera que la idea es la ocupació exhaustiva del temps, mentre la persona estigui ocupada, no pensarà en amotinar-se, el mateix passa amb les presons. Per exemple, pensem, què pinta un curs de macramé a la presó? Doncs per exemple, mentre estiguin fent macramé, no estaran pensant en amotinar-se, crear problemes, etc. Es questa idea de l’ocupació exhaustiva del temps.\n- Aprenentatge corporatiu. En aquest aprenentatge, és important dividir la duració en segments, successius o paral·lels, de tal manera que es va aprenent poc a poc. A més s’aplica un esquema analític, com quan aprenem a llegir, que a poc a poc anem ajuntat síl·labes fins que som capaços de llegir o escriure una frase. I una vegada podem construir frases, anem fen series d’aquestes series som capaços de llegir i escriure completament. Això es el que sèrie l’aprenentatge corporatiu.\nMaría Aperador Montoya Programas de Intervención A partir d’aquí, comencem a haver-hi innovacions tecnològiques, com el fusell: anteriorment, amb les pistoles per exemple, el soldat necessitava acostar-se molt a l’enemic per poder acertar, però amb l’aparició del fusell aquest permetia als soldats no haver d’acostar-se tant a l’enemic.\nTambé apareix el “pelotón”. La idea es tenir el millor resultat utilitzant la menys energia o força possible, i així es tenien menys baixes. Això també implica un canvi en el sistema de comandament.\nUna persona té la visió global i dona les ordres, i els altres que no tenen aquesta visió global, de manera cega obeeixen, i aquí encara es fa més visible la jerarquia.\nEl que es molt important aquí és les característiques que ens fan d’alguna manera individuals. Hi ha quatre característiques de la disciplina (que són valides en qualsevol lloc on es faci servir la disciplina per controlar els cossos, com en les escoles, fabriques, etc): - Es cel·lular (per la distribució espacial). Per exemple, la disciplina o l’aprenentatge serà molt més efectiu si en l’espai distribuïm a les persones d’una manera semblant a aquesta: professoralumne-alumen-avantatjat-professor-alumne... així serà mes efectiu - Es orgànica (per el xifrat de les activitats). És orgànica perquè es un organisme, totes les activitats estan pautades, es orgànic en el sentit que la discplina passa pel cos, formen part de les relacions de poder perquè s’estan esercitn sobre el nostre cos a través d’ell.\n- Es genètica (per l’acumulació del temps). S’ha d’intentar tenir el temps sempre ocupat, per disminuir la possibilitat que les persones reflexionin i es plantegin fer motins, etc.\n- Es combinatòria (per composició de les forces). Es combinatòria perquè hi ha una combinació de forces i rangs dins la disciplina.\nAl final, el que compta aquí es que amb el poder disciplinari el que volem es construir conductes que siguin positives. Es pensa que les conductes son desviades i que han de tornar a la normalitat. Però recordem que la normalitat aquí no fa referencia a allò natural, sinó al que la societat considera com normal.\nPer tant, la disciplina fabrica individus, per això diem que en una societat disciplinaria, les identitats tenen molt a veure amb com hem estat construïts per la societat, per això també es important que quan fem la reflexió, veiem que en diferents societats, hi ha diferents delinqüències.\nL’èxit que té aquest poder disciplinari es deu sens dubte a l’ús d’instruments simples: - La inspecció jeràrquica. El que fem per aconseguir aquesta vigilància jeràrquica es construir observatoris. Per exemple, hospitals com a observatoris de les malalties, presons com a observatoris de la criminalitat, l’escola com a observatori dels joves i el seu desenvolupament...\nper tant, per això es produeix un canvi en l’arquitectura. Els hospitals han d’estar construïts de tal María Aperador Montoya Programas de Intervención manera que les malalties i virus no s’escapin, es quedin allà i es vigilin, l’escola es un espai d’aprenentatge però també es un espai que ens esta controlant i vigilant. A més, a part de l’arquitectura, aquesta vigilància va més enllà de l’espai concret, com per exemple, un nen que va a l’hospital diverses vegades dient que ha caigut i s’ha trencat el braç o s’ha fet mal, amb això ja es comença a sospitar que hi pugi haver un maltractament.\n- La sanció normalitzadora. A la sanció, sempre en qualsevol sistema té una micropenalitat, segons la qual si algú es salta alguna norma, sempre tindrà una sanció, que pot ser es forta o mes subtil. Per molt subtil que sigui, es una forma de micropenalita. Amb el càstig, l’objectiu és corregir, es tornena posar les conductes desviades dins la norma, per això, el càstig sempre ha de ser correctiu. El càstig en la disciplina es un element d’un sistema doble (gratificació-sanció)., ja que si ho fas bé, rebràs una gratificació, però si ho fem malament, rebem una sanció, llavors sabrem el que hem de fer i el que no hem de fer, aprenem quines son les conductes positives i reprimim les conductes neatives. I aquí, es torna a la distribució dels rangs, hi ha un grup de bons que sempre es porten be, un grup de dolent... això ho podríem incloure dins el condicionament clàssic - L’examen. I per acabar de veure si estas a prop o lluny tenim l’examen que combina la vigilància jeràrquica, perquè extreu informació dels alumnes, i té a veure amb la sanció, perquè si suspenem tenim un problema. L’examen es una producció de saber, perquè el que faremsera veure individualment quin es el saber de cada persona, extraiem un saber sobre el coneixement que les persones com a col·lectiu han adquirit. Un cop es tenen les notes, aquestes ens donen un saber individual sobre les persones, perquè si extraiem una mitja de la classe, podrem veure si un alumne concret es bo si esta molt sobre la mitja o es molt doen si esta molt per sota. I a més, l’examen fa de cada individu un cas concret, amb el que podem veure la seva evolució, si s’han fet diferents exàmens, etc... torna a ser un element de control.\n8. El panòptic La idea de la reclusió que genera la presó passa per fer un canvi en l’arquitectura. El panòptic es la idea que la persona tingui la sensació que esta contínuament vigilada, amb el que la persona sent que esta vigilada però no veu al que li esta vigilant, per tant, davant el dubte, tendirà o no a fer coses dolentes per por a que el vegin. Això es fa de manera arquitectònica. La idea es de introduir el control en un mateix. No importa qui tingui el poder però el poder esta en la relació. El panòptic torna a ser com una espècie de laboratori i per tant d’anatomia política. Té aquest punt de control de les persones, aconsegueixen posar el policia en el cos de les persones perquè lo important no es qui vigila, si no que la persona sàpiga que l’estan vigilant. Hi torna haver una inversió funcional de la disciplina, per es util. Hi ha una extensió dels mecanismes disciplinaris. Amb tot això es produeix la nacionalització dels mecanismes de disciplina, amb els que s’aconsegueix la finalitat que es buscava des d’un María Aperador Montoya Programas de Intervención principi, que es els altres fàcil el que volem, el que la societat vol. Una societat determinada genera diferents tipus de persones, perquè cada societat té una disciplina concreta, així s’expliquen les diferencies entre societats. No hi ha el mateix concepte de persona en una societat que en una altra.\nAquest panoptisme va més enllà de lo purament arquitectònic com hem dit abas, perquè com hem dit, el control es troba dins les persones. Les persones es tornen cossos dòcils amb aquesta idea que estan vigilats completament.\nLA CONCLUSIÓ DE TOT AIXÒ ÉS QUE LA DISCIPLINA ÉS UNA FORMA DE MANIPULACIÓ.\nPROGRAMES D'INTERVENCIÓ - TEMA 1.1: VIGILAR Y CASTIGAR (2016) Apunte\nProgrames d'intervenció - Evidència 1: Taller sobre violència de gènere (2018) Ejercicio\nProgrames d'intervenció - Tema 4. La reincidència (2016) Apunte\nProgrames d'intervenció - TEMA 4; LA REINCIDENCIA (2017) Apunte


La Generalitat destinará 33 millones de euros para la escolarización de niños de 0 a 3 años durante el curso 2016-2017\nLa Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esport destinarà per al pròxim curs 2016-2017 un total de 33 milions d’euros en ajudes econòmiques destinades a famílies que desitgen escolaritzar els seus fills en escoles infantils de primer cicle de titularitat municipal o privada. Aquesta quantia suposa un increment de 3 milions d’euros respecte a les ajudes concedides durant el curs 2015-2016.\n“Amb el nou concepte de Bo Infantil i l’increment del pressupost de les ajudes assegurem que les famílies puguen realment accedir a l’escolarització 0-3 i avancem en el nostre objectiu d’assegurar la igualtat d’oportunitats educatives per a tota la ciutadania”, ha explicat el conseller Vicent Marzà.\nCom a principal novetat per a la pròxima convocatòria d’aquestes ajudes, que serà publicada en els pròxims dies, la conselleria tindrà en compte la renda familiar com a principal criteri per a la seua concessió. Es tracta d’aquesta manera d’atendre en major mesura les famílies amb menys recursos, i que sense les ajudes estarien en condicions de discriminació i exclusió de l’oferta d’ensenyament no obligatori del primer cicle d’Educació Infantil.\nD’aquesta manera, tal com estableix l’ordre de bases reguladores publicada hui al “Diari Oficial de la Comunitat Valenciana”, les famílies es beneficiaran del finançament parcial del cost del servei de l’ensenyament en les escoles i centres de primer cicle autoritzats per la Generalitat, que oscil·larà entre els 70 i els 200 euros per a l’alumnat comprés en el tram d’edat de 0 a 1 anys; de 70 a 120 euros per a l’alumnat entre 1 i 2 anys; i de 80 a 140 euros per a l’alumnat escolaritzat en el tram 2-3 anys.\nD’aquesta manera, per al tram d’edat de 0 a 1 anys, l’ajuda pot veure’s incrementada fins a un 32%; el tram d’edat d’1 a 2 anys, podria incrementar la seua ajuda fins a un 33%; i en el tram de 2 a 3 anys, les famílies poden arribar a disposar de fins a un 133% més d’ajuda que el passat curs.\nBona part de la matrícula es concentra en el tram 2-3 actualment i és per això que el mínim que s’ha estipulat d’ajuda és de 80 , un 33% superior als 60 euros que s’han assignat fins ara, i el màxim 140 euros que és un 133% superior a la quantitat única establida fins ara. En els altres dos trams, la pujada d’ajuda també ha sigut important, ja que s’han fixat uns màxims superiors a l’ajuda que es rebia fins ara.\nL’import de l’ajuda que li corresponga a cada família serà determinada en funció de la renda per capita familiar i seran excloses les sol·licituds de l’alumnat la renda familiar de la qual supere el llindar que es determine en la convocatòria, que per al curs 2016-2017 serà de 72.460 euros anuals, és a dir, que segons les dades disponibles, el 90% de les famílies podran accedir als bons.\nAixí mateix, es manté la duplicitat de les ajudes per a escoles infantils municipals que tinguen matriculats menys de 14 alumnes, als quals s’incrementarà el doble de l’import del bo, sempre que en la localitat no hi haja un altre centre autoritzat per a impartir aquest nivell. Es tracta d’aquesta manera de garantir la sostenibilitat de les escoles infantils ubicades en municipis amb escassa població i que puguen continuar atenent les necessitats de les famílies que resideixen en aquests àmbits amb escassa població, a fi d’evitar desigualtats socials i econòmiques respecte a altres zones.\nEducació tracta amb aquestes ajudes de potenciar la igualtat d’oportunitats socials de les valencianes i dels valencians, alhora que s’avança en l’objectiu de millorar la conciliació de la vida familiar i laboral. D’altra banda, aquestes ajudes contribueixen a potenciar l’èxit escolar de l’alumnat durant la vida acadèmica, ja que està demostrat que l’escolarització de l’alumnat, especialment a partir dels 2 anys, ajuda a millorar el desenvolupament físic, afectiu, social i moral, així com el desenvolupament de les estructures inicials del coneixement que permeten i faciliten les adquisicions d’aprenentatges posteriors.


[Imatge i llenguatge visual] PAC 3: Butlletí personal: retòrica visual\nLa tercera activitat d'Imatge i llenguatge visual és molt interessant, ja que combina els coneixements teòrics adquirits sobre llenguatge visual, sobre propietat intel·lectual, sobre tipografia, cultura i color i sobre identitat gràfica.\nL'encàrrec consisteix en la realització d'un número d'un butlletí electrònic (o newsletter en anglès), una publicació normalment centrada al voltant d'un tema que interessa als subscriptors, que s'envia regularment sense tenir una periodicitat estricta i que se sol enviar per correu electrònic.\nEs pot escollir el tipus de comunicació del butlletí entre 3 opcions: aptituds o qualitats personals, comunicar un estat emocional o promoció i venda d'un producte o servei. A més, s'ha de fer una composició visual combinant imatges i text i que faci servir una figura retòrica mitjançant la imatge.\nL’opció comunicativa escollida és la presentació de qualitats personals mitjançant el butlletí del meu blog imaginari “Els meus pensaments”, en la seva edició número 1, on es presenten les meves aptituds personals, que és el missatge que comunico.\nI la figura retòrica escollida és la repetició. Mitjançant la repetició de mi mateix, emfatitzo que sóc jo la persona de la que s’està parlant i a qui pertanyen les qualitats descrites en el butlletí. La repetició no és exactament la mateixa en cada “jo”, ja que cada Jordi posseeix algun tret distintiu, que fa referència a l’aptitud que representa.\nPer accedir a l'informe fer clic a "Més informació"\na les 19:31\nEtiquetes: blog, Imatge i llenguatge visual, newsletter, pac


Les beques per les activitats infantils d'oci a Barcelona creixen un 14,5%\nMés de 64.800 nens gaudeixen aquests mesos de la campanya de vacances d'estiu 2014\n2 min. Barcelona 18/08/2014 13:44\nLes beques atorgades a menors que estan inscrits en les diferents activitats d'oci estiuenques de l'Ajuntament de Barcelona, entre les quals figuren colònies, casals, campaments i campus esportius, han crescut un 14,51% en comparació amb l'any passat, arribant a 1,19 milions d'euros. Segons ha explicat la tinenta d'alcalde de Qualitat de Vida, Igualtat i Esports i alcaldessa accidental de Barcelona, Maite Fandos, l'import destinat a beques aquest estiu ha experimentat un creixement del 15,14% respecte a l'any anterior.\nA falta del balanç final, l'ajuntament preveu que un total de 64.814 menors d'entre 1 i 17 anys s'inscriuran en les diferents activitats d'oci municipals per a l'estiu, gairebé un 4% més que el 2013, mentre creix el nombre d'entitats homologades (un 6,77 %) així com el total d'activitats ofertes (un 15,65 %). Un 11% dels menors que es preveu que s'inscriuran en alguna activitat rebran una beca de forma automàtica. Per complementar les beques, Fandos ha explicat que els serveis socials del consistori han donat entre juny i juliol 509 ajudes addicionals a la beca automàtica per un import de 97.890 euros, encara que ha matisat que fins a la finalització de la campanya estiuenca d'oci infantil no es tindrà la xifra definitiva, que l'any passat va ser de 122.884,24 euros. "Vam dir que cap nen amb necessitats quedaria descobert, i així ha estat", ha celebrat Fandos, que ha explicat que es continuaran atorgant beques fins a setembre.\nLes activitats d'oci per a nens i adolescents de la campanya municipal de vacances d'estiu s'agrupen en dos blocs; el d'oci, que inclou casals, guarderies, colònies, campaments, rutes i viatges culturals fora de Catalunya, i el d'esport, amb diferents Campus Olimpia i casals esportiu


La Universitat col·labora amb el jardí etnobotànic d’Aras, situat a l’antic cementeri, premi a la millor iniciativa mediambiental\nLa Universitat de València col·labora en diferents iniciatives amb el jardí etnobotànic d’Aras de los Olmos, situat a l’antic cementeri, un projecte que hui dimecres rep el premi a la millor iniciativa mediambiental del III Concurs de Cementeris que convoca la revista ‘Adiós Cultural’. Joaquín Martín Cubas, professor de Ciència Política i de l’Administració de la Universitat de València, és un dels impulsors del jardí etnobotànic, dins el pla de desenvolupament sostenible del municipi.\nLa col·laboració de la Universitat es realitza en diferents àmbits. D’una banda, s’està realitzant un treball d’investigació d’espècies rares, amenaçades o d’especial interès. Entre altres, participa el laboratori de germoplasma de la Universitat de València. Així mateix, el Jardí Botànic de la Universitat de València orienta el jardí etnobotànic, mitjançant un conveni amb l’Ajuntament d’Aras de los Olmos. També hi participen l’Institut de Desenvolupament Local de la Universitat de València i l’Observatori Astronòmic de la Universitat de València.\nL’antic cementeri d’Aras de los Olmos, a la comarca dels Serrans, havia estat en desús des de 1955.\nEl guardó de la revista ‘Adiós Cultural’ està dotat amb 2.000, i es lliura hui a Madrid.\nArxivat en: Investigació a la UV , Jardí Botànic , Institut Interuniversitari de Desenvolupament Local (IIDL) , Observatori astronòmic


Vich Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Vich\nexperiència [Vich, Nyon]\nConvenientment situat a Coinsins, Hôtel Restaurant La Croix Verte és una base ideal des d'on explora\nConvenientment situat a Coinsins, Hôtel Restaurant La Croix Verte és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hôtel Restaurant La Croix Verte és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, habitació familiar, restaurant, premsa. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa, insonorització a cada habitació. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com parc infantil. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Coinsins, el Hôtel Restaurant La Croix Verte és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nLlocs històrics de Vich\nVich és una de les destinacions més visitades de Nyon. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Vich és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Assegurís de mirar a Agoda.com pels millors preus disponibles a Nyon. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Vich, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nDescobreixi els barris de Vich\nHotels Vich populars


Puigcerdà aprova un pla per millorar l'accés adaptat a places i equipaments - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPuigcerdà aprova un pla per millorar l'accés adaptat a places i equipaments\nObres a les voreres de la part superior del carrer Major de Puigcerdà arxiu/M.S.\nObres a les voreres de la part superior del carrer Major de Puigcerdà\nL'Ajuntament de Puigcerdà ha aprovat un pla d'acció a l'espai públic per eliminar les barreres arquitectòniques que dificulten el pas a les persones amb mobilitat reduïda. Si bé les reformes urbanístiques en bona part del centre històric han comportat la millora en l'accessibilitat per a persones que van en cadires de rodes, encara queden carrers tant del centre com dels barris amb esglaons i voreres no adaptades. Amb l'objectiu d'oferir a veïns i visitants uns itineraris adaptats que els permetin moure's per tot el nucli urbà, el consistori ha activat una acció de cooperació amb la Fundació Adis d'ajuda a les persones amb discapacitat i diversitat funcional de la comarca.\nEl projecte té un pressupost inicial de 125.000 euros que es destinaran, entre altres, a adequar voreres estretes, rebaixar graons elevats i adequar rampes d'accés per a persones amb mobilitat reduïda. Els tècnics de l'Ajuntament i la Fundació Adis dibuixaran sobre el mapa recorreguts que enllacin els equipaments públics i privats més importants de Puigcerdà amb l'objectiu que s'hi pugui transitar a través d'itineraris adaptats. És el cas, per exemple, de l'ajuntament, l'hospital, el centre d'atenció primària, el casal d'avis, la Fundació Adis, la zona esportiva i el parck Shierbeck. La voluntat de l'equip de govern és iniciar els treballs ja durant els primers mesos d'aquest any.\nL'actuació forma part del projecte global de millora de l'entorn urbà lligat a l'accessibilitat, la creació de places d'aparcament i l'excel·lència turística. Entre els carrers sobre els quals s'actuarà per millorar la seva accessibilitat n'hi ha de cèntrics, com el carrer Espanya, el carrer Major en el tram superior, la plaça de l'Alguer on hi ha el Local Jove, l'avinguda del Coronel Molera on hi ha l'oficina local de Correus, així com en altres entorns del municipi com ara el barri de la Baronia, el de l'Estació, on hi ha l'estació de Renfe, i l'accés mitjançant ascensors al nucli antic, o a la colònia Simon.\nEn aquesta actuació urbanística, que ha d'estar enllestida a la primavera, també s'hi inclourà la reforma parcial de l'avinguda dels Pirineus, amb la millora de les voreres i la plantació d'arbres, que donaran a aquest vial principal d'accés al centre històric des de l'estació de Renfe una imatge renovada de passeig.


Igualada, Vilanova del Camí, Santa Margarida de Montbui, Òdena, La Pobla de Claramunt, Castellolí i Jorba han començat a treballar plegats, a través de la nova Oficina de Captació d’Inversions Empresarials de la Mancomunitat. Una iniciativa que ja ha entrat en funcionament i que té per objectiu atreure inversions i activitats productives a la Conca d’Òdena. D’aquesta manera, des d’aquest espai, situat al centre d’Innovació i Serveis a les Empreses de Vilanova del Camí, es treballa per donar a conèixer els polígons de la Conca d’Òdena, i d’aquesta manera captar noves inversions.\nSegons el tècnic responsable d’aquesta oficina, Xavier Marginet, la finalitat de la nova Oficina de Captació d’Inversions Empresarials és crear llocs de treball i disminuir l’impacte de la crisi a la Conca. Marginet assegura que si aconsegueixen captar noves empreses es podrien generar més d’un miler de llocs de treball. Aquest nou servei vol també donar visibilitat i posar en relleu els trets distintius de l’Anoia, com ara, la seva posició estratègica, la disponibilitat de sòl industrial i la seva tradició industrialista. El tècnic de l’oficina ha destacat però, que el més important de tot plegat és que tots els municipis de la Conca vagin a una en aquest projecte.\nPer la seva part, l’alcalde de Santa Margarida de Montbui, Teodoro Romero, ha assenyalat que els beneficis que comportin la captació de noves empreses, sigui al polígon que sigui de la Conca, es repartiran entre els diferents ajuntaments de la Mancomunitat.\nS’espera que aquesta nova Oficina de Captació d’Inversions Empresarials de la Mancomunitat pugui donar els primers resultats concrets en benefici de la Conca d’Òdena i la Comarca de l’Anoia aquest mateix any, tot i que s’estima el temps orientatiu per a la concreció d’inversions de cert impacte entre un any i mig i dos anys.