base A arquitectura i cooperació: 2014\nL'equip de base-A us volem felicitar el Nadal i desitjar-vos un feliç 2015 però, sobretot, volem agraïr a totes les persones que, un any més, han fet possible que els nostres projectes i tallers seguexin avançant!\nI per això us hem preparat un regal molt especial...\nSeguint l'enllaç següent, podreu veure la videoconferència completa de tot un referent en l'arquitectura social com és l'arquitecta xilena Joan Macdonald, en el marc de les passades jornades d'Arquitectura i Cooperació a Madrid. Una classe magistral que ens serveix d'inspiració i motivació per continuar amb la nostra feina!\nen 3:05 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: arquitectura, bioconstrucció, cooperació, taller, voluntariat\nBiblioteca a Palmarin, Senegal\nConstruir una Biblioteca a Palmarin, Senegal, significa apostar per l'educació i la cultura en un entorn marcat per les tradicions i la manca de recursos.\nLa proposta per la Fundació Lluís Llach de l'equip d'arquitectes i estudiants de Base-A, en col·laboració amb els arquitectes Meritxell Inaraja i Santi Romero, busca la integració dels espais amb el Baobab sagrat i el sentiment d'apropiació per part dels usuaris i usuàries,\nCom en la música de la cultura local Sérer, els ritmes contagien l'edifici, un conjunt de volums i textures que varien en planta i alçat, marcant compassos de diferents intensitats. La biblioteca esdevé doncs un ritme que resol els diferents requeriments de cada façana.\nPer dur a terme les obres, el proper dia 29 de desembre marxa el primer grup de voluntaris, format per la arquitecta Mariona Collet i l'estudiant d'arquitectura tècnica Josep Mateu, que dirigiran la primera fase de l'obra durant dos mesos. Allotjats amb una família local, s'integraran en una petita comunitat dedicada a la producció de sal, la pesca tradicional i a la creixent activitat turística, que malgrat tot, no pot evitar que els més joves abandonin massivament la zona en busca d'oportunitats.\nSetmana a setmana, anirem informant i penjant fotografies de l'avançament de les obres. Esperem que seguiu aquest projecte i compartiu amb nosaltres l'experiència de la cooperació!\nen 12:12 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nEls propers dies 18 i 19 d'Octubre, no us podeu perdre la Fira Ecoviure de Manresa! En la seva setzena edició, ofereixen un gran ventall d'activitats gratuïtes al voltant de l'ecologia i la sostenibilitat.\nBase-A participarà dissabte i diumenge pel matí amb una xerrada-taller sobre "L'habitació saludable" on parlarem sobre diversos factors (com els materials de construcció, la orientació i disposició del mobiliari, les instal·lacions i aparells elèctrics, entre d'altres) que poden influir en la nostra salut. En aquesta activitat, tindrem la oportunitat d'experimentar amb l'aplicació d'arrebossats i pintures d'argila, gràcies a la col·laboració d'Ecoclay, una empresa amb seu a Castelló, especialitzada en la producció de materials de bioconstrucció.\nA més, per les tardes, durem a terme un taller infantil de construcció amb palla, i explicarem el conte dels tres porquets al revés!\nen 1:42 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: bioconstrucció, ecoviure, Manresa, taller\nJornadas de Arquitectura y Cooperación: Arcadia III\nLas Universidades Politécnica de Madrid, de Alcalá y San Pablo CEU están organizando las III Jornadas sobre Arquitectura y Cooperación, que tendrá lugar en en Madrid el 6 y 7 de noviembre de 2014.\nEsta tercera edición de ArCaDia da continuidad a las dos ediciones celebradas con anterioridad, en Sevilla (2010) y en Las Palmas de Gran Canaria (2012).\nBase-A particiará por segunda vez en las jornadas, mediante una ponencia y un póster, explicando los diversos proyectos desarrollados en los últimos dos años.\nEl objetivo de ArCaDia III es generar un espacio de encuentro para profesionales y estudiantes en el que reflexionar y debatir sobre la situación actual y principales desafíos relacionados con la habitabilidad básica. A través de sus 4 módulos de ponencias y debates, las Jornadas ponen el énfasis en los espacios de contacto disciplinares y en la importancia de su consideración conjunta: la Docencia, el Urbanismo, las Infraestructuras y la Habitabilidad Básica, para la implementación de acciones transversales efectivas.\nEn esta ocasión, el Comité Organizador ha decidido, de forma unánime, reconocer a la arquitecta chilena Joan Mac Donald Maier por los méritos acumulados durante décadas de dedicación y testimonio de vida en pro del hábitat social, plasmado en su intensa labor docente, de difusión y apoyo cosmopolita como Presidenta de SELAVIP (Servicio Latinoamericano Africano y Asiático de Vivienda Popular) y desde la Secretaría de Estado de Vivienda del primer gobierno de democrático de Chile tras la dictadura de Pinochet.\nen 10:04 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nen 3:02 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nProjecte M'lomp: Esperant el final del ramadà!\nLes darreres setmanes a Mlomp han estat tot un repte per als nostres voluntaris Àlex i Lourdes que es troben a Senegal construïnt l'ampliació d'una escola de secundària. D'entrada, l'Àlex va patir les dificultats d'adaptació a l'alimentació i va estar un dies fora de combat però gràcies a les atencions de la família que els acull i de la Lourdes, ja es troba recuperat. A més, l'arribada de les pluges i la pràctica del ramadà de la majoria de treballadors ha fet alentir el ritme de l'obra i tots dos han aconseguit completar les armadures per la fonamentació. Així ens ho expliquen:\nEls primers dies vam acabar del tot el formigó de neteja i la resta vam estar muntant armadures, fins el dijous que vam acabar-les.\nTenim pensat col·locar-les, fer els solapaments i formigonar, després de la festa del ramadà (28 o 29 Juliol), perquè ara es cansen molt ràpid. A més, així els ferros no es mullaran amb la pluja durant aquests dies.\nAvui, demà i el 28 (en cas de la festa sigui el 29) volem seguir fent els blocs, i si fos possible, acabar perquè s'assequin bé.\nNo obstant això, avui abans de seguir fent més blocs, hem comprovat la resistència d'alguns dels que vam fer la setmana passada, i no tenen la resistència que volem. Pel que, hem trucat a Bubacar (el paleta que va treballar al centre de Thionck Essyl) perquè ens expliqués com fer-los bé.\nTambé, hem estat parlant i insistint al ferrer que les pletines han d'estar acabades abans del dia previst per formigonar. Encara no ens ha dit el preu de la mà d'obra.\nAmb la família seguim molt bé i estem pendents del dia de la festa del ramadà.\nLourdes i Alex\nen 7:00 1 comentari: Enlaces a esta entrada\nProjecte M'lomp: Primera setmana\nL'Àlex i la Lourdes, dos nous voluntaris de base-A, van arribar a Senegal fa poc més d'una setmana, amb un somni per fer realitat: començar la construcció d'una nova aula per a l'escola d'Educació Secundària de M'lonp. Tot i ser la primera setmana, el projecte avança molt de pressa i ja han participat els primers voluntaris locals, els nois de l'equip de futbol del poble, alumnes del mateix institut. Aquesta és la seva primera carta:\nEstem instal·lats a la casa del director de l'escola de M'lomp. Són molt amables i de moment tot bé. Com que hi havia les eleccions municipals i el director s'hi presentava ha costat una mica arrencar. El dilluns vam tenir una reunió amb el director, els secretaris de l'associació de pares, un representant de l'alcalde i diferents caps dels barris. El projecte els hi va agradar de bon principi i no van posar cap pega. A la mateixa escola també vam fer una petita presentació amb tots els professors.\nA l'endemà ja ens vam posar en contacte amb un paleta que es diu Assan i juntament amb el Malik vam fixar el pressupost de la fonamentació. L'única pega ha sigut que ell treballa a Gambia i necessita 5 dies per anar-hi i agafar el material.\nUn cop això, entre ahir i avui hem fet el replanteig i l'excavació, que ja esta praticament acabada. Per l'excavació els nois de l'equip de futbol han vingut hi hem anat molt ràpid. L'Assan va marxar ahir i contem que dilluns ja estarà a Mlomp, per poder anar a comprar el material Bignona.\nPer ultim tambe hem decidit afegir un plastic a l'excavació perque ara comença a ploure casi cada dia i aixis no entri tanta aigua al forat.\nLoures i Alex\nen 6:02 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nTaller de bioconstrucció: 26 i 27 de Juliol\nAquest estiu us convidem a gaudir dels nostres tallers de bioconstrucció, una oportunitat per entrar en contacte amb la natura a través dels elements: l'aigua, la terra, l'aire i el foc, combinats per a l'aprenentatge d'una tècnica de construcció anomenada "COB" que ens permetrà conèixer pas a pas l'elaboració d'un forn per coure-hi tot tipus d'aliments. Aquesta nova edició del taller de forn tradicional es farà a l'Espai Gardenyes, un hort comunitari autogestionat pels veïns i veïnes de Sarrià. Veniu i compartiu l'experiència de la bioconstrucció a Barcelona!\nPer a fer la inscripció o demanar més informació us podeu posar en contacte amb el correu: coord.basea@gmail.com\nen 2:58 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: Barcelona, bioconstrucció, taller\nProjecte M'lomp: comencem!\nAquesta setmana engeguem un nou projecte de cooperació a Senegal, amb l'ajuda dels nostres dos nous voluntaris, l'Àlex i la Lourdes, que estaran a terreny durant dos mesos.\nEl projecte “Enfortiment de l’educació a la Casamance. Ampliació del Centre d’Educació Secundària C.E. M. de M’lonp Boulouf” presenta una actuació de contribució als objectius del Mileni, en el dret a l’educació dels alumnes del CEM d'aquesta població. Amb el recolzament del Centre de Cooperació per al Desenvolupament de la Universitat Politècnica de Catalunya, el projecte planteja la construcció d’una aula per a quaranta alumnes.\nAquest projecte té com a objectiu la millorar la qualitat de l’atenció educativa, donant accés a l’educació independentment dels recursos econòmics de les famílies, reforçant les condicions estructurals, educatives, necessitats bàsiques i emocionals.\nA més, el projecte, sorgit de la identificació per part dels propis beneficiaris, implica la població en la promoció de l’educació, la gestió i manteniment del centre, mitjançant activitats de sensibilització impulsades per les autoritats locals. La població participarà en el treball comunitari de construcció de l’institut tant en les fases de disseny com d’execució de l’obra, i es duran a terme activitats per reforçar la conscienciació sobre la importància del seguiment educatiu.\nEs tracta d’un projecte de co-desenvolupament impulsat per Amics de Senegal del Bages, una associació de persones de Senegal emigrades a Catalunya amb la intenció de realitzar projectes en el seu lloc d’origen.\nAquest estiu es realitzarà la primera fase d'aquest projecte, consistent en la construcció dels fonaments de la nova aula durant els mesos de juliol i agost.\nPlanta de situació de l'Institut de M'lonp\nAula provisional a M'lonp\nen 5:16 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nProjecte A Naré: final del tercer torn\nDiuen que de vegades cal marxar per poder tornar... Aquesta setmana, la Clara i la Izaro acaben el seu voluntariat a Thionk-Essyl i reprenen el camí cap a Barcelona. Han estat dos mesos de molt d'esforç i dedicació però també moltes alegries i aprenentatges. Aquest tercer torn acaba i farà relleu amb la Marta i l'Emma del primer torn, que després de la seva experiència a principis d'any, han decidit passar les seves vacances a Senegal per poder veure la inauguració del centre de formació per a dones. Aquest és el resum de la seva darrera setmana:\nAquesta setmana passada hem pogut acabar amb el paviment! Després de comprar totes les rajoles el cap de setmana passat, l’Ismaeila s’ha encarregat de fer-ho. El dilluns ho va preparar tot per començar el mateix dimarts. Hem anat fent les aules primer, i un cop acabades l’impluvium i l’entrada. Vam tenir alguns problemes perquè necessitàvem aigua, i les dones no venien. I els treballadors no tenien temps de fer-ho tot: treure aigua del pou, omplir el dipòsit, i després poder fer el paviment.. tot plegat, massa. Però finalment van venir a ajudar-nos les nostres veïnes, molt maques elles J\nEls paletes han acabat els arrebossats dels murs exteriors i dels bancs, i durant la setmana han tallat el crintin. També, les finestres estan acabades. Demà mateix les comencem a col·locar. Les portes falta acabar d’ajustar l’alçada, ja que fins que el paviment definitiu no estava acabat, no podíem saber-la. Tan aviat com acabem amb tot això, li explicarem al Matar com tenim pensat fer els bancs.\nNosaltres aquests dies hem anat tallant les teles, i portant-les a cosir a mida. Estan quasi preparades per a col·locar-les, esperem poder fer-ho el dimecres o dijous..\nQuant a les tasques que queden per fer, i que se n’hauran d’encarregar l’Emma i la Marta: la totora finalment amb crintin també hem comprat fusta blanca per fitxar-ho; muntar els bancs; la vegetació de l’impluvium, que ho hem estat parlant amb el Malik, ja que ell té un cosí a Abéné que és jardiner.. Les plantes (amb flors) només es troben als pobles de la costa, i s’haurien d’encarregar allà; acabar d’organitzar l’entorn. També ens han sobrat algunes rajoles, i havíem pensat de fer alguna sanefa al mur del banc de l’impluvium, per fer-ho tot més colorit! Però això ja ho parlarem amb elles quan arribin!\nTenim moltes moltes ganes de que siguin aquí ja amb nosaltres!\nIzaro i Clara\nen 9:08 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nEtiquetas: arquitectura, cooperació, senegal, Thionk-Essyl, voluntariat\nTaller de construcción de un horno de barro.\nEste fin de semana, para inaugurar la temporada veraniega, hemos realizado un taller de hornos. El objetivo era aprender a realizar un horno tradicional hecho principalmente de tierra arcillosa, viendo paso a paso su proceso de construcción. Los dos días del curso han sido muy agradables, ya que tanto las personas asistentes al curso como la organización han puesto mucha ilusión y ganas, por lo que hemos disfrutado del contacto terapéutico del barro, las risas, y el buen ambiente veraniego en general, con bañito en la playa de Badalona incluido! Agradecemos a los asistentes que hayan hecho realidad este taller y os deseamos un buen verano!!!\nEtiquetas: Badalona, bioconstrucció, taller\nProjecte A Naré: últims detalls!\nAquesta setmana l'obra a Thionk-Essyl s'ha centrat en els acabats interiors i exteriors. La Clara i la Izaro segueixen coordinant el projecte, quan ja queden ben pocs dies per tornar a Barcelona.\nLa setmana passada hem estat sobretot fent els acabats interiors. Els volíem deixar acabats per aquesta setmana poder començar amb el trencadís del paviment. Al principi de la setmana només eren 2 paletes i tot avançava molt a poc a poc. Vam parlar amb l’Eno de que necessitàvem agilitar la feina, o va entendre i finalment amb el nou contracte d’acabats aquests últims dies han sigut 7 paletes. Això ha fet possible acabar amb els interiors a temps.\nPer al trencadís hem contactat amb un especialista, l’Ismael. Ell, amb el seu equip, aquesta setmana han començat amb el paviment. Avui, hem buidat les aules, les hem netejat i hem deixat preparat les sorres que es faran servir. En principi han dit que en una setmana ho tindran tot acabat.\nMentres aquest equip fa la feina a l’interior, els paletes faran els acabats exteriors, i els bancs. A mitjans de setmana, un cop l’exterior estigui finalitzat, començarem a posar el crintin.\nEl divendres passat, aprofitant que la feina es feia sense problemes, vam anar a Ziguinchor per comprar les rajoles per fer el trencadís, i també les teles del fals sostre. Teníem pensat estar-hi només un dia, però com que era divendres, i les botigues tanquen al migdia per poder anar a resar a la mesquita, vam haver d’allargar l’estada fins dissabte.\nVam escollir rajoles de dos blancs diferents per a les aules, i per l’impluvium i l’entrada hem pensat de fer-ho més alegre, amb molts colors diferents sobre un blanc de base. Tenim moltes ganes de veure\ncom queda acabat!!!\nTambé tenim moltes ganes de veure com queden les teles! Vam aconseguir un molt bon preu, i finalment hem comprat teles de diferents estampats! El patró de les teles és de 1’30m, i per ajustar-ho al nostre projecte (de travesser a travesser hi ha 1’50m) vam decidir fer un afegit de tela negre a costat i costat.\nQuant a les portes i les finestres, els marcs de les portes ja estan col·locats, i les portes ja estan fetes, però cal esperar a acabar amb el paviment. Avui també hem començat amb les finestres i aviat\nprepararem la fusta pels bancs.\nSobre la totora, no estem convençudes de la solució que hem trobat. Vam parlar amb l’oncle del Bouba, que és qui ens està fent les prestatgeries, per a que ens ho fes amb canya de palmera, però és\nmoltíssima feina, molta fusta i no tenim clar quanta mà d’obra seria necessària. A part de que el període necessari per fer-ho, queda fora de la nostra estada..\nI ara per ara res més! Avui l’Abdoulay ha estat fent la instal·lació elèctrica, però encara no està connectada a la xarxa general.\nQueden menys de dos setmanes, tenim molt poc temps, però si complim el calendari podem acabar-ho quasi tot, abans de que vinguin la Marta i l’Emma de visita.\nen 6:34 Cap comentari: Enlaces a esta entrada\nJornadas de Arquitectura y Cooperación: Arcadia II...


Weeras Platform Archives - Page 4 of 8 - Weeras\nÉs evident que planificar forma part de les activitats quotidianes de qualsevol institució escolar o empresarial. Per això, un dels avantatges d’utilitzar Weeras Platform és el seu mòdul de planificació, on poder crear i organitzar tots els horaris, sigui per grup o per usuari, gestionar la pròpia agenda i reservar els recursos/espais del centre o […]\nL’aprenentatge és un dels principis bàsics més importants de la vida. Es troba en un canvi continu per a dotar a les persones de noves mirades, enfocaments i possibilitats que donen resposta a la diversitat de necessitats i interessos que es presenten tant en l’àmbit educatiu i formatiu com en el professional i laboral. Aquesta […]\nEn els seus més de deu anys de vida, Hexagrama s’ha convertit en un dels principals centres de referència per a l’ensenyament de l’idioma xinès a Barcelona. Es tracta d’un centre 100% privat i especialitzat en l’ensenyament de l’idioma xinès mandarí en exclusiva. Des de llavors, han evolucionat fins a tal punt de comptar amb […]\nHi ha dues institucions educatives significatives que formen part del procés d’aprenentatge dels alumnes. Una de les entitats són els familiars, els primers a ensenyar a establir vincles afectius i relacions més fortes i, d’altra banda, tindríem el centre educatiu o formatiu, com a segon espai de relacions i d’aprenentatge. La novetat que volem comunicar de Weeras Platform, té a veure amb la […]\nL’evolució del docent ha afrontat nous reptes en els últims anys generats principalment per les noves tecnologies de la informació i de la comunicació. Cal destacar, que no consisteix simplement a passar del paper a l’ordinador, sinó d’utilitzar les noves eines i solucions tecnològiques que responen a les necessitats educatives i formatives. El professor representa […]\nEl Bett Show està molt a la vora, i estem encantats de participar en ell una vegada més per a mostrar les nostres últimes innovacions cap a l’aprenentatge digital. Com ja sabràs, el Bett Show és un esdeveniment anual que reuneix els principals protagonistes i innovadors del sector EdTech. La missió de la Fira Bett és reunir persones, idees, pràctiques i tecnologies […]\nAquesta setmana volem donar importància a les noves funcions que podreu trobar en els Blocs, els quals poden tractar una temàtica específica, servir de suport a les classes o ser un punt de trobada per resoldre dubtes, plantejar discussions, etc. Així mateix, us recordem que poden ser públics o privats (per un grup d’usuaris en […]\nActualment, hem afegit nous camps en la fitxa de l’usuari que et permetran, sobretot en un alumne, ampliar la informació rellevant sobre aquest mateix. Per això, et fem un breu repàs sobre el qual trobaràs en els diferents camps de la fitxa d’un alumne. Dades generals Inici de sessió: veuràs l’usuari, el tipus de perfil, […]\nContinuament, en Weeras busquem noves maneres de potenciar la metodologia basada en projectes i per això volem donar-te a conèixer la nova actualització del nostre mòdul de Projectes. En aquesta actualització, hem afegit una nova funció anomenada “Lliuraments col·laboratius” que afavorirà al lliurament de treballs en equip, donant la possibilitat de compartir uns documents. Lliuraments col·laboratius Com […]\nAra per ara, és molt important poder aportar valor afegit als teus continguts, facilitar la integració i fomentar l’accessibilitat als llibres digitals, i tot això és possible gràcies a l’App de Weeras. Amb la nova versió 7.0 per a iOS i Android, hem realitzat algunes millores i canvis en el disseny, millorant així la seva accessibilitat, […]


Ressenya i notes de la novel·la gràfica V de Vendetta\nInici >> Llibres >> V de Vendetta d'Alan Moore i David Lloyd\nV de Vendetta d'Alan Moore i David Lloyd\nBuscant a la web de la biblioteca de la meva ciutat vaig trobar V de Vendetta d'Alan Moore i David Lloyd. He sentit parlar d'aquesta novel·la gràfica com una obra de culte i tenia moltes ganes de llegir-la.\nCom és lògic hi ha molta més informació que en la pel·lícula i tot cobra sentit. Aquí vam descobrir d'on ve V amb la seva màscara de Guy Fawkes, la seva capa i el seu barret. Entenem millor el context i per què es produeix la venjança.\n1998. Londres, un estat totalitari i brutal que es va formar després d'una guerra. Apareix un tipus emmascarat, amb capa i barret que comença a matar els alts càrrecs al govern.\nNo conte més perquè no vull fer spoiler. Però durant la lectura descurbriremos, qui és i el per què d'aquesta venjança. Per què sempre va un pas per davant i per què sembla tenir qualitats sobre humanes.\nTot s'enllaça amb altres dues trames principals. La d'una companya i la de l'investigador que els persegueix. A més, tenim les subtrames de cada un dels alts càrrecs a per els que va.\nCal recordar que aquest volum és un recull que van fer els autors dels originals van ser molts números\nUna de les coses que m'han agradat molt són els textos dels autors explicant com va sorgir la idea i totes les alternatives que van ser pensant, esbossos de personatges, possibles ambients, i molt més.\nSens dubte el moment que més m'ha impressionat, és acabant el llibre 2 del Cabaret de el vici, quan després d'uns capítols intensos i salvatges, quan semblava que no hi havia justificació cap als seus actes V diu:\nÉs que la felicitat val més que la llibertat?\nI aquesta frase que encara m'està fent reflexionar dóna significat a tot el que passa. De veritat, que és la frase justa en el moment perfecte. No estic proposant que la fi justifica els mitjans, sinó que aconsegueixes veure les intencions de el personatge, sense entrar a debatre si són correctes o no.\nPerò si anem una mica més enllà, potser hauríem de preguntar si pot haver felicitat sense llibertat. Perquè aquesta pregunta porta implícita la resposta que no, que la felicitat no és important si no tenim llibertat.\nI si encara aprofundim més hauríem de plantejar-nos què és la felicitat i què és la llibertat.\nV de Vendetta és una cosa semblant a un referent de l'Anarquia, un dels temes tractats en la novel·la gràfica.\nHe llegit «molt» sobre democràcia i un altre tant de llibertat, però res sobre l'anarquia, i el concepte que tinc com tothom que no ha investigat és el d'caos. Que tothom faci el que vulgui. Així que em deixo pendent llegir i investigar més sobre l'anarquia.\nEs tracta d'un tema important, en l'obra, potser més del que pensem, perquè va fer que Alan Moore es desentengués de la pel·lícula al no parlar de la part referent a l'anarquia.\n- Tants disturbis i tumults, V ... ¿és això l'anarquia? És això la terra de fes el que vulguis?\n-No. Aquesta és la terra de emporta't el que vulguis. Anarquia significa «sense líders», no «sense ordre». Amb l'anarquia arriba l'edat de l'Ordunng, de l'ordre reial: és a dir, de l'ordre voluntari.\nL'edat de l'ordhng començarà quan el incoherent cicle de l'verwirrung que escoltes finalitzi.\nLa igualtat i la llibertat no són luxes que es puguin deixar de costat com si res. Sense elles, és inevitable que l'ordre abast profunditats difícils d'imaginar\nLa pel·lícula i l'obra\nCom hem comentat, hi ha el còmic original que consta de 10 llibres, la recopilació a un únic volum com el que he llegit, fet també pels autors i després la pel·lícula de 2005 que gira al voltant de la conspiració de la pólvora de 1605.\nFa molt temps que la vaig veure per última vegada i pel que recordo encara que els fet principals són similars, moltes dades que considero importants no arribem mai a saber-los, com la procedència de V.\nHe de tornar a veure-la, ara que tinc la lectura fresca i opinaré amb més criteri.\nRecordeu un punt important. Alan Moore es va desvincular de l'adaptació cinematogràfica. No va voler aparèixer en els crèdits per no estar d'acord com tractaven el tema de l'anarquia en la pel·lícula.\nLes roses que lliura V són Violet Carson que és una mena de color salmó que deu el seu nom a l'actriu Violet Carson, és clar, coneguda per la sèrie britànica Coronation Street\nEn un punt de l'còmic usen el alfabet aeronàutic o alfabet fonètic ICAO, Que és un sistema creat per poder donar major certesa a les radiocomunicacions aeronàutiques. S'utilitza per transmetre qualsevol tipus d'informació, especialment quan es tracta de nombres o termes en els quals és vital la seva correcta escriptura i enteniment\nBasilisc de Jon Bilbao\nÍtaca de Kavafis\nCom catalogar la meva biblioteca de llibres\nCom desbloquejar un mòbil amb la pantalla trencada\nCategories Llibres, Ressenyes i notes Navegació d'entrades\nClepsidres i rellotges musulmans d'Antonio Fernández-Portes\nJupyter Llibreta. El projecte Jupyter\n2 la Anarquia\n3 La pel·lícula i l'obra


Vladímir Nabókov | paper de vidre | contes\nVladímir Nabókov (1899-1977) va néixer a Sant Petersburg però arran de la Revolució d’Octubre de 1917 va haver d’exiliar-se. Després de graduar-se en literatura a la Universitat de Cambridge, es va establir a Berlín, on va publicar prolíficament poesia, contes, novel·les i teatre en rus. L’any 1940 se’n va anar a viure als Estats Units i va començar a escriure en anglès, sense abandonar mai el rus com a llengua literària.\nVa passar els darrers anys de la seva vida a Suïssa. Conegut internacionalment per Lolita (1955), també és a autor de La veritable vida d’en Sebastian Knight (1941), Pnin (1957), Foc pàl·lid (1962) o Parla, memòria (1967), i de més de setanta relats escrits principalment en rus, la majoria dels quals l’autor mateix va cotraduir a l’anglès. És una selecció dels seus contes, fins ara inèdits en català, el que ara us proposa Godall Edicions en el volum Senyals i símbols, del qual us avancem el conte que dona títol al recull.\nPer quarta vegada en quatre anys consecutius afrontaven el problema de quin regal d’aniversari havien de portar a un jove que patia un trastorn mental incurable. No tenia cap desig. Per a ell els objectes fets per l’home eren o bé eixams del mal, animats per una activitat malèfica que només ell podia percebre, o bé consols vulgars als quals no es podia trobar cap utilitat en el seu món abstracte. Després de descartar uns quants articles que el podien ofendre o espantar (qualsevol mena de giny, per exemple, era un tabú), els seus pares van optar per una fotesa delicada i innòcua, un cistell amb deu potets de deu melmelades de fruita diferents.\nQuan ell va néixer feia molt de temps que estaven casats; des d’aleshores havien transcorregut una vintena d’anys i ara eren força grans. Ella tenia els cabells d’un gris esmorteït i se’ls recollia de qualsevol manera. Portava vestits negres i barats. A diferència d’altres dones de la seva edat (com la senyora Sol, la veïna de la porta del costat, que anava amb la cara tota maquillada de rosa i malva, i duia per barret un pom de flors silvestres), ella oferia el seu semblant blanc i nu a la primmirada llum primaveral. El marit, que al seu país d’origen havia estat un home de negocis de força èxit, ara, a Nova York, depenia del tot del seu germà Isaac, un americà de soca-rel des de feia gairebé quaranta anys. El veien rarament i l’anomenaven el Príncep.\nAquell divendres, per l’aniversari del seu fill, tot va anar malament. Els vagons del metro es van quedar sense corrent elèctric entre dues estacions i durant un quart d’hora van sentir només el batec disciplinat dels seus cors i el brogit dels diaris. L’autobús que havien d’agafar després portava retard, els va fer esperar llargament en un racó del carrer i, quan per fi va arribar, anava abarrotat d’estudiants adolescents fent xivarri. Es va posar a ploure tan bon punt van enfilar el viarany terrós que conduïa al sanatori. Allà es van haver de tornar a esperar i, en lloc del seu fill arrossegant els peus, tal com solia fer (amb la seva carona esquerpa, desconcertada, granelluda i mal afaitada), va acabar apareixent una infermera que no els queia en gràcia i els va explicar amb desimboltura que el noi havia intentat treure’s la vida una altra vegada. Estava bé, va dir, però una visita dels seus pares el podia pertorbar. Aquell lloc, desgraciadament, anava escàs de personal i era tan fàcil que les coses s’hi extraviessin o es barregessin, que van decidir no deixar el regal a la secretaria sinó tornar-lo a portar la propera vegada.\nElla es va esperar que el marit obrís el paraigua i llavors se li va repenjar al braç. Ell no parava d’escurar-se la gola de manera sorollosa, com feia sempre que estava capficat. Van arribar a redós de la parada d’autobús a l’altra banda del carrer i ell va tancar el paraigua. Pocs metres més enllà, als peus d’un arbre que onejava i regalimava, un ocellet sense plomes tremolava indefectiblement en un toll.\nDurant el llarg trajecte fins a l’estació de metro ella i el seu marit no van bescanviar ni una sola paraula, i cada vegada que ella donava una llambregada a les mans velles d’ell (les venes inflades, la pell amb taques marrons), que tremolaven aferrant el mànec del paraigua, sentia la pressió creixent de les llàgrimes. Mentre mirava a l’entorn, intentant que el cap se li arrapés a alguna cosa, va tenir un lleu sobresalt, una barreja de compassió i estupor, en adonar-se que una de les passatgeres —una noia de cabells foscos amb les ungles dels peus llardoses i pintades de vermell— plorava sobre l’espatlla d’una dona més gran. A qui s’assemblava aquella dona? S’assemblava a la Rebecca Boríssovna, la filla de la qual s’havia casat amb un dels Soloveitxics —a Minsk, feia anys.\nL’última vegada que havia provat de fer-ho, el mètode havia estat, segons les paraules del metge, una obra mestra de la inventiva; ho hauria aconseguit si no fos perquè un altre pacient envejós es va pensar que el noi estava aprenent a volar —i l’havia aturat. El que realment pretenia era fer un esvoranc en el seu món i fugir.\nEl sistema dels seus deliris havia estat el tema d’un complex assaig publicat en una revista científica mensual que el metge del sanatori els havia donat per llegir. Però ja molt abans, ella i el seu marit ho havien esbrinat per si mateixos. «Mania referencial», ho havia anomenat en Herman Brink. En aquests casos molt rars, el pacient s’imagina que tot el que passa al seu voltant és una referència velada a la seva existència i a la seva personalitat. Exclou la gent real d’aquesta conspiració —perquè es considera molt més intel·ligent que la resta. Els fenòmens de la natura l’encalcen vagi on vagi. Des del cel escrutador, els núvols es transmeten informació increïblement detallada sobre ell mitjançant lents senyals. Al capvespre els arbres discuteixen sobre els seus pensaments més íntims gesticulant en la foscor amb un alfabet manual. Els còdols o les taques o els reflexos del sol projecten formes que representen de manera horrorosa missatges que ell ha d’interceptar. Totes les coses són un codi xifrat i, de totes, ell n’és el tema. Alguns dels espies són observadors indiferents, com les superfícies de vidre o els estanys encalmats; d’altres, com els abrics dels aparadors, són testimonis amb prejudicis, volen linxar-lo, en el fons; uns altres (l’aigua que corre, les tempestes) desborden una histèria malaltissa, tenen una opinió distorsionada d’ell i mal interpreten els seus actes de manera grotesca. Sempre ha de posar-se en guàrdia i dedicar cada moment de la seva existència a desxifrar l’ondulació de les coses. El mateix aire que exhala és catalogat i arxivat. Tant de bo l’interès que provoca es limités als seus voltants immediats —però no, i ara! Amb la distància, els torrents desenfrenats d’escàndol creixen en volum i loquacitat. Les siluetes dels seus corpuscles sanguinis, augmentades un milió de vegades, aletegen per damunt de vastes planures; i encara més lluny, enormes muntanyes d’una solidesa i una alçada insostenibles copsen la veritat cabdal del seu ésser tenint en compte les quantitats de granit i els avets gemegaires.\nQuan van emergir del batibull i de l’aire fètid del metro, els últims pòsits del dia es barrejaven amb els llums del carrer. Ella volia comprar peix per sopar, per això, va donar al marit el cistell amb els pots de melmelada i li va dir que tirés cap a casa. Així doncs, ell se’n va tornar al bloc modest de pisos on vivien, va pujar a peu fins a la tercera planta i llavors va recordar que a primera hora del dia havia donat a la dona les claus de casa.\nEs va asseure en silenci als esglaons i en silenci es va aixecar quan ella va arribar al cap d’uns deu minuts, pujant per l’escala com un escarràs, amb un somriure cansat i brandant el cap en senyal de retret per la seva pròpia estupidesa. Van entrar al pis de dues habitacions i ell va anar de seguida al mirall. Estirant-se les comissures dels llavis amb els polzes, amb una ganyota semblant a la d’una màscara, es va treure la nova dentadura postissa, que trobava desesperadament incòmoda, i va tallar els llargs fils de saliva que la hi connectaven. Va llegir el diari en rus mentre ella parava taula. Tot llegint es va menjar l’àpat blanquinós que no havia de mastegar. Ella coneixia els seus estats d’ànim i també callava.\nQuan ell se’n va anar al llit, ella es va quedar a la sala d’estar amb la seva bruta baralla de cartes i els vells àlbums de fotos. D’un extrem a l’altre del pati estret on la pluja dringava en la foscor contra uns cubells d’escombraries, les finestres estaven tènuement il·luminades i en una d’elles es podia veure un home amb pantalons negres, amb les mans agafades rere el clatell i els colzes amunt, ajagut de panxa enlaire en un llit desfet. Ella va abaixar la persiana i va examinar les fotografies. De nadó, semblava molt més sorprès que la majoria de nadons. Una foto de la minyona alemanya que tenien a Leipzig i el seu promès galtut va caure d’un dels fulls de l’àlbum. Minsk, la Revolució, Leipzig, Berlín, altre cop Leipzig, la façana inclinada d’un edifici, desenfocada sense traça. Als quatre anys, en un parc: malcarat, tímid, amb el front corrugat, defugint la mirada d’un esquirol entusiasta, com ho feia amb qualsevol altre estrany. La tieta Rosa, una vella perepunyetes, tibada, amb els ulls esperitats, que havia viscut en un món convuls de males notícies, fallides financeres, accidents de tren i tumors cancerosos, fins que els alemanys la van executar juntament amb tota la gent per la qual s’havia amoïnat. Als sis anys —això era de quan dibuixava ocells meravellosos amb mans i peus humans i patia d’insomni com un home adult. El seu cosí, ara un famós jugador d’escacs. El fill una altra vegada, cap als vuit anys, ja difícil d’entendre, espantat amb el paper de paret del passadís, espantat amb una imatge concreta d’un llibre que mostrava simplement el paisatge idíl·lic i pedregós d’un vessant de muntanya amb un vell carro penjat a la branca d’un arbre sense fulles. Als deu anys: l’època en què van marxar d’Europa. La vergonya, la pena, els entrebancs humiliants del viatge, aquells nens tan lletjos, depravats i endarrerits amb els quals s’havia trobat en una escola especial. I llavors va arribar un moment de la seva vida, coincidint amb una llarga convalescència després d’una pneumònia, en què aquelles petites fòbies seves que els pares havien considerat de manera obstinada les excentricitats d’un nen prodigiosament talentós, es van consolidar, per dir-ho d’alguna manera, formant un dens embull d’al·lucinacions que interactuaven segons una pròpia lògica i feien d’ell una persona del tot inaccessible per a les ments normals.\nTot això, i molt més encara, ella ho havia acceptat perquè al capdavall viure significava acceptar la pèrdua d’una alegria rere una altra, en el seu cas ni tan sols alegries, només possibilitats de millora. Va pensar en les repetides onades de dolor que ella i el seu marit havien de suportar per alguna raó o una altra; en els gegants invisibles que feien mal al seu fill de manera inimaginable; en la incalculable quantitat de tendresa continguda en el món; en el destí d’aquesta tendresa, que és esclafada, o bé malaguanyada, o bé transformada en bogeria; en nens abandonats taral·larejant-se cançons a si mateixos per racons sense escombrar; en el bell herbam que no es pot escapolir del pagès i forçosament ha de veure com aquella ombra corbada i simiesca va trepitjant flors al seu pas, mentre avança la monstruosa foscor.\nEra gairebé mitjanit quan des de la sala d’estar va sentir que el marit gemegava. I, tot d’una, ell va entrar tentinejant, amb camisa de dormir i, per sobre, el seu vell abric d’astracan, que preferia de bon tros al barnús blau.\n—No puc dormir —va cridar.\n—Per què no pots dormir? —va demanar-li ella—. Estaves tan cansat…\n—No puc dormir perquè m’estic morint —va contestar ell, i es va estirar al sofà.\n—És l’estómac? Vols que truqui al Dr. Solov?\n—Res de metges, res de metges —va gemegar—. Que els bombin, els metges! L’hem de treure d’allà, i ben de pressa. Si no, en serem responsables… Responsables! —va proferir per a si mateix després de redreçar-se, assegut al sofà amb els dos peus a terra, donant-se cops al front amb el puny clos.\n—D’acord —va dir ella amb tranquil·litat—. Ens l’emportarem a casa demà al matí.\n—Voldria un te —va dir el marit, i se’n va anar al lavabo.\nAjupint-se amb dificultat, la dona va recollir algunes cartes de la baralla i una fotografia o dues que li havien lliscat a terra —la sota de cors, el nou d’espases, l’as d’espases, la minyona Elsa i el bèstia del seu promès. Ell va tornar de bon humor i va dir en veu alta:\n—Ja ho tinc tot planejat. Li donarem el dormitori. Cadascun passarà una part de la nit al seu costat i l’altra part al sofà. Farem que el metge el vingui a veure almenys dos cops a la setmana. Tant se val el que digui el Príncep. En qualsevol cas, no tindrà gran cosa a dir perquè sortirà més bé de preu.\nVa sonar el telèfon. No era habitual que sonés en aquelles hores. Ell estava dret al mig de l’habitació, intentant recuperar amb el peu una sabatilla que se li havia escapat, i es va quedar mirant la seva dona com un nen, bocabadat, desdentat. Com que sabia més anglès, era ella qui sempre contestava a les trucades.\n—Que s’hi pot posar el Charlie? —va dir una veueta ensopida de noia.\n—A quin número truques? No. T’has equivocat de número.\nVa penjar l’aparell del telèfon amb suavitat. La mà li va anar al cor cansat.\n—M’ha espantat —va dir.\nEll va somriure amb un somrís fugaç i va resumir a l’acte el seu entusiasmat monòleg. L’anirien a buscar tan bon punt es fes de dia. Com a mesura de protecció tindrien tots els ganivets en un calaix sota pany i clau. Ni quan estava pitjor, no representava mai un perill per als altres.\nEl telèfon va sonar per segona vegada. La mateixa veu jove i avorrida va demanar impacient per en Charlie.\n—T’equivoques de número. I ara et dic de quina manera: marques la lletra O en lloc del zero —va tornar a penjar.\nEs van asseure per prendre aquell te de mitjanit inesperat i festiu. Ell el xarrupava sorollosament; tenia la cara encesa; de tant en tant, alçava la tassa amb un moviment circular perquè el sucre s’acabés de dissoldre del tot. Li sobresortia palesament la vena d’un costat de la calba on tenia una gran marca de naixement, i encara que s’havia afaitat al matí, se li insinuava al mentó un borrissol platejat. El regal d’aniversari era damunt la taula. Mentre ella li omplia una altra tassa de te, ell es va posar les ulleres i va tornar a examinar amb satisfacció els lluminosos potets de color groc, verd i vermell. Els seus llavis maldestres i humits lletrejaven les eloqüents etiquetes —albercoc, raïm, pruna, codony. Havia arribat a poma borda quan va tornar a sonar el telèfon.\nAvançament editorial gentilesa de Godall Edicions\nEtiquetes : Marta Nin, Vladímir Nabókov\n← Maria Antònia Martí Escayol\nEider Rodriguez →


IB3 | Nou robatori a la policia local de Palma que va denunciar homofòbia\nNou robatori a la policia local de Palma...\tPortada > Notícies per Municipi > Nou robatori a la policia local de Palma que va denunciar homofòbia Notícies per Municipi\tNou robatori a la policia local de Palma que va denunciar homofòbia Denuncia que li han robat la moto a caseva\nLa policia local de Palma que va denunciar homofòbia per part dels seus companys diu ara que li han robat la moto aquest cap de setmana. L’agent ha tornat a la prefectura de la Policia Nacional per denunciar el robatori. Assegura que la setmana passada va patir tot un seguit de atacs contra les seves propietats. Li han romput la porta de ca seva, li han cremat el porter automàtic i li han punxat les rodes del cotxe. Pensa que al darrera hi podria haver els dos agents que va denunciar per homofòbia.


Una expedició dels Xafatolls de Mollerussa surt a buscar la Flama del Canigó per celebrar Sant Joan – Comarques de Ponent\nUna vintena de membres de l’Associació Atlètica Xafatolls de Mollerussa ha sortit aquest dilluns 22 de juny al migdia cap al Canigó amb l’objectiu d’anar a buscar la flama que encendrà les fogueres de la tradicional nit de Sant Joan. A l’expedició s’hi ha sumat el regidor Bernat Díaz que serà el responsable de l’àrea d’Esports.\nEls expedicionaris tenen previst arribar al refugi que hi ha als peus del Canigó per pujar després a peu fins el cim on a les 12 de la nit s’encendrà la foguera que simbòlicament ha d’alimentar les flames de la resta de fogueres dels Països Catalans.\nUn cop recollida la flama, els atletes baixaran els 14 quilòmetres de pista que separa el cim del Canigó i recorreran més de 245 quilòmetres de carretera fent relleus fins arribar a Mollerussa on es repartirà la flama per la resta de pobles de la comarca. L’arribada dels corredors é prevista per un quart de nou del vespre de demà a la plaça de l’Ajuntament.


Història – Catà Germans\nHome / Qui som / Història\nEls inicis de Catà Germans es remunten als anys 50 quan el seu fundador, Jaume Catà Mitjans , va començar el seu camí professional com a aprenent de mecànic. Aquests principis li van valdre per aprendre a realitzar pràcticament totes les feines imaginables dins de un taller mecànic, molt sovint solucionant problemes basant-se en la imaginació i l’experiència, a falta de mitjans tècnics.\nL’any 1958, Jaume Catà va fundar la seva pròpia empresa dedicada principalment a la fabricació de material per avicultura i ramaderia, servint-se del sobrenom “Catà Germans” i realitzant també treballs de serralleria i peces metàl·liques, activitat aquesta última, que esdevindria amb el temps en l’activitat principal de l’empresa.\nAl 1965 es construeix la primera nau pròpia a Llorenç del Penedès, ubicació que, en diferents fases d’ampliació, mantindran fins l’any 1976 que es traslladen a les noves instal·lacions al Priorat de Banyeres, ubicada en una zona estratègica per la excel·lent comunicació a tot el territori.\nL’any 1966, arrel del seu matrimoni amb el Jaume, s’incorpora a l’empresa la Teresa Boada, que serà un dels puntals i gestionarà la comptabilitat al llarg de més de 45 anys.\nLa introducció cap a finals dels anys 80 d’una de les primeres punxonadores CNC del territori, i amb els anys d’experiència en el sector amb màquines convencionals, Catà Germans inicia progressivament una nova etapa amb una constant inversió en maquinària d’última generació i en programes informàtics conjuntament amb la continua formació dels seus operaris.\nA l’any 1993, i amb el recolzament del seu fill gran Carles que ja estava vinculat a l’empresa des del 1982, neix Catà Germans S.L. Les dues empreses treballaran conjuntament evolucionant cap al sector de subcontractació en la fabricació de peces metàl·liques.\nL’any 2000 l’empresa introdueix, entre d’altres, el procés de tall amb làser que permet ampliar les possibilitats de fabricació,tant amb qualitat com amb rapidesa, procés que han anat renovant constantment per poder oferir sempre la última tecnologia als clients.\nAmb la jubilació del Sr. Jaume Catà l’any 2012, Catà Germans S.L absorbeix el volum total de les dues empreses que amb la segona generació totalment integrada passa a ser dirigida pels seus fills Carles, Gabriel i Marina.\nActualment la seva activitat principal és la fabricació de peces metàl·liques a partir de xapa i tub amb processos com el tall per làser, plegats i punxonats entre molts altres, i té com a objectiu ser una empresa àgil i flexible capaç d’adaptar-se a les necessitats dels clients i estar sempre en continua evolució.


Knit'n'roll: Growing Leaves\nPublicat per Baby Lemonade a 18:45\nSilks 15 d’abril de 2013 a les 16:08\nQuina xulada de coll, jo soc molt fan dels colls, si dius que es un patro facil, me l apunto!!!. De la Malabrigo, que haig de dir...Una de lrs meves llanes preferides!!!.Felicitats, t ha quedat genial!!!!\nBaby Lemonade 16 d’abril de 2013 a les 13:16\nGràcies! Si t'animes ja me l'ensenyaràs :)\nAmaia 22 de maig de 2013 a les 22:06\nque bonito dibujo y color de la lana!!!\nBaby Lemonade 22 de maig de 2013 a les 22:33\nEs el color azalea, me enamoré nada más verlo en All you knit is love


Premià de Dalt s’adhereix a la consulta popular per aturar la guerra a l’Irag | Consell Comarcal del Maresme\nInici La Comarca Premià de Dalt s’adhereix a la consulta popular per aturar la guerra...\nPremià de Dalt s’adhereix a la consulta popular per aturar la guerra a l’Irag\nDissabte i diumenge, 29 i 30 de març, respectivament, es durà a terme a Premià de Dalt el referèndum popular sobra la guerra de l´Iraq. El municipi s´adhereix així a la consulta que es realitza a diversos pobles de Catalunya sobre el conflicte bèl·lic que es va iniciar ara fa vuit dies a l´Iraq.\nLes urnes per a participar en la consulta estarn siutades a la plaça dels Avis (davant El Forn) i a la zona de La Petanca del barri Santa Anna-Tió entre les 10 i les 13 hores de dissabte i diumenge. Durant la setmana vinent es col·locarà una urna en el registre de l´Ajuntament de Premià de Dalt perquè els ciutadans que no hagin pogut participar tinguin la possibilitat de deixar la resposta a la consulta.\nNOTA: Per a més informació, poseu-vos en contacte amb PREMSA al telèfon 937 524 726 o bé a l´A/E pdradio@premiadedalt.org\nArticle anteriorFormació viària a les escoles de Premià de Mar\nArticle següentConcert dels alumnes del Curs del Nacionalisme, impartit per Àngel Soler


Gegants Moros de la Paeria de Lleida | GegantCat\nGegants Moros de la Paeria de Lleida\nNoms Gegant Moro i Donya Zobeida\nMesures gegant 3,45, geganta 3,40\nAny gegant 1951, geganta 1952\nConstructor Encarregats a la sastreria teatral Casa Paquita de Barcelona. Modelatge atribuït a Lambert Escaler i Milà (Vilafranca del Penedès, 1874 - Barcelona, 1957)\nDurant la primera meitat del segle XIX i part de la segona fou molt comú la caracteritzar els gegants com a àrabs. Aquest fenomen s’emmarca dins el corrent artístic europeu de l’Orientalisme; adaptació occidental de la estètica i art propis del Nord d’Àfrica colonitzat. En el cas concret d’Espanya, a la corrent orientalista s’hi suma la voluntat commemorativa del triomf de la Guerra d’Àfrica. L'arquetip de gegant moro sobreviu fins a mitjans del segle XX, en que continuen proliferant amb força figures d'aquesta tipologia arreu del país, sovint en contraposició d'una altra parella de reis cristians.\nEl governador civil Josep Carrero i Cejuda, qui ja havia inagurat l'any 1949 la tendència d'aquirir gegants per la ciutat, encarrega un gegant moro a la sastreria teatral Casa Paquita de Barcelona, juntament amb la gegantona Donya Violant. La figura arriba a Lleida el 10 de maig de 1951, i fou rebut a la Plaça de la Sal. La seva parella, Donya Zobeida, no arribaria fins un any més tard, obsequi del governador civil del moment, Josep Pagès i Costart. Es presentà a la ciutadania el 12 de maig de 1952 a la porta dels Camps Elisis.\nGegantons de la Paeria de Lleida\nFerran i Isabel nom amb el qual es van batejar l'any 1941. Són una parella de motlle clàssic de la botiga i taller el Ingenio de Barcelona.Van vestits segons la tra...\nGegants Pagesos de Sant Carles de la RàpitaSant Carles de la Ràpita\nJAUME, respon al nom del patró de la Reial Ciutat, Sant Jaume, vol representar un pagès del Delta de l'Ebre, un treballador del seu camp d'arròs, que amb la se...


El cava diferenciarà les marques ‘premium’ de les bàsiques\nEl sector fa un nou intent per millorar la imatge de l’escumós català\nEl cava diferenciarà les marques ‘premium’ de les bàsiques CRISTINA CALDERER\nBarcelonaPremium o bàsic. Són les noves denominacions que ha aprovat el Consell Regulador perquè el consumidor identifiqui quin és el cava de més qualitat i quin el de menys. Aquesta segregació s’aplicarà a partir del 2019, tot i que de moment encara no s’ha decidit com es visualitzarà. Segons el Consell Regulador, els caves premium tindran una normativa “més exigent” que la que tenen els reserva, els gran reserva i els de gran paratge, sense canviar els mesos de criança (que continuarà sent d’un mínim de 15), però establint altres normes, com que les vinyes només es dediquin a la Denominació d’Origen (DO) Cava o sobre les condicions d’extracció del most.\nUn dels objectius d’aquesta divisió és que els caves que estan a la frontera de ser reserves facin un esforç perquè es puguin encabir en el segment premium. El nou president del Consell Regulador, Javier Pagès, va obrir ahir la porta a la possibilitat que “en un futur” en aquesta denominació s’indiquin zones d’origen o subzones més petites. Amb aquest anunci persegueix retenir dins de la DO els set caves del Penedès que aquest any han creat la marca Corpinnat i que han expressat obertament els seus dubtes sobre si seguir formant part de la DO. “Busquem una unitat del sector i és important que Corpinnat es quedi convençut que dins del cava té més futur”, va explicar el president del Consell Regulador.\nUn altre objectiu que s’ha fixat la DO per a l’any que ve és garantir la qualitat. En aquest sentit, Pagès va insistir que s’ha de deixar clar que tot el que es digui a l’etiqueta estigui garantit (posterioment va matisar que això “actualment ja passa”). Alhora, el sector també preveu “triplicar o quadruplicar” els 800.000 euros que s’han invertit en comunicació i promoció aquest any. “Es treballarà amb un missatge propi que expressi el fet diferencial del cava”, va explicar Pagès.\nPel que fa a les vendes, tot i que de moment són una mica inferiors a les de l’any passat (-0,89%), la DO preveu tancar el 2018 igualant les xifres del 2017, quan es van superar els 252 milions d’ampolles, tot i que es podria facturar més: “Repetim les vendes en ampolla, però en tots els mercats hi ha hagut una revalorització del cava [augment del preu]”, va dir. Pagès va afirmar que el 2017 va ser “molt bon any” (hi va haver un creixement del 3%), després de tres anys de vendes estancades.\nEl mercat interior punxa\nEls resultats s’igualaran gràcies a les vendes exteriors perquè les espanyoles, de moment, han baixat un 5% respecte al 2017, un percentatge que es preveu minimitzar en l’últim trimestre, quan, gràcies al Nadal, es registra més consum de cava. “El descens es deu al fet que el sector del consum a Espanya no està tan bé com l’any anterior i que hi ha hagut una pujada de preu del 4%, cosa que ha afectat el volum de vendes”, va assegurar Pagès. En l’àmbit internacional, el mercat principal continua sent Alemanya, seguit de Bèlgica -on ha baixat el volum de vendes d’ampolles però ha augmentat la revalorització-, el Regne Unit, els EUA i el Japó. Tanquen la llista dels deu primers països on més cava es ven el Japó, els Països Baixos, Suècia, Finlàndia i, finalment, Suïssa.\nEl president del Consell Regulador del Cava es va mostrar convençut que la irrupció del prosecco, l’escumós d’origen italià que arrasa en països com el Regne Unit o els Estats Units, no afectarà les vendes de cava del mercat interior. “Pot afectar les exteriors, però a Espanya no”, va dir. El prosecco -va afegir- no té la “rigorositat” del cava. Tot i la convicció de Pagès, Freixenet, que va començar a vendre prosecco fa més d’un any i va generar molta controvèrsia entre el sector, ha decidit que aquest Nadal el comercialitzarà també a Catalunya i Espanya.


entrar en Haircolors.us\nVols fer els colors dels cabells? Abans de fer un color de cabell recomanat amb el seu perruquer. Els colors del cabell, per fer a casa o a la perruqueria, aixequen la cutícula per penetrar en la tija, però després les cutícules estan tancades d'una altra manera el cabell roman sec. Per donar-li una hidratació preventiva, la nit anterior als colors del cabell, passar una compresa d'oli d'oliva per mantenir-la en tota la nit. Voleu activar el vermell? Millor fer el color del cabell a la perruqueria per evitar decepcions perquè el vermell és un color de cabell que, si es fa sola sense saber que el resultat pot donar, Risca per desviar colors improbables. Si no estàs segur que tens raó, no ho facis un color permanent a l'instant, tracti de fer un pas amb una aigua de color que desapareix després d'algunes fuorts, fins i tot demanant a la perruqueria per al Consell. Si vols alleugerir-les, primer has d'avaluar el teu cutis i els colors naturals del teu cabell. Si opta per una brillantor marró i tendint a escalfar la mel, si vostè és Ros i es pot refredar els colors per alegrar la seva Platí rossa natural. Vés amb compte amb la foscor: l'alleugeriment s'ha de degradar suaument si no vol l'efecte net o ombrejat per longituds d'arrel. Finalment, si vostè és vermellós alleugerir per dos tons per obtenir un resultat brillant i rentat. Per tal de no convertir-se en un esclau de color només per cobrir els cabells grisos, l'elecció de les tècniques que fan que els colors del pèl no és uniforme, com els efectes de la llum, per camuflar els pocs cabells blancs. Avaluar el problema, que pot ser una dermatitis del cuir cabellut o l'ús prolongat de xampoos i productes massa agressius o una cura del cabell no és adequat. Consulti amb el dermatòleg sanitari del cuir cabellut. Eviteu el tint durant els períodes d'augment de la sensibilitat, és a dir, quan se senti picor i irritat. Finalment, escolliu un color sense amoníac. Si no és fresc quan pentinava per al cabell, la seva pell està protegida de la pel·lícula hidrolítica i també et picor.\nHaircolors.us, perruqueries, cabells, salut, salons de bellesa, fotos de moda de cabells, pentinats, estètica, venda, cura de la calvície, Haircolors.us, caiguda del cabell, colorants, cremades de sol, balayages, meches, shatush, Deja-Vu, Haircolors.us, Venda de productes per al cabell, venda de productes de perruqueria, venda d'articles de perruqueria, la venda d'assecadors de cabells, la venda de planxes de cabell, la venda de tisores de tall de cabell, la venda de cura del pèl de la regeneració, la venda d'atenció a prova de tardor cabell, vendes de Kerastase, Haircolors.us, venda de prooplasmines, perruques de venda, la venda d'oli d'argan, la venda de marrocanoil, venda de phonlux PARLUX, la venda de pinzells, la venda de pinten de fusta, la venda de roba per als perruquers, la venda de tint per al cabell, Haircolors.us, venda de xampús de cabells especials, venda de mobles de perruqueria, venda de cursos de perruqueria, de negocis, millor preu, Outlet productes per a cabells


La cultura del respecte0\n605 15/06/2005, 08:34 | Avui.-Jordi-Pujol | #Salut laboral,\nDel discurs d'investidura de Tony Blair a Westminster el dia 13 de maig del 2005. "Vull transmetre una indicació clara des del Parlament i des del govern: des d'ara no es toleraran les actituds gamberres". I va assenyalar com una de les causes d'aquestes conductes el fet que "les famílies no assumeixen la responsabilitat envers els seus fills, i això fa que alguns nois es facin grans, generació rere generació, sense el degut control dels seus pares, sense aprendre a casa el lògic sentit de disciplina".\nAbans que res vull agrair a la Pilar Rahola l'article que sobre el tema del respecte va publicar en aquest mateix diari el dia 2 de juny. I també celebro que expressi el seu acord amb algunes consideracions que he fet darrerament sobre aquest tema. I també que ella i jo coincidim en la referència a Tony Blair i a la defensa que ell fa del que en diu "la societat del respecte".\nA Catalunya hem insistit en la importància que per al nostre país té la convivència. Doncs bé, la convivència no és possible sense respecte. I hem insistit molt en el respecte polític o lingüístic o per procedència (cas de la immigració), però poc en aspectes més del dia a dia, i més habituals, fins i tot més tradicionals.\nDe tant en tant un ajuntament diu que farà una campanya per fomentar el civisme. Fins i tot arriben a dir que cal restablir allò que abans se'n deia la urbanitat. Una bona intenció que dura poc. I que no evita que aquest mateix ajuntament sigui condescendent amb els ocupes, que toleri actes molt sorollosos fins a altes hores de la matinada, que permeti ocupacions incíviques de l'espai públic i que reaccioni poc o gens davant de conductes agressives en el transport públic. I qui diu ajuntament o altres institucions, diu simplement pares. Els poders públics tenen un deure pedagògic envers la població, però més encara el tenen els pares.\nPer això és oportú dir que l'afebliment del respecte -de la cultura del respecte- va lligat amb la pèrdua de força de la família i del seu paper educador. Allò que he dit tantes vegades -que la solidesa de la societat depèn en bona part que hi hagi famílies sòlides- es posa un cop més de manifest amb aquest tema del respecte. I també cal recordar que l'organització del treball i el ritme de vida de vegades fan difícil aquesta pedagogia familiar. Per això el suport a les famílies ha de ser un objectiu polític prioritari.\nQui més ha d'educar en el respecte? Evidentment els mestres. Però pel que fa als mestres cal dir dues coses. La primera és que el nostre sistema escolar, i més encara la filosofia permissiva que l'inspira, els fan la feina difícil. La segona és que la relació entre mestres i pares no funciona prou bé, i això fa molt difícil la feina del mestre. Suposo que les responsabilitats en això són compartides, però crec que hi ha un sector de pares que ha descarregat massa la responsabilitat de l'educació dels fills en els mestres. És allò tan típic en un conflicte entre un mestre i un alumne de posar-se del tot a favor d'"el meu nen".\nQui més ha d'educar en el respecte? Els mitjans de comunicació, sens dubte. Ho fan? No del tot. Perquè alguns d'ells estan molt influïts per allò que la Pilar Rahola en diu l'al·lèrgia al concepte d'ordre i simpatitzen amb les actituds antisistema. I d'altres, en canvi, per convicció o per reacció defensen l'ordre amb un llenguatge de ressonàncies poc simpàtiques. És a dir -i això no val només per als mitjans de comunicació-, entre l'adolescència antifranquista no superada de què parla la Pilar i certes nostàlgies poc o molt autoritàries, encara no s'ha aconseguit introduir prou un concepte equilibrat d'ordre.\nL'espai públic -que no és només físic, sinó també de reconeixement, de convivència, d'utilització no excloent- ha de ser un espai compartit que només és possible si l'espai és ordenat. I si hi ha respecte. Respecte vol dir saber que no estàs sol al món (o al teu poble, o al teu carrer, o a l'escala de casa, o a la carretera, o en tants llocs). I el conjunt del país també és un espai públic.\nUna altra cosa encara. No hi ha respecte sense normes. La norma i les formes són imprescindibles. Novament torno al que deia de l'educació que han d'impartir pares i mestres. Allò tan senzill que ens deien als que érem petits ja fa anys, quan algú ens feia un obsequi: "Què es diu?". I tu deies: "Gràcies". O bé et deien: "No passis per allà, que acaben de fregar. No ho embruteu". O bé: "Els treballadors d'aquest barri es lleven a dos quarts de sis del matí. No feu soroll". O bé: "No guixis la paret dels veïns".\nÉs clar, però, que la base del respecte no són les normes. És l'esperit de consideració de l'altre. És la idea que no estem sols. I més enllà, és l'esperit de comunitat, la consciència que hi ha un cos social sense el qual, cadascú sol, no seríem res, i al qual ens devem.\nTot això pot semblar moralisme barat. Deu ser massa senzill i pedestre per ser valorat. Però el cert és que sense això no es pot construir una societat ni eficient ni convivencial.\nJordi Pujol i Soley. Expresident de la Generalitat de Catalunya


Producte del mes: Carquinyolis d'ametlla i xocolata\n« Pack de 6 cerveses artesanals catalanes en Promoció\nFira del Trumfo i la tòfona a Solsona »\nCarquinyolis artesanals de Mas Palou Entrevista amb en Ramon Cabañas, director. -Ramon, explica’ns els orígens de la vostra empresa -La nostra empresa neix el 2002 en un lloc especial, enmig de la natura, a les quadres d’una masia del segle XVII de les afores d’Olot. Varem construir un forn de llenya com els d’abans, amb...\nEtiquetes: ametlla, carquinyolis, carquinyols, Dolços, promocions\nAquesta entrada va ser publicada el dimarts, 06 març 2012 a les 13:19 i està arxivada a Dolços, Promocions.\tPots seguir qualsevol resposta a aquesta entrada a través de la sindicació RSS 2.0. Pots deixar una resposta, o utilitzar un retroenllaç de la teva web.


S'han trobat 1834797 resultats.\nDurada vídeo: 00:01:28\nBiden amenaça Putin amb fortes sancions si continua l'escalada a la frontera amb Ucraïna en una cimera virtual amb el líder rus - Llengua de signes\nEls Estats Units han amenaçat Rússia amb fortes sancions econòmiques i d'altre tipus si, finalment, ataca Ucraïna. Això després de dues hores de reuni\nó virtual entre Biden i Putin que NO haurien servit per calmar la situació.\nDurada vídeo: 00:01:24\nPistes d'esquí plenes a la Vall d'Aran i el Ripollès pel pont de la Puríssima - Llengua de signes\nEls titulars del telenotícies - 07/12/2021 - Llengua de signes\nDurada vídeo: 00:01:29\nEls ministres de Salut de la UE demanen no precipitar-se abans d'obligar a vacunar-se - Llengua de signes\nEl fet que s'exigeixi el certificat covid per entrar a llocs com bars o restaurants ha tingut un efecte molt clar en la vacunació: les primeres dosis\ns'han triplicat aquest últim mes. També ha obert un altre debat: ha de ser obligatòria, la vacuna? Avui, els ministres de Sanitat de la Unió Europea reunits a Brussel·les han dit que no cal precipitar-se.\nDurada vídeo: 00:01:48\nEs vacunarà els menors d'entre 5 i 11 anys - Llengua de signes\nCreix la incidència de la covid entre els més petits, l'única franja d'edat que no s'ha vacunat. La setmana que ve podrien començar a rebre la vacuna pediàtrica de Pfizer els menors d'entre 5 i 11 anys.\nEls Balcans, el nou taller on relocalitzar la producció de roba asiàtica - Llengua de signes\nDurada vídeo: 00:01:14\nJWashington i Pequín intercanvien retrets i amenaces en l'escenari dels Jocs Olímpics d'hivern - Llengua de signes\nLa Xina promet respondre, sense concretar, el boicot diplomàtic nord-americà als Jocs de Pequín.\nDurada vídeo: 00:01:20\nL'acord a Europa obre la porta a mantenir l'iva superreduït de les mascaretes - Llengua de signes\nDurada vídeo: 00:58:43\nTelenotícies vespre - Llengua de signes - 07/12/2021\nEmissió del "Telenotícies vespre" del 07/12/2021\nDurada vídeo: 00:02:07\nVoluntaris de Sant Egidi imprimeixen certificats de vacunació als sense sostre\nAvui, a "La contraportada", la comunitat de Sant Egidi serveix sopar per a les persones sense sostre cada dimarts. Ara, a més, els imprimeixen els cer\ntificats covid. Més d'un 80% estan vacunats, però vivint al carrer, la majoria no tenen un ordinador o un mòbil a mà per acreditar-ho. Fins ara ja n'han imprès centenars.\nEl temps TN vespre - 07/12/2021\nProtecció Civil ha activat el pla per fortes ventades, per aquest dimecres, a la meitat sud del territori. Cauran precipitacions al terç nord. La temperatura serà més baixa arreu del país.\nDurada vídeo: 00:58:58\nDurada vídeo: 00:01:06\nEl pont impulsa la tradició de caçar el tió de Nadal al bosc\nPàgina 6 de 122320


【Halco】 | Waveinn\nVeure-ho tot ( Halco )\nHalco Outcast 100 mm\nHalco Sorcerer 90 SR Skin Deep\nHalco Sorcerer 150 STD+DD\nHalco Outcast JIG 80 mm\nHalco a waveinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de botiga-nautica-pesca. I el millor de tot és que et portem el material de botiga-nautica-pesca que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Halco s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a waveinn. Com a distribuïdor autoritzat de Halco tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Halco de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a waveinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de waveinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


El Prat al Día: L'Ajuntament subvenciona entitats esportives\nLes tres entitats que podien anomenar com a capdavanteres a diferents esports pratencs com son l'Associació Esportiva Prat, el Club Bàsquet Prat i el Pratenc Associació d'Atletisme, van signar dimecres passat els convenis anuals de col·laboració amb L'Ajuntament del Prat.\nLes subvencions que reben no son poca cosa, més de 500.000 € (57.000 per al Pratenc AA i 225.000 tant per a l'AE Prat com per al CB Prat).\nAmb aquests convenis es subvenciona al cas del fútbol i basquet els seus primers equips que competeixen a importants categories i al cas de l'atletisme a l'esport de base.\nEls oferim algunes de les fotografies de la signatura.\nSubvenció entitats esportives - Kizoa Movie Maker


Personalització avançada de l'avatar\nRefer l’aparença del robot\nTal com s’ha descrit en apartats anteriors, la manera més senzilla de personalitzar un avatar és carregar un conjunt de textures personalitzades. L’opció més senzilla per modificar “la pell” (“skin”) de l'avatar del robot seria pintar simplement un mapa "baseColor".\nPer a una personalització més avançada, podeu utilitzar els recursos següents:\nPlantilles PSD de Photoshop: plantilles de Photoshop per a una pell de color base personalitzada. També podeu utilitzar les eines de pintura en 3D de Photoshop mitjançant el fitxer Robot OBJ/MAT.\nProjecte Substance Painter: projectes complets de Substance Painter per a una pell personalitzada avançada. També podeu descarregar i modificar qualsevol dels nostres conjunts de textures d'exemple.\nEl disseny UV per a l'avatar del robot base és expressament simètric al llarg de l'eix X (horitzontal). Això fa que sigui relativament fàcil pintar la meitat de les textures i girar-les a l'altre costat. Algunes aplicacions d'edició d'imatges com Photoshop tenen eines de rèplica integrades que us permeten pintar les dues meitats en temps real.\nTipus de mapes de textures\nCom que el CatVers utilitza estàndards glTF, admet molts dels tipus de mapes associats amb materials de base física. L'avatar predeterminat utilitza:\nColor base: el disseny/mapa de colors principals per a la textura\nEmissiu: quines parts haurien de brillar (emetre llum)\nNormal: com s'ha de reflectir la llum a la textura\nORM: metàl·lic, rugositat i oclusió\nÉs molt recomanable que la resolució de textura es mantingui a 1024x1024 o inferior. Això es deu principalment al fet que el CatVers és una aplicació basada en web on els temps de descàrrega grans per a fitxers més grans poden perjudicar el rendiment, especialment en dispositius mòbils. Totes les textures han de ser potències de 2 (64, 128, 256, 512, etc.). Quan carregueu textures, la vista prèvia s'actualitzarà. No cal que inclogueu totes les textures; s'admet qualsevol combinació de mapes. Cadascuna de les ranures enumerades gestiona un tipus de textura diferent. Podeu obtenir més informació sobre els diferents tipus de mapes aquí.\nCrea el teu propi avatar\nPer personalitzar la forma del vostre avatar, podeu modificar la nostra plantilla bàsica de robot o penjar un fitxer .glb que trieu. Si utilitzeu la plantilla del robot, el vostre avatar tindrà unes mans i un cos i un cap que creixen/s'encongeixen quan parleu. Si utilitzeu un fitxer .glb normal, aquest element es considera el cap de l'avatar i tot l'objecte creixerà i es reduirà quan parleu.\nModificar la plantilla bàsica del robot\nOferim els recursos següents si voleu modificar el nostre avatar de Robot bàsic:\nEls fitxers font de Blender estan disponibles del nostre avatar Robot. Per obtenir informació específica sobre com utilitzar aquests fitxers .blend, assegureu-vos de consultar el “readme” a la carpeta Blender/AvatarBot.\nEls GLB/OBJ exportats estan disponibles si els voleu introduir a l'editor que trieu.\nUs recomanem que utilitzeu Blender 2.83 (o qualsevol que sigui la versió més recent) per a models personalitzats, ja que hem proporcionat fitxers d'exemple que podeu utilitzar com a guia. Normalment, la configuració de l'esquelet varia entre aplicacions de modelatge, cosa que pot fer que la importació/exportació d'esquelets sigui una mica complicada a causa de canvis inesperats en les rotacions òssies, però encara és possible utilitzar alguna cosa que no sigui Blender.\nEls avatars del CatVers estan pensats per a la realitat virtual, el que significa que hauríeu de treballar en unitats del món real. L'alçada típica d'un avatar és d'aproximadament 1,7 metres. Normalment, es tracta d'una "alçada dempeus". La manca de potes que es mostra aquí és part d'aquesta alçada total.\nEls fitxers amb el sufix _base fan referència a la plantilla bàsica d'avatar de robot que es pot utilitzar com a referència a l'hora de crear nous models d'avatar. Normalment, el flux de treball de Blender seria "Enllaçar" o "Afegir" els objectes “AvatarBot_base_for_export.blend“ per fer servir l'armadura existent (esquelet) i qualsevol animació que hi acompanyi, emprant-los com a base per al vostre propi model que li adjuntaries.\nL'armadura es basa principalment en la mateixa jerarquia i convencions de denominació de l'esquelet proporcionada per High Fidelity. Això també passa a tenir una estructura similar a VRChat pel que fa a les orientacions òssies. Tanmateix, en la implementació actual del CatVers, hem eliminat alguns dels ossos de la jerarquia, és a dir, les articulacions inferiors del cos i els braços, ja que en aquests moments no estem utilitzant cap tipus de cinemàtica inversa (IK).\nUtilitza un arxiu .glb normal\nPodeu utilitzar qualsevol objecte .glb com a avatar. Això podria ser una cosa que hàgiu fet pel vostre compte o un recurs creative-commons de Sketchfab o Google Poly. De vegades, els fitxers .glb necessiten algunes modificacions per funcionar correctament com a avatars. És possible que vulgueu obrir l'objecte a Blender per fixar l'escala de l'objecte (hauria de ser d'uns 1,7 metres), assegurar-vos que l'objecte estigui mirant cap endavant, i moure l'objecte una mica cap enrere perquè no obstrueixi la vostra visió. És possible que també vulgueu optimitzar l'objecte utilitzant els consells de la pàgina d'optimització d'escenes (secció “4.d. Optimització d’escenes”).\nPenja el teu propi model\nEntra a una sala del CatVers\nSeleccioneu la icona de la llista "Persones" a l'extrem superior dret de la pantalla\nAmb el teu nom, veuràs una icona de llapis. Feu clic a aquesta icona per obrir la pantalla de selecció d'avatar\nFeu clic al botó "Navega per avatars"\nDes d'aquí, podeu veure una llista dels vostres propis avatars (la primera casella hauria de dir "Crea un avatar")\nA la pantalla de personalització de l'avatar, trieu una de les formes del cos per defecte\nFeu clic a "GLB personalitzat" per carregar el vostre model 3D\nMillora del rendiment Quan creeu escenes al CatVers, probablement voldreu que funcionin bé en una àmplia gamma de dispositius. Des de dispositius de realitat virtual amb cable d'alta potència fins a t\nEnllaçar sales de Hubs\nÉs possible enllaçar sales de Hubs amb Spoke o directament des de Hubs. Per fer-ho, primer voldreu crear les vostres sales i després crear escenes per a les sales que utilitzen l'element "Enllaç" per


Entrevista | Andrés Morgenstern i Carla Cusó\n"La societat sempre s'ha amagat del fet que els nens moren", asseguren el pediatre Andrés Morgenstern i la infermera Carla Cusó. Entrevistem als dos responsables de la nova unitat d'atenció pal·liativa pediàtrica de l'Hospital Vall d'Hebrón\nLa infermera Carla Cusó i el pediatra Andrés Morgenstern a l’Hospital de la Vall d’Hebron / ©SANDRA LÁZARO\nLes cures pal·liatives pediàtriques són l’atenció integral de pacients menors d’edat que tenen malalties amenaçants o limitants per la vida. L’Hospital de Sant Joan de Déu és el centre de referència a Catalunya en aquest tipus de cures. Des d’aquest estiu, però, l’Hospital Maternoinfantil Vall d’Hebron compta amb una Unitat d’Atenció Pal·liativa Pediàtrica i al Pacient Crònic Complex Pediàtric. El seu objectiu és reforçar les cures pal·liatives als menors i poder atendre també a les seves famílies. Parlem amb el pediatre Andrés Morgenstern i la infermera Carla Cusó que dirigeixen aquesta nova unitat.\nQuins avantatges suposa pels pacients la creació d’aquesta nova unitat?\nEl que fem és convertir-nos en un equip de referència pels pacients que tenen aquesta situació de tanta complexitat i que són visitats per molts especialistes. Nosaltres estem especialitzats en l’acompanyament al final de la vida. Això té una triple avantatge: pel pacient, pels familiars i també per la resta de professionals sanitaris. El fet d’haver-hi una especialització permet fer les coses d’una manera més estandarditzada i saber quines són les evidències per poder acompanyar-los de la millor manera possible en aquest moment final. Això també fa que els professionals que han sigut sempre referents d’aquests pacients, quan es troben que no hi ha curació, tenen un professional de suport. Per sort en edat pediàtrica no estem acostumats al fet que es morin molts pacients. Abans de crear la unitat cada especialista feia la seva feina concreta i, excepte en molt poques excepcions, sempre dins de l’hospital. Els pacients que morien a l’hospital, alguns ho feien a la planta, intentant tenir una situació el màxim confortable possible, però en altres no s’havia pogut fer una bona presa de decisions i la mort era a la Unitat de Cures Intensives.\nLa mort d’un nen és un tema tabú encara avui en dia?\nLa societat sempre s’ha amagat del fet que els nens moren. Afortunadament no en moren molts, però sí un nombre suficient com perquè aquests nens hagin de rebre una assistència especialitzada. El nombre és indiferent. El més important és que són uns nens que tenen unes necessitats, tant ells com les seves famílies, i que les seves necessitats s’han de cobrir d’alguna manera. Si socialment es gira la cara a aquesta realitat existent, sempre tindrem nens que no estaran atesos en un moment tan clau com és un final de vida.\nParleu d’arribar amb la màxima qualitat de vida al final de la vida. Es tracta només de curar el dolor físic?\nLa persona és un tot. El fet que l’equip sigui multi-professional ja està reflectint que hi ha diferents coses a cobrir. Habitualment el metge és la figura coordinadora. Primer de tot cal controlar els símptomes físics que apareguin, com el dolor, les molèsties gastrointestinals, etc. Si no tens uns símptomes físics controlats, la resta tampoc ho podràs controlar. Després s’ha de cobrir tota la part emocional i les carències socials. Això ajudarà al fet que la família també tingui un millor estat de benestar. Cal alliberar de preocupacions per poder donar importància a allò realment important, que és l’acompanyament al final de la vida. Parlem del concepte del dolor total, va més enllà del dolor físic, ja que també és emocional o anímic, provocat per la pressió social o per problemes econòmics.\n“Si no tens uns símptomes físics controlats, la resta tampoc ho podràs controlar. Després s’ha de cobrir tota la part emocional i les carències socials” asseguren Morgenstern i Cusó durant l’entrevista / ©SANDRA LÁZARO\nQuins avantatges suposa per l’infant estar a casa i no ingressat a l’hospital?\nEl primer que veus és que estan amb la família i per tant el pacient està més còmode i apoderat de la situació. Quan ingressen els hi canvia la cara, la família està decaiguda, el nen està més irritable i molest, veuen moltes cares desconegudes que apareixen en qualsevol moment. En canvi, quan estan a casa, saben qui vindrà i en quin moment. A més, tenen la seva habitació, el seu lavabo… és el seu espai de confort.\nAtenem pacients de moltes edats i patologies molt diverses. Això vol dir que tenim nens que no són competents i que no entenen la situació, però sí que noten el canvi d’ambient. El fet de treure’ls del seu espai de confort habitual genera un estrès. La mateixa situació viscuda a casa o a l’hospital, fa que estiguin més còmodes a casa i que, per tant, la seva evolució sigui més favorable.\nHi ha pressió social per seguir lluitant fins al final?\nAixò passa sobretot amb el malalt oncològic. Tot l’entorn en general demana que el nen lluiti i lluiti, a vegades fins i tot la família més propera. Però arriba un moment en què la família veu que el nen està esgotat i cal deixar-ho anar, perquè no hi ha un tractament curatiu possible i el que fem és allargar una situació de patiment. Això fa que necessitin “un permís” per poder morir-se. Moltes vegades verbalitzen directament que no poden marxar per la tristor i el dolor que generaran als seus pares o familiars, més que per ells. Els pacients moltes vegades ja tenen assumit que moriran. Encara que siguin nens, sorprèn la maduresa emocional que a vegades poden arribar a demostrar i la capacitat d’adaptació que tenen a aquestes situacions.\nHi ha una altra situació que també es dóna, que és quan els pares o mares ja han acceptat la situació del seu fill i entenen que es morirà. En aquell moment de final de vida i d’acompanyament, moltes vegades es troben amb una pressió social que els planteja “has deixat de lluitar, com és que no fas res pel teu fill?”. Però això no és així. No han deixat de lluitar, sinó que lluiten d’una altra manera, acompanyant-lo fins al final.\nCom ho treballeu amb les famílies?\nQuan la família ho té assumit i es troba amb aquesta pressió externa, moltes vegades ens comenten que som els primers que els donem la raó, que agafar una actitud pal·liativa és la correcta. Hi ha altres vegades que hem d’explorar què és el que tenen assumit i què entenen de la realitat que estan vivint i ajudar-los si estan molt descol·locats o si les seves expectatives no estan d’acord amb la realitat. Aquí cal fer una feina que és que vagin tocant de peus a terra, que entenguin que la realitat és la no curació i que els objectius són uns altres.\nHem de fer sempre tot el que tecnològicament és possible per allargar la vida del pacient?\nActualment, gràcies a la medicina, si vols mantenir una persona amb vida, hi ha tot un ventall de possibilitats per allargar la vida. Ara, en el camp de la bioètica no tot el que és possible és el més correcte i el que està indicat. Ens hem d’adequar al pacient que tenim davant, a la situació en què es troba i veure cap a on anem. Hi ha una gran diversitat de patologies. En alguns ens trobem que tenim suficients evidències com per a saber que no hi ha curació possible i establim un pronòstic de dies, setmanes o pocs mesos. Moltes vegades a la família, però també als professionals, els hem de fer entendre que si veiem un empitjorament que és culpa de l’evolució de la malaltia hem d’entendre que és una evolució natural i que no hem de fer res per allargar una cosa que no s’hauria d’allargar. Si ho allarguem, podem generar patiment.\nHi ha altres pacients, amb malalties cròniques, que hem d’entendre els valors de la família i intentar respectar-los al màxim, però sense oblidar quin és el principi del benefici més gran pel pacient. És un pacient que no té autonomia com per dir què vol i què no vol. Per tant, hem de confiar en què els pares siguin els qui considerin què és el millor pel seu fill. A vegades els hem d’ajudar en això, perquè poden perdre aquesta perspectiva de la situació realista. Fer-los entendre que no sempre s’ha d’anar a per totes també és part de la nostra feina. Per això plantegem una sèrie de pocs escenaris possibles i de presa de decisions als familiars. Aquesta és la part més delicada, quan entren en joc els valors de la família, els principis de la bioètica i el que és mèdicament possible i el que està mèdicament indicat.\n“Els pacients moltes vegades ja tenen assumit que moriran. Encara que siguin nens, sorprèn la maduresa emocional que a vegades poden arribar a demostrar i la capacitat d’adaptació que tenen a aquestes situacions” expliquen els dos professionals de la nova unitat de pal·liatius pediàtrics / ©SANDRA LÁZARO\nCom es pren aquesta decisió?\nEs va fent a poc a poc, a mesura que anem coneixent a la família, parlem amb ells, ens anem reunint… els diem que podem replantejar la decisió i preguntar tots els dubtes. És una decisió que s’ha de prendre a poc a poc. És un treball continuat amb la família, no una cosa immediata. Una de les primeres coses que hem de fer és guanyar-nos la confiança de la família. No té sentit que apareguem en el moment final, cal treballar des del principi, abans que arribi un final immediat, per poder prendre decisions amb la família i preparar-se amb temps. Així podrem fer un acompanyament adequat.\nI a l’infant, com se li explica?\nTenim pacients de moltes edats diferents, des que neixen quasi fins a una mica més dels 18 anys. Canvia molt tot en funció de l’edat. Intentem donar eines als pares perquè siguin ells qui ho transmetin als seus fills de la manera en què es comuniquen millor amb els seus fills i amb la màxima confiança. Aquests nens necessiten un suport psicoemocional extra, per això la necessitat de tenir un psicòleg propi a la unitat. Com més grans són i més entesa tenen, hi ha més possibilitat d’interacció però també pot resultar més complicat. Molts cops et trobes que aquests pacients han viscut malalties llargues i saben molt més del que la gent pensa que saben. Saben llegir entre línies. Per això cal explorar què saben i què volen saber. Moltes vegades llegeixen entre línies però no verbalitzen que tenen aquest coneixement o ho fan de manera indirecta. Un pacient té dret a saber tota la seva informació clínica, però també té dret a no saber res si no vol. El que no pots fer és mentir, això mai.\nUna vegada el nen mor, quin seguiment es fa de la família?\nFem una trucada quan ha passat una setmana des de la defunció. Al cap d’un mes fem una trobada presencial. Fem una sessió on els preguntem com estan, com ha anat aquest primer mes i sobretot per saber si els hi ha quedat algun dubte respecte a tot el procés. Aquí tanquem la nostra intervenció. No podem continuar per sempre, ja que això no seria sa per ni ells ni per nosaltres. Qui pot seguir el cas és el psicòleg, ja que amb la mort d’un nen hi ha més risc d’un dol patològic, i és ell qui ho ha de detectar.\nEls països anglosaxons són referència pel que fa a cures pal·liatives.\nAllà van començar les cures pal·liatives. El tema de la mort es tracta més fredament, més objectivament, sense tabús. Aquí, a la cultura mediterrània, històricament ha estat més tabú, i per tant la gent no està preparada per parlar obertament i fredament de la mort, i encara menys de la mort dels nens. El fet que s’hagi pogut parlar obertament, en l’àmbit polític i sanitari, ha ajudat que sigui un àmbit de desenvolupament. Allà tenen molt ben establerta l’estructura del “hospice”, una estructura sociosanitària destinada a un final de vida quan no és possible fer-ho al domicili i no té sentit fer-ho en un hospital. Potser el domicili no és l’adequat, però no cal fer un ingrés hospitalari. A Catalunya no tenim cap “hospice”.\nSant Joan de Deu és el centre de referència de Catalunya i compta amb equip multidisciplinari format per tres metges, quatre infermeres, un psicòleg, una treballadora social, un agent espiritual i una infermera i consultora clínica. Vosaltres sou només un metge i una infermera.\nPer volum de pacients aspirem a tenir un equip igual de gran o més que sant Joan de deu. Però com que són els inicis i estem començant, hem de demostrar la importància de la unitat de pal·liatius, crear una estructura i una organització. A poc a poc. La intenció és que s’incorporin a l’equip un treballador social i un psicòleg propis de la unitat. Ara per ara fem servir els de l’hospital o els de fundacions externes. El metge fa el control de símptomes, la previsió del que pot passar, pauta els tractaments, etc. La infermera fa les cures, tant a nivell cutani, dels dispositius que porta el nen. Tots dos som els encarregats de fer suport a la família i també formació sanitària, sobretot si volen portar el nen a casa. En aquest cas la família ha d’assumir molta part de les cures.\nEl tema dels pal·liatius sembla que ara comença a emergir, però fins ara no tenia veu ni se li donava importància. Ens donem molta ajuda entre tots els centres i fem molt treball en xarxa, ja que al final, el nostre objectiu és el mateix, donar una bona assistència al pacient i a les seves famílies.\n“Han de veure-hi el seu fill, no un nadó… Una sala petita, amb 17 bebès, pares i mares que…\nL’ombra allargada del càncer infantil Prop del 80% dels menors que pateix algun tipus de…\nEls que han sobreviscut al brot d’ebola més… Repassem algunes de les històries de supervivents que, durant el…


Segons la 'Cadena SER', el brasiler volia que el Barça es comprometés per escrit a fitxar-lo el pròxim estiu\nRedacció Setembre 27, 2019 1:24 pm\nNeymar Jr té entre cella i cella tornar al Camp Nou. No és cap secret que aquest estiu el futbolista va fer tot el que va poder per desfer el camí que va emprendre el 2017 i aquest divendres ho ha tornat a demostrar. Segons ha informat la Cadena SER, el jugador ha intentat desbloquejar el cas de la prima de renovació amb una condició esportiva que el Barça no ha acceptat.\nSempre segons el mateix mitjà, el futbolista brasiler hagués renunciat a tots els milions d’euros que reclama al Barça si el club blaugrana s’hagués compromès per escrit a fitxar-lo el pròxim estiu. Tenint en compte que finalment el judici s’ha celebrat, la resposta culer ha estat negativa, encara que això no vol dir que hagi girat l’esquena a la possibilitat de repatriar Neymar, sinó que no ha volgut comprometre-s’hi sí o sí.\nCal recordar que l’astre brasiler té contracte amb el París Saint-Germain i que això podria haver frenat el Barça, que tot just aquest dijous va saber que el Comitè de Competició l’havia sancionat per negociar amb Antoine Griezmann quan el davanter francès estava a l’Atlètic de Madrid. Sigui com sigui, la realitat és que, segons la Cadena SER, el Barça s’ha negat a firmar cap paper que el pugui obligar, en un futur, a dur a terme una operació que amenaça amb desestabilitzar els seus comptes econòmics.


Costa de los pinos Fantástica villa con mucho estilo Costa de los Pinos Mallorca Venta - Pascual Associats Immobiliaria\nCosta de los pinos Fantástica villa con mucho estilo\nRef. C 1144\nPoblació Costa de los Pinos\nPropietat 1200 m²\nA pocs metres de la platja i del camp de golf de Son Servera, de pistes de tennis i de restaurants de gran prestigi a la zona. Habitatge amb llicència de turisme d'una superfície de 240 m2 construïda en un solar de 1200 m2, la casa té 4 habitacions i 3 banys, al jardí tenim piscina, barbacoa i un porxo per al cotxe. La casa es lloga entre uns 290 i 500 euros el dia segons les dates, per la qual cosa és una bona inversió. La casa es troba distribuïda en tres plantes: A la planta baixa hi ha un acollidor saló - menjador amb llar de foc amb accés a la terrassa, una cuina completament equipada, amb menjador i amb sortida al jardí i un dormitori amb bany. La primera planta està composta d'un dormitori principal amb vestidor, bany propi i terrassa; més dos dormitoris i un bany. A la segona planta de la casa es pot disposar d'un estudi per a gaudir de moments de relax, proveït de grans finestrals en els seus quatre costats que proporcionen molta llum natural i vistes al mar.\nCosta dels Pins, Son Servera, xalet renovat recentment\nPropietat:1300 m² Casa:280 m² Habitacions: 4 Preu: 1.100.000 €\nCosta dels Pins, Son Servera, xalet de uns 280m2, amb 4 dormitoris, 3 banys, saló-menjador, cuina, situat molt a prop del camp de golf i del port, renovat recentment utilizant materials de primeres qualitats....\nId: C 492 ,\nFantàstic xalet davant del mar, a una luxosa zona residencial, preu a consultar\nPropietat:6500 m² Casa:800 m² Habitacions: 8 Preu:\nDavant del mar d'aigües clares i transparents, a la luxosa i exclusiva zona residencial de Costa dels Pins, a Son Servera,i dins una àrea ecològicament protegida, es troba aquest fantàstic xalet de 800m2 construïts, amb 8 dormitoris i 6 banys....\nEn costa dels pins amb una impressionant vista a la badia de cala millor trobem aquesta vila en segona línia de mar en un solar de 1600 m2 d'una superfície de 320 m2. A la planta baixa tenim una àmplia entrada, una habitació de convidats, un bany complet un traster i un ampplio garatge. A la primera planta tenim un ampli saló menjador amb vistes mar donant a la terrassa on tenim una cuina d'estiu, dues habitacions, un bany, un lavabo, una cuina equipada. a la planta superior una habitació de 34 m2 amb vestidor i bany en suite, wc separats, la casa té calefacció central i Xemeneies. hi ha possibilitat de posar un ascensor .Molt bonic jardí amb piscina i vistes al mar....


Identifiquen set variants genètiques que determinen el risc de patir arítmies cardíaques\nElectrocardiograma | Pixabay\nL'estudi analitza 86 pacients amb la síndrome Brugada\nDues investigadores de la Universitat de Girona (UdG) i l’Institut d’Investigació Biomèdica de Girona (IDIBGI) han identificat set variants genètiques que determinen el risc de patir una arítmia cardíaca. Els estudis genètics actuals només permeten donar resposta al 30% dels casos de la malaltia batejada com la síndrome Brugada. Això comportava que “el 70% restant no sabíem perquè estaven malalts”, ha explicat una de les investigadores, Mel·lina Pinsach. Per això Pinsach i la seva companya, Sara Pagans, van començar a investigar la hipòtesi que hi hagués una combinació de variants genètiques i no només una. Per arribar a la troballa, les dues investigadores han analitzat 86 pacients amb la síndrome Brugada.\nPinsach i Pagans han detectat que els pacients que tenen aquesta síndrome no tenen una única variant genètica que expliqui el risc de patir una arítmia cardíaca, sinó que n’hi ha set. Pinsach ha assegurat que “les variants genètiques no van sols, sinó que es poden considerar com a peces d’un trencaclosques”. Per això fins ara tan sols es podien detectar el 30% dels casos de la síndrome. Per arribar a aquesta conclusió, Pinsach i Pagans han analitzat 86 pacients amb síndrome Brugada i que no havien estat diagnosticades a partir d’una variant genètica. L’anàlisi ha permès identificar que hi ha un grup de set variants que es poden trobar en cinc combinacions diferents. A més, en cada grup de combinació hi ha riscos diferents per contraure la síndrome. Per exemple, la combinació 1 té un major risc, mentre que els que tenen les combinacions 2 o 3 estan més protegits de tenir arítmies cardíaques. Aquests resultats són importants en el món de les malalties cardiovasculars associades a la mort sobtada, ja que cal estudiar la família d’un individu per evitar futurs casos de mort sobtada en el mateix arbre genealògic.\nLa síndrome de Brugada és un exemple de malaltia en què la ciència encara no ha descobert del tot el paper de les variants genètiques. Aquesta malaltia apareix quan l’impuls elèctric necessari pel batec del cor no es transmet correctament, de manera que les persones afectades poden presentar arítmies o, en alguns casos, mort sobtada. En ser una malaltia elèctrica, la síndrome de Brugada es pot diagnosticar amb un electrocardiograma.