L’Ajuntament edita fulletons per ajudar a la gestió de residus als habitatges vacacionals | Ajuntament de Santanyi\nL’Ajuntament edita fulletons per ajudar a la gestió de residus als habitatges vacacionals\nLa regidoria de Medi Ambient de l’Ajuntament de Santanyí ha preparat tríptic perquè els propietaris d’habitatges dedicats al lloguer turístic informin els visitants sobre com funciona la gestió de residus al terme municipal.\nAixí, a aquests fulletons hi ha un mapa de les zones de contenidors de cada nucli urbà, les normes d'ús per als contenidors de les quatre faccions i informació per fomentar la reducció, la reutilització i el reciclatge.\nSegons ha explicat la regidora de Medi Ambient, Bàrbara Xamena, “l’objectiu és aconseguir a qui ens visita participi de l’esforç que fa tota la ciutadania en mantenir el nostre terme en les millors condicions possibles. Amb aquesta informació, que està en quatre idiomes, donam als propietaris una eina útil i senzilla que estem convençuts que serà de gran utilitat”.\nEls tríptics s’han editat en català, castellà, anglès i alemany, i tots els propietaris d’allotjaments turístics que els necessitin els poden sol·licitar a la regidoria de Medi Ambient i passar-los a recollir per les seves oficines. Per la batlessa de Santanyí, Maria Pons, “es tracta d’una passa més que demostra el compromís del municipi amb la cura i protecció mediambiental. Sabem que durant els mesos d’estiu la nostra població es pot multiplicar exponencialment. Per tant hem de fer el que estigui a la nostra mà perquè tots aquells qui han decidit passar les seves vacances a Santanyí, col·laborin en protegir-lo”.\nA més, als fulletons, també s'ha inclòs informació per reduir el consum energètic, fer un ús responsable de l'aigua i avisar del risc d'incendi al medi natural.


Sis MENA del centre de Raimat treballen en tasques agràries després d'obtenir una autorització laboral - Teleponent\nInici Agricultura i Ramaderia Sis MENA del centre de Raimat treballen en tasques agràries després d’obtenir...\nSis MENA del centre de Raimat treballen en tasques agràries després d’obtenir una autorització laboral\nSis menors estrangers no acompanyats (MENA) del centre de menors de Raimat (Segrià) han participat en una prova pilot que els ha permès treballar desenvolupant tasques agràries després d’obtenir una autorització temporal de treball.\nAmb la intermediació laboral de la Fundació Pagesos Solidaris, dependent d’Unió de Pagesos, els joves han dut a terme treballs d’esporga a les vinyes del celler de Raimat, empresa que d’aquesta manera els va poder contractar.\nDes d’Unió de Pagesos segueixen reclamant la necessitat de donar més suport al circuït d’inserció social i laboral que permet la campanya agrària per a col·lectius en risc d’exclusió social com ara immigrants sense permís de treball o menors estrangers tutelats. Així, el sindicat valora positivament la demanda que ha fet el Govern en aquest sentit al govern de l’Estat.\nLa Fundació Pagesos Solidaris va aconseguir que els sis menors estrangers no acompanyats fossin contractats per treballar a les vinyes del celler de Raimat, proper al centre de menors que els acull i que s’ha encarregat de fer-los l’acompanyament necessari.\nAixò va ser possible després que obtinguessin una autorització de treball temporal a partir dels tràmits duts a terme per la Direcció General d’Atenció a la Infància i l’Adolescència (DGAIA), segons han explicat des de Pagesos Solidaris. Actualment i aprofitant que encara tenen en vigor el permís de treball, han estat contractats pel centre que els acull.\nSegons Pagesos Solidaris l’experiència ha estat valorada positivament per l’empresa, el centre i pels propis menors, ja que suposa “una oportunitat per als joves i també per a la pagesia”, segons ha indicat Sebas Notario, de la fundació.\nEn aquest sentit, el vicepresident de Pagesos Solidaris, Salomó Torres, ha tornat a fer una crida a les administracions perquè, de forma puntual i quan la demanda de mà d’obra així ho requereixi, obrin la porta a autoritzar de forma temporal que col·lectius en risc d’exclusió social com ara els MENA o immigrants sense permís de treball puguin treballar. “No s’entén que hi hagi col·lectius que no poden treballar i que existeixi demanda de mà d’obra” al sector agrari, ha assenyalat.\nAixí mateix, Torres ha valorat positivament la petició feta a l’estat espanyol pel secretari d’Igualtat, Migracions i Ciutadania, Oriol Amorós, per tal que autoritzi permisos de treball temporals per a immigrants com fan altres estats com el Regne Unit. Unió de Pagesos havia traslladat aquesta petició tant al Govern com govern de l’Estat.\nPagesos Solidaris i Unió de Pagesos presenten un vídeo per fomentar les bones pràctiques en la campanya agrària\nLa Fundació Pagesos Solidaris i Unió de Pagesos han presentat aquest dijous a Lleida el vídeo d’animació ‘Les bones pràctiques en la campanya agrària’, amb l’objectiu de donar a conèixer els aspectes positius de les bones pràctiques en la gestió de les campanyes agràries, tant per a la pagesia com per a les persones treballadores de les campanyes.\nEl vídeo ha estat elaborat per Pagesos Solidaris i Unió de Pagesos, amb el suport de l’Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament, la Coordinadora de ONG de Lleida i altres moviments solidaris, i ha estat realitzat per l’il·lustrador Matias Tolsà.\nAmb aquest vídeo, el sindicat i la fundació volen aportar un element més per a la reflexió de tots els agents implicats en la gestió de les campanyes agràries, i perquè la societat conegui “l’esforç que fa la pagesia tant socialment com laboralment en la gestió de les campanyes agràries” i el valori, tenint en compte que, sovint, “han de fer front a circumstàncies adverses com els baixos preus percebuts pels seus productes i els elevats costos de producció”, segons ha assenyalat el coordinador nacional d’Unió de Pagesos, Joan Caball.\nAixí mateix, el vídeo recorda als empresaris agraris l’obligació de complir els convenis laborals vigents i, en aquest sentit, han de facilitar un allotjament “digne” als temporers que contractin si aquests viuen a més de 75 quilòmetres del lloc de treball.\nEl vídeo també recorda els drets i deures de pagesos i treballadors i demana una “corresponsabilització” a les dues parts a l’hora de complir-los. Torres ha assenyalat que l’objectiu del vídeo, que es difondrà a través de les xarxes socials, és recordar una bona praxis en la gestió de la campanya de la fruita i ha deixat clar que, de forma majoritària, “s’està fent bé” malgrat que “sempre hi ha algun cas en què no”.\nUnió de Pagesos i Pagesos Solidaris han estat “capdavanters i ferms defensors a l’hora de reclamar preus justos per a la pagesia, però també a l’hora de demanar mesures laborals i socials per millorar la gestió de la campanya agrària”, segons ha remarcat el vicepresident de la fundació.\nArticle anteriorConvoquen el premi a la innovació tecnològica de la Fira Sant Miquel de Lleida\nArticle següentLes inclemències meteorològiques fan caure un 20% la collita de poma, i un 14% la de pera


SEMIFINALS TF | CD BERENGUER DALMAU\n← PARTIDOS SEMIFINAL TF JUNIOR\nFINAL TF →\nPublicado el 14 junio, 2015\tpor cdberenguer\nA LA FINAL DEL TROFEU FEDERACIÓ\nL’equip del JUNIOR B jugarà la final del Trofeu Federació en la categoria JUNIOR ZONAL, en les semifinals disputades el passat cap de setmana els de Frank derrotaren en els dos partits al CB Sedaví i es classificaren per a la gran final. Aquesta serà la tercera final que disputarà un equip junior del Berenguer i setena d’un equip del club,on de moment tenim quatre títols dos de senior, un de junior i un de cadet en la nostra vitrina.\nL’eliminatòria es presentava igualada, ja que en el precedent de la fase de preliminar els nostres havien derrotat al CB Sedaví en el nostre pavelló per sols huit punts, a més cal recordar que els de Sedaví són un equip de categoria preferent, amb jugadors habituals en la categoria senior. Però el Berenguer en el partit d’anada va realitzar un partit que podem considerar per a la història del club, partit excel·lent per part de tots els jugadors ple d’encert sobre tot en atac. El CB Sedaví va lluitar i durant els tres primers quarts i el partit es mantingué amb rendes al voltant de 8-10 punts al nostre favor, però un demoledor 11-30 en l’ultim quart va decantar el partit i l’eliminatòria a favor del Berenguer, el resultat final va ser un espectacular 67-94 a favor dels nostres colors. Ja el diumenge pel matí es disputà al pavelló de Catarroja el partit de tornada, partit ha sigut més igualat el Berenguer s’ha dedicat a controlar la diferència de punts mentre el Sedaví aconseguia diferències mínimes, més relaxació per part dels jugadors que en el partit d’anada, a més han tingut minuts el jugadors menys habituals. En l’ultim quart els de Frank han apretat un poc més en defensa i han trencat l’equilibri emportant-se també el partit de tornada per 55-48, en resum partit discret que hem controlat perfectament. La final es jugarà el cap de setmana pròxim en hores i lloc encara sense decidir per part de la FBCV, el rival serà el botxí del Junior A el CB Benimaclet (quina llàstima perquè haguera sigut possible una final entre els dos equips del club)\nPer altra banda el CB Massanassa convidà a participar als equips aleví i cadet al seu torneig. L’equip aleví després de pardre contra l’Aldaia femení en un mal partit per 6 punts i guanyar al Torrent per 11 punts jugà el partit decisiu contra el CB Massanassa, en ell els nostres xiquets dirigits aquesta vegada per Roberto Corral sabedors del que es jugaven els nostres xiquets eixiren a per totes superant per complet als rivals els resultat final va ser de 20-50 pels nostres que per diferència de punts guanyaren el torneig. Per la seua banda els cadets dirigits per Àngel per l’absència d’Emiliano disputaren la semifinal contra el CB Larrodé, el partit va resultar molt igualat i es va decidir per sols tres punts a favor del CB Larrodé en un final polèmic pel temps de possesió.


Una guia per adaptar-se al mercat del producte 2019\nUna guia per adaptar-se al mercat del producte\nGestió de productesProducte de mercat FitPosada en marxa\nComenceu per definir el mercat, no el producte\nEn explorar noves idees de productes o possibles eixos estratègics potencials, teniu diverses opcions per avaluar l’adaptació al mercat del producte. L’enfocament que es fa sovint consisteix en definir primer el producte i després avaluar el seu potencial de mercat. Els passos que se segueixen normalment són els següents:\nDefiniu la hipòtesi del producte\nIdentifiqueu la funcionalitat\nConstrueix el producte\nAllibera el producte\nHi ha diversos problemes amb aquest enfocament. De fet, és el cul cap enrere. Comenceu pel mercat en lloc del producte, que proporciona una seqüència i un marc més lògics per definir una estratègia de producte exitosa.\nHeus aquí el perquè.\nQuè és el producte de mercat?\nEl concepte d’adaptació al mercat de productes va ser creat per Andy Rachleff (CEO i cofundador de Wealthfront i cofundador de Benchmark Capital). El nucli de la idea de Rachleff per PMF es basava en l'anàlisi de l'estil d'inversió de Don Valentine, el fundador de Sequoia, un capitalista de risc.\nEn paraules d'Andy Rachleff:\n"Una hipòtesi de valor és un intent de formular la suposició clau per què és probable que un client faci servir el vostre producte. Identificar una hipòtesi de valor convincent és el que anomeno personalització de producte / mercat. Una hipòtesi de valor identifica les funcions que necessiteu per crear, el públic susceptible d’interessar-vos i el model de negoci necessari per atraure un client a comprar el vostre producte. Les empreses solen passar moltes iteracions abans de considerar el producte / mercat adequat, si mai ho fan. Quan un gran equip es troba amb un mercat pèssim, el mercat guanya. Quan un pèssim equip es troba amb un gran mercat, el mercat guanya. Quan un gran equip es troba amb un gran mercat, passa alguna cosa especial. Si arribeu a un mercat que realment vol el vostre producte (quan els gossos mengen menjar per a gossos), podeu arruïnar gairebé qualsevol cosa del negoci i tindreu èxit. Per contra, si realment estàs ben executat però els gossos no volen menjar-los, no tens possibilitats de guanyar. "\nUna lliçó important de les afirmacions de Rachleff és que els mercats són més importants que res. Podeu desenvolupar el millor producte del món, però si el producte no compleix els requisits essencials de clients i usuaris, és un esforç inútil.\nTrobar un producte de mercat adequat\nUn mite comú de la personalització del producte per al mercat és la noció que una sola iteració ràpida de producte / funció us permetrà arribar-hi. Potser aquest enfocament funcionarà amb una mica de sort, però, per descomptat, apostar per proves empíriques augmenta significativament la probabilitat d’èxit.\nAbans de definir el producte, s’haurien de definir i provar diverses hipòtesis de valor per a diferents escenaris de mercat. Un cop provada la vostra hipòtesi de valor (o teniu un alt nivell de confiança basada en l'evidència), podeu passar a una hipòtesi de creixement.\nIdentifiqueu les necessitats dels clients latents o poc ateses\nDesprés de definir el vostre usuari, heu d’entendre i enumerar els seus requisits. Per crear valor, heu d’identificar les necessitats específiques que coincideixen amb les oportunitats del mercat.\nReconèixer aquestes necessitats latents del mercat és la missió fonamental compartida per totes les empreses tecnològiques d’èxit.\nQuan creeu un producte nou, assegureu-vos que existeix un dels dos escenaris:\nAtendre les necessitats dels clients que les solucions actuals no satisfan adequadament. Són necessitats "poc ateses". Els clients avaluaran el vostre producte amb diverses alternatives, de manera que el grau relatiu en què el vostre producte compleixi les seves necessitats dependrà del panorama competitiu. Agafeu clients de correu electrònic, per exemple. Sembla que cada dia hi ha un nou client de correu electrònic "avançat" dissenyat per alleujar el dolor de la sobrecàrrega del correu electrònic. Tot això intenta solucionar la decepció dels usuaris de correu electrònic. Tothom afirma tenir algun tipus de salsa secreta que fa que els correus electrònics siguin menys aspirables. Aquesta és una zona difícil. Amb literalment centenars de competidors, la vostra solució ha de satisfer les necessitats no satisfetes de tot el mercat (no voleu captar un fragment del mercat, no és una empresa).\nIdentifiqueu la necessitat d'un client "latent". Es tracta generalment de productes innovadors que no pretenen millorar el que ja tenen, sinó crear una nova categoria de productes que els usuaris no sabien que volien. Això és difícil des del punt de vista idealista (és a dir, on trobem aquestes necessitats latents?), Però es pot aconseguir utilitzant un mètode de descobriment que tingui en compte problemes amb una lent nova, sovint inspirada en la tecnologia. Agafeu la venda d’entrades per esdeveniments, per exemple. Es podria intentar crear un producte més fàcil d’utilitzar, però essencialment poc inspirat, que difereix amb prou feines d’un gran nombre de competidors, o bé es podria intentar millorar els models de negoci i el comportament dels usuaris existents tenint en compte i tenint en compte els problemes bàsics dels productors i assistents a esdeveniments. com es pot crear un nou valor i com es podrien aplicar diferents models de negoci a la indústria.\nDefiniu la vostra proposta de valor\nUna proposta de valor és una promesa als usuaris que mostra com el vostre producte satisfarà les necessitats dels clients millor que qualsevol altra alternativa. De totes les necessitats potencials del client, el vostre producte podria atendre les més importants. Quin tindrà el major impacte i menys temps i esforç per produir?\nLa hipòtesi del valor defineix què, qui i com:\nQuè: el producte que esteu construint\nPer a qui: l'usuari amb una necessitat important del producte està desesperat\nCom: el model de negoci amb què es va lliurar el producte; l’estratègia de màrqueting que impulsa el creixement\nIncloeu el vostre producte mínim (MVP).\nDesprés de definir el valor que voleu lliurar, heu d'especificar com s'hauria de lliurar aquest valor de la forma més ràpida i senzilla possible. Això significa que teniu un munt de bones idees que rebutgeu i que l'evidència que el que dieu que sí és altament beneficiós per a l'usuari.\nNo us podeu permetre passar mesos desenvolupant un gran nombre de funcions només per comprovar que la vostra hipòtesi base no té ressò al mercat. Per aleshores, ja haureu esgotat el vostre capital i és hora de recuperar-lo.\nL'enfocament MVP té com a objectiu crear només el que cal per crear prou valor als ulls del client objectiu per confirmar que esteu en el bon camí.\nÉs relativament fàcil enumerar una llista de bugaderia de les necessitats dels clients, però és molt més difícil reduir aquesta llista a una o dues necessitats a les quals primer es tractarà.\nSteve Jobs va dir una vegada:\n"La gent pensa que el focus és dir sí a allò en què us heu de centrar. Però això no és en absolut el que significa. Vol dir no a les centenars d'altres bones idees que hi ha. Trieu amb cura. Estic tan orgullós de les coses que no hem fet abans com de les coses que he fet. La innovació diu que no a 1.000 coses ".\nHeu d’esbrinar com el vostre producte difereix significativament del que ja hi ha al mercat. Què fa que el vostre producte sigui fantàstic i immediatament evident per a qualsevol persona que l’utilitzi? Quines característiques úniques del vostre producte lloaran els usuaris? Aquesta és l'essència de l'estratègia del producte.\nEls clients, els empleats, els caps, els mitjans de comunicació i els inversors us diran que el vostre MVP falta això i allò. I no s’equivoquen. Aquestes escletxes es tancaran amb el pas del temps. Cal contrarestar aquestes observacions recordant als grups d'interès que les preguntes que voleu respondre són: a) La nostra proposta de valor té ressò al mercat? i b) la nostra hipòtesi és correcta i les nostres característiques bàsiques transmeten la confiança i la confiança dels usuaris que anem pel bon camí?\nCreeu un prototip\nLa majoria de les empreses s’ometen aquest pas, que és costós i ximple. Independentment de la quantitat d’investigacions que hàgiu fet, simplement no sabeu com passa el vostre producte fins que la gent l’utilitzi (o no).\nPer minimitzar el risc, creeu un prototip que funcioni però no estigui preparat per a la producció, de manera que pugueu presentar un facsímil del producte als usuaris reals el més ràpidament possible. No us preocupeu per l’escalabilitat ni l’arquitectura. Concentreu-vos plenament en l'experiència de l'usuari i les funcions funcionals que experimenta l'usuari.\nActualment hi ha un grapat d’excel·lents productes que fan que la creació de prototips utilitzables sigui relativament indolora i senzilla. InVision i altres empreses d’eines de disseny de productes estan innovant en aquesta àrea a un ritme increïble. Per tant, no hi ha excusa per saltar-se aquest pas crític.\nPer exemple, suposem que heu rebut comentaris valuosos de les vostres proves de prototips i que esteu segurs que el vostre MVP funciona. Llavors és el moment de desenvolupar el producte real. De nou, no m’importaria massa l’escalabilitat i el disseny arquitectònic elegant en aquesta fase. Encara no heu demostrat que teniu alguna cosa que la gent vol.\nPenseu en la possibilitat d’accedir a un nombre reduït d’usuaris qualificats a la versió prèvia a la versió i, com passa amb el prototip, instrumentar el producte i proporcionar canals de retroalimentació qualitativa. Col·laboreu amb aquest grup fins que no esteu segurs que esteu llest per aconseguir que el producte es comercialitzi amb el màrqueting i la comunicació necessaris per fer arribar el missatge.\nFeu una anàlisi d’impacte exhaustiva i objectiva uns 30 dies després d’enviar el vostre MVP. Què funciona? El que no ho és Quines funcions hem d'afegir o perdre? Les respostes a aquestes preguntes formen el vostre full de ruta i les properes iteracions.\nUn cop analitzats els comentaris dels clients, és possible que vulgueu revisar la vostra hipòtesi en funció del que heu après i tornar a un pas anterior del procés. Els comentaris determinaran a quin pas heu de tornar. Si tot el que heu de fer és millorar el disseny UX, repetiu-ho. Tanmateix, si la vostra hipòtesi és fonamentalment defectuosa o si les necessitats dels clients objectiu han canviat, feu front a aquestes mancances honestament i torneu al pas 1.\nPodeu concloure que, per tal d’adaptar-se millor al mercat del producte (canviar una o més de les vostres hipòtesis clau), heu de realitzar una funció pivot.\nIdealment, als clients els encantarà el vostre producte, els resultarà fàcil d’utilitzar i els resultarà de gran valor. Enhorabona, ara teniu un negoci real. Heu validat la vostra hipòtesi clau i heu dissenyat un producte amb una forta adaptació al mercat de productes. Amb aquest coneixement, hauríeu de ser capaç de trobar i invertir els recursos necessaris per escalar el vostre producte per satisfer la demanda en altres parts del món o en indústries adjacents amb problemes similars.\ncom portar una capa víkingcom utilitzar fanboyscom es diu boja en castellàcom es diu toronja en castellàcom deixar de suposarcom es pronuncia avoirdupoiscom trobar pendent a r estudicom posar un cercle unitari al ti-84 plus


L'Olot treu un punt de la Nova Creu Alta - iSabadell\nL’Olot treu un punt de la Nova Creu Alta\nEscrit per Joan Muñoz el 6 gener 2019\nEl Sabadell ha començat l’any amb un empat davant els olotins. El conjunt de Toni Seligrat ha fet uns primers minuts bons, però després ha tingut un domini esteril amb arribades sense cap mena de perill. Els arlequinats seguiran igual, vuitens a sis punts del playoff.\nLa convocatòria del Centre d’Esports ha sorprès. Sense cap davanter centre a l’onze, amb Edgar a la banqueta i amb Arturo Rodríguez desconvocat. La seva absència a la convocatòria ha estat el més comentat a les grades de la Nova Creu Alta.\nTot i que Xumetra ha advertit amb una primera ocasió en la qual la pilota ha marxat alta, l’Olot ha tingut poques més arribades durant la primera meitat. Els primers minuts han estat intensos, amb atacs constants, sobretot arlequinats. El Sabadell ha desplegat un bon joc i ha gaudit d’algunes oportunitats. Al minut 10, Antonio Domínguez ha enviat una pilota al travesser que no ha entrat per ben poc.\nTot seguit, Aleix Coch i Felipe Sanchón han tingut un parell d’ocasions, però l’esfèric s’ha escapat fregant el pal en tots dos casos. El partit ha anat perdent intensitat a mesura que avançava el temps i la possessió ha sigut més estèril que no pas una altra cosa.\nLa segona part ha estat protagonitzada per la lesió d’Aleix Coch. El central del Sabadell ha patit un fort xoc amb Roberto que l’ha deixat al terra. Les assistènces han hagut d’intervenir i emportar-se el jugador en camilla. Aleix ha sortit poc després a la banqueta en crosses.\nLa resta del matx ha gaudit de poca acció. Només Antonio Domínguez ha estat a punt de sorprendre Ginard durant els sis minuts d’afegit, però el porter de l’Olot s’ha marcat una espectacular aturada.\nCE Sabadell: Roberto, Óscar Rubio, Nico Delmonte, Aleix Coch (Valentín, 56′), Migue, Josu Ozkoidi, Ángel, Adri Cuevas (Edgar, 78′), Néstor Querol, Antonio Domínguez i Felipe Sanchón (Pol Ballesteros, 69′).\nUE Olot: Ginard, Carles Mas, Jordi Masó, Blázquez, Héctor, Marc Mas (Marc Cosme, 81′), Alfredo (Pedro, 64′), Alan Baró, Xumetra (Marc Nierga, 62′), Pep i Aspar.\nÀrbitre: Carlos Alberto Carbonell Hernández (valencià). Ha amonestat Migue, Carles Mas, Nico Delmonte i Alan Baró.\nEstadi: Nova Creu Alta. 1.685 espectadors.\nFoto portada: Felipe Sanchón en una jugada del partit. Autor: Críspulo Díaz.


L'EMT manté el 100% del servei d'autobusos municipals, sense restriccions per edat - Tottarragona.cat :: Diari digital independent d'informació i d'opinió de Tarragona\nL'EMT manté el 100% del servei d'autobusos municipals, sense restriccions per edat\n•\tSeguint les recomanacions de govern de l’Estat i la Generalitat, es manté el 100% del servei d’autobusos municipals. Som un servei públic essencial per a la mobilitat ciutadana.\n•\tPer tal de prevenir possibles contagis, i des de la represa del servei al mes de maig, l’EMT ha reduït l’aforament permès als seus vehicles al 50%, ha instal•lat dispensadors de gel hidroalcohòlic i manté, des del primer dia, l’obligatorietat de dur mascareta.\n•\tLa limitació d’aforament ha generat que es mobilitzi, actualment, tota la flota d’autobusos disponible, posant en circulació els autobusos de reserva per tal de fer front a la demanda del servei en hores punta. Si un autobús no obre portes en una parada per haver assolit l’aforament màxim, s’envia un vehicle de reforç per a aquella determinada línia.\n•\tEns trobem en plena escalada de la corba de contagis per coronavirus, fet que ha provocat l’adopció de mesures excepcionals per part de les diferents administracions i la recomanació generalitzada d’evitar reunions i trobades fora de la “bombolla” de seguretat de cadascú.\n•\tL’EMT se suma a aquestes recomanacions i apel.la a la corresponsabilitat, la solidaritat i el sentit de comú per tal que el servei públic de transport s’utilitzi quan sigui estrictament necessari.\n•\tLes persones de més de 65 anys són un col.lectiu de risc davant el coronavirus. La Generalitat recomana que evitin sortir de casa. I en aquest sentit, l’EMT se suma a la recomanació de no utilitzar aquest servei si no és del tot necessari, com a mesura de prevenció de contagis.\n•\tDit això, cal subratllar que no es prohibirà l’accés a ningú. Es tracta d’una recomanació feta amb la voluntat de lluitar, entre tots, contra la pandèmia i d’evitar riscos als col.lectius més vulnerables.\nRedacció TT - 15/10/2020 - 15:23h\nPodeu anar a prendre vent a la "farola". Bé ara no perquè està empresonada dins l'eixample del moll.


La febre d’or (Narcís Oller) | Ressenyes - Cooperativa Cultural Rocaguinarda\n/ La febre d’or (Narcís Oller)\nLa febre d’or (Narcís Oller)\nLlibre: Narcís Oller (2012). La febre d’or. Barcelona: Edicions 62. ISBN: 978-84- 9930-423- 6\nL’autor nascut el 1846 i mort el 1930, és considerat el millor novel·lista català modern. Aquesta obra va ser escrita després d’altres seves no menys interessants que van marcar època i que van tenir ressò a tota Espanya i a Europa.\nEscrita en un estil quotidià sense gaires complicacions lingüístiques , es deté en l’estudi no només psicològic dels\npersonatges d’una societat barcelonina de classe mitja, sinó que s’esforça en reflectir els costums i les utopies dineràries de ciutadans, que contemplen com Catalunya inicia el progrés industrial i comercial. Ja en les primers pàgines ja explica com la “borsa és la reina del món”.\nTot l’argument es desenvolupa en forma de teranyina el centre de la qual és un home de classe mitja (Gil Foix, Gilet) que aspira a assolir el nivell de la burgesia més acomodada i, si fos possible, el nivell de l’aristocràcia. El Dorado, diu.\nSón delicioses les descripcions detallades i en profunditat que fa de la dinàmica de la borsa d’aquella època a Barcelona, enfebrada pels fàcils guanys del joc. I l’ambientació dels carrers, dels comerços, dels vestits de les dones (desvagades i superficials) que vivien del sou dels seus marits. El llenguatge de la època ens ensenya com ha canviat el català en un segle i com ha passat a ser un català neutre, sense el sabor de les paraules tan ben triades d’en Oller. (Tot i que l’obra està farcida de castellanismes, que després de la gramàtica del seu contemporani Pompeu Fabra van anar desapareixent).\nTambé descriu l’estil arquitectònic de molts edificis del centre de la ciutat: I els costums cívics dels restaurants, dels\ncarrers de la ciutat interior, dels carruatges, dels mitjans de comunicació, i del desig de construir un tren que donés la nota del progrés de Catalunya davant la resta del país.\nLa febre de les intencions d’Oller rau en la seva preocupació per narrar d’una manera expressiva i molt intensa, la diferència entre l’ascensió d’en Gilet a la cima de la popularitat i de la fama entre els seus coetanis i la forta i inevitable (tràgica) davallada als inferns de l’empobriment, conseqüència de l’avarícia i desenfrenat desig de posseir més i més. Passa revista també a les emocions de les dones. I aconsegueix descriure les de dones de diverses edats (la filla, la seva dona, les dones dels seus amics, la seva mare, etc.)\nPàgines d’alta tensió són les dedicades a la malaltia, mort i enterrament d’aquesta darrera. Jo diria les més encertades, per lúgubres, de tot el llibre. S’endinsa en la descripció dels sentiments del cunyat pintor i en els dubtes afectius d’aquest, que es debat sempre en dilemes difícils de solucionar.\nA la reunió del dia 25/01/2018, vam llegir diversos passatges del llibre. Es van donar molta importància a les darreres pàgines del capítol XIV, en què s’analitza fredament la caiguda del protagonista. En Josep Busquets va llegir paràgrafs: “El papà anava de bona fe”- “Però a ulls clucs “,-“El teu pare ja ha donat prou de si...” “Quan hem complert aquesta missió hem de desaparèixer”, etc. Molt colpidors.\nHe descobert que jo tenia el seu llibre pòstum, il·lustrat,: Memòries literàries. Història dels meus llibres (1962, Barcelona: Aedos, 417 pp.) El respectuós pròleg, a càrrec d’un jove Gaziel, és tot un tractat sobre l’escriptor. Teoritza sobre l’estil i les intencions; i explica amb molt de respecte, que està redactat en forma epistolar. Les cartes d’amics i col·legues, demostren el valor que li donaven a la seva obra escriptors conegudíssims d’arreu del\nmón, com Zola, Galdós, Pereda, Menéndez i Pelayo, Mañé i Flaquer, Paulousky, Pompeu Gener, “Víctor Català”, Pous i Pagés, etc.\nL’ambient de les tertúlies literàries (per exemple: al cafè Espanyol de la plaça Reial), les aventures del premis en els Jocs Florals, i el debat sobre si classificar Oller de naturalista o de verista i les característiques del noucentisme. M’ha agradat moltíssim! Gaziel dona saborosos detalls; per exemple; que els Oller vivien a la Rambla de Catalunya 14.\nMaria Luisa Rodríguez Moreno, http://guidanceinspain.blogspot.com


Un matí a les Garrigues | Opinió | SomGarrigues\nUn matí a les Garrigues\nNecessitava desconnectar. Potser no hi tenim dret perquè hi ha molta gent que aquests dies s'ho està jugant tot: feina, patrimoni i fins i tot el risc d'anar a la garjola. I està clar que no ho fan per ells sinó que arrisquen per tots nosaltres. Pel nostre benestar, present i futur. Per un ideal col·lectiu.\nPotser sí que, comparat amb tots aquests herois, alguns anònims, no hi tenia dret a desconnectar, però ho necessitava tant que vaig caure de cap dins la temptació. I la temptació viu tan a prop de casa, que costa ben poc enfilar per la carretera i plantar-se al bell mig del paradís.\nA les nou del matí ja estàvem asseguts al cotxe en direcció cap al primer objectiu i que no era altre que el de prendre un bon esmorzar de forquilla. I quin millor lloc podíem triar que a Ca la Margarida de l'Albi, un lloc acollidor on sempre ets rebut amb un somriure. Per a aquells que encara no conegueu aquest restaurant, us he de dir que és un lloc on hi acostuma a passar gent ben heterogènia: ciclistes, caçadors, passavolants de cap de setmana i excursionistes enamorats de poder passejar per una terra a voltes tan desconeguda.\nDesprés d'engrapar una cassoleta de callos que tallaven la respiració, un bon plat de mongetes amb botifarra i un ou ferrat, acompanyat d'un porronet de vi de la terra, bé havíem de fer una mica d'exercici per pair i potser perquè el paisatge a poc a poc ens hi va anar portant, vam canviar l'asfalt per un camí de terra fins arribar a Sant Miquel de la Tosca, dins del terme municipal del Vilosell. L'ermita, tot i que està protegida com a bé cultural d'interès local i que té un petit campanar d'espadanya que la fa interessant, no és un edifici que et deixi bocabadada. En canvi l'entorn és d'una bellesa incomparable que pots anar contemplant a mesura que avances pels camins marcats. Els pocs visitants fan que el silenci incrementi el plaer de la solitud. Com si poguessis abraçar tota aquella meravella sense sentir-te observada. Pedres i vegetació de secà es barregen harmoniosament amb vinyes cultivades i oliveres i ametllers que l'home un dia va haver d'abandonar.\nCom diuen els vells, sempre queda un racó per a la gana i com que el migdia ja era a tocar, l'hora del vermut ens va anar festejant fins que vam arribar a la plaça de Sant Sebastià del Vilosell, al bar Centre. I ens vam ajuntar amb els veïns i veïnes que feien la xerrada mentre prenien un sol beneït per tots els déus. Un parell de canyes ben fresques, que baixaven per la gorja avall com si d'antuvi se sabessin el camí, van acompanyar patates fregides i unes escopinyes amb la barreja picant de costum. I què més es pot demanar, ens preguntàvem mentre admiràvem les cases de pedra. I val a dir que vam aconseguir desconnectar per així poder encarar una altra setmana d'incerteses però amb la certesa que vivim en el millor dels llocs possibles.\nEl patrimoni d’un territori\nEn record de Joan Alòs, dinamitzador cultural\nNomés quinze anys


Municipis del Pla de l’Estany fan bans de prohibició de focs i petards en zones agrícoles i forestals - Ràdio Banyoles\nMunicipis del Pla de l’Estany fan bans de prohibició de focs i petards en zones agrícoles i forestals\nDijous 23 de juny · 13:18\nEl risc d’incendi és alt i en alguns dels pobles la prohibició de fer foc a menys de 500 metres de zones boscoses afecta pràcticament tot el terme municipal.\nAlguns municipis del Pla de l’Estany, com Camós, Serinyà, Palol de Revardit i Esponellà, han optat per fer bans de prohibició de fer foc i llençar objectes encesos en els terrenys forestals i a la franja de 500 metres que els envolta durant les revetlles de Sant Joan i Sant Pere.\nA Camós, des de l’Ajuntament es recorda a la població que queda prohibit encendre fogueres, focs d’esbarjo, llençar objectes encesos o qualsevol artefacte que contingui foc, en els terrenys forestals i agrícoles amb conreu de cereal i a la franja de 500 metres que els envolta. L’alcalde, Josep Jordi, detalla que s’ha pres aquesta decisió tenint en compte les característiques del municipi, envoltat de zones boscoses i també camps de cereal “en el seu moment més combustible”.\nJosep Jordi - alcalde de Camós · 00:30\nL’alcalde afegeix que el risc d’incendi al municipi i a la comarca és alt. Aquest fet, sumat a les altes temperatures d’aquests dies i la falta de pluges, fa que s’hagin d’extremar les precaucions.\nJosep Jordi - alcalde de Camós · 00:49\nAltres municipis de característiques similars a les de Camós, com Palol de Revardit o Serinyà, entre altres, també han emès bans de prohibició de fer foc a menys de 500 metres de zones forestals i agrícoles.\nA Esponellà, foguera a Cal Baró i zones per tirar petards\nA Esponellà, per la seva banda, s’estableixen diferents mesures de seguretat. S’estableix una foguera a Cal Baró d’Esponellà i s’habiliten tres zones del municipi per tirar petards: la pista de Cal Baró, la plaça de Centenys i la plaça de Vilert. A la resta d’espais públics del municipi queda prohibit tirar petards i coets.\nA Sant Miquel, foguera i espais per petards\nA Sant Miquel de Campmajor, s’encendrà una foguera amb la Flama del Canigó, i s’ha habilitat una zona per tirar petards a la zona esportiva. A les 10 de la nit, s’ha organitzat un sopar de revetlla a la plaça de les escoles.


Hurricane - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nHurricane és una pel·lícula estatunidenca de 1979 dirigida per Jan Troell. Aquest film, un remake de la pel·lícula de John Ford Huracà sobre l'illa (1937), va ser la segona que Jan Troell va realitzar a Hollywood. Va ser un fracàs.\nAnys 1920 a Bora Bora, Samoa Oriental. Charlotte, una pintora americana, arriba de Boston a l'illa d'Alaya, per visitar el seu pare, el capità Bruckner de la U. S. Navy a qui no ha vist en bastant temps. Bruckner és el Governador dels EUA a l'illa, i governa amb una actitud protectora cap als nadius. Charlotte s’enamora d’un cap de Samoa, amor al que s’oposa el pare de la noia. Mentrestant, un poderós huracà s’acosta amenaçant de devastar l’illa.\nTimothy Bottoms: Jack Sanford\nPiero Bushin: Running Man\nMia Farrow: Charlotte Bruckner\nTrevor Howard: el pare Malone\nDayton Ka'ne: Matangi\nJames Keach: Sergent Strang\nMax von Sydow: el doctor Danielsson\nJason Robards: capità Bruckner\nNancy Hall Rutgers: Mrs. Blair\nNick Rutgers: Comandant Blair\n↑ allocine. Huracà sobre l'illa (en francès). allocine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Hurricane&oldid=22137521»


CCOO de Catalunya signa un protocol de col·laboració amb la Fundació per a la Diversitat\nCCOO de Catalunya i la Fundació per a la Diversitat, entitat que impulsa el Charter de la Diversitat a Espanya, han signat avui a Barcelona un protocol de col•laboració amb l’objectiu de sumar sinèrgies per a treballar la gestió de la diversitat i la no discriminació i per la igualtat d’oportunitats en els centres de treball i en la societat en general.\nAmbdues organitzacions porten anys treballant la gestió de la diversitat. En aquest sentit CCOO ha promogut la signatura d’acords de gestió de la diversitat entre representació sindical i direcció en una desena d’empreses a Catalunya. A més, les dues entitats han treballat conjuntament per a l’aplicació de les Directives Europees i les normatives aprovades en l’Estat espanyol i a Catalunya sobre la igualtat d’oportunitats, la no discriminació en l’accés, formació, condicions laborals i promoció al centre de treball per motius de procedència, gènere, color, creença, orientació sexual, edat i discapacitats.\nUna bona gestió de la diversitat al centre de treball ha de contemplar plans d’acollida i formació -entre d’altres, l’aprenentatge de la llengua catalana-, l’organització i estructures de les empreses i drets i obligacions laborals. Igualment, cal introduir una nova forma de gestió i organització del temps de treball i flexibilitat pactada per a donar respostes a les necessitats personals. Una bona gestió de la diversitat representa un major benefici per a l’empresa i més drets per als treballadors i les treballadores. Una empresa competitiva, i amb projecció de futur i d’innovació, és l’empresa que gestiona de forma positiva la diversitat al centre de treball.\nCCOO de Catalunya i la Fundació per a la Diversitat han fet campanyes conjuntes per a la sensibilització en la societat i en el centre de treball, per a consolidar la convivència i la cohesió social.\nEn el protocol, CCOO de Catalunya i la Fundació per a la Diversitat insten a les administracions competents perquè elaborin un Registre d’Empreses de bones pràctiques que apliquen plans de la gestió de la diversitat perquè els tingui en compte en els concursos de contractació públics.


La tradició del jovent\nConservar l’elecció del pubillatge es troba a les mans dels joves d’escaldes\nCada vegada és més complicat trobar candidates i candidats a pubilla i hereu\nCarolina Llorens en el moment de ser escollida pubilla 2019-2020\nAl nou hereu, Max Capdevila, li van posar una faixa per fer oficial que és el representant d'Escaldes-Engordany i el Principat.\nLes candidates a pubilla i l'hereu van fer una prova escrita i oral a la biblioteca comunal.\nCarles Fàbregas Andorra la Vella\nLes tradicions sempre han estat un bé preuat de tot país, ciutat o poble. Un tret diferencial que dona una personalitat única als llocs, i Escaldes-Engordany ha demostrat saber-les conservar, en concret l’elecció de la pubilla i l’hereu del poble. “El 48è any de pubillatge s’ha celebrat gràcies als joves, ells són els que permeten que aquesta tradició es conservi”, assegura la responsable del pubillatge, Jennifer Puig. El pavelló del Prat del Roure va acollir la proclamació de la pubilla, dama d’honor, hereu, pubilleta i hereuet 2019-2020. Uns càrrecs que permeten representar Escaldes-Engordany i el Principat arreu de Catalunya durant dos anys, mantenir contactes i fer actes de presència en diferents poblacions d’Andorra. L’elecció d’aquestes posicions honorífiques segueix unes pautes i un procés de selecció on tots els candidats han d’afrontar diferents proves el mateix dia de la celebració i el dia anterior es fa un petit assaig amb tots els aspirants, on expliquen les seves aficions i el motiu pel qual es volen presentar. Onze candidats es van apuntar per poder ser escollits com a representants del poble, dels quals dues noies per ocupar el càrrec de pubilla, un a hereu, sis a pubilleta i dos a hereuet. “Abans d’escollir els guanyadors i guanyadores, aquests han de passar tres proves en el cas dels grans, i dues en el dels petits”, diu Jennifer Puig, que va ser dama d’honor del 2012 al 2014. Els candidats a pubilla i hereu han de realitzar un examen de deu preguntes sobre cultura general d’Escaldes-Engordany i Andorra que es fa a la biblioteca comunal de la parròquia, en què entren qüestions sobre els consellers del comú, els monuments històrics, dates concretes de la parròquia i el Principat i també han d’escriure una redacció. “La prova no l’he trobat gaire difícil, la part més complicada ha estat la dels consellers i abans de fer-la, només m’he mirat una mica els monuments”, comenta en Max Capdevila, de 16 anys, l’únic candidat a hereu i coronat com a tal. Una situació semblant a l’escollida pubilla 2019-2020 Carolina Llorens, de 18 anys, que explica que “no he trobat l’examen difícil. Abans de venir només m’he mirat una mica els pics, però estic una mica nerviosa per l’examen oral”. L’avaluació verbal és la segona fase que han de complir tant els aspirants grans com els petits. Davant el jurat, els candidats han de respondre a una sèrie de preguntes relacionades amb la parròquia i el Principat, i posteriorment van a dinar amb els avaluadors. “En aquesta part valorem sobretot la simpatia, la desimboltura, el respecte, la discreció i el saber estar, ja que quan es vagi a altres pobles o ciutats trobem que és important la fluïdesa i l’actitud que tenen en parlar”, assegura la responsable del pubillatge i membre del jurat.\nEl procés de selecció s’ha mantingut molt fidel als seus inicis, ja que a les primeres edicions també hi havia un jurat que decidia l’elecció de la pubilla, i “es valorava que fos culta i per poder ser candidata s’havia de tenir 20 o 21 anys”, deia el fundador del nomenament de la pubilla, Manel Tudó, al llibre del cinquantè aniversari de la Unió Pro-Turisme d’Escaldes-Engordany (UPT). L’edat que es requereix ara per ser pubilla, dama d’honor i hereu és d’entre 16 i 25 anys, i per ser pubilleta i hereuet, d’entre set i deu anys. En Gerard Cadena, president de la Unió Pro-Turisme entre el 1978 i el 1982, també va ser un dels precursors en l’elecció de la pubilla i indicava, al recull d’entrevistes als presidents de la UPT, que “vam treballar amb la comissió de festes de Sabadell, que és amb la que teníem més lligams gràcies a un membre que venia aquí de l’entitat de Foment de les Tradicions Catalanes. Anava per tot Catalunya i vam fer el que ja feien allà: un examen a les candidates per provar les seves aptituds; no n’hi havia prou de tenir bona presència”. En l’avaluació “comptaven molt els coneixements de la cultura del país, era important que sabessin explicar les particularitats de la nostra terra allà on les portàvem”, comentava l’actual president de la CEA.\nMotivacions per participar\nL’impuls que es necessita per presentar-se a aquesta elecció acostuma a estar relacionat amb el fet que des de sempre s’ha mostrat interès per la tradició i/o hi ha hagut un vincle familiar, com és el cas de la nova pubilleta, la Naiara Garcia, de 9 anys, que explica que “vaig acceptar apuntar-m’hi perquè els meus pares es van conèixer durant el pubillatge i vull viure la mateixa experiència que la meva mare, que va ser pubilla”. A més, també té moltes ganes de representar Escaldes i les seves tradicions arreu de Catalunya. L’hereuet 2019-2020, Esteve Graell, també es va animar perquè li feia il·lusió representar la parròquia i “per viure l’experiència única que suposa anar a diferents pobles a explicar les tradicions tan boniques que tenim”, diu. En aquestes edats, els pares també juguen un paper important per engrescar els fills i explicar-los sobre què va el pubillatge, com amb l’Arnau Aguilar, el candidat a hereuet no escollit. La seva mare, la Montse Galiano, i el seu pare, en Jesús Aguilar, van ser els que li van proposar d’apuntar-s’hi. “Ens vam assabentar del pubillatge durant les carrosses de Reis, li ho vam comentar i li va agradar, li va fer molta il·lusió. S’imaginava com seria ser hereuet, pujar a carrosses i conèixer els altres pobles. Ho vam fer també perquè creiem que s’han de conservar les tradicions. Volem que s’ho passi bé”, asseguren els pares del candidat.\nEntre els més grans, Max Capdevila indica que s’hi va presentar per “no perdre la tradició d’Escaldes, ja que des de sempre amb la família hem estat relacionats amb la Unió Pro-Turisme. Des de petit ho segueixo, ho volia fer i era una espina que em volia treure”. El nou hereu des de ben jove que està lligat a la cultura d’Andorra i dels Països Catalans, ja que fa temps que balla jotes i balls tradicionals amb l’Esbart Santa Anna. “El fet de visitar pobles, representar Andorra i conèixer gent de fora m’ha engrescat, també, a presentar-m’hi”, diu el noi, de 16 anys. Intentar-ho vàries vegades i ser fidel any rere any a la tradició és el cas de l’Imma Rodríguez, la nova dama d’honor. La jove de 18 anys és el tercer any que es presenta al pubillatge. Ho va fer una vegada per a pubilleta, on va ser escollida, i aquesta ha estat la segona per a pubilla, l’anterior va ser l’edició passada, la 2017-2018. “Vull veure i viure l’experiència des d’un altre punt de vista. Quan ets pubilleta t’ho prens una mica més com un joc, però com a pubilla ho sents més fort, és més responsabilitat i tens un ventall més gran de tradicions i gent de Catalunya”, diu. La dama d’honor, en cas que la pubilla no pugui anar a un acte o en una data concreta, hi assisteix en substitució, i les persones que hagin estat pubilla o hereu no poden tornar a presentar-s’hi, però si s’ha estat dama d’honor i/o pubilleta o hereuet sí que es permet tornar a ser candidat per als càrrecs dels grans. La Carolina Llorens, la nova pubilla, que pren el relleu de la Jessica del Pozo, apunta que s’hi va inscriure “per tradició familiar, perquè estimo la parròquia d’on soc, per fomentar les tradicions i perquè és una experiència que t’enriqueix”. Llorens és estudiant de dret de primer any a Tolosa i com el nou hereu té la passió dels balls tradicionals. La representant d’Escaldes-Engordany i Andorra descriu el fet de ser pubilla “com un honor indescriptible per a algú que estima les arrels i Escaldes”, i destaca que “el nostre pubillatge ha deixat el llistó molt alt”.\nLa participació en el pubillatge, però, no passa pel millor moment. Resulta difícil trobar nous joves interessats a conservar la tradició, ja que cada vegada és més complicat trobar candidates i candidats als càrrecs dels més grans. De fet, al pubillatge 2017-2018 no hi va haver cap representant per ser hereu, però sis noies més que aquesta edició van lluitar per ser escollides pubilla. “Els petits és més fàcil que s’hi apuntin perquè tenen més ganes i els fa més il·lusió, però amb els grans per un tema d’edat i etapa d’adolescència costa més engrescar-los i que s’hi presentin”, comenta la Jennifer Puig. Per intentar convèncer i fer arribar la tradició a més gent, la responsable del pubillatge assegura que “vam fer xerrades a les escoles, campanyes via Instagram, Facebook i pel carrer amb cartells per difondre la tradició i que la gent s’hi apuntés”. El primer any que es va celebrar l’elecció de la pubilla també “s’hi van presentar poques candidates perquè era com una cosa nova, ho veien una mica com la figura de la miss, i no era això. Havia de ser una noia que representés el poble, que tingués bona presència, sí, però que fos culta, que reunís unes altres condicions diferents de les d’una miss i al cap de dos o tres anys se’n van presentar més i vam arribar a reunir quinze candidates”, indicava Tudó, que va ser president, entre el 1973 i 1975, de la UPT. Davant d’aquesta situació, en què cada vegada és més difícil trobar candidats i candidates per ocupar els càrrecs de pubilla i sobretot d’hereu, “s’està mirant d’eixamplar el pubillatge a totes les parròquies per poder tenir més gent i més representants”, explica la Jennifer Puig.\nLa història del pubillatge\nL’inici de la tradició va molt lligada a Catalunya, ja que va ser gràcies al contacte amb la gent de la cultura catalana que el 1971 es va inaugurar el pubillatge. “Això de nomenar una pubilla ho vam fer perquè unes persones de Reus van contactar amb nosaltres i ens van explicar com ho feien ells, en vam estar parlant i ens va semblar una bona idea”, deia Manel Tudó. Des d’aquell any, la tradició s’ha anat celebrant de manera contínua i la primera pubilla va ser Manolita Crespo, la primera pubilleta, Sandra Ribolleada, el 1995, i el primer hereu, Eduard Álvarez, el 2004.\nLa relació amb Catalunya segueix vigent, ja que en l’edició celebrada i organitzada per la Unió Pro-Turisme d’Escaldes-Engordany hi van assistir moltes pubilles, dames d’honor, hereus, pubilletes i hereuets de diferents llocs de Catalunya i representants d’institucions lligades a la cultura com la Casa Catalana de Saragossa, el Foment de les Tradicions Catalanes i el Cercle Català de Madrid. Una connexió que permet mantenir els vincles que van fer néixer una tradició que aguanta any rere any.


Comunicat sobre l'accident mortal al Pirineu Aragonès - Minyons Escoltes i Guies de Catalunya\nComunicat sobre l'accident mortal al Pirineu Aragonès\nMinyons Escoltes i Guies de Catalunya vol expressar la seva consternació pel tràgic accident que ha tingut lloc aquesta matinada a Añisclo (Osca) en el qual ha perdut la vida una de les seves membres de 15 anys. Lamentem profundament la seva mort i volem traslladar el nostre condol a la seva família, amics i companys d'agrupament.\nLa noia formava part d’un grup que havia marxat aquest dilluns per a passar uns dies de campaments al Pirineu Aragonès. La resta de companys i companyes es troba al poble d'Aïnsa on estan essent atesos pels serveis de suport psicològic.\nParal·lelament, a la ciutat de Sabadell l'Ajuntament ha habilitat un espai per coordinar les actuacions i on s'està atenent a les famílies i les persones afectades per tal de garantir el suport psicològic, logístic i d’acompanyament necessari.\nL'entitat es troba bolcada en la protecció i l'acompanyament dels infants i joves de l'agrupament afectat així com de les seves famílies. Preguem que es respecti la intimitat de la família i de tots els companys i companyes de l'agrupament en aquests moments difícils.


La Policia de Lloret diu que no pot garantir el «nivell òptim de seguretat» - Diari de Girona\nDiari de Girona » La Selva » Notícies de Girona\nNo fan hores extres, reclamen més plantilla i els sindicats diuen que cada vegada assumeixen més serveis que són competència dels Mossos d'Esquadra . Reclamen un canvi de categoria\neva batlle lloret de mar 21.06.2017 | 07:04\nLa Policia Local de Lloret de Mar continua sense fer hores extraordinàries des de l'1 de maig, tal com va avançar Diari de Girona. Representants sindicals de CCOO i el CSIF del cos de seguretat asseguren que els cal més personal així com una equiparació del sou als altres cossos amb un volum de feina similar.\nAfirmen a més, que el fet de disposar de menys personal de servei «implica no poder garantir el nivell òptim de seguretat que es mereixen els ciutadans de Lloret de Mar i el gran nombre de turistes que visiten la nostra població cada estiu, i com ja no ens trobem, cap de nosaltres, amb forces de realitzar hores extraordinàries la situació de desprotecció s'ha tornat, per desgràcia, assídua».\nEls sindicats en aquest comunicat posen al damunt de la taula la seva situació i expliquen que el cos es troba en una situació «prou greu com per engegar tota la maquinària legislativa necessària per vehicular les demandes d'aquest col·lectiu» i no descarten arribar al contenciós.\nAfegeixen que la Policia Local de Lloret «a diferència d'altres departaments, ha patit un increment exponencial de competències, atribucions i responsabilitats que requereixen un augment de recursos humans i materials sense precedents, sense que aquest fet es vegi reflectit econòmicament, i si perjudicat greument amb totes les reduccions salarials que aquest cos ve patint des de fa anys».\nUn altre punt que denuncien és el tipus de quadrant mensual amb el qual treballen i afirmen que actualment aquest es «publica deu dies abans de finalitzar el mes anterior i que impacta directament contra la planificació familiar».\nTambé ressalten que cada vegada assumeixen més serveis que són «competència exclusiva» dels Mossos que fan per «protegir la ciutadania de Lloret de Mar a qui no podem dir: miri, és que això no és competència nostra».\nTanmateix reclamen passar a la categoria de funcionari C1, tal com marca la llei aprovada el 2015 que permet als funcionaris dels cossos de la policia local passar de la categoria C2 a C1. I finalment, sobre les hores extres, insten a l'edil responsable de Seguretat a Lloret, Jordi Sais, a dir quants dels 100 agents de la Policia Local les fan des de l'1 de maig, ja que aquest mes de maig va posar en dubte que tots les segueixen.\nFinalment, recorden que malgrat aquesta problemàtica la Policia Local s'ha convertit en un «referent pels seus resultats malgrat la seva escassa plantilla».\nPolicia Local Lloret de Mar


Torner recomana a la gent de Valldoreix que recuperin el bon veïnatge | elCugatenc\nJaume Torner al pregó de la Festa Major de Valldoreix envoltat dels representants polítics. Foto: Xavier Boix\nTal i com es diu sempre en els pregons de la Festa Major de Valldoreix, amb el divendres 16 ha arribat el retrobament del veïnat de Valldoreix al voltant dels actes més importants de la seva festa grossa i dia de festa local. A banda de la celebració eucarística del migdia, la tarda prometia emocions fortes i The Penguins no van fallar a la cita amb els infants valldoreixencs que omplien de gom a gom la Plaça del Casal de cultura.\nPerò si algun acte destaca en aquesta celebració social és sense dubte el pregó i les havaneres. La gent s’aplega a la mateixa plaça per explicar-se com han anat les vacances d’estiu i l’inici del curs escolar i aprofiten per sopar al casalet i prendre una copa.\nJustament d’aquesta qüestió va parlar el pregoner d’enguany, Jaume Torner, que representa el més gran de la història de la festa. Torner va convidar a la ciutadania de Valldoreix a saludar-se quan es trobin pel carrer, com ho feien quan ell i la seva família van traslladar-se a la vila, abans de la Guerra Civil. Sobre la seva arribada a l’EMD Torner, que té 95 anys, va expressar que “era com el Far West” però que respecte a Barcelona hi havia una diferència crucial: Allà el 30% del veïnat moria de pneumònia degut a la mala qualitat de l’aire i a l’apinyament en que vivien.\nTorner recordà també els canvis que van transformar tant Barcelona com, sobretot, les ciutats perifèriques i amb aquestes Sant Cugat i Valldoreix. Va fer un repàs a l’arribada de la llum a Catalunya de la mà de la Companyia Canadenca, el desenvolupament del tren que va ser clau pel creixement d’aquesta ciutat o el projecte de construcció del túnel de Vallvidrera que donaria ja la darrera empenta al creixement definitiu.\nAl respecte va comentar dues qüestions interessants. La primera que quan ell va arribar, per anar a Valldoreix s’havia d’anar amb tren a Sant Cugat i després agafar una tartana. La segona, els primers “pelotazos” de l’època, els de personalitats valldoreixenques que van invertir diners en la construcció del túnel i la carretera perquè els terrenys pugessin de preu. Els Borràs, Gassó, Mercadal, eren alguns d’ells. Era l’època de la idea urbanística de Francesc Macià: la caseta i l’hortet. Era l’època amb la que va arribar el primer comerç i els primers equipaments a la zona del Vallès de caire científic i tecnològic. Era l’època en la que el General Prim va provar de sortir-se’n com a primer Primer Ministre català a Madrid i “no li va provar”, afegí Torner. Era també època de guerra civil, racionament, es requisaren cases... però “les racions que gaudien els militars van anar molt bé”.\nNi ell ni ningú va fer esment d’una part de la seva biografia que és almenys interessant: la que va passar servint l’exèrcit dels USA i específicament com a cap de medicina a la base americana de Saragossa. I així fins la seva jubilació. Persona multidisciplinària que tant aviat operava com tocava una peça de música clàssica, malgrat el darrer només es tractava d’un hobby. En tot cas, Torner ha representat el pregoner més gran, després de la intervenció en el darrer pregó del 2015 de la pregonera més jove.\nEn una plaça força plena, unes 200 persones van participar en aquest acte, també es van aplegar representants d’entitats i polítics. Com cada any presidí l’acte l’alcaldessa de Sant Cugat que reivindicà el caràcter de poble que té Valldoreix, en la línia del pregoner i, també, el president de l’EMD Josep Puig que va recordar l’agenda d’aquest mes, molt atapeïda. Però hi havia també representants polítics de la pròpia EMD que, com sempre van pujar a l’escenari i de la “metròpoli”, de tots els partits. Aquest cap de setmana segueix la Festa Major en els seus actes més importants.


3 botons i START: Lectures: Ready Player One\nLectures: Ready Player One\nFa un parell d'anys hi va haver una novel·la "friki" que tot i que ja existia es va posar de moda entre el públic general gràcies a l'estrena de la seva adaptació cinematogràfica. Llavors em van agafar les presses per llegir-la.\nEn aquella època ja llegia els llibres escrits originalment en anglès en aquesta llengua, però em vaig plantejar agafar-ne en préstec la versió catalana a la biblioteca, excepcionalment, per guanyar temps i llegir el llibre abans d'anar a veure la pel·lícula. Tanmateix, en veure que alguns dels títols a què la novel·la feia referència estaven en castellà, decisió traductològica que assumeix que la gent que la llegís en català té una cultura popular nodrida d'obres en castellà (en comptes de la decisió per a mi correcta, que és deixar els títols originals quan no n'existeix traducció a la llengua del text), em va provocar rebuig, perquè és un pensament lògic, sí, però em sembla l'assumpció de la derrota com a cultura rica i independent que representa que som.\nJa heu vist al títol que parlo de Ready Player One, novel·la de 2011 del senyor Ernest Cline i que, tal com va passar amb la meva ressenya de la pel·lícula, apareix aquí, i no a Cementiri de Pneumàtics, perquè els videojocs hi tenen un pes cabdal.\nEl cas és que no vaig tenir temps de llegir el llibre abans de veure'n el film, però em vaig prometre que algun dia sí que ho faria. I vaig voler deixar passar un temps, perquè consumir les dues versions d'un mateix producte es pot fer pesat, sobretot si és primer la pel·lícula i després del llibre, i ara que ho he fet ja puc dir que, en aquest cas, les versions són prou diferents com perquè no calgui aquest "descans".\nEm permetreu que les imatges que faci servir durant aquesta entrada siguin de la pel·lícula, i és que Ready Player One no és un llibre tan antic com per tenir diverses edicions, algunes d'elles il·lustrades i tot, com passaria amb els autèntics clàssics.\nEn tot cas, el film em va deixar una molt bona impressió, i ja vaig dir que tenia entès que era força diferent del llibre, i que suposava que era per diversos motius, sobretot les llicències que es van pagar per mostrar segons què a l'adaptació cinematogràfica i, també, perquè no tot el que funciona per escrit tindria el mateix impacte en format audiovisual.\nHo he pogut comprovar en llegir el llibre de manera retroactiva: la pel·lícula de Steven Spielberg és una excel·lent adaptació del material original, però aquest, tot i que explica la mateixa història, ho fa amb uns altres recursos i unes altres referències, i és trepidant, també, a la seva manera.\nLa premissa ja la vaig explicar en parlar de la pel·lícula, però ho tornaré a fer: és l'any 2045 i el món està immers en una profunda crisi econòmica, social i energètica, i la principal distracció (i via d'escapament) de la població és un món de realitat virtual conegut com a Oasis, on es pot fer de tot, des de jugar fins a qualsevol cosa que es podria fer també a la vida real.\nEl seu creador, en James Halliday, va morir fa uns anys, però en previsió d'aquest moment va posar en marxa una competició, el guanyador de la qual aconseguirà una enorme fortuna econòmica i la propietat d'Oasis. El protagonista de la història, en Wade Watts, és un adolescent que porta força temps estudiant tot allò que estimava en Halliday, cosa que ens permet gaudir com criatures amb les referències a la cultura popular i especialment del món de l'entreteniment dels anys 80 (videojocs, pel·lícules, televisió, música, etc.), amb els quals el senyor Halliday estava obsessionat.\nI el noi, amb tots aquests coneixements i un bon entrenament, pretén guanyar la competició. Amb aquesta premissa el veurem superar diverses proves, on farà gala del seu intens entrenament en tota mena d'obres de referència i descobrirà que l'enemic és més perillós del que semblava, amb conseqüències a la vida real i tot.\nTambé tindrà aliats, rivals pel premi final amb qui manté una bona relació, fins i tot d'amistat o alguna cosa més, i de qui coneix només l'avatar, de la mateixa manera que ell es mostra, a Oasis, amb el seu avatar, de nom Parzival.\nEl protagonista esdevé l'heroi de la història, aconsegueix superar la primera prova després d'uns anys de funcionament del concurs sense que ningú ho hagi aconseguit abans, els seus èxits el situen al punt de mira de tothom i la trama acaba amb una batalla campal tremenda, cosa que també passa al llibre, però comparant tots dos productes hi ha diferències fonamentals, que repasso breument.\nA banda de l'òbvia necessitat de descriure amb paraules el que al cinema veiem amb una simple ullada, hi ha aspectes de la història en si que són diferents, com ara que a la novel·la l'autor s'entreté força explicant-nos el dia a dia d'en Wade, tant a la vida real com dins d'Oasi; que en Parzival coneix en persona la seva estimada Art3mis molt més tard al llibre que al film; que els rerefons d'alguns personatges canvien o són dràsticament reduïts a l'adaptació cinematogràfica; o que les proves són diferents, començant per la primera, que al llibre consisteix a resoldre un enigma basat en una aventura de text del Dungeons & Dragons i a l'adaptació audiovisual és una cursa de vehicles plena de perills i referències populars, sens dubte més atractiva si s'ha de veure en una pantalla de cinema.\nAixò no vol dir que les decisions de l'escriptor fossin poc atractives. De cap manera. Llegides són prou emocionants com per enganxar-se al llibre, a més que explica els rerefons esmentats dels personatges, que al film es perden o, com a màxim, es presenten en versions "lleugeres".\nHi ha qui diu -de fet, ho he sentit força- que l'autor explica massa les referències, però almenys a la versió original a mi no m'ha fet aquesta impressió, o si més no, no crec que sigui una cosa excessiva. Al capdavall, no tots els que formem part del sac de "frikis" en què ens han ficat tenim per què conèixer les mateixes coses. I sigui com sigui, el cas és que són referències, i per tant ens arrenquen més d'un somriure de reconeixement tant de la referència en si com del reconeixement de què ens sentim objectes en veure parlar de productes que desperten la nostra nostàlgia en un llibre, i això ajuda a passar les pàgines d'un relat que, per si mateix, ja era prou interessant i tenia un ritme excel·lent.\nPer acabar, per a mi és tan recomanable gaudir de Ready Player One en forma de novel·la com de pel·lícula, i gosaria dir que no hi fa res l'ordre amb què ho fem ni quant triguem a consumir la versió que posem al segon lloc de la llista. Totes dues tenen prou personalitat pròpia com perquè, tot i saber que som davant de la mateixa història en termes generals, en puguem gaudir gairebé com de dues històries diferents, perquè la cosa va més enllà de les habituals i sovint polèmiques diferències entre novel·les i pel·lícules basades en elles. Són dues versions de la mateixa "llegenda".\nEtiquetes de comentaris: Aech, Art3mis, Ernest Cline, friki, geek, IOI, James Halliday, Lectures, nerd, novel·la, Ogden Morrow, Parzival, Ready Player One, Sorrento


La transmissió lingüística intergeneracional del català al País Valencià. Una perspectiva territorial - Faba Montoya 2012a - Scipedia\nLa transmissió lingüística intergeneracional del català al País Valencià. Una perspectiva territorial\nA. Fabà, B. Montoya\nAquest article fa una elaboració de les dades de l’Enquesta sobre la situació social del valencià. 2004 referides a la transmissió intergeneracional del català. Primerament aquestes dades se situen en el context de tot el domini lingüístic (els Països Catalans) i després són analitzades, des d’una perspectiva territorial, al País Valencià. La recerca ens fa adonar-nos que, sociolingüísticament, hi podem distingir dues comunitats de parla diferents d’acord amb la vitalitat que mostra el català en cadascuna. En la zona formada per les regions d’Alcoi/Gandia i València (sense la ciutat de València) i la part nord de la regió de Castelló el català obté guanys en el pas de pares a fills. L’altra comunitat de parla és la composta per l’Àrea Metropolitana de València, la regió d’Alacant i el sud de la regió de Castelló, on el català perd parlants en la transmissió intergeneracional. En aquesta última zona, i no per casualitat, hi ha les quatre ciutats valencianes més poblades (València, Alacant, Elx i Castelló), que acumulen un 30% de la població del País Valencià i exhibeixen les pèrdues més grans, especialment la ciutat d’Alacant.\ntransmissió lingüística intergeneracional; revernacularització; català\nA. Fabà, B. Montoya, La transmissió lingüística intergeneracional del català al País Valencià. Una perspectiva territorial, Caplletra. Revista Internacional de Filologia; Caplletra 53 (Tardor 2012); 211-231 URL https://www.scipedia.com/public/Faba_Montoya_2012a


Una jubilada ha denunciat al seu banc per cobrar-li per a atendre-li en finestreta – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nUna jubilada ha denunciat al…\n(EFE) Una jubilada amb problemes de mobilitat ha enviat una carta als treballadors de BBVA on els explica que ha interposat una denúncia després de no haver pogut traure diners amb la cartilla en el caixer ni haver rebut ajuda dels empleats, que pretenien cobrar-li dos euros per fer l’operació en finestreta.\nAmparo Molina, veïna de Burjassot (València) que assegura que és “major, però no idiota”, ha fet pública la carta en la qual relata que aquest dijous va acudir a les deu del matí a l’oficina bancària per a retirar “una xicoteta quantitat” dels seus estalvis que necessitava.\nLa seua cartilla li va donar problemes, la qual cosa li va fer impossible retirar els diners des del caixer automàtic, per la qual cosa, quan va arribar el seu torn, va sol·licitar ajuda “i vostés -assenyala en la seua carta- no van voler o no els van permetre ajudar”.\nEn la finestreta va demanar una “solució” per a poder retirar els seus diners però li van indicar que “per finestreta tenia una comissió de dos euros”, una quantitat que el va sorprendre “per desproporcionada i per difícil d’assumir” per a la seua situació econòmica.\n“Tenint en compte que ja em cobren unes despeses de manteniment molt alts, vaig eixir de la seua oficina sense els meus diners i vaig passar el dia amb pocs euros” i finalment “vaig anar a posar una denúncia”, explica la usuària.\nAmparo Molina indica que no és normal que haja de veure’s obligada a presentar una denúncia i ha assegurat que les entitats bancàries “haurien d’ajudar” als qui, com ella, ho necessiten, així com “facilitar informació a les persones en situació de vulnerabilitat econòmica”.\nA més sosté que hauria de ser possible sol·licitar un compte bancari bàsic “sense cap mena de comissió de manteniment” i que s’hauria d’informar dels canvis que els afecten com a clients.\nTambé demana als treballadors “més empatia i menys superba amb els treballadors jubilats”.\nFinalment recorda que un caixer automàtic “mai hauria de ser al carrer”; que té una llibreta d’estalvi perquè l'”obliga l’Estat” i que, al seu judici, “és inhumà que tinguen esperant dempeus a persones amb problemes de mobilitat”.


Desconfiança sobre l'endemà dels peatges al Maresme\nEl però: la torna de l’ampliació de la C-32\nEn tota la jugada sobre la mobilitat a la comarca, hi ha una torna que de forma sigilosa ha emergit de nou: l’allargament de la C-32 de Tordera a Lloret de Mar. Preservem el Maresme i també la plataforma Aturem la C-32 critiquen, que la Generalitat hagi insistit a presentar un nou projecte (la tercera temptativa, després que la justícia hagi aturat les anteriors) cosa que, apunten, “comporta un peatge a l’ombra per Abertis, la destrucció d’espais naturals i la promoció del vehicle privat.” Segons aquestes plataformes, estem parlant d’un projecte “del tot incompatible amb una mobilitat sostenible i que suposaria, amb la greu crisi econòmica que s’inicia, la continuïtat de la hipoteca pública amb Abertis.”\npetage arenys 2\n9 de setembre de 2020 (10:23 CET)\nPreservem el Maresme mostra la seva desconfiança amb la Generalitat i li criiquen que proposi seguir pagant la via amb un altre sistema\nHi ha un nom que ha abanderat els darrers 10 anys la lluita per la millora de la mobilitat de la comarca: Preservem el Maresme. Aquesta coordinadora nascuda en el seu moment per frenar (com es va aconseguir) el projecte de laterals de la C-32, té butaca pròpia a la taula de treball de mobilitat del Consell Comarcal i ha esdevingut la veu del territori en les reclamacions i propostes sobre mobilitat maresmenca. Antoni Esteban és el seu portaveu i tot i que celebra el final dels peatges com “una bona notícia” té clar que “la Generalitat no ha tingut alternativa perquè s’acabava la concessió, no és res per posar-se medalles la finalització d’un contracte: si haguessin pogut haguessin allargat la concessió”.\nEsteban confirma que Preservem el Maresme està a l’expectativa de l’escenari que es defineixi per l’endemà de l’alliberament dels peatges: “No tenim clar que l’estudi estigui enllestit abans de l’1 de setembre del 2021 però volem participar a l’estudi: som maresmencs i sabem el que passa al territori, cal que ens hi impliquem per buscar solucions i trobar coses en les que totes les parts puguin estar d’acord”.\nUna cinquantena de manifestants han reivindicat al peatge d'Alella que la gratuïtat que tenen com a veïns d'aquesta població s'ampliï a tots els residents del Maresme\nEscepticisme amb el rol de la Generalitat\nEsteban és molt crític amb la Generalitat perquè lamenta que “en 10 anys no hem vist ni un sol acte de bona voluntat per part seva, en 10 anys tot el que s’ha aconseguit ha estat a reacció d’accions i reivindicacions de la comarca”. També retreu, a l’historial d’incompliments del Govern els 97,2 milions que es van rebre de l’Estat el 2012 per a la mobilitat comarcal, que mai van arribar. Esteban alerta que “farà falta anar tots a la una, a partir de la posició comuna que és la Declaració del Maresme del 2015 i fent pinya entre nosaltres, Consell Comarcal i ajuntaments”.\nContra la vinyeta i seguir pagant\nPreservem ja veu les orelles al llop i adverteix que “la Generalitat voldrà que seguim pagant amb alguna mena de peatge encobert” quan acabi la concessió. Antoni Esteban critica el sistema de vinyeta per “injust amb la comarca i la d’anys que s’ha estat pagant i insolidari perquè es comporta com un impost de circulació més per a tots els vehicles en lloc de gravar més a qui més contamina, a partir del seu ús”. Preservem el Maresme no vol “ni peatges a l’ombra, ni vinyeta ni pagaments encoberts: volem veure el que veiem a Espanya, que quan acaba una concessió es desmantella el peatge i punt”.


Mentre nosaltres venim tenint des de fa més d’una setmana un ambient molt suau i amb temperatures màximes per damunt dels valors que deuríem de tindre en esta època de l’any, en altres zones del planeta (com per exemple els Estats Units), venen de patir una de les ones d’aire fred polar més dures que recorden, fins i tot han batut alguns rècords absoluts de fred extrem que tenien. Per exemple, a la ciutat de “International Falls”, Minnesota (frontera amb el Canadà), autoproclamada la "congeladora" dels EUA, la temperatura va baixar a -38,3 ºC fa algo més d’una setmana, trencant d’esta manera un rècord de -35ºC que va registrar el 1924. Parts del nord de Nova York també van rebre quasi 1,5 metres de neu en dos dies. I d’açò venim a parlar hui, de neu. Una de les coses que hauran notat quan neva és que parèix que fa algo menys fred. Té la seva explicació. Resulta que els flocs de neu, formats per cristalls de gel, atrapen vapor d'aigua a mesura que van caient; este vapor acaba convertit en gel però clar, el pas de l'estat gasós com a vapor d'aigua a l'estat sòlid com gel allibera calor. Així, cada vegada que neva es produeix un significatiu alliberament de calor a l'atmosfera. Altra dada curiosa referent al fred és la temperatura més baixa que s’ha registrat en el nostre planeta. Segons la NASA, el 10 d'agost de 2010, els científics van registrar una temperatura de -93,2ºC!! a la Meseta Antàrtica Oriental de l'Antàrtida. El segon registre més baix és de -89ºC, a l'estació soviètica d'investigació de Vostok, també a l'Antàrtida, el 21 de juliol de 1983.\nAixò sí, parlant del fred i de la neu, la ciutat d'Aomori (nord del Japó) és la ciutat que suporta més nevades que qualsevol altra en el món. Com a curiositat, el 21 de febrer de 2013, l'Agència Meteorològica del Japó registrava en este punt una descomunal nevada que va acumular 5m i 15cm d’alta. Seguint amb més rècords, segons el Guinnes, el ninot de neu més gran del món que s’ha fet va tindre 34m d’alçada!! La seva construcció va tindre lloc a la localitat nord-americana de Bethel en 2008 i el van anomenar ‘Olympia Snow Woman’. La dimensió d'aquest ninot de neu va ser tal, que les mans es van fer amb arbres de 3m de llarg, i per poder apilar la neu es van utilitzar grues. Com si es tractara d'un edifici, es va començar per la base per anar guanyant metres en alçada. Va pesar 4082 tones i era de tals dimensions que la bufanda media 37m de llarga i els botons els van fer amb tres rodes de tractor.\nPer cert, no a tot el món li agrada la neu. La cionofòbia és la por incontrolable a quedar-se atrapat en ella i és una de les fòbies més curioses que existeixen. Els que la pateixen temen l’hivern molt abans de que comence i estan continuament pendent de les previsions per controlar quan pot aparèixer una tempesta de neu. Evidentment, el seu origen es deu normalment a una experiència traumàtica que haja implicat la presència de neu.


Recomanacions cinematogràfiques: El lector - Secundària Memòria\nRecomanacions cinematogràfiques: El lector\nNomés per la interpretació que en fa la Kate Winslet, ja val la pena,més enllà del propi argument de la pel·lícula, anar-la a veure. A partir d’una iniciació sexual d’un adolescent en mans d’una dona més gran que ell, i el posterior retrobament d’aquest noi amb la dona que és acusada de crims com a guardiana d’un camp de concentració durant el nazisme, la pel·lícula posa sobre la taula molts dels dilemes que han torturat Alemanya durant el darrer mig segle. I a la vegada, en un món carregat de casos flagrants de crims contra la humanitat, ens els serveix en safata per tal que hi reflexionem.\nSembla que algú ha acusat el film de ser condescentdent amb els nazis.\nJo no ho vaig veure així i no crec que aquesta fos la intenció del\ndirector. La pel·lícula planteja el dilema de jutjar i comprendre. I\ncomprendre, que vol dir únicament ser capaç d’interpretar perquè una\npersona individual actua d’una determinada manera en unes determinades\ncircumstàncies, independentment que això sigui correcte o -i és una\ncosa diferent- il·legal. I que un fet vagi contra els nostres principis\nmorals o ètics no vol dir que en un altre temps i un altre lloc això no\npogués ser clarament legal.\nDe fet, per a la protagonista hi ha una circumstància que la fa sentir-se més avergonyida que no pas el seu passat nazi, i en funció d’aquesta circumstància prendrà la decisió que condicionarà el seu futur.\nLa pel·lícula no pretèn resoldre’ns dubtes ni dilemes ètics, només posar-los sobre la taula i és per això que a mi em va sembla una pel·lícula punyent i clarament torbadora, ja que planteja molts dubtes sobre els principis, amb els que constantment han de lluitar els dos protagonistes en diferents moments de la seva vida.\n24 de febrer de 2009 a les 1:30 pm\nli demana al jutge:\n-I vostè què hauria fet?\nAquesta és la pregunta. En el si de la resposta hi nia l’horror…o la bellesa.\nSalutacions cordials, Toni, des de Mallorca.


Wondershare Video Converter Ultimate for Mac guia d'usuari - Crop vídeo\nRetall qualsevol arxiu de vídeo mai era més fàcil! Wondershare Video Converter Ultimate for Mac converteix qualsevol vídeo de cultiu molt més fàcil. Seguiu els passos següents per cultivar qualsevol vídeo a Wondershare Video Converter Ultimate for Mac:\nUna vegada que han llançat el programari, el següent pas és carregar els arxius de vídeo a ser cultivat. Pot carregar els arxius de vídeo arrossegant els arxius o només utilitzant la icona de botó "Afegir arxius".\nPas 3: Feu clic a "Edita" botó d'icona d '\nDesprés de carregar el fitxer de vídeo per ser cultivat, vostè ha de començar a editar aquell arxiu. Per editar qualsevol arxiu de vídeo carregat, feu clic a la icona de botó Edita situada a la dreta.\nPas 4: Pestanya "Ajustar" de clic\nQuan fa clic a la icona de botó Edita, obre una nova finestra que conté una sèrie de trets d'edició. Feu clic a la pestanya "Ajustar" d'aquesta finestra.\nPas 5: Faci clic "Collita" i arrossegar el marc\nEl botó de cultiu està situat a la part superior en la pestanya "Ajustar" clic en aquest botó de collita i un cultiu marc apareix a l'arxiu carregat finestra. Ajustar l'estructura segons el seu requisit i una altra vegada faci clic al botó de cultiu retallar la part indesitjable.\nUn cop hagueu acabat esquilada, feu clic en el botó "Fet" per desar els canvis. El següent pas és triar un format de sortida per al fitxer resultant. Vostè pot triar qualsevol format de sortida desitjat de la llista de formats suportats.\nTambé podeu canviar la ubicació de la carpeta de sortida segons el seu requisit.\nUna vegada que han fet totes les escenes, l'últim pas és convertir en realitat el vídeo carregat. Feu clic a la icona de botó de "Convertir" per iniciar el procés de conversió. El temps per completar la conversió és molt depèn de la mida de l'arxiu de vídeo que es converteixen.\nSegüent: Girar el vídeo


Salut farà tests d’antígens també als segons suplents de les meses electorals — Ajuntament de Premià de Dalt\nSalut farà tests d’antígens també als segons suplents de les meses electorals La Conselleria canvia el protocol inicial i ara amplia les proves a totes les persones convocades per l'alta probabilitat queaquestes acabin formant part de les meses de votació http://www.premiadedalt.cat/news/salut-fara-tests-d2019antigens-tambe-als-segons-suplents-de-les-meses-electorals http://www.premiadedalt.cat/news/salut-fara-tests-d2019antigens-tambe-als-segons-suplents-de-les-meses-electorals/@@download/image/tests_antígens.jpg\nLa Conselleria canvia el protocol inicial i ara amplia les proves a totes les persones convocades per l'alta probabilitat queaquestes acabin formant part de les meses de votació\nLa Conselleria de Salut ha decidit fer tests d’antígens també als segons suplents de les meses electorals del 14-F. D’entrada havia previst fer-ne només als titulars i als primers suplents, però finalment ho ha ampliat a totes les persones convocades aquell dia, atesa l’alta probabilitat que una gran part acabi formant part d’una mesa. Així ho ha comunicat la sub-directora general de Processos Electorals i Democràcia Directa en funcions, Núria Arbussà, a l’Ajuntament de Premià de Dalt.\nLes persones designades com a 2n suplent poden demanar cita al seu Centre d’Atenció Primària (CAP) de referència portant el nomenament i targeta sanitària. En el cas de Premià de Dalt, aquest és el CAP de Premià de Mar situat al carrer de la Plaça número 93 d’aquest municipi veí.\nSi per algun motiu els titulars i 1r suplents de les meses no han rebut cita, també poden demanar-la directament al CAP en qüestió.


La Fàbrica de la Seda | Ayuntamiento de Moncada\nMuseu de la seda de Moncada. El cas de la fàbrica Garin\nMoncada, bressol de cultures. La fábrica de la seda\nQuadern d'història n. 1. La Fàbrica de la Seda de Moncada\nMuseu de la Fàbrica de la Seda\nLa protoindustrialització del segle XIX\nJa pel segle XIX, es poden trobar nombroses referències a la producció de seda en Moncada. L'historiador i geògraf Sebastián de Miñano en la seua obra Diccionario Geográfico-Estadístico de España y Portugal de 1826 al·ludeix a la producció de seda a Moncada.\nPer la dècada dels anys 40 hi ha algunes referències molt interessants. El també historiador Francesc-Andreu Martínez al seu treball Desarrollo y crecimiento. La industrialización valenciana, 1834-1914, apunta que en 1841 treballaven unes 70 dones i 10 homes. Però ja en 1845 el geògraf i editor Francisco de Paula Mellado en España geográfica estadística y pintoresca, informava que en Moncada es produïa 2.000 lliures de seda. També indica la presència de “telares para lienzos”.\nPer últim, Pascual Madoz en 1848 en Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de ultramar, diu que en Moncada “existe una fábrica de hilar y torcer seda” i que “el comercio se reduce a la exportación de seda a Valencia”. Sense cap gènere de dubtes estem parlant de la mateixa fàbrica, la que la tradició oral denominava del Capell. Aquesta tradició sedera moncadina, acumulada al llarg dels segles, va fer possible que en la segona meitat del segle XIX es constituïren les companyies que donarien continuïtat a la producció de forma industrialitzada.\nMoncada i la seda\nLa relació de la ciutat de Moncada amb la sericicultura valenciana es remunta, com a mínim, al segle XVII i va ser especialment intensa des de mitjan s. XIX i extraordinària a partir de l'any 1931 amb l'arribada al municipi de l'empresa tèxtil valenciana Mariano Garín Martí (1912-1940). Però l'edifici de la fàbrica que hui es conserva va ser construït per iniciativa privada a mitjan segle XIX en el marc de la protoindustrialització valenciana i és un valuós exemple d'arquitectura industrial.\nLes instal·lacions museogràfiques\nEls edificis que hui dia alberguen la futura col·lecció museogràfica de la Fàbrica de la Seda de Moncada són dos, el Xalet i la Nau. Tots dos se situen alineats i imbricats en el carrer Ramón de Villarroya, entre els números 1-15, carrer per on s'accedeix en l'actualitat a les instal·lacions. El “Xalet” és un edifici de planta quadrangular de 174 m2 que compta amb una planta baixa i un primer pis. En la planta baixa es troba el hall i accés a la Fàbrica, el Magatzem 1 i la Sala 1 de la col·lecció museogràfica. En aquesta sala s'exposen de forma permanent diversos instruments en dues vitrines verticals, una màquina Jacquard i un conjunt de rastres. En la primera planta estan les recentment creades oficines de gestió i direcció.\nA l'oest del Xalet se situa la Nau, a la qual s'accedeix des de la Sala 1, on comença el recorregut de l'exposició permanent. La Nau té 70 m de longitud per 8,50 m d'ample i està dividida en dos sectors. Al Sector est es localitzen dos grans magatzems, un despatx, un passadís amb panells explicatius que connecta per l'est amb la Sala 1 i per l'oest amb la Sala 2; aquesta última és una gran superfície diàfana allargada, alterada únicament pels pilars de la coberta.\nEl fons museïtzat\nEn la Sala 2, ja en el costat sud la Nau, estan instal·lats 11 telers Jacquard del segle XIX, fabricats en ferro i fusta. Estan alineats en bateria i en perfecte estat de conservació que hui dia segueixen en funcionament. A més dels telers, en el costat nord, hi ha instal·lades dues màquines, la canillera i l'encanyadora, ambdues màquines de la primera meitat del segle XX que es fan servir per a enrotllar mecànicament la seda en diferents suports o rodets des d'una madeixa o una bobina. Al final del recorregut se situen altres dues màquines, la ordidora, que és la màquina que s'encarrega de preparar l'ordit que es col·loca en els telers en plànol horitzontal i que serveix com a suport de les trames i fons que el teixidor va realitzant. Finalment, cal destacar la premsa perforadora de cartrons que es denominen rastres..\nRespecte a les mostres de tela inventariades i arxivades (guardades en els magatzems 2 i 3), cal citar l'existència de centenars de retalls d'espolins, brocats, brocatells, damassos, velluts, etc. Especialment destacables són les mostres d'espolins disseny i marca Garín: Alcázar, Valencia, Francia, Carpio, Montserrat, Sant Joan, Rica, Pinzón, Lucia, fins a més de 100 models...


marfanta.com: Lluís Soler repeteix a CiU per ‘canviar el sistema polític a Deltebre’ i proposarà un govern ampli\nLluís Soler repeteix a CiU per ‘canviar el sistema polític a Deltebre’ i proposarà un govern ampli\nDELTEBRE (Baix Ebre).- L’assemblea de militants de CiU a Deltebre ha confirmat com a candidat Lluís Soler, actual portaveu municipal i president del Consell Comarcal del Baix Ebre. Durant una entrevista a Canal 21 Ebre, Soler ha afirmat aquest divendres que afrontarà “amb tota la il·lusió” el repte de tornar a ser el cap de llista de CiU a Deltebre, i que ho farà amb més experiència política i institucional que fa quatre anys. En aquest sentit, ha avançat que plantegen una campanya basada en les persones i en la necessitat de posar valor les potencialitats de Deltebre en tots els àmbits. Així, Soler ha assegurat que faran una campanya molt proactiva, deixant de banda les confrontacions entre partits i explicant els projectes de futur que necessita el municipi. Segons el candidat de CiU, el seu objectiu és canviar l’actual sistema polític de Deltebre.\nSoler ha afegit que entrar en confrontacions partidistes és “perdre el temps”, tot i que ha deixat entreveure que hi haurà qüestions de l’actual mandat que hauran de recordar durant la campanya.\nPel candidat de CiU, a Deltebre hi ha molta gent que viu amb resignació, i que sap què s’ha fet i que no s’ha fet durant aquest mandat, en què ERC i PSC han compartit l’alcaldia. Soler ha afirmat que CiU representa l’alternativa a l’actual sistema polític, i ha avançat que si obté una majoria suficient per liderar el consistori convidarà la resta de forces polítiques a “dibuixar el futur” del municipi. De fet, ha afirmat que el seu objectiu no és “ser alcalde, sinó canviar Deltebre”.\nEn aquest sentit, Soler ha demanat una “majoria forta” per poder liderar el canvi que necessita Deltebre i per implicar-hi la resta de forces polítiques del municipi.


Toca’m el melic | Carles Mujal i Colilles\n← Ha arribat el dia: LES ELECCIONS DE LA NOSTRA VIDA\nEl moment abans →\nToca’m el melic\nPosted on 8 Desembre 2012\tby Carles Mujal\nMac, Mec, MIC, toca’m el melic\nDes de fa poc temps i per motius molt propers he anat descobrint el MIC, un petit home de roba, de color taronja, amb una nàpia grossa i roja, una rialla instal·lada a la cara i un melic que és el centre de l’univers per a milers d’infants.\nEn un reportatge televisiu, a una periodista l’acompanyaven una dotzena de nens i nenes d’entre 2 i 3 anys que havien vingut de diferents poblacions per saludar, en persona –o millor dir- en roba el seu amic MIC. Veureu-ho va ser fantàstic, la veritat. La periodista va poder entrevistar en MIC i ells el van poder tocar, besar, abraçar i fer-li preguntes d’aquelles que només saben fer els nens i les nenes que encara no arriben al pot de les galetes.\nDe tot plegat, el que més va al·lucinar a la periodista va ser que els nens i nenes que hi havia davant del MIC no van veure en cap moment les dues noies que li movien els braços, les cames, el cap i li donaven veu i ànima. Elles eren allà darrere, dues titellaires vestides de carrer, fent la seva feina sense cap mena d’intenció d’amagar-se o camuflar-se. El feien gesticular, moure i parlar per donar vida a un ninot que ara mateix vindria a ser el Messi dels més petits. La periodista, atemorida que els nens descobrissin el secret, els va preguntar: “però, com us ho feu perquè els nens no us vegin?” I elles, tranquil•les com dues mares de família nombrosa, li contesten que els nens no les veuen mai perquè només tenen ulls per al MIC, aquell homenet que esmorza amb ells i els acompanya al llit i al cotxe i quan fan les banyeres.\nI és aleshores quan em pregunto en quin moment les persones comencem a veure els fils de la vida. Quan som conscients dels titellaires que hi ha, sempre, al darrere? Quan deixem de mirar per passar a veure? Quan ens resistim a creure en l’impossible? Quan s’esgota la nostra capacitat per sorprendre’ns i deixar-nos portar? I el més inquietant, quants fils ens queden encara per descobrir? I si poguéssim triar, voldríem descobrir-los?


(S'ha redirigit des de: Miri)\nMiris (singular miri, modernament foren anomenats mishings, i actualment el nom adoptat és misings d'acord amb la Mising Agom Ke'bang, o Societat Literaria Mising) són una ètnia de l'Índia que viuen a diversos districtes al nord d'Assam (Dhemaji, North Lakhimpur, Sonitpur, Tinsukia, Dibrugarh, Sibsagar, Jorhat i Golaghat) i al districte d'East Siang a Arunachal Pradesh. Tradicionalment foren anomenats miris i per aquest darrer nom encara són esmentats a la constitució de l'Índia. Els erudits moderns pensen que serien una barreja d'asiàtics orientals i dels mongoloides del sud-est d'Àsia que van emigrar a Arunachal Pradesh i després s'haurien fragmentat entre els adis o abars (abors), miris i dafles, emigrant a la plana d'Assam (la vall del Brahmaputra) vers el segle XIII i almenys fins al segle XV o XVI. Són doncs considerats una secció de l'ètnia abar, que viuen a les muntanyes Abar entre Assam i el Tibet, principalment a Arunachal Pradesh i de les quals les altres branques serien: els propis abars o adis, els akes i els dafles. Tots parlen la mateixa llengua amb menors variacions. Començant a l'est els primers són els akes, després els dafles, segueixen els miris i finalment els abars a l'extrem oriental de la vall. Els miris són els més importants; el seu nombre el 1872 era de 13.917 habitants i el 1881 de 25.636. Actualment són la segona minoria de l'estat d'Assam després dels bodos amb uns 450.000 membres. Disposen d'un Consell Autònom Mising amb seu a Gogamukh, creat el 1995, però reclamen incloure un total de 1713 llogarets a lo qual s'oposen altres minories.\nLlengua i societatModifica\nOrganitzacions dels mising o mirisModifica\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Miris&oldid=24328094»\nDarrera modificació: 29 jul 2020 a les 10:31\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 jul 2020 a les 10:31.


Assenge, la invasió d’Ucraïna i el Primer d’octubre català - L’internauta que somiava el passat\nAssenge, la invasió d’Ucraïna i el Primer d’octubre català\nEn les setmanes prèvies a aquell octubre del 17, un dels factors externs que més em va convèncer que anàvem pel bon camí, va ser el recolzament i solidaritat d’en Julian Assange. La seva afirmació “és l’esdeveniment polític més important que ha passat a Occident des de la caiguda del Mur de Berlín”, ens hauria d’haver fet reflexionar al voltant de fins a quin punt, el nostre referèndum d’autodeterminació era un referent transcendental a Europa. El “el món ens mira”, va ser real. I molt més important del que podem calibrar.\nEl problema (per nosaltres evident) va ser que Europa no va defensar ni consolidar aquell repte de la societat civil catalana, en forma de referèndum d’autodeterminació, i va permetre i protegir la repressió i la posterior persecució judicial i policial d’un govern democràticament escollit i de la població en general. Aquella finestra que havíem obert era molt més que un exercici d’alliberament nacional. Era una oportunitat única a Europa per canviar l’estat de les coses, per innovar en la resolució pacífica dels conflictes, per donar veu a la ciutadania front les injustícies i les retallades de drets, i per aprofundir, certament, en els moviments d’alliberament nacional. Però Europa no va voler agafar les regnes d’un conflicte que, si bé van titllar d’intern, tothom sabia que era (és) d’una profunditat històrica perenne i que tard o d’hora tornarà a esclatar. A Catalunya i a d’altres pobles d’Europa.\nPer contra, durant aquests darrers cinc anys, els estats occidentals (cada cop més repressors de mena) han accentuat les seves polítiques policials (vestides de seguretat) i les seves legislacions, per tal de legitimar la permissivitat en l’ús de la força contra qualsevol mena de protesta civil. Ja ho feien. Però ara sembla que fins i tot se’n troben legitimats. D’exemples arreu del món occidental en tenim a cabassos. Un dels afectats, recordeu, és el mateix Julian Assenge, refugiat a l’ambaixada equatoriana. Quan Equador no li va permetre fer ús d’Internet, arran de la seva intervenció en el conflicte català, va prosseguir la seva cacera política i judicial, fins a l’extrem que avui tots coneixem.\nUcraïna. Rússia, no ho oblidem, justifica intel·lectualment la seva invasió pel suposat dret de les dues repúbliques russes de l’est d’Ucraïna, Donetsk i Lugansk, a ser independents. També, acusa el govern ucraïnès de pro-nazi. Aquest article, que el vaig iniciar tot just començada la invasió, l’acabaré mentre la resolució encara és lluny i l’avançada russa sembla que lentament es fa inabastable. Putin ha llençat damunt d’Ucraïna tot el seu potencial guerrer i un repte a Europa la qual, vist el desenvolupament de les coses, en tornarà a fer cas omís.\nEuropa, l’encarcarada Unió europea va ser incapaç de donar resposta a l’Octubre català. Ara ho és també a la provocació russa. Una incapacitat que acompanya l’esquerra socialdemòcrata i les forces demòcrates en general.\nEl desconcert intel·lectual del pensament polític actual és escandalós. Mentre uns es fixen en els components nazis d’una part de les forces ucraïneses (reals, però que només fan que confirmar una realitat que comparteixen la majoria de les forces militars i policials d’Occident), altres neguen a Rússia tota possibilitat de redempció. Però el fons de l’assumpte i les diferents branques del conflicte no són analitzades ni confrontades.\nAssange ho va veure clar. I la resolució del seu cas hauria de marcar una nova fita per aquells moviments cívics o nacionals, com el nostre, que encara tenen pendent rematar la jugada. La victòria de l’octubre català, la seva hipotètica defensa i l’assumpció de la Unió europea de la resolució pacífica dels conflictes per la via dels referèndums (quan així ho vol una majoria de la seva població i de les seves institucions) hagués fet viable i hagués estès com una taca d’oli, per damunt de qualsevol altre circumstància, una nova manera de fer “política” dels anys futurs. En tot cas, Ucraïna hauria de refer el seu futur, si en queda alguna cosa dempeus, en base a les decisions i majories de la seva ciutadania