exploradors urbans: de juliol 2013\nTapís on hi apareixen les diverses ètnies de Togo\nAvui, recuperaré de l'oblit, o millor dit, rememoraré el missatge (“Salvar Àfrica, mitjançant l'Àfrica”) de Daniele Comboni, a Barcelona. On? Al petit museu de cultures africanes que du el seu nom i que podem trobar en una torre del carrer de Feliu i Codina, al barri d'Horta.\nDaniele Comboni, nascut el 1831 a Limone sul Garda (província italiana de Brescia) fou el primer bisbe de l'Àfrica Central i el fundador de l'orde dels missioners combonians. De jove, i en una època convulsa per al seu país (procés d'unificació) decideix divulgar la paraula de Crist a l'Àfrica, i amb vint i escassos anys d'edat realitza el seu primer viatge al Sudan, on ja hi percep un panorama desolador.\nSerà amb trenta-tres anys d'edat quan, a la tomba de Sant Pere, a Roma, i segons expliquen la majoria dels seus biògrafs, quan li ve la inspiració per dedicar-se en cos i ànima a l'Àfrica ("Salvar Àfrica...").\nPer tenir una idea de la magnitud de la seva bona obra, Comboni tenia a les seves mans una diòcesi africana que s'extenia al llarg de gairebé 5 milions de quilòmetres quadrats en uns temps en què no hi havia ni telèfon, ni vehicles, ni ferrocarril, ni qualsevol dels altres mitjans tècnics de què avui en dia disposem i, amb l'agravant, a més, de ser un territori on la fam i la pobresa eren una constant en tots els pobles.\nLa visita a aquest espai és una petita -però molt enriquidora- porta d'entrada a les cultures i tradicions de l'immens continent africà (el segon més gran del Món, amb 10.000.000 de quilòmetres quadrats), a aquell 'Continent negre' a qui els colonitzadors europeus de segles anteriors tant els agradava batejar amb aquest nom.\nL'Àfrica, segon continent més extens de la Terra\nEl museu consta de 400 objectes i peces d'etnologia de més de 27 països (Malawi, l'antic Zaire, Togo, Senegal, Sudàfrica, etc.) i d'una cinquentena de tribus. Ací i allà hi trobem repartits en diverses vitrines, instruments musicals, de treball, per al comerç, abaloris diversos, indumentària, per a cerimònies...I pretén presentar tres coses (el continent del realisme, de la religió, i 'l'arbre de la vida'). Realisme, pel que simbolitza l'estàtua, aquesta icona tan associada a la cultura africana. Religió, perquè al 'Continent Negre', hi ha una forma de creure en Déu, a través de la pràctica animista (d'esperit, de guia) en la majoria de tribus. I 'de la vida', per la importància dels membres de la família, lligats sota aquesta arrel de genealogia.\nD'entrada ja ens adverteix n'Antonio del Pozo (artífex de la visita), el pare de l'orde dels combonians a Barcelona, que ens hem d'impregnar del to positiu i didàctic que inspira aquesta mostra, per veure els valors d'aquest vast territori 'desconegut', i deixar enrere els titulars amb què malauradament l'Àfrica apareix a la premsa en general, és a dir, fam, misèria, guerra...perquè l'Àfrica és, també, un continent riquíssim.\nAixí doncs, ja veiem una primera tela on una representació africana d'un Sant Jordi (patró d'Etiòpia) que lluita entre el bé i el mal ens mostra que l'home, ja sigui aquí o en qualsevol altre lloc de la Terra, en el nostre dia a dia, ha de saber dirimir entre aquests dos pensaments. De les sàvies explicacions de n'Antonio (ha viscut durant 26 anys a l'Àfrica) també entenem la diferència de la 'màscara', perquè al museu n'hi ha de molts països. Ens comenta que “per a nosaltres és símbol de disfressa, de cobriment; però per a l'home africà equival a un tot, a dignificar els avantpassats, recordant-los”.\nEn una cantonada de l'avantsala ens sorprèn una d'aquestes màscares, però en aquest cas una de foma totèmica on, el nostre guia, també ens explica que s'hi pot veure -en sentit ascendent- el recorregut de la vida: és a dir, naixement, evolució, obstacles i, finalment, la mort, la dissolució amb la Natura, amb el 'tot', si es pot entendre així.\nMàscara del Congo\nA la dreta, però, una mostra d'un balafon del Txad, ens fa somriure des de l'ànima quan sabem que les tecles d'aquest instrument (amb carabasses com a caixa de ressonància) han estat enganxades amb “defecacions de rat penat”, comenta n'Antonio. Com podem veure, doncs, una mostra més que en aquestes cultures primigènies la creativitat i l'enginy s'inspiren en la Natura per crear peces d'art. Cal, però, saber-ho extreure.\nI abans de baixar les escales per accedir a la sala principal del museu, un obsequi antropològic més: els bessons, a l'Àfrica són deïtat. I no sel's pot contradir!\nJa entrats de ple en el museu, n'Antonio ens explica una altra d'aquelles coses que fa pensar, i que sempre quedaran en el meu record. I és que, seguint amb el missatge de Comboni (“Salvar l'Àfrica...”), per revitalitzar el 'Continent negre' “calia anar a les costes”. En dues paraules: que els africans anessin a aquesta porció del territori, i que els europeus hi arribessin per, així, intercanviar béns, saber, cultura, i una vegada l'africà prosperés ho posés en pràctica. Però, dissortadament, quan l'home blanc va arribar-hi a partir dels segles XVII i XVIII, l'Àfrica tenia la majoria dels seus regnes en declivi, com si d'una Edat Mitajana es tractés. Tot i així, el beat de Brescia va fer-hi una tasca molt important.\nRelleu en bronze amb l'efígie de Daniele Comboni\nQuan abandoneu el museu Comboni segur que sou una miqueta més savis en etnografia africana: haureu esbrinat que l'aigua de coco (si al poblat no hi trobeu cerveses ni resfrescos de cola) és una de les més pures, saboroses i millor filtrades que hi ha; que també s'hi fan escatllots que dringuen (aquests, però, fets amb llavor de mango o closca de tortuga); que molts coladors estan fets amb fulla de palma; que el baobab és l'arbre de les paraules on, al seu aixopluc, s'hi reunèixen els ciutadans del poblat per parlar; o que si et tiren una pell de granota a la porta de la teva tenda significa que algú et vol mal. De totes maneres, maleficis a part, i vist tot el que hi ha en aquest espai, em quedo amb tres coses: un preciós batik de Togo, les 12 figuretes per pesar or i una impressionant màscara-caperó del Congo.\nL'Àfrica: 54 països reconeguts oficialment. 1.000 milions d'habitants. Religió: bàsicament animista, tot i que també hi trobem musulmans, cristians, etc.\nAvui en dia, l'anomenat 'Continent negre' es debat entre la tradició i la modernitat. I és que també, afortunadament, hi ha una altra Àfrica, la de l'esperit amable, acollidor, d'amistat.\nLa resta, la deixo a les vostres mans, perquè la descobriu tot visitant aquest museu.Per trencar senzillament el tòpic d'aquella locució dels romans que deia una cosa semblant a 'hic sunt leones' (aquí hi ha lleons), en referència a què per sota del 'seu' territori de Berberia, la resta era món desconegut...vaja, que solament hi havia lleons!\nPD: Padre Antonio: agraït en nom de tota la 'troupe' d'homes 'blancs' que vam visitar el museu...i que ara, gràcies a les seves explicacions som una mica més savis: en l'Àfrica, és clar.\nPublicat per Carles E. Coll a 20:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Àfrica, Daniele Comboni, Horta-Guinardó, Màscara\nStací d’Alexandria va ser un dels millors enginyers de la seva època. D’origen sicilià o genovès, aspecte que no queda gaire clar, ell va ser l’encarregat el 1477 de dirigir una de les obres més complexes tècnicament que la ciutat de Barcelona mai s’havia proposat dur a terme: el port marítim.\nÉs obvi que pràcticament des dels seus orígens Barcelona havia tingut diverses zones d’ancoratge, totes elles més o menys documentades. Però cap d’aquestes s’adequava ja a les necessitats imposades per la competència de ciutats com Gènova o Marsella, amb magnífics ports naturals, que les situaven en una situació d’avantatge econòmic, comercial, social i cultural.\nMaqueta del litoral medieval de Barcelona exposada al Museu Marítim.\nA l'extrem inferior dret (davant la torre rodona) s'hi veu l'escullera\nLa manca d’un espai condicionat dificultava el treball de càrrega i descàrrega de les mercaderies i el progressiu augment de l’arqueig dels vaixells plantejava problemes de calat a la costa de Barcelona, sense infraestructures adequades. La geografia desfavorable també jugava contra Barcelona ja que sovint les llevantades malmetien els intents de proveir la costa d’alguna estructura estable i les freqüentes entrades de sorra a la platja dificultaven la navegació.\nÉs en aquest context que l’any 1438 es produeix el primer intent de construir un port tal i com l’entenem avui dia, amb un dic artificial de contenció, gràcies al privilegi concedit pel rei Alfons el Magnànim al Consell de Cent. El 8 de desembre comencen les obres de la escullera amb un sistema basat en grans caixons de fusta que, arrossegats per mar fins al punt triat, s’omplien de pedra i morter i s’enfonsaven. Tot i que les excavacions no han pogut precisar el lloc exacte de la seva ubicació, la teoria més acceptada és que aquesta escullera se situés prop del convent de Santa Clara (com veieu a la reproducció).\nReproducció estimada del primer moll intentant durant el regant del Magnànim\n(1. Torre rodona, 2 Convent de Santa Clara; 3. Hala de Draps; 4. Framenors; 5. Drassanes).\nLes taques blanques són bancs de sorra que es formaven davant la platja\nPerò successius temporals van convertir en quimèrica la construcció d’aquest primer port i es va decidir abandonar l’empresa (els anys 50 del segle XV ja no hi ha constància de que es facin treballs). Els intents de dotar Barcelona d’una infraestructura portuària d’entitat no es reprendran fins el 1477 amb la construcció de l’escullera de la Santa Creu o Moll Vell.\nL’experiència prèvia i la dificultat de l’empresa farà que el Consell de Cent encarregui la feina al reputat enginyer Stací d’Alexandria, ‘qui és home molt expert en dit exercici e n’ha fet molts en diverses parts’ com Gènova o Palerm. Stací arriba a Barcelona i després d’escandallar la platja decideix un nou emplaçament: ‘devant la torre rodona qui és en la plaça del Forment’. Per situar-vos: al costat de l’estació de França, enmig de l’horrible promoció de pisos de Sacyr, Barcelona va construir fa més de 500 anys el seu primer port.\nEn aquella època la línia de costa arribava fins aquí i, a banda de les raons de profunditat, Stací decideix la ubicació per criteris urbanístics (l’absència de muralla en aquest tram, fet que facilitava el trànsit portuari) així com per la proximitat dels centres de gestió comercial com la Llotja, la duana o la Taula de Canvi...).\nEl 20 de setembre de 1477 el rei Joan II inaugura les obres, tot i que ja s’havien començat uns dies abans. Les pedres per construir el moll s’extreien de Montjuïc (d’un indret proper a Sant Bertran), amb l’ajut d’ases es baixaven fins al mar i allà es carregaven en pontons per traslladar-les fins al lloc indicat per Stací. Una dècada després, aproximadament, es culminaven les obres d’aquesta escullera, ja sota la direcció de Johan Mayans (qui l’assumeix després de la marxa o mort d’Stací) arribant fins a l’illa de Maians, situada davant la costa. Amb el temps, aquest moll modificarà decisivament la fesomia del litoral barceloní donant origen a la petita península sobre la qual s’assenta la Barceloneta.\nEl rei Joan II\nLa zona que va acollir el primer port artificial de Barcelona és un petit tresor arqueològic. Al mateix lloc s’hi troba el baluard del Migdia (avui amagat de manera bastant indigna enmig de la mateixa promoció immobiliària) i allà mateix naixia el moll d’Stací. Durant les excavacions que el van posar al descobert, a més, també es van desenterrar també les restes de dos vaixells.\nPublicat per Josep Rius a 10:57 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Alfons el Magnànim, Barceloneta, Ciutat Vella, Joan II, Sant Pere, Santa Caterina i La Ribera, Stací\nLa forma que va servir de model per fer-li les sabates a l'estàtua de Colom\nDe calceis. Ras i curt, i en llatí, 'Sobre sabates'.\nQue la nostra estimada Barcino té museus de renom internacional, tots ho sabem. El Picasso, la Miró, la Tàpies… També n’hi ha que per a la gran majoria dels mateixos laietans del segle XXI passen –si més no, i a l’hora d’ensenyar-ho a un amic estranger- bastant desapercebuts, o resulten aliens a les afinitats i inquietuds culturals, a menys que hom sigui rara avis (jo m’hi incloc). I entre aquest últim calaix de sastre hi podem incloure el museu del Mamut, el de la Màgia, el dels autòmates del Tibidabo, el museu de l’Eròtica, el Melcior Colet, el Fran Daurel, i un llarguíssim etcètera.\nAra bé, n’hi ha un de ben particular que em va seduir per la seva poca –poquíssima- publicitat que se li’n dóna: el Museu del calçat, un espai que, contràriament al que em pensava, no és de titularitat municipal.\nUbicat en un dels racons més tranquils i reclosos de Ciutat Vella, a la Plaça de Sant Felip Neri, 5, hi trobem aquest lloc dedicat a uns dels objectes més indispensables en la nostra vestimenta. Ocupa els baixos d'una casa del segle XVI, de formes renaixentistes i trets gòtics on, a la façana, i entre els dos finestrals del balcó del primer pis s'hi pot veure un relleu escultòric que reprodueix el lleó de Sant Marc, emblema i patró del gremi.\nL'immoble, que, originàriament estava situat al carrer de Coharrubia o de la Corribia -via que discorria davant la catedral de Barcelona, i desapareguda la dècada dels anys 40 del segle passat degut als estralls dels bombardejos de la Guerra Civil- té una història de coincidència, ja que era la seu de la Confraria i Gremi dels sabaters i durant el trist episodi del 36-39 va tenir la sort de mantenir-se intacte; al menys, la façana.\nLa Casa Gremial fou desmuntada, les pedres numerades, i reconstruïda, uns anys després, a la Plaça de Sant Felip Neri, actual emplaçament del museu. Adolf Florensa fou l'arquitecte lleidatà encarregat de supervisar tota aquesta tasca de reconstrucció.\nEl museu, nascut l'any 1970, cal dir-ho, és molt petit, i ocupa un sol espai d'uns 40 metres quadrats, sense comptar la part del vestíbul-entrada, on també s'hi exposa el reclam més important: la forma (112 cms) que va servir de motlle per establir la proporció del peu de la figura de Cristòfol Colom al Portal de la Pau. I de teló de fons, un atractiu fresc de 1970 de dimensions molt grans de l'artista i aquarel·lista catalana Maria Teresa Peris Estrada on figuren dues parelles davant l'Avinguda Catedral, en clara al·lusió al record de l'antic edifici del carrer de la Corribia.\nEl fresc, de l'artista Peris Estrada, on hi figuren alguns dels seus fills\nLa col·lecció del museu abasta tres períodes (segles XVII-XVIII i XIX), tot i que hi trobem reproduccions de calçat antic (sandàlies romanes o de pastor; aquestes últimes del segle III d.c.) i fetes amb material de vedella, cuir i suro.\nRecorrent la sala hom pot admirar la delicadesa artesana amb què s'han realitzat unes sabates barroques de camussa o unes xinel·les de setí de dona; observar amb detall les miniatures d'espardenya i avarca; o creure's espadatxí i Robin Hood al mateix temps, car a les vitrines tampoc hi falten botes de mosqueter o caçador.\nEn dues de les cantonades d'aquesta sala hi ha mostres de maquinària antiga i vetlladors amb eines de sabater, i a la part superior de les parets hi ha retrats ovals -no ben bé com els tondi italians, però amb un aire semblant- de prohoms del segle XIX vinculats al gremi dels sabaters (hi destaquen noms com Juan Comellas, Pedro Bosch o Antoni Martí).\nFusta i ceràmica, elements predominants en la decoració de la sala principal\nI com a curiosiat final (per no dir que també els famosos hi volen deixar petjada, mai millor dit) hi ha una vitrina dedicada al calceamentum dels esportistes (del fondista Mariano Haro; dels futbolistes Tamudo i Ronaldinho); de l'alpinista Carles Vallès (1a expedició catalana a l'Everest); dels lírics (Manuel Ausensi i Gaietà Renom); de cantants (Núria Feliu); expresidents de la Generalitat de Catalunya (Jordi Pujol); o del simpàtic pallasso de Cubelles, en Charlie Rivel.\nPublicat per Carles E. Coll a 10:56 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Ciutat Vella, Colom, El barri Gòtic, Museu del Calçat, Sabates, Sant Marc\nLes restes del Born\nAquesta setmana he tingut el plaer i el privilegi de visitar el jaciment del Born. L’espai, convenientment museïtzat, senyalitzat i adequat, no s’inaugurarà i obrirà al públic fins el proper 11 de setembre coincidint amb el 300 aniversari de la desfeta del 1714. Tanmateix alguns afortunats ja hem tingut l’oportunitat de visitar l’espai, excelentment acompanyats i guiats pel director del futur Born Centre Cultural, l’escriptor, advocat i editor Quim Torra.\nEspero que les fotografies d’aquest àlbum us ajudin a fer-vos una idea de l’espectacularitat d’un jaciment on hi ha les restes de 50 cases del miler que es van demolir per construir la ciutadella, la fortalesa que havia de garantir el control i domini de la ciutat per part de Felip Vè. El Born –o Vilanova de la Mar com era coneguda aquesta zona a principis del segle XVIII- va ser, en paraules de Quim Torra, ‘la zona cero dels catalans’. És fàcil entendre el perquè: aquesta àrea va concentrar l’ofensiva dels exèrcits de Felip Vè en el seu setge a la ciutat ja que era el tram de muralla més vulnerable i orogràficament més accessible.\nRetrocedim 300 anys. Imaginem-nos, situats a les runes del Born i encarats a la Ciutadella. A dins del Parc, resseguint el Passeig dels Til·lers, hi havia la muralla nord de la ciutat que s’estenia cap al mar fins al baluard de Llevant (aproximadament per on es troba la façana dreta del Parlament) i cap a l’interior fins al baluard del Portal Nou. Davant del Born (on avui hi ha el llac de la Ciutadella) s’alçava el baluard de Santa Clara. Tota aquesta àrea en el seu conjunt va ser la que va patir les batalles més cruentes durant el setge de Barcelona.\nEls baluards dels quals us he parlat tot justa ara eres unes estructures –principalment de forma pentagonal- que moltes ciutats van incorporar a les seves muralles per poder-les defensar millor. A finals del segle XV els nous canons de bronze i les bales de foneria de ferro podien destruir tota mena de murs i per aquesta raó els enginyers militars van idear unes estructures que annexades a la intersecció dels diferents trams de muralla permetien acumular artilleria i defensar millor la fortalesa. La forma pentagonal, a més, evitava els angles morts.\nBarcelona va començar a adequar les seves muralles el 1544 (construint baluards, engruixint sectors de muralla i arranant torres i merlets). El baluard de Santa Clara –davant les runes del Born- va ser edificat a finals de segle i tot i ser un dels més grans de la ciutat també era un dels que presentava més mancances a nivell constructiu.\nPer aquesta raó les tropes borbòniques, dirigides des del juliol de 1714 pel duc de Berwick –un dels millors comandaments militars de l’època-, van centrar l’atac final en aquest flanc de muralla que avui podem imaginar estenent-se des del Portal Nou fins a a Llevant (a l’entorn del que són les vies de sortida de l’Estació de França), amb el baluard de Santa Clara al bell mig.\nL’estratègia de Berwick per atacar la ciutat va ser aïllar-la completament a través d’un cordó de setge que tenia per finalitat evitar l’entrada de provisionaments a la ciutat. En paral·lel, l’acostament a la ciutat es feia gràcies a trinxeres successives que permetien aproximar tropes i artilleria prop de les muralles per bombardejar-les persistentment. En aquest sector el bombardeig inclement havia permès obrir a principis d’agost 7 esvorancs al tram de muralla comprès entre els baluards de Portal Nou i Llevant. L’assalt final de les tropes borbòniques s’apropava.\nBatalla del baluard de Santa Clara (gravat de Jacques Rigaud)\nMalgrat el seu desaventatge, abandonats feia temps pels seus aliats i després d’un any de setge i bombardejos, els catalans encara van tenir forces per organitzar la darrera defensa de la ciutat L’exèrcit regular i la coronela (les milícies ciutadanes) van protagonitzar una resistència heroica i agònica... podem imaginar-nos avui l’àrea des del Portal Nou fins a l’estació de França convertida en un immens i sanguinari camp de batalla. Duts al límit de les seves forces, l’11 de setembre la ciutat capitulava.\nAvui les restes del Born són el testimoni principal d’aquella epopeia dels catalans. La cinquantena de cases que s'hi han excavat ajudaran a reproduir com era la Barcelona de l'època ja que estan perfectament documentades les propietats i les activitats que allà s'hi feien (com per exemple una botiga on es venien sucres d'una vintena de països d'arreu del món, fet que demostra la vitalitat comercial i mercantil de la ciutat).\nPublicat per Josep Rius a 10:33 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Born, Ciutat Vella, Llevant, Portal Nou, Sant Pere, Santa Caterina i La Ribera, Santa Clara\nPublicat per Josep Rius a 0:18 2 comentaris:


Els clubs europeus d’hoquei patins, amb el Noia inclòs, disposats a jugar l’Eurolliga | RTVVilafranca\nEls clubs europeus d’hoquei patins, amb el Noia inclòs, disposats a jugar l’Eurolliga\nEl Noia, entre els 9 equips que disputarien la fase final de l’Eurolliga d’hoquei patins.\nEs comença a decidir el futur de les competicions europees. El Comité Europeu d’hoquei patins ha proposat als equips participants de l’Eurolliga un possible format per finalitzar la competició.\nUna fase final que estaria composada per 9 equips, i amb la presència penedesenca del Noia. Els altres 8 serien Barça, Liceo, Reus, i els portuguesos Sporting de Portugal, Porto, Benfica, Oliveirense i Barcelos. A través d’una carta, els 9 equips i l’associació de clubs europeus han mostrat la seva conformitat amb la proposta del Comité Europeu i la seva disposició a organitzar i disputar la competició.\nL'EHCA i l'@ocbarcelos_sad volen jugar l'#okeuro 2020/21 i estan disposats a organitzar-la. pic.twitter.com/MVd4ju5rOx\n— CE Noia Freixenet (@cenoia) February 9, 2021\nEn la mateixa carta, els 9 equips i l’associació europea de clubs insten el Comité Europeu a celebrar una reunió a finals de setmana amb l’objectiu d’acordar les condicions de la celebració d’aquesta fase final.\nEl format proposat pel Comité Europeu consta de dues fases: una prèvia, conformada per tres grups (A, B i C), amb tres equips cadascun, que jugarien tots contra tots. El primer classificat de cada grup i el millor segon dels tres grups, passarien a la següent fase: una Final Four, amb dues semifinals i final.\nA manca de ratificar l’acord amb els clubs, les dates de la primera fase estarien fixades pels dies 9, 10 i 11 d’abril, mentre que la Final Four es disputaria el 14 i 15 de maig, encara sense seu fixada.\nCE Noia, competició europea, Eurolliga, hoquei patins


Els cosmonautes, preocupats per la gran pol·lució visible des de l'espai\nTemes del dia #català#ConselldEuropa#OCB#ToniLluísReyes#Obituari#NovaCaledònia#EstatFrancès#HomesTransitant#fakenews#TotsJunts#CJIB#Arranz#SantJordi#Llibres#AjuntamentdePalma#ConcursJuvenilMicrorelats#PSIB-PSOE#economiacreativa#turisme#Pandèmia#CAIB#EducacióAmbiental#EUIB#JuanjoMartínez#Cort#Nuredduna#STEI#Perpinyà#CatalunyaNord#Capdepera#agressió#ASM#InformeEuroMedi#EuroMedi#FundacióVincle#interins#TemporalitatAdministració#BlackLivesMatter\nChiao i Sharípov han observat des de l'ISS la situació ambiental\nEfe | 28 abril 2005\nEls cosmonautes dels Estats Units Leroy Chiao i el rus Salizhán Sharípov van afirmar ahir a Moscou que durant els gairebé set mesos que van romandre a bord de l'Estació Internacional (ISS) van observar l'elevada contaminació del planeta.\n«És trist veure el que està passant a la Terra, feia mal veure la quantitat de fum de les fàbriques i l'enorme contaminació de la naturalesa», va dir Sharípov en la primera trobada amb la premsa després de la seva tornada de l'ISS el passat dia 25.\nAl costat de Sharípov i Chiao estava l'italià Roberto Vittori, astronauta de l'Agència Espacial Europea, que va estar vuit dies en l'ISS i va tornar amb els dos cosmonautes el passat diumenge a la nau russa Soyuz TMA-5. «Vam veure la contaminació que produeix la indústria, això ho vam notar especialment al sud-est asiàtic on la cortina de boira ens impedia fotografiar la regió», va subratllar Sharípov.\nEn les seves respostes a les preguntes dels periodistes, els cosmonautes van afirmar que l'ISS està en bones condicions i que tots els sistemes funcionen perfectament a excepció de l'«Elektrón» que produeix l'oxigen per a l'Estació.\nLeroy i Sharípov, que van integrar la desena expedició permanent, i Vittori, qui va realitzar la missió «Eneida», van informar que durant les seves missions van fer tots els experiments científics, les proves tècniques i les observacions geofísiques i astronòmiques.\nVan explicar que van ser reeixits els experiments biològics, com el cultiu de plantes a l'espai, les investigacions amb caragols i grills per a l'estudi del sistema vestibular, i les proves de regeneració cel·lular amb platelmints.\nEntre el programa d'observacions de la Terra els cosmonautes van afirmar que va fracassar l'intent de fotografiar la Gran Muralla Xina, perquè des de l'ISS sembla un camí que es confon amb el relleu del lloc.\nTambé van comentar detalls sobre les dues caminades espacials, entre elles el llançament que va fer Sharípov d'un microsatèl·lit que virtualment el va llançar amb la mà com si fos una pilota. Els tres cosmonautes van afirmar que el seu estat de salut és satisfactori. El procés de rehabilitació per a Vittori serà molt més breu que el de Sharípov i Chiao, que van completar 193 dies a bord de l'enginy espacial.


NumaConsultors, autor en NUMA Consultors\nAuthor Archives: NumaConsultors\nabr. 27, 2021 NumaConsultorsappccAuditoria sistema APPCC, Seguretat Alimentària\nQuè és una auditoria? De manera general, una auditoria és un conjunt d’activitats sistemàtiques, independents i documentades per a obtenir evidències objectives que ens permetran conèixer quin grau de compliment tenim respecte a uns criteris de referència. Tipus d’auditories: Auditoria de primera part o auditoria interna. Es realitza per o en nom de la pròpia […]\nQui és el manipulador d’aliments? Segons el document Principis Generals d’Higiene dels aliments del Codex Alimentarius un manipulador d’aliments és tota persona que manipula directament els aliments envasats o sense envasar, els equips i estris utilizats per a els aliments o les superfícies que entren en contacte amb els aliments i que, per tant, s’espera […]


Gran incendi industrial en una planta de reciclatge a Betxí - Diari Millars, informació local en valencià.\nDurant el dia d’ahir es va produir un gran incendi a una planta de reciclatge de palets a Betxí.\nA causa de la magnitud del foc, van haver d’intervenir fins a un total de 7 dotacions de bombers, per tal de poder dur a terme les labors d’extinció. En esta intervenció es van utilitzar més de 120.000 litres d’aigua.\nEl foc ha acabat afectant a tota la planta però afortunadament ningú ha resultat ferit.\nPost més nousEl Ple d’Onda ha aprovat 600.000 € d’inversions per a millorar la ciutat i la rebaixa de l’IBI\nPost més vellsCastelló es posiciona com a exemple de bones pràctiques en execució de l’estratègia EDUSI


DEBAT PENEDÈS: Vegueria Penedès: una aposta per la democràcia\nVegueria Penedès: una aposta per la democràcia\n“Mai s’havien unit tants interessos dispersos a favor d’una alternativa en defensa del territori penedesenc”\nDesprés de quatre anys de mobilitzacions a favor del reconeixement de la vegueria del Penedès en la futura divisió administrativa de Catalunya, cal resituar el debat per tal de no perdre’s en qüestions col•laterals i anecdòtiques. El primer pas és reconèixer que la tasca desenvolupada per la Plataforma pro Vegueria Penedès ha permès de posar en el primer pla del debat comarcal i nacional aquesta qüestió en el marc de la reorganització territorial de Catalunya. El resultat de tot plegat han estat els pronunciaments favorables a la vegueria Penedès de 62 Ajuntaments que representen el 89% de la població; dels consells comarcals de l’Anoia, Alt Penedès, Baix Penedès i Garraf; de dotze associacions empresarials que representen 4.500 empreses; de 119 entitats associatives que representen prop de 8.000 persones; i d’11.750 ciutadans. Mai s’havien unit tants interessos dispersos a favor d’una alternativa en defensa del territori penedesenc.\nEl segon pas és entendre les estratègies desenvolupades pels opositors a la vegueria Penedès per tal de neutralitzar-la: intentar desvirtuar el debat, tot derivant-lo cap a qüestions marginals; intentar de refredar el clima pro-vegueria Penedès, donant per fetes coses que s’han de decidir; jugar amb el temps i anar allargant tot el que han pogut les decisions importants, esperant que la mobilització social es refredés. Però l’estratègia de més calat ha estat aquella que ha pretès de portar el debat sobre l’organització territorial de forma quasi exclusiva a la “política institucional”, a la dinàmica dels partits, a l’entramat tècnic i burocràtic de l’administració, manllevant-lo de la societat civil que fins ara ha estat la veritable protagonista.\nEl tercer pas és reconèixer que, malgrat tot, s’han donat passos legals importants, com ara l’aprovació de l’Àmbit funcional de Planificació Territorial del Penedès per part del Parlament de Catalunya, tant el juny de 2006, com el desembre de 2007. Tot i que ara s’intenti d’aigualir aquesta important conquesta. Esperem que la mobilització social, amb la col•laboració de la gent del territori, dels diversos partits polítics, pressioni als seus dirigents perquè això no sigui així, especialment en aquells partits que sempre han defensat la Vegueria Penedès i que sumen la majoria parlamentària suficient per aconseguir-ho.\nEl quart pas és reemprendre el debat públic sobre la repercussió que tindria sobre el territori i la seva gent la vegueria Penedès en el marc de la futura organització territorial de Catalunya, tot aportant raons i arguments, més enllà de les dinàmiques de bons i dolents, i obrint-lo al conjunt de la societat a través de les seves organitzacions i associacions. Cal que el debat sobre la vegueria Penedès torni a ser una qüestió de la societat, dels penedesencs. A més, cal que les propostes que han sorgit de la reflexió col•lectiva i que poden interessar més enllà del Penedès arribin al conjunt de ciutadans de Catalunya, com ara l’aposta per l’elecció directe del Consell de la Vegueria per tal de reforçar el seu caràcter democràtic, és a dir participatiu i representatiu.\nEl cinquè pas és recordar que, en definitiva, estem parlant de democràcia, perquè la principal força de la Vegueria Penedès és el suport massiu que té en el territori, tal i com he destacat a l’inici de l’article. I ara el que necessitem no són polítics que decideixin per la majoria, sinó polítics que respectin la majoria. L’època del despotisme il•lustrat ja ha passat, ara estem a l’època de la democràcia. Parafrasejant al President Companys l’octubre de 1934, podríem dir que arriben els moments decisius, i en aquest moments: “cadascú al seu lloc, i el Penedès i Catalunya al cor de tots.”\nPublicat per Debat Penedès a 12:17\nUna altra vegada s'estan falsejant les dades:\n"62 Ajuntaments que representen el 89% de la població; dels consells comarcals de l’Anoia, Alt Penedès, Baix Penedès i Garraf; de dotze associacions empresarials que representen 4.500 empreses; de 119 entitats associatives que representen prop de 8.000 persones; i d’11.750 ciutadans".\nNo s'ha de dir que el 89% dels ciutadans de les 4 comarques estan d'acord, perquè és fals, ni tampoc que hi ha 4500 empreses a favor, ni que hi ha 8000 persones de 119 entitats a favor (dubto que totes les persones de les entitats estiguin a favor i moltes persones que poden estar a favor, estan segur en dos o més entitats).\nEls únics números que valen són els de 11.750 ciutadans que han signat per ells mateixos (ah! i fins i tot és possible que hi hagi gent que s'hagi arrepentit d'haver signat, i jo coneixo més d'un...).\n20 de novembre de 2008 a les 15:49\nCaldria fer un referendum sobre si la gent voldria la Vegueria o no.\nA part del resultat que donés, que tant podria ser com si, com que no, tindriem una gran abstenció perquè a la gent li importa ben poc el tema de les vegueries.\nÉs un debat que allarguen petits sectors de l'Alt Penedès per fer soroll, uns perquè no tenen res més que fer, uns altres perquè utilitzen com a recurs per enderrocar el Govern del PSC a Vilafranca, altres per tocar el que no sona, i altres per sortir per la tele darrera una taula fent-se senyera de les causes perdudes.\n21 de novembre de 2008 a les 22:20


Un portal intern per fomentar el voluntariat corporatiu\nLa companyia PwC España ha rebut el suport de la Fundació Hazloposible per poder desenvolupar el seu programa de voluntariat corporatiu. Així, ha creat un portal intern de voluntariat, a través del qual els treballadors/ores poden col·laborar amb diferents ONG i aportar el seu talent a projectes socials.\nDes de principis del mes d'abril, els i les professionals de PwC España ho tenen molt més fàcil per desenvolupar un voluntariat corporatiu, gràcies a les opcions i eines que els ofereix el portal intern de voluntariat que ha posat en marxa l'empresa, dins la seva estratègia de Responsabilitat Social Corporativa (RSC).\nEl portal ha estat creat i es gestiona amb la col·laboració de la Fundació Hazloposible, entitat amb llarga experiència en la dinamització de programes de voluntariat corporatiu, que té com a objectiu mobilitzar el talent de la plantilla de les empreses en projectes socials amb impacte positiu en el seu entorn.\nEls més de 4.000 professionals de la companyia podran accedir a més de 900 oportunitats de voluntariat publicades per ONG de tot l'estat, així com participar en les iniciatives solidàries proposades pels mateixos professionals. A més, el portal serà un punt de trobada i intercanvi d'experiències de voluntariat i oferirà informació sobre el sector social.\nEl portal es troba emmarcat dins d'un conjunt d'iniciatives amb les quals PwC España tracta de posar les capacitats dels i de les professionals al servei de la societat. Javier Garilleti, director responsable del RSC de l'empresa, explica que "el voluntariat és una eina de gestió interna que permet impactar en la motivació, el clima i les capacitats dels professionals, alhora que es dóna resposta a les necessitats d'un entorn cada vegada més complex".\nRSC, responsabilitat social, Fundación Hazloposible, voluntariat corporatiu, Fundación PwC


The Resort at Pelican Hill Newport Beach (CA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n22701 Pelican Hill Road South, Newport Costa, Newport Beach (CA), Estats Units, 92657 - Veure al mapa\nBungalou king enjardinat (Garden Bungalow King)\nBungalou enjardinat amb 2 llits tipus queen (Garden Bungalow Two Queens)\nAl visitar Newport Beach (CA), vosté es sentirà com a casa a The Resort at Pelican Hill, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Inspiration Point, The Friends Bookstore, Fashion Island.\nEl The Resort at Pelican Hill, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara televisió de pantalla plana, aire condicionat, calefacció, escriptori, mini bar per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com bany, centre esportiu, sauna, camp de golf (a 3 km), piscina exterior que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. The Resort at Pelican Hill és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Newport Beach (CA).\nTots els tipus de viatgers (9) Viatger de Negocis (2) Parelles (2) Famílies amb infants petits (3) Grups (2)\nTots els tipus de viatgers (283) Parelles (155) Viatgers en solitari (27) Famílies amb infants petits (55) Famílies amb infants grans (26) Grups (18)\nBungalou oceà amb 2 llits tipus queen\nMr., Estats Units\nBungalou oceà king\nBader, Estats Units\nMy only option in Los Angeles.\nBungalou enjardinat amb 2 llits tipus queen\nSunset nature bathrooms\nLoved the hotel location , nature , sunset, didn't like the staff performance. The breakfast not tasty


Lloret contribuirà econòmicament a l’acord amb Ryanair - Ràdio Palafolls\nInici » Lloret contribuirà econòmicament a l’acord amb Ryanair\nMarc Ferri , novembre 22, 2011\t / 1300 0\nJuntament amb el consistori de Girona i possiblement també el de Castell-Platja d’Aro, Lloret participarà economicament a finançar el pacte entre la Generalitat i Ryanair per tal de mantenir l’oferta de vols a l’aeroport de Girona.\nLloret, però, encara no ha especificat quants diners aportarà.\nTot i que encara s’ha de tractar en la propera reunió de Lloret Turisme, l’alcalde de Lloret, Romà ja ho dona per fet.\nD’altra banda, el Patronat de Turisme Costa Brava Girona treballarà amb la Cambra de Comerç per aconseguir més aportacions econòmiques del sector privat i d’altres ajuntaments.\nEn la reunió del Consell d’Administració del Patronat es va tractar de l’acord amb Ryanair i la necessitat d’implicar no només més ajuntaments, sinó també sectors econòmics privats i gremis. Per això el Patronat està disposat a col·laborar amb la Cambra de Comerç per mentalitzar la resta de municipis que es beneficien també de l’acord. El president del Patronat, Joan Giraut, va destacar les dificultats d’intentar aconseguir aportacions, ja que depèn en última instància de la voluntat dels municipis.\nGiraut veu lògic que Girona i Lloret de Mar hagin estat els primers municipis implicats. “Girona per proximitat i perquè hi té una incidència molt propera, i Lloret, perquè té una oferta hotelera molt potent.\nA partir d’ara es començaran els contactes amb la resta de municipis turístics de la demarcació.


Notícies - La Mostra de Turisme Jove arrenca el 22 de juny al Casal TorreBlanca\nL'Oh!Ficina Jove es troba al Casal TorreBlanca / Foto: Localpres\nel 1/jun/16 Sergio Morales Societat PDF\nEl Casal TorreBlanca ofereix entre el 22 de juny i el 29 de juliol la Mostra de Turisme Jove 2016, un programa d'activitats, xerrades i tallers per assessorar els joves en l'organització de viatges. A més, l'equipament posa a disposició més de 200 guies de viatge, d'allotjament i mapes topogràfics. Paral·lelament, l'Oh!Ficina Jove ofereix el concurs EXPRESSa't en un INSTAnt per a usuaris d'Instagram que optaran a entrades a Port Aventura i a tiquets per l'Interrail. Aquestes iniciatives formen part de la nova programació de la Xarxa de Centres Culturals Polivalents (XCCP).\nL'espai ofereix assessorament de mobilitat internacional, de tramitació de carnets internacionals i una guia pràctica per viatjar. A més, el 4 de juliol a les set de la tarda hi tindrà lloc la xerrada 'Interrail, tot un món al teu abast', a càrrec del membre del departament de distribució internacional de Renfe Joan Franco.\nPer participar al concurs EXPRESSa't en un INSTAnt, cal enviar una foto amb l'etiqueta #OHquinselfie per als participants d'entre 14 i 16 anys, que podran guanyar un lot de quatre entrades per anar a Port Aventura. Els concursants de 17 a 29 anys hauran d'etiquetar les fotos amb #JOHmhomereixo i optaran a dos passis Interrail Global pass Flexi. Els participants hauran de fer un 'selfie' santcugatenc per convèncer el jurat de per què mereixen viatjar. Les fotos, que es faran públiques al perfil d'Instagram de l'OhFicina Jove, se sotmetran a votació popular del 5 al 7 de juliol.


Tom Dowd - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n20 d'octubre de 1925\n27 d'octubre de 2002(2002-10-27) (als 77 anys)\n(2002) Premi Grammy Trustees\nTom Dowd (Manhattan, Nova York, 20 d'octubre de 1925 - Miami, 27 d'octubre de 2002) fou un enginyer de so i productor musical americà que treballa al llarg dels anys 50, 60, 70 i fins i tot 80 del segle XX.\n2 Les tecnologies musicals dels 60 i del 70\n2.2 Efectes emprats en les músiques\n2.3 Suport de venda i distribució\n3 Les millors produccions de Tom Dowd\nDown va créixer tocant el piano, la tuba, el violí i el contrabaix. La seva mare era una cantant d'òpera i el seu pare era un concertino.\nEl juny de 1942, amb 16 anys es va graduar a l'Escola Stuyvesant de secundària. Posteriorment continuar la seva formació musical al “City College” de Nova York. Per altra banda, també tocava en una banda a la Universitat de Colúmbia de Nova York, on es va convertir en director d'orquestra. Al mateix temps, va treballar al laboratori de física de la mateixa Universitat.\nAls 18 anys, Dowd va ser reclutat per l'exèrcit amb el grau de sergent. Va continuar el seu treball en física a la Universitat de Colúmbia. Va formar part del Projecte “Manhattan” que contribueix a la bomba atòmica. El propòsit del treball va ser poc clar fins a 1945. Dowd planejava obtenir una llicenciatura en física nuclear, però com que el seu treball era altament secret, la universitat no ho va reconèixer, i Dowd va decidir no continuar, ja que el currículum de la universitat no hauria estat capaç d'ampliar la seva formació física. La recerca que va dur a terme quan formava part de l'exèrcit va resultar ser més avançada que la del món acadèmic de l'època.\nEl 1947, Dowd va començar a treballa en un estudi de gravació de música clàssica, fins que va obtenir una plaça a Atlantic Records l'any 1949. Aviat es va convertir en un tècnic de gravació superior, gravant artistes com Ray Charles, John Coltrane, Charlie Parker, Rod Stewart, Eric Clapton, entre molts d'altres. L'any 1954, al mateix temps, va dissenyar i construir una consola de gravació estèreo de vuit pistes.\nLa seva carrera com a tècnic de so va des de la dècada de 1940, fins a principis del segle 21. Durant els anys 50, va treballar a “Apex Studios”. Finalment, Dowd morir el 27 d'octubre de 2002 a Florida, on havia estat vivint i treballant a “Criteria Studios” durant els últims anys. Al febrer del mateix any, mesos abans de la seva mort, va rebre un “Grammy” per la seva exitosa trajectòria.\nLes tecnologies musicals dels 60 i del 70[modifica]\nDurant els anys 60, els Beatles van popularitzar els enregistraments en 4 pistes, que posteriorment, a la dècada dels 70 ja podien arribar a ser de 16 o 24 pistes, i fins i tot algun cas de 32 pistes en cintes de 2' o 3'. Cal remarcar que durant els anys 70 també existia la possibilitat d'enregistrament en suport digital directament, tot i que el més conegut fou l'Alesis HD24\nEfectes emprats en les músiques[modifica]\nPel que fa als efectes emprats als enregistraments, es disposava de reverbs de molles i/o paret, ús de sales de grans dimensions, etc. Gràcies a l'augment de pistes en cinta magnètica, va esdevenir possible produir altres efectes com seria l'Eco de cinta (Everybody's trying to be my baby, Beathles, 1964) Amb aquests i altres efectes, es pot considerar efectiva la utilització de l'estudi d'enregistrament com a instrument propi permetent sonoritats impensables abans.\nSuport de venda i distribució[modifica]\nEl suport de distribució va canviar generalment durant el 1959, on els discs de 78rpm van anar desapareixent permetent l'estandardització dels discos de 45rpm. Aquests discs ja oferien una reproducció en estèreo ben definida i en alguns casos posteriors es va arribar a la quadrofonia. A banda dels discs ja esmentats, cal remarcar la invenció i popularització del ja extint suport portàtil de cinta de Cassette als voltants de 1963, cosa que va comportar la invenció del sistema Dolby per a l'eliminació d'artefactes i sorolls de reproducció. Finalment el 1976, Philips va presentar el seu nou sistema, el CD.\nLes millors produccions de Tom Dowd[modifica]\nLa producció per excel·lència de Tom Dowd és l'àlbum Giant Steps de John Coltrane, que va ser produït l'any 1959. Giant Steps és un dels àbums de referència més importants de la història de la músca, i fou el primer àlbum de John Coltrane que va ser produït per Atlantic Records. Aquest àlbum també és un dels àlbums, o l'àlbum, de referència de la carrera de Tom Dowd com enginyer de so. La formació present en aquest àlbum està constituïda per personalitats com Tommy Flanagan (piano), Wynton Kelly (piano), Paul Chambers (contrabaix), Art Taylor (bateria), Jimmy Cobb (bateria); a part de John Coltrane, al saxo tenor.\nA continuació es detalla un llistat en format top-ten d'algunes de les millors produccions de Tom Dowd dins el gènere del rock:\n10. Ramatam - Ramatam (1972) Aquest àlbum pertany al gènere del hard-rock de principis dels anys 70. Una agrupació de vida curta que tenia com integrants Mitch Mitchell, bateria de Jimi Hendrix Experience, Mike Pinera d'Iron Butterfly i la prodigiosa i precoç guitarrista April Lawton. Tom Dowd els va produir el disc d'igual nom l'any 1972.\n9. Delaney & Bonnie - To Bonnie From Delaney (1970) Aquesta producció estàclassificada com a rocking blue-eyed soul. En passar-se de la discogràfica Elektra a Atlantic Records, van passar a tenir Tom Dowd com a productor del seu quart àlbum, To Bonnie From Delaney. En aquest àlbum, s'hi veu reflectida la vasta experiència de Tom Dowd enregistrant mites com Eric Clapton o Aretha Franklin.\n8. Rod Stewart - Atlantic Crossing (1975) Aquest àlbum va representar un punt d'inflexió molt important en la carrera musical de Rod Stewart. Va suposar el pas estètic i musical de Stewart de Gran Bretanya a Nord- Amèrica. La bona mai la gran experiència de Tom Dowd va ser clau en la bona gestió del canvi estètic de Rod Stewart.\n7. Lynyrd Skynyrd - Street Survivors (1977) Després de sofrir una gran davallada en el seu nombre de vendes de discs, van decidir deixar el seu productor, Al Kooper, i confiar la seva sort a Tom Dowd. Tot i que Dowd va aconseguir fer ressorgir el grup en el disc Gimme Back My Bullets, no va ser fins al segÃ¼ent àlbum Street Survivors on es va consolidar la seva recuperació. Tot i que prometien una gran carrera, un tràgic accident d'avió va acabar amb les seves vides.\n6. Black Oak Arkansas - High on the Hog (1973) Black Oak Arkansas era un grup molt reconegut per les seves actuacions en directe i les seves gires. Per al treball de producció i enregistrament en estudi, van confiar en la vasta experiència de Tom Dowd per a l'elaboració del seu quart àlbum High on the Hog.\n5. Eric Clapton - 461 Ocean Boulevard (1974) La relació professional i personal entre Eric Clapton i Tom Dowd ja venia d'enrera, concretament dels anys 60. Una vegada Clapton va aconseguir estabilitzar la seva vida, va confiar a Tom Dowd la producció del seu album 461 Ocean Boulevard, que van produir el 1974 als Miami's Criteria Studios. En aquest àlbum, Clapton elabora un seguit eclèctic de temes, que van des del blues fins al soul, i passant també per altres estils com el reggae, a través del cover del tema de Bob Marley, I Shot the Sheriff.\n4. The Allman Brothers Band - Ildewild South (1970) Aquest àlbum representa la llarga i estreta relació de Tom Dowd amb el southern rock, el rock sureny. Tom Dowd va tenir un paper molt important en la producció del segon àlbum del grup fundador d'aquest gènere dins el rock, The Allman Brothers Band.\n3. Cream - Disraeli Gears (1967) Aquest segon àlbum representa el màxim exponent del talent i l'expressió del talentós grup Cream. Tot i que està descrit que el responsable "oficial" de la producció del disc va ser Felix Pappalardi, qui més endavant es convertiria en baixista de Mountain; la veritat és que és àmpliament conegut que el responsable "oficiós" i molt culpable de la genialitat que representa aquest àlbum fou Tom Dowd, en el seu rol de pioner enginyer de so d'Atlantic Records.\n2. The Allman Brothers Band - Live at the Fillmore East (1971) Tom Dowd no només era un formidable tècnic d'estudi, sinó que a sobre era un excel·lent tècnic de directe. Dowd va ser capaç d'enregistrar i produir d'una manera excel·lent al directe a Fillmore East d'aquesta llegendària formació, assolint deixar l'empremta representativa de tota l'energia que transmetia aquest grup en aquest directe exageradament complex i ple d'improvisacions instrumentals.\n1. Derek & the Dominos - Layla and Other Assorted Love Songs (1970) Derek & the Dominos fou el pseudòrnim sota el qual Eric Clapton feia les seves actuacions durant un temps. Segurament aquest és un dels millors o el millor treball de producció de Tom Dowd, confirmant aquest personantge com un dels més grans contribuents de la història del rock. En aquest treball extraordinari, van participar-hi també personatges de la mida de Jim Gordon, Carl Radle, Bobby Whitlock, entre d'altres. Aquest àlbums conté temes que són clàssics històrics del rock com Bell Bottom Blues i Layla.\nEl video Tom Dowd and the language of music resumeix i il·lustra part de la seva vida, trajectòria i contribucions i conté la relació de treballs de la discografia de Tom Dowd completa..\nISNI: 0000 0000 6752 6606\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tom_Dowd&oldid=21021067»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 abr 2019 a les 05:51.


La primera arrencada del vostre sistema pels seus propis mitjans és el que els enginyers electrònics anomenen la “prova de foc”.\nSi el sistema no s'inicialitza correctament, que no entri el pànic. Si la instal·lació ha finalitzat amb èxit, és molt probable que només sigui un problema menor que estigui dificultant l'arrencada de Debian. En la majoria de casos, aquest tipus de problemes es poden solucionar sense repetir la instal·lació. Una opció per solucionar els problemes és utilitzar el mode rescat integrat en l'instal·lador (vegeu Secció 8.7, “Restauració d'un sistema amb errors”).\nSi sou nou a Debian i Linux, tal vegada necessiteu l'ajuda d'usuaris més experimentats. Per a ajuda en línia podeu provar els canals d'IRC #debian o #debian-boot a la xarxa OFTC. Alternativament podeu preguntar a la llista de correu debian-user. També podeu enviar un informe d'instal·lació tal i com es descriu a Secció 5.4.6, “Emissió d'informes d'error”. Si us plau, assegureu-vos de descriure clarament la situació i d'incloure tots els missatges mostrats que puguin ser d'ajuda als demés a l'hora de diagnosticar el problema.\nCapítol 7. Arrancada del nou sistema Debian Inici 7.2. Muntar volums xifrats


La directora territorial d’Igualtat recorre contra la petició del jutjat perquè el TSJCV investigue Oltra - À Punt\nEn la causa hi ha tretze directius investigats, entre ells, la mateixa Carmen Fenollosa\nCiutat de la Justícia de València, en una imatge d'arxiu / Europa Press\n07 d'abril 2022 - 21:59\nL'actual directora territorial de la Conselleria d'Igualtat, Carmen Fenollosa, ha presentat un recurs davant del jutjat d'instrucció número 15 de València contra la seua decisió de demanar al Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV) que investigue la vicepresidenta i titular d'aquest departament, Mónica Oltra, pel cas del suposat encobriment dels abusos sexuals del seu exmarit a una menor tutelada.\nEl jutjat va demanar la imputació d'Oltra per considerar que existeixen indicis "racionals, seriosos i fundats" de la participació d'aquesta última en els fets investigats i que no resulta possible progressar en la investigació sense que la consellera siga investigada. En la causa hi ha tretze comandaments i tècnics investigats, entre ells, la mateixa Fenollosa.\nL’escrit de la directora territorial sosté, entre altres arguments, que no existeixen indicis de la participació i responsabilitat de la vicepresidenta, que, a més, "arrosseguen" Fenollosa a la continuació de la causa davant del TSJCV "sense l'existència de les proves adequades".\nEn aquesta línia, assenyala que no hi ha cap declaració en què "ningú dels investigats ha dit que va rebre cap instrucció" d'Oltra ni s'ha aportat cap document "en què s'aprecie cap orde o instrucció" de la consellera sobre els fets.\nAixí mateix, Fenollosa al·lega que ella no ha comés "cap irregularitat administrativa ni tampoc cap comportament delictiu" i recorda que en aquelles dates era funcionària en la Conselleria a la província de Castelló, "sense cap mena de participació en la causa que s'investiga". Segons el seu parer, no es compleix el requisit exigit per la jurisprudència del Tribunal Suprem, per no existir "cap indici seriós i fundat que represente una imputació clara i concreta, amb un clar suport probatori".\nSobre la credibilitat inicial de la menor víctima, afig que es deixa "clarament provat" que nombroses persones sí que la van creure quan els va contar en primera ocasió l'existència dels possibles abusos "però s'obvien altres fets molt rellevants, com que, després cap dels receptors de la comunicació (ni parella, ni familiars, ni amics, ni companys de residència), van sostindre que la cregueren fins al punt que ningú va presentar denúncia".\n"Alguns encara sostenen de manera vehement que la menor va mentir", assenyala, i "exactament el mateix va passar amb professionals experimentats, tant d'entitats privades com de l'administració, que, després de fer el seu treball de forma totalment professional, van arribar a conclusions que no indicaven precisament que procedia interposar cap denúncia".\nSobre la suposada cadena d'errors a què al·ludeix l'instructor, la directora defensa que les coses es van fer "com es feien des de fa dècades" i no es van cometre irregularitats ni cap delicte. "Així i tot, amb posterioritat es va millorar el sistema de protecció de persones menors d'edat que presumptament havien rebut abús sexual. Un sistema en què la Direcció General tenia uns pocs mesos de vida, i la vicepresidenta estava poc més d'un any en el càrrec", assenyala.


Josep Maria Ribelles va més enllà | Enderrock.cat\nEnderrock.cat | 17/12/2015 a les 07:00h\nArxivat a: Sons de la mediterrània, Mollet del Vallès, folk, Ribelles, Fiveller\nRibelles (arpa celta, arpa catalana, mandolina i flabiol) estarà acompanyat al nou espectacle de Marc Vila (percussió), Antonio Meléndez (busuqui), Gerard Alís (sac de gemecs) i Andrea Fernández (flautes). El títol del nou espectacle és Enllà. "M'agrada molt aquesta paraula, com sona i el que significa", comenta l'arpista. El repertori serà en bona part de temes nous. La majoria seran composicions pròpies de Ribelles. I tot i que segueixen patrons i ritmes tradicionals, hi ha molta més creació que a les peces del seu disc Ondines ballen (Armando Records, 2011). El nou repertori es completa amb danses provinents de comarques com el Ripollès i aquelles característiques suites que, combinant músiques pròpies i tradicionals, ja són marca de la casa. "La idea principal d'Enllà és explicar en quin moment creatiu sóc ara i presentar-ho en directe".\nPel que fa a la nova formació, Ribelles considera que "són músics que tenen moltes coses a dir i que amb les seves aportacions permeten obrir el món de l'arpa d'una manera diferent". Algunes de les composicions d'Enllà, a més, formaran part del nou disc de l'arpista, que actualment està produint l'acordionista basc Kepa Junkera al País Basc i que està previst que es publiqui cap a la primavera vinent. També a la primavera, Ribelles participarà al prestigiós cicle de folk Los viernes de la tradición, a San Sebastián de los Reyes.


Tornar a posar a les persones al centre de la política\nInici » Projectes » Tornar a posar a les persones al centre de la política\nÀngels Guiteras. Font. Taula del Tercer Sector\nAquesta va ser la conclusió final de l’acte del Dia de la Pobresa. Una iniciativa que, per tercer any consecutiu, organitza la Taula del Tercer Sector amb la finalitat de sensibilitzar i mobilitzar a la societat catalana.\nDij, 18/10/2012 - 09:48\nAutor: Marina Aguilar i Mañas\nUnes 300 persones es van aplegar ahir al Centre Moral i Cultural de Poble Nou per commemorar el Dia Internacional contra la Pobresa. Tal i com va recordar la presidenta de la Taula, Àngels Guiteras – i posteriorment el Conseller Cleries – aquest és un acte institucional per reivindicar la situació de les persones més fràgils de la societat. Guiteras va reclamar a les institucions la priorització de les polítiques socials per tal d’evitar que anem cap a endarrere i va recordar que Catalunya serà social o no serà. Guiteras va anunciar que la Taula proposarà una sèrie de mesures i propostes per reconduir la situació actual de cara a les properes eleccions al parlament català.\nLa sessió, presentada pel periodista Jaume Barberà, va comptar amb la participació de Maite Vilalta, professora d’Hisenda Pública a la Universitat de Barcelona, i Albert Sáez, director adjunt d’El Periódico de Catalunya. Aquests van debatre sobre les responsabilitats de la situació actual que viuen els països mediterranis i la feblesa del model de l’estat del benestar d’aquests. També van parlar sobre el fracàs escolar i la manca d’estabilitat en les polítiques d’educació a l’estat. En aquest sentit, Vilalta va assenyalar que a Finlàndia, país on tots ens emmirallem, les competències en matèria d’educació són municipals. També va reclamar que les politiques incorporin la perspectiva de gènere i va recordar com diversos estudis conclouen que el nivell d’educació de la mare incideix en l’infant.\nL’acte va concloure amb les intervencions del conseller de Benestar Social i Família, Josep Lluís Cleries, i l’alcalde de Barcelona, Xavier Trias. Tots dos van reconèixer la tasca que desenvolupen les entitats de tercer sector tant ara com abans de la crisis, on també les dades sobre vulnerabilitat i exclusió social eren preocupants. En aquest sentit, Cleries va recordar que el tercer sector és un tret identitari de la nació catalana i va afirmar que els drets socials i els drets nacionals han de caminar alhora.


Curs de formació a Cascais: “Educating Glocal Youth” - Fundació Catalunya Voluntària\nFundació Catalunya Voluntària > Formacions Internacionals > Curs de formació a Cascais: “Educating Glocal Youth”\nPosted on 30/07/2018 Categories: Formacions Internacionals, Noticies i Experiències! No comments yet\nEl passat gener vaig participar en una formació a Cascais organitzada per Rota Jovem. L’Àgata, la Diana, la Gisela i jo vam ser escollits per a representar a la Fundació Catalunya Voluntària.\nL’objectiu era donar a conèixer els diferents reptes de l’educació global per estimular als joves a participar activament en la societat. Entre els participants havíem de posar en comú les nostres experiències, i buscar diferents mètodes per superar els obstacles.\nEn un primer moment no estava molt segur de com encaixaria en la formació i si faria una bona contribució. Sort que vaig tirar endavant per viure aquesta inoblidable experiència!\nVan participar diferents països europeus. La diversitat social i cultural va ser un plus que va fomentar les idees i els punts de vista, a l’hora de discutir fets i proposar solucions.\nDurant 7 dies vam realitzar multitud d’activitats grupals que ens van ajudar a profunditzar més en la problemàtica i a fomentar la cohesió. Una d’aquestes activitats consistia a dividir-nos en tres grups, cadascun interpretava una classe social i proposava una justa distribució de la riquesa. Va ser molt interessant els diferents punts de vista i les emocions contraposades segons el grup on et situaves.\nVam visitar la cerimònia inaugural de la European Youth Capital a Estoril. També ens van ensenyar un barri marginal, on gràcies a la col·laboració dels veïns van aconseguir millorar la imatge i atreure turisme utilitzant les façanes dels edificis com a llenç per a unes impressionants obres d’art.\nL’últim dia ens van portar a un restaurant tradicional on vaig provar el millor bacallà que he menjat mai.\nPerò sobretot, el que més ha contribuït a fer d’aquesta una de les millors experiències, ha sigut la bona relació entre tots els participants. Sempre recordaré els bons moments compartits al bar, visitant Lisboa, jugant a jocs de taula o simplement passejant per la platja.\nEl comiat va ser molt trist. Sorprèn com en tan sols una setmana pots arribar a connectar tant amb persones de costums i pensaments molt diferents dels teus.\nRecomano a tots a participar en aquesta experiència única.\ncurs de formaciócurso de formacióncurso de formaciónFCVFCV


Creuers des de Bergen | Miramar Creuers\nLa ciutat de Bergen ofereix la combinació idònia entre naturalesa, cultura i una bulliciosa vida urbana. Situada en la unió entre el mar i les muntanyes, Bergen és una de les ciutats més belles de Noruega.\nCompta amb un barri medieval que data dels dies en què el port era un important centre de comerç. Els edificis del moll construïts en fusta i pintats de colors, ara, en comptes de peix o mercaderies, alberguen col·leccions d'art i centres culturals. No obstant això, resulta interessant visitar el mercat de peix i gaudir del marisc fresc i passejar pel moll de Bryggen.\nEn el centre format al voltant del Port de Vagen, és on es concentra la majoria de restaurants, museus i llocs turístics. Entre els museus estan: el Hanseatiske Museum; el Theta Museet i el Bryggens Museum. Un altre punt d'interès és el Llac Lungegardsvann, un racó magnífic on descansar.\nLa Catedral o Domkirken combina diversos estils arquitectònics. Des de la seva torre es gaudeix de l'excel·lent paisatge. A Overgaten, darrere del moll, es pot prendre el funicular fins al cim de la muntanya Floyen. Des d'allí hi ha unes fantàstiques vistes de la ciutat. El telefèric Ulriksbanen puja al cim de la muntanya Ulriken, el més alt dels quals envolten Bergen.\nCreuers des de Bergen


Un altre gegant per matar - El Periòdic d'Andorra\nUn altre gegant per matar\nEl MoraBanc rep avui a l’Unicaja al Poliesportiu d’Andorra amb Diagne amb molèsties musculars\nPublicat el Dissabte, 17 de novembre de 2018 | 02:30 h\nRafa Luz, durant el partit contra el Baskònia. | Martin Imatge / BCA\nEl MoraBanc Andorra rep avui al Poliesportiu d’Andorra a les 20.30 hores a un altre gegant, l’Unicaja, equip on militen Jaime Fernández i Gio Shermadini i que és quart amb sis victòries i dues derrotes. Aquest serà, de nou, un conjunt contra el qual els d’Ibon Navarro podran refermar la seva fama de matagegants. Una situació que el tècnic va considerar de «dinàmica» i va remarcar que «ni ara som els Warriors ni fa 15 dies érem una merda». «Hem d’estar tranquils, seguir treballant i fent les coses bé», assegurava.\nPer tant, els tricolor tindran una nova oportunitat per mostrar-se sòlids en defensa, confiats i, en general, mantenir la bona imatge que arrosseguen des dels darrers quatre partits. Però es trobaran amb un rival que viu un moment esplèndid. Per altra banda, els del Principat tenen alguns problemes: David Walker segueix de baixa i Moussa Diagne té molèsties musculars des del partit de dimecres passat contra el Brescia.\nEn aquest sentit, Navarro va explicar que l’equip «no ha tingut massa temps per relaxar-se» i que «els caps ja estan centrats amb l’Unicaja, pensant en el partit i, per tant, no hi ha temps perquè ens confiem». D’aquesta manera, esperen a un rival d’extrema dificultat, «un dels més complicats de la lliga i que està jugant molt còmode». A part, va destacar la capacitat de fer circular la pilota i les qualitats anotadores dels malaguenys: «Serà complicat defensar-los i, en general, un partit llarg, però sent sòlids darrere i controlant el rebot tindrem opcions».\nPer un altre costat, Rafa Luz va reiterar que «hem de ser capaços de mantenir la bona ratxa» i que personalment se sentia «molt bé». Tot això passarà en un partit en el qual es podrà adquirir al pavelló la polsera #MaiPor25N contra la violència de gènere.\nJaime Fernández, llest per jugar a Andorra\nFinalment, l’exjugador del MoraBanc i actual membre de l’Unicaja, Jaime Fernández, estarà llest per jugar al Poliesportiu d’Andorra avui. El jugador arrossegava un edema ossi a la cama esquerra i no va poder disputar dimecres el seu compromís d’EuroCup. En el darrer moment, sí ha pogut viatjar a Andorra.\nEl mateix jugador va explicar que guarda «un molt bon record d’Andorra» i que «va ser una temporada molt maca». «La gent em va tractar molt bé, és un lloc molt maco per jugar i vaig gaudir», assegurava. També va afegir que és «una pista molt calenta» i que, per tant, «no sé com rebrà l’afició». «El meu pensament està amb ells, estic molt agraït per l’any que vaig estar al país, em vaig sentir molt estimat, però espero emportar-me la victòria i seguir amb la bona ratxa», concloïa.


Turtuxa | Museu de Tortosa\nA l’extrem d’al-Àndalus\nAmb la invasió musulmana de l’antiga Hispània romana, Dertosa, anomenada Turtuxa a partir de llavors, va esdevenir un referent d’al-Àndalus. Les fronteres, al segle IX, es van estabilitzar i Turtuxa va passar a ser un dels enclavaments extrems al nord del domini andalusí i dins el sistema defensiu de la Marca Superior a la vall de l’Ebre. En pocs anys es va completar el procés d’islamització i el nou poder va acabar imposant la seua cultura, religió i administració. Turtuxa, ‘la llunyana’, va ser, durant més de 400 anys, una ciutat integrada dins el món musulmà i citada per cronistes i historiadors coetanis.\nCiutat gran, molt fèrtil i plena de benediccions\nDins la cultura andalusina les ciutats ocupaven un lloc preeminent.Turtuxa representava el model de ciutat musulmana, amb els banys,el mercat, les muralles, les mesquites i el cementeri. El castell de la Suda (l’alcassaba) n’era el nucli central i la ciutat s’estenia, principalment, al nord i a l’oest. Tot i ser lloc de frontera, Turtuxa va destacar com a centre mercantil, tant pel comerç dels recursos de l’entorn com pel paper d’intermediària en els circuits mercantils de l’època. Escrits coetanis destaquen el dinamisme de la ciutat.\nEls seus voltants són plens de poblacions, castells i alqueries\nSi bé el sistema administratiu i territorial andalusí pivotava a l’entorn de la ciutat, arreu del territori es van configurar assentaments i nuclis poblats. Molts d’aquests provenien del nord d’Àfrica, eren de caràcter tribal i estaven estretament relacionats amb l’ús i l’aprofitament dels recursos hidràulics. S’articulaven a partir de fortaleses que exercien de defensa i de centres administratius. La toponímia de bona part de les poblacions ebrenques d’avui evidencia el seu origen andalusí.\nHom troba tota mena d’objectes treballats i mercaderies\nLa vida quotidiana dels tortosins andalusins no es diferenciava gaire de les altres comunitats andalusines. Resta encara molt per conèixer però el que s’ha descobert en les excavacions arqueològiques del subsòl urbà ens dibuixa una societat artesana, mercantil, cultural i amb símptomes de benestar.Un exemple n’és el fet de trobar una gran quantitat de ceràmica i objectes com joguets, elements decoratius, monedes o peces de complement.\nEl noble, l’alfaquí, el savi, el predicador, al Turtuxí\nEn la cultura d’al-Àndalus, el coneixement se solia transmetre per tradició oral. Els ulemes o savis peregrinaven a diferents parts del món islàmic a la recerca de la saviesa que impartien mestres reputats. Turtuxa va ser un centre d’irradiació d’ulemes que van difondre arreu d’al-Àndalus i del Pròxim Orient el seu origen tortosí. La figura més emblemàtica, coneguda i venerada en vida és la del mestre Abu Bakr al Turtuxí. La seua obra més famosa és un tractat de política, la Llum dels prínceps. Va morir a Alexandria el 1126 i encara avui es transcriuen i reciten algunes de les seues poesies.


Bunyols de poma, els més bons i fets a casa – Cal Passanals. Carns i embotit de l´Anoia\nCom que és plena tardor: castanyes, moniatos, carbasses i pomes son els protagonistes de les receptes de temporada.\nUna de les receptes que podem fer son aquests boníssims bunyols de poma. Donar-nos una “festeta”, encara que siguin fregits.\nAmb aquests bunyols de poma val la pena fer una excepció, perquè queden lleugers i boníssims. El truc consisteix a tallar ben gruixuda la poma; així, en boca notes més la fruita que el fregit. I, per als nens, només cal que els digueu que són dònuts casolans, ja veureu com se’ls mengen de dos en dos!\nTritureu tots els ingredients menys les pomes i l’oli. Deixeu-ho reposar 30 min a la nevera.\nTalleu les pomes a rodanxes gruixudes (4 per poma) i traieu-ne el cor. Amb l’ajut d’un tallapastes feu-les ben rodones alhora que els traieu la pell.\nBanyeu les pomes amb l’arrebossat i fregiu-les en oli abundant calent.\nEscorreu-les sobre paper absorbent i arrebosseu-les amb sucre i canyella.\nUna culleradeta d’impulsor\nSal, canyella i nou moscada\nPosted in Dieta Mediterrània, Produstes catalans, ReceptesTagged Bunyols, Fregits, Poma, Setmana Santa, Sucre


Cuina al gust: Sopeta de foie amb patata, vieires i poma caramelitzada\nSopeta de foie amb patata, vieires i poma caramelitzada\nAquesta és la primera recepta que vull compartir amb vosaltres. La vaig escollir com a entrant per al sopar del meu aniversari i va ser tot un èxit. Tenia clar que volia incloure les vieires i el foie, així que vaig triar i remenar pels diferents blocs i webs que acostumo a visitar, fins que vaig trobar la inspiració a la pàgina web http://www.clubdecuines.cat/.\n300 gr. Fetge d'ànec\n300 gr. Vieires\nComencem per la sopeta de foie salpebrant el foie i daurant-lo en una paella calenta. El retirarem i el deixarem sobre paper cuina per a que absorbeixi l'excés d'oli. Retirarem el greix de la paella. Incorporarem el foie i afegirem la tassa de brou i la crema de llet, deixant fer xup-xup uns 5-8 minuts. Ho retirarem i deixarem refredar abans de passar-ho pel túrmix.\nPer al puré de patata posar les patates pelades i tallades a trossos en aigua amb sal fins que siguin cuites; l'aigua que tot just cobreixi les patates. Quan siguin cuites posar un polsim de nou moscada i un tros de mantega i triturar.\nCaramelitzem els daus de poma amb una mica de sucre i d'aigua en una paella.\nSaltegem les vieires prèviament salpebrades.\nServirem la sopeta de foie calenta amb una mica de puré de patata al fons, i les vieires i la poma caramelitzada al damunt. Últim retoc amb sal de Maldon.\nPublicat per Cuina al gust a 23:41\nUnknown 9 de març de 2011, a les 19:10\nJo ja he tingut la gran sort de provar aquesta meravella de recepte!!! i només us puc dir que és tremenda. Proveu de fer-la i ja em direu que us ha semblat.\nUnknown 16 de març de 2011, a les 16:34\nJo també he probat aquesta sopeta i està espectacular!!!


Vallibierna i Culebras per Llauset\nAnna i Pep\n© Anna i Pep.\nASCENSIONS A CIMS\nVALLIBIERNA (3.056 m) i CULEBRAS (3.051 m) PER LLAUSET\nTemps total: 7h 45' (amb parades incloses)\nDesnivell positiu total: 1035 metres aprox.\nDesprés d’aconseguir el Punta Alta fa dos dies, ahir vàrem decidir fer un dia de descans i aprofitar el matí per anar a buscar uns quants bolets…i quina sorpresa!!!!....vam trobar uns quants ceps a la zona de…..uiii, que això no es pot dir segons els experts!!\nAl migdia vàrem decidir anar a fer el Vallibierna i el Culebras per Llauset, així que amb la furgo ens vam dirigir cap a la presa de Llauset a dinar (CEPS a la vinagreta), passar la tarda fent una petita caminada, sopar i dormir. Per arribar a la presa de Llauset s’ha de pujar fins el poble d’Aneto i seguir la llarga pista que ens porta fins al peu de la mateixa presa un cop passat un túnel bastant estret i fosc.\nLa ruta d’avui és gairebé circular, d’un sol dia, no gaire difícil i que permet pujar a dos tremils del massís de la Maladeta. La part emocionant de l’excursió és la petita cresta que uneix els dos pics, coneguda com el Pas del Cavall, la qual no és massa difícil però on cal extremar l’atenció.\nNosaltres seguim cap a l’esquerra. Aquí el camí puja directe fins els estanyets de Coma Arnau, que és la ruta normal que segueix la majoria de gent per pujar al Vallibierna. Però nosaltres decidim allargar una mica més la ruta i fer-la una mica més interessant, així que enlloc d’anar cap els estanyets de Coma Arnau decidim continuar pujant i arribar fins el coll de Vallibierna. D’aquí dalt tenim unes vistes espectaculars de la llarga vall de Vallibierna, amb els seus ibons al fons. En aquest punt, el camí que puja cap a la dreta ens portaria cap als Russell, però aquests cims els deixarem per una altra ocasió.\nBaixem fins el primer ibón de la vall, el ibón Alto. Aquí decidim no continuar baixant cap a l’altre ibón ja que sinó perdríem massa alçada. Agafem el camí que surt per l’esquerra de l’ibón Alto i que enfila cap a l’estany negre. Més que camí és un caos de pedres i blocs de roca, però que es deixen fer fàcilment. Passat l’estany, el camí continua pujant fins anar a enganxar el camí-tartera que ve dels estanyets de Coma Arnau. En aquest punt tenim una bona vista de tots els estanys que ens queden per sota. També podem veure clarament al fons l’embassament de Llauset, el punt de sortida d’aquesta excursió. Ara només ens queda acabar de pujar una forta pendent fins arribar a la carena del Vallibierna.\nUn cop hem gaudit d’aquestes sensacionals vistes i hem recuperat forces, continuem endavant fins a trobar l’aresta que ens portarà cap a la Tuca de Culebres. Aquesta aresta que uneix els dos pics és el conegut Pas del Cavall. Es tracta d’uns pas d’aproximadament uns 15 metres, no gaire difícil però que requereix molt atenció ja que és molt aeri, amb molta timba a banda i banda i amb una caiguda cap a la vall de Vallbierna que impressiona bastant. Aquest pas es pot passar a cavall (d’aquí el seu nom), amb una cama a cada cantó del precipici, o també es pot passar de costat, amb les mans a dalt de l’aresta i buscant esquerdes a la roca per posar els peus.\nNosaltres decidim passar-lo de costat, però assegurats amb un cordino, més que res per evitar qualsevol risc innecessari. Al llarg de l’aresta hi han alguns pitons que permeten assegurar el pas. El Pep el fa de primer i va passant el cordino pels diferents pitons, mentre jo l’asseguro. Un cop arriba sense cap problema a l’altra banda del pas, ara em toca passar a mi de segona. Superat el pas de cavall, arribem a la Tuca de Culebres (3051m), un avant cim del Vallibierna. Aquí no ens hi estem molta estona, però abans de començar a baixar parem cinc minutets i aprofitem per continuar gaudint de les vistes i menjar una mica.\nEditorial Alpina: Aneto - Maladeta 1:25.000\nEstany Llauset, amb el Vallibierna i Culebras al fons\nDe bon matí comencem a caminar per la pista que surt del mateix aparcament, passant per un petit túnel que ens porta al camí que voreja tot l’estany de Llauset i que serà el que refarem a l’hora de tornar. Es tracta del GR11, pel qual continuem fins al final de l’estany. En aquest punt trobem els senyals que indiquen els diferents estanys i també és on el camí es bifurca. Nosaltres seguim direcció a l’estany de Botornàs. Aquí la pujada ja es fa més forta. Primer trobem la cabana de Botornàs, que no està en gaires bones condicions, i al cap de pocs metres ja trobem l’estany. Un cop a l’estany, continuem amunt seguint el GR11. Més endavant trobem una bifurcació, amb un camí que va cap a la dreta i que porta a l’estany del Cap de Llauset, i el camí que va cap a l’esquerra en direcció al pic de Vallibierna. És en aquest punt on ens trobem el nou refugi de Llauset, que està en construcció des de ja fa temps.\nA partir d’aquest punt, el camí fins el cim va resseguint tota aquesta ampla carena. Arribem al Pic de Vallibierna (3056m) sense cap dificultat. Aquí aprofitem per descansar una mica i observar la magnífica vista de tots els 3000’s que ens envolten. Just a davant nostre queda tot el massís de la Maladeta, amb els seus cims més coneguts (Aneto, Tempestades, Russell, Maladeta...). Més enllà podem veure la Vall d’Estós, el Posets, el Perdiguero.... I just als nostres peus, tenim l’espectacular vista de tota la vall de Vallibierna. Increïble!\nAl fons els Estanyets de Coma Arnau (esquerra) i l'Estany de LLauset (dreta)\nPanoràmica de tot el massís de la Maladeta des de la Tuca de Culebres\nLa baixada la fem per un camí bastant dret i amb grans blocs de pedra, on cal anar amb una mica de precaució. Aviat el camí es fa més fàcil. Continuem baixant fins creuar el camí que puja del coll de Culebres. Nosaltres seguim cap a l’esquerra en direcció al Coll de Llauset. Baixem per un fort pedregar en direcció cap a l’estany de Llauset que ens queda al fons de la vall. Tota aquesta zona combina colors negres i vermellosos, cosa que fa que el paisatge sigui curiós i peculiar però alhora bonic. Un cop arribem a baix, just al peu de l’estany, ja trobem el camí que hem deixat al matí i que el voreja tot. Ara només ens queda desfer aquest camí de puja i baixa fins a la presa de Llauset, punt d’inici i final d’aquesta bonica ruta circular que ens ha portat a pujar dos 3000’s i passar l’emocionant Pas del Cavall, i evidentment, gaudir d’un dia magnífic en un ambient alpí i d’unes vistes espectaculars de tot el massís de la Maladeta.


Bitàcola d'un japanòfil empedreït 日本の虜になったカタルーニャ人のノート: La ridiculització de les minories\nLa ridiculització de les minories\nBé és ben sabut que el Japó no s'ha caracteritzat mai pel respecte a les minories. Des de la Segona Guerra Mundial s'ha creat el míte de la unicítat del poble japonés, i el tema és que no només se l'han cregut ells, sinó que s'ha importat arreu. Quan es llegueix qualsevol llibre introductori sobre el Japó, sempre surt que és una nació étnica, cultural, lingüística i socialment molt homogènica. Res més lluny de la realitat. Per exemple, hi ha els Ainu, els pobles nadius de Hokkaido (que de fet ja no existeixen, perquè han sigut totalment assimilats, i la seva llengua s'ha perdut, en un període d'uns 150 anys!!), o els pobles d'Okinawa! Els japonesos reconeixen que quan senten el "dialecte" de certes zones que jo diria que són idiomes diferents, reconeixen que no poden comprendre. Homogeneïtat no!, el que hi ha és un centralisme a tots nivells.\nA la classe de la universitat d'avui, hi ha hagut un fet que m'`ha sorprès i m'ha indignat. Sort que tractàvem en aquesta classe sobre el relativisme cultural de Ruth Benedict! El professor només entrar a comentat tot fent mòfa que davant de la porta de la universitat hi havia dos nois agafats de la mà, i tothom ha rigut. Jo m'he mossegat la llengua. No crec que hi hagi hagut mala intenció per part de ningú, però està clar que en aquesta societat la homosexualitat està lluny de ser accptada. Per molts japonesos al Japó no hi ha gays. És una cosa d'altres paísos, o d'altres planetes. No pensen que el seu veí, o el seu amic, o el seu germà ho puguin ser. Són invisbles. Només se'ls permet l'existència en el món de la nit, on aquells que durant el dia mostren la seva heterosexualitat, a la nit se'ls permet l'existencia en els marges.\nI quan apareixen gays en els mitjans de comunicació només és en forma de caricatura, o bé "locas". Aquests no impliquen cap perill de contaminació, són "homes" que han renunciat a la seva condició, en realitat es mostren com a dones.\nAquí us deixo una mostra de les imatges que es difonen a través de la televisió. Després no m'estranya que els gays tinguin tantes dificultats per autoidentificar-se i crear una imatge positiva sobre si mateixos en aquest país!\nRAZOR RAMON "El gay duro"\nMIWA AKIHIRO (cantant i actriu transvestida)\nEtiquetas: ainu, gay, Hokkaido, homosexualitat, minories sexuals, Miwa Akihiri, Okinawa, Razor Ramon, Ruth Benedict\nposted by ビエル @ 11:04 a. m.\nAt 3:15 p. m., Pol said...\nAi, Biel, Biel, Biel...\nNo saps prou bé com t'entenc.\nEn primer lloc deixa'm que et feliciti; casualitats de la vida he arribat fins al teu blog, i m'ha deixat tan encantat que m'he llegit ben bé la meitat de les entrades arxivades d'una tirada.\nCuriosament tenim bastantes coses en comú; et dius Biel i jo em dic Pol, que ja tenim nom de duet humorístic; ets verge del 78 i jo també sóc verge del 78; t'estimes molt el Japó i jo també m'estimo molt el Japó; però també t'estimes molt Catalunya, i jo també m'estimo aquest petit país nostre (em sembla que tots dos tenim el cor ben dividit); i ets gai amb naturalitat i sense complexos, de la mateixa manera que jo tampoc amago res, i intento fer-ho entendre a la gent del voltant.\nPerò és que al Japó... bufaaa...\nUna altra cosa que tenim en comú és que som becaris del Monbushô -en el meu cas ex-becari- de forma que suposo que ja coincidirem en alguna recepció o similar quan estiguem més a prop.\nEn el meu cas, vaig marxar cap allà ja fa... ai, 5 anys? Com passa el temps de ràpid...\nVenia de la UAB, que com sabràs és un cau de rojos separatistes trilirís, on participava sovint en les activitats del JALG, no amb un activisme allò que diries rampant, però sí amb la voluntat ferma de treballar el tema de la visibilitat.\nI en arribar al Japó pensava unir-me al grup anàleg que hi trobés allà, i per a la meva sorpresa va resultar que de 1500 alumnes que hi havia a la meva universitat, només vaig arribar a conèixer l'existència de dos gais o lesbianes.\nUn era jo mateix, evidentment, perquè com no podia ser d'altra manera vaig esdevenir el gai oficial de la universitat (caldria subratllar les connotacions d'extraterrestre o ésser paranormal que et proporciona la condició de gai oficial d'on sigui al Japó), i l'altre un noi que m'ho va confessar però em va demanar que no s'ho digués a ningú. Fi.\nÒbviament en aquest sentit el xoc cultural va ser brutal, i vaig trigar uns mesos a acostumar-me a les regles del joc que imperen per allà. Un cop acostumat ho vaig començar a veure tot més clar, però com que només estava al Japó per un any no vaig poder arribar a aprofundir tant com hauria volgut en el tema.\nQue com vaig arribar a assumir els paràmetres del món homosexual del Japó... Hmmm, donaria per a una explicació ben llarga. Millor ho deixem per un altre cop.\nDe totes maneres, maco, una salutació i un petó ben forts des d'un racó del Baix Llobregat!!\nAt 6:25 a. m., marina said...\nOstres Biel,,, No m'imaginava que aquí al japó l'acceptació de l'homosexualitat estigués tant a les baceroles... (no he pogut ni acabar de veure el primer video, per la sulfuració que m'ennuvolava els ulls).\nÉs un treball de formigueta...per als japonesos, catalans..per a tothom.\nAt 7:33 p. m., Roger said...\nBiel mira aixó!!\nAt 6:48 a. m., El elfito said...\nQue sapigues que, malhauradament, no nomes es al Japo: al meu laboratori hi ha una koreana que tambe li fan fastic els homosexuals.\nUn cop, mentres anavem de festa, ens vem trobar 2 tios borratxos que devien estar cabrejats entre si. estaven super aprop, com vacil.lant-se l'un a l'altre a punt de barallar-se....\nEn conya li vaig dir "que maco es l'amor, no?" (estaven tan aprop q sa podien donar un peto) i va fer una cara de fastic que ma costara oblidar!\nMa va admetre que preferia que es matessin a osties que no pas que fossin gays a punt de donar-se un peto!!\nEl nou pis\nEdogawa Rampo 江戸川乱歩\nRyunosuke Akutagawa 芥川龍之介\nLA VIDA DIÀRIA A TOKYO 東京の日常生活


Estefania, autor a Mare Slow\nBABY LED WEANING: MOLT MÉS QUE UN MÈTODE D’ALIMENTACIÓ AUTÒNOMA\nbaby led weaningEstefania 9 abril, 2018 0\nDesprés d’estar 7 dies documentant per l’instagram (@mare_slow)l’experiència amb el mètode d’alimentació baby led weaning, haver estat buscant informació per les xarxes i llegint algun que altre llibre sobre el tema, la conclusió a grosso modo a la que arribo és que el BLW és molt més que una manera possible d’alimentar als nostres fills….\nCUINAR AMB ELS PETITS DE LA CASA\nhàbits saludablesEstefania 2 abril, 2018 0\nSegurament una de les tasques domèstiques més divertides i que crida més l’atenció dels nens és la cuina. Jo cada cop que em fico a la cuina tinc la meva filla Tàbata dient-me: – Mama et puc ajudar? I moltes vegades penso: -Ara que li dono per fer? Tinc pressa ho faré millor jo sola……\nVOLEM DONAR SUCRE ALS NOSTRES FILLS?\nhàbits saludablesEstefania 26 març, 2018 0\nAmb la meva segona filla volia aconseguir una lactància materna exclusiva durants els 6 primers mesos del meu nadó, i tot haver sigut dur, ho he aconseguit en part gràcies al sucre. Però no escric aquest article per fer apologia del sucre, més aviat tot el contrari. Durant aquests 6 mesos m’he despertat una mitjana…\nQUÈ FER PER ESTABLIR UNA BONA SUBJECCIÓ AMB ELS FILLS\ncriança respectuosaEstefania 19 març, 2018 0\nCom deia en l’article anterior, en què parlo d’on ve i que és la subjecció amb els fills, és molt important com a mares reflexionar sobre quin marge de seguretat estem donant als nostres fills. Un nadó és un ésser indefens, no té mobilitat, ni capacitat de parla, les úniques armes de les que disposa…\nLA IMPORTÀNCIA D’UNA BONA SUBJECCIÓ AMB LA MARE\ncriança respectuosaEstefania 12 març, 2018 0\nA què em refereixo quan parlo de subjecció? Aquest terme s’agafa de la biologia. És la acció de penjar-se de la mare que adopten tots els primats acabats de néixer. D’aquesta manera es procuren la protecció i la cura de la mare que el resguardarà dels perills. Una bona mare primat se sent satisfeta de…\nDivulgadora i assessora d’hàbits saludables basats en el moviment slow per mares i les seves famílies.\n© Mare Slow 2018 | Fet amb ❤ per oscarrubio.pro


Sol·licitud de devolució de quantitats per bonificació no aplicada i/o ingressos indeguts per a vivendes de promoció pública que són propietat de la Generalitat Valenciana.\nEsmenar els errors informàtics relatius a la facturació que deriven dels bancs o la mateixa Administració\nPot sol·licitar-la qualsevol adjudicatari (o representant seu degudament autoritzat) d'una vivenda de promoció pública propietat de la Generalitat Valenciana que considere que li han facturat erròniament, fet que posteriorment haurà d'acreditar.\n- Imprés de sol·licitud (MOLT IMPORTANT: NO OBLIDAR INCLOURE EL TELÈFON DE CONTACTE).\n- Rebuts en què s'acredite l'ingrés indegut (originals).\n- Document acreditatiu de la concessió de beneficis, en cas de bonificació no aplicada.\n- Número del compte bancari on realitzar la transferència per si és procedent la sol·licitud.\n[22405PT] SOL·LICITUD DE DEVOLUCIÓ DE QUANTITATS INDEGUDAMENT INGRESSADES\n- Proposta per part de l'EVHA, que és la unitat que tramita.\n- Resolució per part de la Direcció General d'Obres Públiques, Projectes Urbans i Vivenda, que és l'òrgan que resol.\nRecurs d'alçada davant de la Secretaria Autonòmica d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient en el termini d'un mes a comptar de l'endemà de la recepció de la notificació de la resolució.\n- Que l'EVHA no es pose en contacte amb el sol·licitant significa que l'expedient està en tràmit i seguix el curs normal. Quan es produïsca alguna novetat, es comunicarà a l'interessat per correu certificat en l'adreça que figure en la sol·licitud.\n- l'EVHA actua D'OFICI iniciant un expedient de devolució de quantitats quan hi ha una resolució favorable a un expedient de renúncia d'un adjudicatari a la seua vivenda. El saldo resultant es calcula restant a les quantitats aportades (capital amortitzat en el cas de contracte en compravenda, o fiança inicial en el cas de contracte en arrendament) el cost d'adequar la vivenda per a una posterior adjudicació; en cas de saldo positiu (a favor de l'adjudicatari), la dita quantitat s'abonarà en el compte bancari indicat en la sol·licitud.\nQuan es produïsca alguna novetat, se li comunicarà per correu certificat en l'adreça que figure en la sol·licitud. Que l'EVHA no es pose en contacte amb vosté significa que l'expedient està en tràmit i seguix el curs normal.\n- Decret 75/2007, de 18 de maig, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament de Protecció Pública a la Vivenda (DOGV núm. 5517, de 22/05/07).\n- Disposició addicional novena del Decret 90/2009, de 26 de juny, del Consell, pel qual s'aprova el Reglament de vivendes de protecció pública.\n- Decret 66/2009, de 15 de maig, del Consell, pel qual s'aprova el Pla autonòmic de Vivenda de la Comunitat Valenciana 2009-2012 (DOCV nº 6016, de 19/05/2009).


parada i renaixentisme – Termwiki, millions of terms defined by people like you\nHome > Terms > Catalan (CA) > parada i renaixentisme\nparada i renaixentisme\nUna polèmica política de parada i cerca que permet un agent de la policia a temporalment detenir a algú i s'avall roba exterior de la persona quan hi ha fets concrets i articulable. D'aquests fets, només cal fer un agent de policia raonable per creure que una persona és armats i perillosos. L'oficial no necessita articular o identificar el crim específic que ell/ella pensa que està sent comès, només que existeixen un conjunt de circumstàncies fàctiques que portaria una sospita raonable que es produeixi l'activitat criminal. Sospita raonable de és un pas per sota de la causa probable i un pas per sobre d'un gep.\nA escorcollar per definició és un tipus de cerca que requereix una parada legal. El millor és considerat com un acte separat, però en la pràctica, un sospitós que es nega a respondre preguntes en una parada pot proporcionar l'oficial amb justificació suficient per frisk. A escorcollar no hauria de ser per a qualsevol cosa que no sigui una arma perillós o contraban. No obstant això, si altres proves, com un contenidor de medicaments susceptibles de ser, se sent, pot ser aprofitada per l'oficial de la doctrina de la "plana sentir". La prova per a la plana de sensació és que natura contraban de l'element ser "immediatament aparent".\nEn 12 d'agost de 2013, de policia de Nova York "aturar i frisk" va ser governat inconstitucional EUA jutge de districte Shira Scheindlin de .


corrupció de merda al carrer Bruc | nunca nueve\ncorrupció de merda al carrer Bruc\nPosted on 2012-08-03, Friday by mai9\nAls lectors d’aquest blog hi ha dues coses que els apassionen: la corrupció i les escombraries (ei, no passa res). També sou bastants fans de les desgràcies que fa l’administració púbica barceloninha. Així que, amics, avui tenim un post guanyador! 😛 😆\nParlem del carrer Bruc. Al carrer Bruc hi ha dos mons diferents. El primer és entre Provença i Mallorca.\nFem un cop d’ull a Bruc des de Provença mirant a Mallorca:\nQue maco. Ni un contenidor a la vista. En tota honestedat diré que en tinc a l’esquena, però això ja no forma part de la illa que estic parlant. Així doncs, cap contenidor.\nAnem a veure ara Bruc des de Mallorca mirant a Provença, és a dir, mirem el mateix tros de carrer però des de l’altre costat de l’illa.\nOstres, que fort. Ni un sol contenidor. Pobre gent, que diria un ilús que es va creure la propaganda socialista.\nPassem a veure, ara, des de Mallorca mirant a València. És a dir, la següent illa.\nCom ho veieu? Jo veig 2 contenidors a la vorera de l’esquerre (un orgànic), tres més a la dreta (un altre orgànic, es veu que mengen moltes mandarines en aquest tros de carrer). I tres més enllà de reciclatge, blau, verd i groc. En total 7 contenidors.\nAra una foto de la mateixa illa mirat des de baix. Bruc des de València mirant a Mallorca:\nVeiem tres contenidors més.\nAixí doncs, com és que en un una illa necessiten zero contenidors, i els veïns de sota en necessiten 10?\nUs diré jo perquè: corrupció política.\nCuriosament el tram que té tants contenidors és perquè hi vivia la De Gispert, i ja sabem com en són d’avariciosos els polítics que volen tots els contenidors per ells.\nAh, perdó, em diuen que és al revés, que la De Gispert és tan altruista i austera que sense esperar res a canvi, va prescindir d’aquest gran avantatge que és viure rodejat de contenidors d’escombraries i els va regalar tots als veïns del carrer de sota.\nPerò espera’t, aquí hi ha algo que no encaixa, perquè la Gispert és del CiU i els repartidors de contenidors eren l’Hereu i el Martí que són del PSC. I ens diuen que es fan oposició. Bé, us deixo a vosaltres les deduccions.\nEls fets són que el carrer “Bruc De Gispert” no té contenidors, i “Bruc Sense Gispert” en té 10.\nThis entry was posted in Barcelona, política by mai9. Bookmark the permalink.\nOne thought on “corrupció de merda al carrer Bruc”\nignasi on 2012-08-04, Saturday at 13:19 (597) said:


Els presos polítics podrien sortir de la presó per recollir les actes | L'Alerta Canal\nEleccions Municipals ERC Estat espanyol Govern legitim Judici 1-O Justícia L'Alerta Política Presos Polítics fa 3 anys\nOriol Junqueras, Jordi Sànchez, Jordi Turull, Josep Rull i Raül Romeva podran sortir de la presó per recollir la seva acta en cas de sortir escollits diputats o senadors en les properes eleccions generals del 28 d’abril. Fonts del Tribunal Suprem han explicat a El Mundo que es permetrà l’excarceració ja que la legislació electoral autoritza els presos preventius a formar part d’una candidatura i per […]\nOriol Junqueras, Jordi Sànchez, Jordi Turull, Josep Rull i Raül Romeva podran sortir de la presó per recollir la seva acta en cas de sortir escollits diputats o senadors en les properes eleccions generals del 28 d’abril.\nFonts del Tribunal Suprem han explicat a El Mundo que es permetrà l’excarceració ja que la legislació electoral autoritza els presos preventius a formar part d’una candidatura i per tant se’ls ha de permetre que compleixin els tràmits imprescindibles per obtenir el càrrec guanyat a les urnes.\nLa setmana passada, quan el Suprem estava en procés de prendre la decisió sobre si deixaria sortir o no els presos, fonts judicials ja apuntaven que els candidats jutjats estan inhabilitats per a l’exercici del càrrec que exercien però no pas per a futurs càrrecs. A més, només quedarien privats d’aquest dret en cas de sentència condemnatòria, un extrem que encara cal veure.\nEl Congrés i el Senat exigeixen la personificació del candidat electe i per tant el Suprem ha decidit autoritzar aquesta sortida durant el temps necessari per dur a terme el tràmit. L’altra decisió que ha de prendre el Suprem és si permet o no un debat electoral entre els candidats catalans al 28-A a Soto del Real, tal com demanava el cap de llista de JxCat, Jordi Sànchez.\nLa Junta Electoral Central (JEC) es va declarar no competent per decidir-ho i va traslladar la decisió a la sala segona del Suprem, on es jutja el cas de l’1-O, i dirigida pel jutge Manuel Marchena.\nTags: #28A #actes #llibertat #Llibertat preses polítiques #presos polítics


Divendres, 07 Setembre 2018 10:55\nRoger Coma, el nedador del Torrot - CN Mataró, ha aconseguit avui una esplèndida cinquena posició en el Mundial júnior (18-19 anys) d'aigües obertes que s'està disputant a Eilat (Israel).\nRoger Coma, amb el seu entrenador Sergi Garcia\nHa estat en la prova dels 10 km que, el nedador garrotxí de Sant Joan les Fonts, ha recorregut en un temps de 1:30:47.4. Ha estat quasi sempre en el grup capdavanter i ha arribat a només 5 segons del campió, que ha estat l'estatunidenc Michael Brinnegar amb 1:30:42.4. Els altres dos llocs de podi han estat per al francès Batte (1:30:44.2) i el rus Dolgov (1:30:44.5). Vol dir que en Roger s'ha quedat a només tres segons del podi.


Tinc un blog de tres pams i mig: L'escuma dels dies\nContava ahir la televisió que a un pacient rus li van descobrir un brot d'arbre als pulmons. Que no és tan estrany que t'aplegue una llavor als pulmons, tot i que ho és que germine perquè li manca llum allà dintre. A mi em va vindre al cap un llibre magnífic: "L'écume des jours" de Boris Vian. Una història d'amor on a l'enamorada li creix un nenúfar al pulmó que fa que, poc a poc, s'apague. El que desconeixia és que la novel·la s'havia adaptat al cinema... que arriscats són alguns! Tot i que el cartell recull a la perfecció l'esperit de l'obra.\nVaig veure la notítia i em vaig quedar impactat. La realitat sempre supera la ficció.\n17 d’abril de 2009 a les 20:29\nEl meu fill de huit anys, fa unes setmanes que ens ho contava. Ens deia que a un home li havia eixit un arbre als pulmons. Es veu que ho va vore a la tele i, com a tu, també li va impactar. Ho explicava tan seriós... A nosaltres, clar, l'ocurrència ens feia molta gràcia i molta risa també (la dissimulàvem, clat). Ell estava indignat que no el creguérem. Es cabrejava i ens tornava a repetir la història... Es veu que ho va vore a la tele i com a tu, també li va impactar.\nAquesta vesprada, estant ell ací al meu costat fent els deures, he llegit aquesta entrada... i he flipat... la història de l'arbre als pulmons! Li ho hen dit. Al final s'ha fet justícia, per fi l'he cregut.\n7 de maig de 2009 a les 22:52


La Plataforma Rubí Sense Abocadors convoca una manifestació el proper 1 de març - Ajuntament de Rubí\nLa Plataforma Rubí Sense Abocadors convoca una manifestació el proper 1 de març\nLa Plataforma Rubí Sense Abocadors convoca una manifestació el proper 1 de març El regidor de Planificació, Ecologia Urbana i Seguretat, Manuel Velasco, ha assistit a la xerrada informativa sobre Can Carreras i Can Balasc celebrada aquest dijous. https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/la-plataforma-rubi-sense-abocadors-convoca-una https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg\nEl regidor de Planificació, Ecologia Urbana i Seguretat, Manuel Velasco, ha assistit a la xerrada informativa sobre Can Carreras i Can Balasc celebrada aquest dijous.\nAquest dijous, la Plataforma Rubí Sense Abocadors ha celebrat una xerrada informativa per donar a conèixer a la ciutadania rubinenca tota la informació disponible sobre el Pla Especial Urbanístic (PEU) de Can Carreras i Can Balasc que la Generalitat ha aprovat recentment de manera inicial. Quan va transcendir l’aprovació inicial d’aquest document, l’Ajuntament de Rubí ja va anunciar que presentarà al·legacions al text.\nLa setmana passada, el regidor de Planificació, Ecologia Urbana i Seguretat de l’Ajuntament, Manuel Velasco, es va reunir amb els veïns de les urbanitzacions properes a aquests dos abocadors per explicar-los quina és la posició del consistori respecte a aquestes instal·lacions i a l’aprovació del PEU: “Exigim el tancament immediat de Can Carreras, amb data concreta, i no volem que Can Balasc es converteixi en un Can Carreras II”. En aquella reunió, Velasco va demanar la col·laboració dels veïns i els va proposar unir esforços per lluitar contra l’allargament de la vida de l’abocador de Can Carreras i la instal·lació d’un nou dipòsit controlat de residus a Can Balasc. En aquest sentit, els va proposar presentar al·legacions al Pla Especial Urbanístic de Can Carreras i Can Balasc de manera conjunta.\nEls veïns han recollit la proposta i ara han iniciat una recollida de signatures per tal de presentar al·legacions al document. Precisament aquesta és una de les accions que es van donar a conèixer ahir en el marc de la reunió informativa, a la qual hi estaven convidades les entitats (socials, culturals, esportives, etc) de la ciutat i representants dels partits polítics del municipi. El regidor d’Ecologia Urbana, Manuel Velasco, va assistir a la trobada acompanyat del director de l’àrea, Josep Milà, i del coordinador de districtes del consistori, Antonio Santiago.\nLa Plataforma també ha convocat una manifestació pel centre de la ciutat el proper divendres, 1 de març, per mostrar el seu rebuig al Pla Especial Urbanístic. Aquesta acció reivindicativa s’iniciarà a les 18h a la plaça de la Nova Estació.