Trump fa sang amb la crisi demòcrata entre la vella guàrdia de Pelosi i la nova fornada d'Ocasio-Cortez - CATzona\nTrump fa sang amb la crisi demòcrata entre la vella guàrdia de Pelosi i la nova fornada d’Ocasio-Cortez\nDonald Trump ha trobat en els insults racistes una manera de posar encara més llenya al foc a la picabaralla interna dels demòcrates, que en l’última setmana ha deixat sentir públicament les diferències que hi ha entre les dues ànimes amb els retrets que s’han llançat les joves senadores Alexandria Ocasio-Cortez, Ilhan Omar i Rashida Tlaib, que representen l’ala més esquerrana del partit, contra la líder els demòcrates, la veterana Nancy Pelosi.\nNo és que ara el president vulgui fer les paus amb Pelosi, ja que tots dos han demostrat sobradament que no se suporten, sinó que ha vist l’oportunitat d’atacar les senadores més mediàtiques, amb milers de seguidors a les xarxes i que, curiosament, tenen origens familiars fora de les fronteres nord-americanes. Així, Donald les ha convidat a anar-se’n i tornar als seus països, que segons les seves paraules són, “llocs infestats de crim”.\nÉs “molt interessant veure a Congressistes Demòcrates ‘Progressistes’, que vénen originàriament de països els governs dels quals són una catàstrofe total i completa, els pitjors, els més corruptes i ineptes del món (si és que han funcionat com a governs alguna vegada), dient ara alt i de forma agressiva al poble dels Estats Units, la més gran i poderosa Nació sobre la terra, com s’ha de gestionar el nostre Govern “, ha escrit Trump a Twitter, per assegurar que si fessin les maletes la mateixa “Pelosi estaria contenta de preparar-los els viatges gratis”. El president nord-americà ignora amb els seus missatges que tant Ocasio-Cortez com Omar són nascudes als Estats Units i, lògicament, totes tres tenen la ciutadania nord-americana.\nLa crisi entre Pelosi, la demòcrata amb el càrrec més alt del país, i les tres senadores es fa més evident arran d’una recent entrevista al ‘New York Times’ en què la presidenta de la Càmera de Representants va retreure les joves polítiques que amb el seu afany per marcar la línia al partit en qüestions tan sensibles com la política migratòria acaben per desgastar la imatge i la seva autoritat. Pelosi, de 79 anys i més de mitja vida en política, va qüestionar la influència de les senadores, a qui bateja com a “l’esquadró”, i sobretot la seva representitivitat perquè “són quatre persones i aquests són els vots que tenen”. Ocasio-Cortez, la més jove de la cambra amb només 29 anys i un gran actiu mediàtic dels demòcrates, va reaccionar a les paraules de la seva cap insinuant que en el rerefons hi havia una qüestió ètnica i racista, per l’origen de totes tres.\nPelosi ha contestat aquest diumenge a Trump i els seus “comentaris xenòfobs” que, al seu parer, volen dividir els nord-americans. “En comptes d’atacar Membres del Congrés hauria de treballar amb nosaltres per una política humana d’immigració que reflecteixi els valors nord-americans. Pareu les batudes”, ha tuitejat la cap dels demòcrates, en referència a les operacions anunciades per Trump, que es preveu que comencin aquest diumenge, per detenir immigrants indocumentats i expulsar-los del país.


Recepta - Pastís de formatge Philadelphia - Cuina de Casa\nRecipe by Montse PeñarroyaCourse: Postres i pansCuisine: MediterraneanDifficulty: Fàcil\nIngredients per a Pastís de formatge Philadelphia\nRecepta de Pastís de formatge Philadelphia\nPer fer la base de la tarta\nEs fa fondre la mantega i es barreja amb les galetes a trossets (fer-ho amb la mà de morter va molt bé).\nEs barreja la crema de llet, el formatge i el sucre i es posa al foc fins que arrengui el bull.\nHo traiem del foc i hi afegim el sobre de gelatina. Ho remenem bé i ens assegurem que la gelatina queda ben desfeta.\nUna estona abans de servir, es decora amb maduixots i es pinta amb mermelada de maduixa. Es reserva de nou a la nevera i ja està a punt per ser menjat.\nTags: maduixa, tarta


DECRET TANCAMENT D'ESTABLIMENTS D'ALLOTJAMENT- CORONAVIRUS (BOE 19/03/2020) - Serra Mayans Assessors - Assessoria a Eivissa i Formentera - Fiscal, laboral, comptable, juridic\nDECRET TANCAMENT D’ESTABLIMENTS D’ALLOTJAMENT- CORONAVIRUS (BOE 19/03/2020)\nEl Ministeri de Sanitat ha ordenat el tancament al públic d’hotels i qualsevol altre tipus d’establiment d’allotjament turístic situat en qualsevol part del territori nacional en el termini màxim d’una setmana. D’aquesta manera, segons estableix l’ordre publicada en el Boletín Oficial del Estado, a partir del pròxim dijous 26 de març, tots aquests establiments estaran tancats al públic, amb l’única excepció dels serveis de vigilància, seguretat i manteniment que precisin.\nEl tancament es produirà en el moment en què l’establiment no disposi de clients als quals hagi d’atendre i, en tot cas, en el termini màxim de set dies naturals des del 19 de març, data d’entrada en vigor d’aquesta norma. El BOE es refereix en concret a “hotels i allotjaments similars, allotjaments turístics i altres allotjaments de curta estada, càmpings, aparcaments de caravanes i altres establiments similars”.\nNo obstant això, quedarà permesa l’obertura al públic dels establiments d’allotjament turístic de llarga estada i de temporada que alberguessin clients de manera estable en el moment de declaració de l’estat d’alarma, “sempre que els seus ocupants comptin amb les infraestructures, en els seus propis espais habitacionals, per a poder dur a terme les activitats de primera necessitat”. No obstant això, afegeix l’ordre del BOE, aquests establiments “no podran admetre a nous clients fins que finalitzi la suspensió”.\nFriday March 20th, 2020 Friday March 20th, 2020 Coronavirus\n← Per a aquells interessats a aprofundir en el tema, a continuació repassem, i ampliem, algunes de les novetats en relació amb les mesures adoptades a través de la publicació del BOE del 18-03-2020\nAMPLIACIÓ D’INFORMACIÓ MESURES PER A AUTÒNOMS PEL COVID-19 →


ARAMULTIMÈDIA - CCOO alerta que encara no hi ha pla de vacances per a l'àrea de salut de les nostres comarques\nEl sindicat dubta de les explicacions de la Direcció de l'Àrea de Salut i demana a Conselleria de Sanitat que intervinga\nCCOO alerta que encara no hi ha pla de vacances per a l'àrea de salut de les nostres comarques\nEl sindicat CCOO critica que tot i estar en juny, l'àrea de salut 15 encara no compta amb un pla de vacances. Una situació que consideren greu i que afecta 1.600 treballadors de les nostres comarques que "encara no saben quin serà el seu període de descans", com diu Manuela Pascual, secretària general de CCOO de les comarques centrals.\nTant Manuela Pascual com Guadalupe Pavón, portaveu de sanitat en CCOO, diuen que no tenen del tot clar per què encara no hi ha pla vacacional. Expliquen que la raó que dóna direcció de l'àrea és que han demanat un pla de vacances amb un increment del 6 per cent en les contractacions, la qual cosa suposa 30.000 euros més dels previstos; però direcció diu que conselleria ha rebutjat aquesta petició i que a hores d'ara estan a l'espera d'un nou pla. Des del sindicat diuen no entendre la negativa de conselleria perquè sabien des de gener que es necessitaria aquest increment (que correspon a la contractació de personal de cuina, un departament extern però que la contractació ha passat a dependre de sanitat des de començament d'any). Manuela Pascual diu que la direcció de l'àrea "descarrega en conselleria, que no li contesta els correus", però ja dubten si conselleria està assabentada de la situació i per això fa una crida a Sanitat: "si és així que ens resolga la situació que tenim, ha de donar solució immediata al pla de vacances. Conselleria no ha de ser ingènua ni aliena".\nEl fet de no tindre encara pla de vacances genera altres problemes derivats, segons expliquen des de Comissions Obreres. Per exemple està la bossa de treball "on hi ha gent d'Alcoi, que haurà de desplaçar-se a altres departaments i quan tinguem el pla vindrà gent de fora i no d'Alcoi". Guadalupe Pavón diu que no es tracta de menysprear als treballadors d'altres comarques però no troba sentit a què "els d'ací s'hagen d'anar a 60 quilòmetres, i els que estan a 60 quilòmetres hagen de vindre ací".\nI també han tret a col·lació la qüestió dels permisos sense sou. El sindicat explica que hi ha alguns treballadors que demanen permisos no retribuïts per a complementar les vacances i així poder fer front a determinades situacions personals, com pot ser cuidar fills o majors, situacions que són "de vegades necessàries". Però els han dit que ara s'estudiarà cada petició i s'aprovaran "a la seua voluntat", i això "no es pot consentir".\nEl rerefons de tota aquesta crítica torna a ser, com ja han dit en ocasions anteriors, la falta d'informació i negociació amb l'actual directiva de l'àrea de salut. "Tenim servicis sense contractar, no ens assabentem en què s'utilitzen els diners fins que arriben les memòries, i les informacions són sesgades", diu Guadalupe Pavón. A més a més que consideren que la gestió no és adequada perquè s'han generat situacions com que "en urgències estem sense metges perquè no han sigut previsors, i tenim un índex d'absentisme important perquè les pressions són grans i la gent no pot més". Manuela Pascual diu que estudien una via legal per a obligar a convocar el Consell de l'Àrea de Salut "perquè ens donen explicacions de tot".\nManuela Pascual i Guadalupe Pavón alerten de la falta d'un pla de vacances en el mes de juny\nEl sindicat CCOO critica que tot i estar en juny, l'àrea de salut 15 encara no compta amb un pla de vacances. Una situació que consideren greu i que afecta 1.600 treballadors de les nostres comarques que "encara no saben quin serà el seu període de descans", com diu Manuela Pascual, secretària general de CCOO de les comarques centrals. Tant Manuela Pascual com Guadalupe Pavón, portaveu de sanitat en CCOO, diuen que no tenen del tot clar per què encara no hi ha pla vacacional. Expliquen que la raó que dóna direcció de l'àrea és que han demanat un pla de vacances amb un increment del 6 per cent en les contractacions, la qual cosa suposa 30.000 euros més dels previstos; però direcció diu que conselleria ha rebutjat aquesta petició i que a hores d'ara estan a l'espera d'un nou pla. Des del sindicat diuen no entendre la negativa de conselleria perquè sabien des de gener que es necessitaria aquest increment (que correspon a la contractació de personal de cuina, un departament extern però que la contractació ha passat a dependre de sanitat des de començament d'any). Manuela Pascual diu que la direcció de l'àrea "descarrega en conselleria, que no li contesta els correus", però ja dubten si conselleria està assabentada de la situació i per això fa una crida a Sanitat: "si és així que ens resolga la situació que tenim, ha de donar solució immediata al pla de vacances. Conselleria no ha de ser ingènua ni aliena". El fet de no tindre encara pla de vacances genera altres problemes derivats, segons expliquen des de Comissions Obreres. Per exemple està la bossa de treball "on hi ha gent d'Alcoi, que haurà de desplaçar-se a altres departaments i quan tinguem el pla vindrà gent de fora i no d'Alcoi". Guadalupe Pavón diu que no es tracta de menysprear als treballadors d'altres comarques però no troba sentit a què "els d'ací s'hagen d'anar a 60 quilòmetres, i els que estan a 60 quilòmetres hagen de vindre ací". I també han tret a col·lació la qüestió dels permisos sense sou. El sindicat explica que hi ha alguns treballadors que demanen permisos no retribuïts per a complementar les vacances i així poder fer front a determinades situacions personals, com pot ser cuidar fills o majors, situacions que són "de vegades necessàries". Però els han dit que ara s'estudiarà cada petició i s'aprovaran "a la seua voluntat", i això "no es pot consentir". El rerefons de tota aquesta crítica torna a ser, com ja han dit en ocasions anteriors, la falta d'informació i negociació amb l'actual directiva de l'àrea de salut. "Tenim servicis sense contractar, no ens assabentem en què s'utilitzen els diners fins que arriben les memòries, i les informacions són sesgades", diu Guadalupe Pavón. A més a més que consideren que la gestió no és adequada perquè s'han generat situacions com que "en urgències estem sense metges perquè no han sigut previsors, i tenim un índex d'absentisme important perquè les pressions són grans i la gent no pot més". Manuela Pascual diu que estudien una via legal per a obligar a convocar el Consell de l'Àrea de Salut "perquè ens donen explicacions de tot".


Brillant temporada de l'equip Infantil de voleibol Veles e Vents Decorgandia - Diari Serpis\n– El Veles e Vents Decorgandia va fer el millor voleibol de la temporada però va ser superat per uns dels millors equips d’Espanya el Sant Joan d’Alacant\nEl Primer partit de quarts de final es va disputar el dissabte 2 d’Abril en la pista Paola Martínez del CEIP Joan XXIII, del Grau de Gandia, l’equip local s’enfrontava a l’equip líder i invicte del potent grup sud de la preferent valenciana, es presentava com a clar favorit.\nLes alacantines van sumar el primer i segon set amb més dificultats de les que a priori podien pensar, en el tercer set l’entrenador visitant va intentar donar oportunitat a un parell de jugadors de la banqueta. Un intent aquest que li va costar perdre el tercer set (el Sant Joan, només havia perdut dos sets en tot l’any).\nAl final en el quart, amb tota l’artillera en lliça el Sant Joan va poder amb unes jugadores locals que continuaven lluitant i donant el seu millor nivell de l’any.\nDesprés d’aquest 1-3, l’eliminatòria es trasllada a terres alacantines per a disputar la volta dels quarts de final de la categoria infantil de la Comunitat Valenciana.\nEl partit es va iniciar amb un joc de grandíssim nivell per part local davant el qual les jugadores del Grau de Gandia poc van poder fer (25-9).\nEl segon, que podia donar el passe a la final a les alacantines, va ser un regal per al públic assistent, va ser un set molt intens on l’equip grauer va desplegar el seu millor joc de tota la temporada per a arribar a estar davant en el marcador (23-22); malgrat això no van poder emportar-se el set veient com el passe a la final se’ls escapava.\nFinalment una derrota per 3-0, en el camp d’un dels millors equips d’Espanya i un digníssim final de temporada per a unes xiques que acabaran l’any entre el 5 i 8 de la comunitat valenciana.\nEls components del projecte esportiu de Voleibol del Grau de Gandia han assenyalat que “volem agrair a familiars i patrocinadors tot el suport rebut enguany i esperen poder amb aquesta gesta ser més visibles per a les autoritats locals”.\nArticle anteriorSolvència, solidesa i pegada de líder en una nova victòria del Gandia CF\nArticle següentEl Gloriamar Volei Piles aconsegueix una gran victòria en el camp del Voley Quart.


Tughtaguín - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAl-Màlik al-Aziz Dhahir-ad-Din Sayf-al-Islam Tughtaguín, més conegut simplement com a Dhahir-ad-Din Tughtaguín o Tughtaguín fou un príncep aiubita, germà de Saladí. Fou emir del Iemen del 1181 al 1197.\nSaladí va enviar com a emir governador general al seu germà al Màlik al-Aziz Sayf al-Islam Tughtegin (Tughtekin, Tugh Tekin, Tugh Tegin) o més comunament Tughtaguín que al final del 1181 va arribar a Zabid amb un miler de cavallers. Se li donava tanta importància que el governador de Zabid el va anar a rebre a Kedra, una localitat força llunyana. El governador de Zabid va ser rebut per Tughtegin a Kedra i li va demanar permís per retornar a Egipte; li fou concedit i va anar a Zabid per agafar el seu bagatge i recollir el seguici per marxar, però llavors fou arrestat per ordre de Tughtegin i tots els seus béns confiscats. Va ser executat en secret a Taizz el 1183. El governador de Takar, Yakut al-Taizzi fou confirmat en el càrrec però Tughtegin va avançar cap a Djened i va rebre personalment possessió de Takar de les seves mans (1182). Va seguir avançant cap a Aden, d'eon el governador va fugir per mar amb els seus béns i encara que fou perseguit i una part dels béns foren capturats ell mateix va aconseguir escapar amb la resta, aconseguint arribar a Damasc, on va viure fins a la seva mort anys després (1192). Tughtegin va nomenar nous governadors per Aden, Djubla i altres llocs.\nNomés els hamdanites li oferien resistència: Ali ibn Sultan Hatim estava a Biraix i el seu germà Ziyad ibn Sultan Hatim a Habb.\nEl 1185 Tughtegin va atacar Habb que va assetjar. La va deixar així i va fer el pelegrinatge a la Meca i finalment va ocupar la ciutat a la tornada (1186) i va matar a tots els que hi va trobar. Llavors va sotmetre el país de Djend sempre hostil, i va ocupar Hazzan i Dhimar (o Dhemar) on un cosí del sobirà hamdanita es va sotmetre a Tughtegin i d'on fou nomenat governador el que ho era de Djubla.\nAli ibn Sultan Hatim encara resistia a Biraix i tenia molt de suport a Sanaa; en aquesta ciutat, sense guarnició kurda, va fer destruir la torre Ghumdan i les muralles (1187) i va ordenar als habitants retirar-se cap al Djebel Djenb. Les tribus d'aquesta zona aixecades per enèsima vegada, van recuperar Dhemar, que fou saquejada; però la guarnició kurda va resistir a la ciutadella i el governador de Djubla va enviar les forces de què disposava al país de Djenb i finalment les tribus hostils foren dispersades amb fortes pèrdues. Tughtegin va fer ocupar llavors Yesar i la fortalesa de Qaydan, en poder d'una branca de l'antiga dinastia sulàyhida; el setge d'aquesta fortalesa va durar 9 mesos i només hi va haver rendició quan es va permetre als prínceps sulàyhides la sortida amb seguretat per poder reunir-se amb Ali ibn Sultan Hatim.\nTughtegin va tornar llavors a atacar Dumluwa (1188) defensada per l'eunuc Djawhar, que finalment va accedir a vendre la fortalesa a canvi de certa quantitat de diners i de què els atacants no hi entressin fins que els prínceps zuràyides haguessin pogut marxar en seguretat amb tots els seus béns, per mar. Quan Djawhar va rebre notificació que els prínceps estaven sans i estalvis va donar ordre per escrit al seu lloctinent d'entregar el castell, i va fugir disfressat de dona, per reunir-se amb els seus amos a Abissínia. El lloctinent no va obeir l'ordre rebuda i els aiubites llavors van renovar el setge; finalment el lloctinent va arribar a un acord de venda de la fortalesa a canvi de certa quantitat de diners per a ell mateix i de poder retirar-se sa i estalvi a Sanaa, una ciutat que no tenia ocupació aiúbida permanent, cosa que va poder fer; Tughtegin va entrar finalment a Dumluwa.\nMentre els fills d'Ali ibn Sultan Hatim van restaurar alguns castells: Dhemermer, Kawkaban, Zafar, Arús, Fass i Aixyah, i es va negociar una treva per dos anys amb els aiubites, treva per la que els hamdanites van haver de pagar una quantitat de diners. Complert el termini de la treva (1190) Tughtegin va avançar cap a Sanaa, però es va aturar a Djehran i allí va rebre un enviat hamdanita que va negociar la renovació de la treva a canvi de més diners. Diversos ostatges van quedar en mans de Tughtegin com a garantia.\nAli ibn Sultan Hatim no va ratificar els termes de l'acord. Tughtegin es va portar amb cavallerositat i va deixar anar els ostatges. Llavors Tughtegin va començar per atacar i ocupar la fortalesa d'Aixyah. Després va retornar cap a Djehran i llavors cap a Sanaa, Dhemermer, Fass, el Djebal Hadur (o terra d'Himyar) i Arús. En aquesta darrera ciutat el xeic local va tenir un fill el mateix dia que arribava Tughtegin, i l’infant va rebre el nom d’al-Aziz en honor de l'emir i altre cop Tughtegin es va mostrar generós i va passar per la ciutat sense atacar-la com a manera d'agrair el gest del cap local. Va anar cap a Zafar i va tornar a Sanaa, ocupant llavors les terres de Fass (Gran Fass i Petit Fass) que estaven en poder del dos fills de Sultan Bishr ibn Hatim (aquest era germà del sobirà Ali ibn Sultan Hatim i per tant els seus fills eren nebots) els quals foren fet presoners però Tughtegin els va deixar lliures i els va enviar a Dhemermer amb la seva mare. Va tornar a Zafar i va assetjar Kawkaban utilitzant ballestes fins que finalment la fortalesa li fou entregada a canvi de què Ali ibn Hatim pogués conservar la fortalesa de Aruseyn. Finalment Tughtegin va iniciar el llarg setge de Dhemermer que havia de durar quatre anys.\nAli ibn Hatim va defensar Dhemermer en persona. A mesura que passaven els mesos i anys les dues parts esdevingueren cansades del conflicte i finalment es va arribar a un acord pel qual Ali ibn Sultan Hatim va cedir tots els seus castells, fortaleses i terres a canvi d'una pensió.\nVa morir l'11 de setembre de 1197. El va succeir el seu fill Muizz al-Din Ismail ibn Tughtegin.\n↑ Tughtaguín és un nom turquès amb un so [g] inexistent en àrab, que en aquesta llengua habitualment es representa amb la lletra kaf ([k]) —o amb una lletra derivada d'aquesta, گ, usada per transcriure el so [g]—, raó per la qual és també habitual la transcripció Tughtakín, més fidel a l'arabització del nom. És també habitual la transcripció Tughtagín, però és desaconsellable perquè per a una catalanòfon la "g" seria llegida amb el so [ʒ] en lloc de [g]. La forma turca moderna —i en alfabet llatí— d'aquest nom és Tuğ-Tegin, segons la viquipèdia turca, cf. s.v. "Suriye Selçuklu Devleti".\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tughtaguín&oldid=21315905»\nDarrera modificació: 13 juny 2019 a les 17:09


Inici > Mice: quatre anys de cinema educatiu\nLa Mostra Internacional de Cinema Educatiu (Mice) compleix quatre anys dedicats a fomentar l'esperit crític dels més joves a través de la producció audiovisual. La programació d'enguany inclou 175 peces de 32 països.\nEl sector audiovisual i l'àmbit educatiu van de la mà en la nova edició de la Mostra Internacional de Cinema Educatiu (Mice), que en 2016 compleix quatre anys. Quasi un lustre en el qual la pedagogia audiovisual s'ha convertit en el leitmotiv d'un festival fet per i per a estudiants.\nCreada per l'associació cultural Jordi el Mussol, la Mice va nàixer en 2013 com una idea revolucionària: un festival internacional de curtmetratges de temàtica educativa. Amb el temps, ha aconseguit consolidar-se com un dels referents mundials de l'educació comunicativa.\nL'objectiu que persegueix és dotar als estudiants de les eines necessàries perquè siguen capaces de desxifrar els codis mediàtics imperants i comencen a desenvolupar una visió crítica dels mitjans de comunicació i de les imatges que ens envolten. El festival promou aquesta actitud crítica animant als xiquets i adolescents a crear els seus propis curtmetratges i presentar-los a concurs. El festival es divideix en quatre categories:\nPrimària: poden participar els xiquets de fins a 12 anys.\nSecundària: poden participar els adolescents de fins a 18 anys.\nUniversitat: poden participar els universitaris de fins a 22 anys.\nProfessional: es divideix en Ficció i Animació i en ella pot participar qualsevol adult interessat.\nLa novetat d'enguany és que la programació inclou per primera vegada un llargmetratge. De les 175 peces que es projecten, 136 són produccions realitzades en ambients educatius i 39 són produccions professionals. Totes elles han sigut enviades des de 32 països, la qual cosa accentua el caràcter internacional de la cita.\nEl festival es completa amb un calendari d'activitats entre les quals destaquen conferències i tallers de manga, trucatges cinematogràfics, animació amb plastilina, rodatge amb croma, història del cinema i doblatge.\nEn l'edició d'enguany, la Mice ha expandit la seua influència i també arribarà a Benetússer, L’Eliana i Sagunt. A València, la Filmoteca acollirà el dissabte 27 de febrer dues sessions: la de les 18 hores estarà dedicada al país convidat en aquesta edició, Japó, i en ella es projectarà tant Komaneko, la gata curiosa, basada en una reeixida sèrie d'animació de la NHK; com un programa de curts de l'animador Yasushi Asai. A les 20 hores està programat el llargmetratge iranià Historia de la bicicleta de mi padre y yo, dirigit per Fayaz Mousavi, que presentarà la seua pel·lícula en la sala Luis G. Berlanga. Mice 2016 conclourà diumenge que ve 28 amb el lliurament de premis.


Kubra Khademi: “El meu art és la meva mare”\nKubra Khademi és una jove artista afganesa formada al Pakistan. La seva performance Armor, passejant amb una armadura pels carrers de Kabul, la va fer tristament famosa arreu del món. Ara és a Barcelona, i Mireia Estrada Gelabert l'ha entrevistat.\nKubra Khademi és una jove artista afganesa formada al Pakistan. La seva performance Armor, passejant amb una armadura pels carrers de Kabul, la va fer tristament famosa arreu del món. A causa de les nombroses amenaces rebudes, Kubra està ara començant una nova aventura professional i vital a Europa. Des del mes de juny ha estat acollida a Catalunya per La Muga Caula, Nau Côclea i Jiwar Creació i Societat. En moments tràgics on ens colpegen les imatges de fronteres tancades i persones al límit de la seva pròpia fuga, la història de Kubra és, malgrat el dramatisme i l’extrem, una història de llum, en què les xarxes funcionen i les persones són acollides.\nEls propers 18, 19 i 20 de setembre Kubra participarà al Festival de Poesia d’Acció i Performance La Muga Caula que, des de fa 11 anys, té lloc a Les Escaules (Alt Empordà). El proper 23 de setembre, a les 19h, farà una performance com a final de residència a Jiwar Creació i Societat al casal del barri Pou de la Figuera, a Ciutat Vella. L’11 d’octubre podreu seguir-la en la ruta a peu Banyuls-Portbou (ruta Walter Benjamin) que, com cada any, organitza Nau Côclea de la mà d’un artista contemporani. Així se celebraran enguany les darreres passes de Walter Benjamin en el 75è aniversari de la seva mort (veure notícia a Núvol: https://goo.gl/FzeDfY).\nMireia Estrada: Quin ha estat el teu itinerari des de Kabul fins a Catalunya?\nKubra Khademi: Quan vaig fer la performance Armor vaig rebre moltíssimes amenaces, molts missatges d’odi però també de suport d’arreu del món. No els llegia tots. La Muga Caula m’havia escrit per convidar-me al seu Festival de Poesia d’Acció i Performance però jo no ho havia vist. A través d’una amiga afganesa que estava a Jiwar en aquells moments, vaig saber que hi havia aquest missatge i de seguida vaig contestar-lo. Podia confiar-hi.\nDe fet, la teva vida és un llarg exili. Vas néixer a l’Iran com a refugiada afganesa i vas viure al Pakistan amb el mateix estatus.\nSí, vaig néixer durant el temps dels taliban a l’Iran i quan tenia 10 anys tota la família vam anar al Pakistan. Si no haguéssim tingut l’estatut de refugiats afganesos, la nostra vida hagués estat molt difícil en ambdós països. Però vam sortir-nos-en prou bé. Les dones de la casa cosíem i brodàvem per encàrrec a casa. La meva mare em va enviar a estudiar patronatge perquè volia que jo tingués alguna cosa per mi mateixa, una manera de guanyar-me el pa si pel que fos, un cop casada, caigués en la desgràcia del divorci. Tot el que vaig aprendre per unes raons ben diferents ho utilitzo ara per al meu treball artístic.\nI com una nena refugiada d’una família convencional esdevé l’artista que és ara?\nA casa tots sabien que algun dia seria artista perquè sempre que podia estava dibuixant i pintant. El que fos: un tros de paper, les parets, etc. La meva mare em pegava amb les sabates, n’estava tipa. Als 16 anys va començar la cançó d’aturar els estudis i buscar un bon marit per casar-me. El meu pare havia mort i era la mare que em pressionava, al seu torn pressionada pel meu germà gran. Jo no en volia sentir ni parlar. Tenia molt clar que el que volia era estudiar. Vaig fer una vaga de fam a casa de dos dies i, finalment, la meva mare va tenir pietat de mi i vaig passar a ser considerada com “la rara” de la família. La meva mare va ser valenta al deixar-me fer, va assumir el risc de la burla davant la societat i la família. De fet, les dos grans competències que m’havia donat la meva mare per ser una jove ben casada em van servir per poder fer el que jo volia. Una, era la costura; l’altra, l’anglès. Quan va començar la història de trobar-me un marit la família va rebre molt bones propostes de joves afganesos residents als EUA i a Austràlia. La mare volia el millor per a mi i sabia que si tenia la llengua tot seria més fàcil per a mi si havia d’anar a viure a l’estranger. Jo volia estudiar Belles Arts a Kabul, tornar al meu país on no havia viscut mai. Vaig fer la selectivitat i em van acceptar. Fins i tot el meu germà gran estava orgullós de mi: havia aconseguit el que jo volia.\nCom era la Facultat de Belles Arts a Kabul?\nPer una banda, la sensació era que la guerra era darrere de tot, estava present sense veure-la. TOT era guerra, com quan era joveneta i sentia tan sovint la paraula guerra per boca de la meva família, a casa. Per altra banda, la imatge preconcebuda del que podria ser la universitat era la dels taliban, quan les dones no podien anar-hi. Però em vaig trobar amb una universitat en què estudiàvem plegats nois i noies, on teníem dones professores i moltes ganes d’aprendre. Va ser per a mi una experiència increïble, fantàstica, només veia el cantó bo de les coses. Estava àvida d’experiències i de coneixement, com a artista volia impregnar-me de tot. Però a poc a poc, és clar, la realitat va anar mostrant la seva cara més dura. Finalment, vaig decidir deixar la facultat ja que no m’agradava com ensenyaven, era molt clàssic, dibuix i més dibuix. Vaig buscar oportunitats d’anar a l’estranger i, gràcies al meu nivell d’anglès, em van donar una molt bona beca pagada per la South Asian Foundation (UMISAA) per anar a estudiar a Lahore, al Pakistan. Una vegada més, la meva mare va ser determinant ja que va ser gràcies al meu bon nivell d’anglès que me la van donar. I és per això que dic, i ho crec, que el meu art és la meva mare.\nComença, doncs, una segona aventura en una universitat paquistanesa.\nSí, vaig tenir la sort d’anar a la Beaconhouse National University, una universitat internacional privada on ensenyen els millors artistes paquistanesos del moment com Salima Hashmi, Rashid Rana, Huma Mulji o Risham Syed. Va ser un lloc fantàstic per aprendre: obert, lliure. Puc dir sense cap dubte que aquesta experiència d’estudis ha canviat totalment la meva vida. Va ser allí on vaig esdevenir una artista, on em van donar les eines per ser-ho, per bastir la meva pròpia personalitat artística.\nÉs al Paquistan, doncs, on comences a flirtejar amb la performance?\nSí, allí vaig descobrir la performance com el meu mitjà d’expressió. El meu cos va aparèixer amb tota la seva força en el meu treball, no hi podia fer res. Qualsevol treball proposat (vídeo, fotografia, etc.) acabava tenint com a protagonista el meu propi cos. Necessito el meu cos com a punt de partida, com una obra vivent. Els professors em van dir “pots fer-ho, d’altres també l’han utilitzat, és una cosa que es fa”. Va ser quan vaig sentir parlar per primer cop de Yoko Ono, Vito Acconci, Kim Sooja i Maria Abramovic. Va ser un descobriment. Això em va donar tota la força per tirar endavant les meves intuïcions. Allò era art, podia fer-ho. Aquest començar des de dins, de l’interior, servia.\nQuins van ser els teus treballs performàtics a Lahore?\nEn dos anys vaig poder fer tres performances, una a l’espai públic i dues en una galeria. The moist realities és el títol que vaig donar a la meva performance a l’avinguda més perillosa i transitada de la ciutat. Vaig estendre totes les meves pertinences a terra, damunt una tela, i em vaig posar a fer el que faria a la meva habitació: prendre el te, llegir, tranquil·lament, mentre els cotxes em passaven a frec sorpresos per la meva presència. Com més a prop sentia la mort, més tranquil·la i lliure em sentia. Havia de durar una hora, però la policia em va aturar al cap de 40 minuts. Per mi la carretera és una invitació a la vida, a tirar endavant, a anar al seu encontre. A The Basket of green generosity també utilitzava un element de mobilitat, una maleta, la meva maleta. Quan la galeria era plena vaig entrar dins la maleta i m’hi vaig tancar. M’hi vaig quedar tres hores, ningú va gosar obrir-la, la gent va anar marxant i quan ja era hora de tancar una dona va obrir-la plorant i em va dir “per què et fas això?” i ella mateixa va respondre “ja ho sé, ets d’Afganistan”. La darrera també va ser en una galeria, vaig seure al mig en una cadira i em vaig començar a bufetejar a mi mateixa durant 40 minuts. No sentia cap dolor. Per una gran majoria de dones a l’Afganistan és normal passejar-se amb un ull de vellut, ningú es preocupa d’això. Per mi, això no és acceptable. Bufetejant-me a mi mateixa volia denunciar aquesta “normalitat”. El públic no ho suportava, les dones no ho volien veure, ploraven i marxaven. Alguns homes també. Quan vaig acabar només quedaven 4 persones, tothom m’esperava fora, moltes dones ploraven encara. Però ningú havia gosat aturar-me. Tres dies després, vaig canviar la pell de la cara.\nEspecialment aquest darrer treball té moltes connexions amb Armor, la performance que vas fer a Kabul el febrer de 2015. Perquè Kabul segueix sent el destí, el lloc on vols treballar.\nSí, acabo els estudis i, un cop llicenciada, torno definitivament a Kabul. De fet, durant aquests 4 anys no hi deixo d’anar cap any, m’hi estic els tres mesos que no hi ha classe. Segueixo vinculada amb la ciutat. Hi torno i començo a treballar en la indústria cinematogràfica. Vaig lluitar molt per fer-m’hi un lloc ja que jo no estava en els cercles de l’amiguisme que mou feines i contactes, però com a dona formada (bon nivell d’anglès i diploma universitari) vaig tenir el meu lloc, primer com a dissenyadora de vestuari i després com a productora en una agència de publicitat. La meva experiència aleshores del país va ser molt diferent. El fet d’estar treballant em donava una altra cara de la societat afganesa de Kabul, era el món de “veritat”. Jo era l’única dona en tot l’equip i sempre havia de manegar-me en situacions d’hostilitat. Per fer-me forta vaig decidir no portar mai el mocador quan treballava, era una manera de dir “no sóc la dona submisa que voleu, sóc una dona amb empenta i tinc la meva personalitat, compte”. Això em va permetre, crec, trencar amb una certa imatge de fragilitat que de seguida s’atorga a la dona afganesa.\nÉs aquesta suposada fragilitat el que volies denunciar amb Armor?\nL’assetjament al carrer és una realitat per a totes les dones afganeses. Es desenvolupa amb tota impunitat i a cada moment. Quan em van assetjar per primera vegada tenia 4 o 5 anys, a l’Iran. Em vaig quedar tan aclaparada que no ho vaig poder explicar a ningú. De fet, es demana a les dones de tenir “vergonya”, no s’acusa mai l’assetjador, sigui quin sigui el nivell de violència. El que volia era denunciar-ho a l’espai públic. Un fabricant d’estufes em va ajudar a treballar el metall de l’armadura a partir d’uns esbossos que jo havia fet. Ell no entenia què estava fent i, quan va entendre quines eren aquelles formes (pits, panxa, natges), es va sorprendre molt i em va demanar més diners, estava segur que estava treballant per a un estranger. Vaig començar a les 15h i la performance havia de durar 10 minuts. Les dones fugien quan em veien i cada vegada hi havia més homes al meu voltant insultant-me (“prostituta, estrangera, etc.”), alguns em van tirar pedres també. Però vaig sentir un nen que deia “aquesta dona no vol que la toquin”, ho va entendre. Em sentia lliure, molt feliç, m’estava alliberant de la meva pròpia por, la de tota la meva vida. Vaig entendre, però, que corria perill i vaig anar més ràpid cap al taxi que m’esperava amb la meva amiga dins. La gent va saltar-hi al damunt, vam haver de donar-nos a la fuga, cremant semàfors i despistant dos cotxes que ens seguien. Un cop vam arribar a casa de la meva amiga vaig sentir una gran pau, ho havia fet. Quan em vaig connectar a internet vaig començar a veure l’envergadura dels fets, tothom em jutjava, vaig rebre moltíssimes amenaces que van anar in crescendo els següents dies. Deien que era una prostituta fent propaganda de la prostitució, una espia nord-americana, que anava contra l’Islam, etc. Cada cop la cosa es va anar fent més seriosa, durant dos mesos no vaig parar de rebre amenaces. Vaig poder marxar d’Afganistan gràcies a una invitació que havia rebut d’un espai d’art a França.\nI ara, quines són les teves sensacions?\nEncara tinc el xoc del que ha passat, encara no estic disponible per copsar l’entorn, el nou context. El que sí puc veure és que el tema de l’assetjament sexual és malauradament universal, tothom m’entén quan en parlo. He conegut dones catalanes i estrangeres molt potents, amb una força increïble, són feministes en un ambient ben diferent. Hi ha temes que són actuals a tot arreu, d’una manera o altra.\nEstic treballant, això és el més important.


Data de publicació: 19/11/2018 22:15\nBones, resulta que porto tenint relacions sexuals am el meu novio uns mesos, i fins fa poc no hi havia manera de que jo arribes alorgasme mitjançant penetracio.\nFa poc vaig arribar-hi fent la posició tipica de noia a sota i de manera mes ben aviat lenta, i desde llavors molts cops hi arribo nomes si ell la te dura del tot clar. El problema es que amb aquesta posicio ell no arriba, ell nomes pot fent poses com el perrito o jo a sobre de forma rapida (i encara axi li costa arribar). Jo amb aquestes poses que ell nota molt plaer jo no noto plaer ni tampoc mal (fa temps mal si perque feia poc havia perduda la veriginitat).\n->Que puc fer per a que notem plaer els dos fent lo mateix? Utilitzm gels, fem preliminars, ens coneixem el nostre cos etc... pero que puc fer per a que siguem compatibles? Gràcies per l'ajuda!\nData de publicació: 26/11/2018 11:32\nSer compatibles no significa que hagueu d'arribar a l'orgasme alhora. La resposta sexual humana és igual per a totes les persones però hi ha diferències en quant a ritmes i cossos, ja que funcionem diferent. Per tant, la idea d'arribar alhora, sovint és irreal (no impossible però no és habitual).\nPer tant, si els dos sentiu plaer i us ho passeu bé, no teniu cap problema a nivell sexual.


Menjar fora de casa. És possible fer-ho de manera saludable? - TDB Actualitat\nEVA REMOLINA / AMIC 3/4/2021\nMenjar fora de casa és una de les excuses més comunes a l’hora de no poder mantenir uns bons hàbits d’alimentació. Quan parlem de menjar fora, no ens referim a un menjar amb amics puntual, sinó ens referim sobretot a aquelles persones que per temes laborals o per altres circumstàncies personals es veuen obligats a menjar en restaurants d’una forma més o menys habitual. És cert que no menjar a casa dificulta molt el control sobre què mengem i les seves quantitats, però existeixen alguns trucs que podem aplicar i que poden ajudar-nos a menjar el més sa possible, o almenys, a baixar al mínim l’aportació calòrica d’aquests menjars. Seguir-los el màxim possible, ens pot garantir tenir un major èxit en el resultat.


Vacances del Col·legi - Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics i de Grau de Mines i Energia de Catalunya i les Balears\nPeríodes de vacances aprovats per les oficines del Col·legi:\nLa Delegació de Barcelona tancarà els dies 16 fins al 31 d'agost.\nLa Delegació de Girona romandrà tancada des del 30 de juliol fins al 17 d'agost. Tancarà també els dies compresos entre el 3 i el 10 de setembre.\nTal i com es dedueix de l'anterior els dies 16 i 17 d'agost no tindrem cap oficina en funcionament.\nDurant el mes d'agost s'atendrà unicament des de la delegació oberta totes les trucades sigui quin sigui el número de telèfon al que es truqui.\nSi preveieu que tindreu tràmits per realitzar poseu-vos en contacte amb nosaltres per buscar la millor fórmula i no quedar desatesos durant aquest agost.\nJornada "l'enginyeria és un grau"\nMés en aquesta categoria: « Oficines tancades Seu del COETGME a Barcelona tancada »


Manifest del pspv-psoe en el dia internacional de les persones amb discapacitatManifest del pspv-psoe en el dia internacional de les persones amb discapacitat - Socialistes de Vinaròs\nManifest del pspv-psoe en el dia internacional de les persones amb discapacitatManifest del pspv-psoe en el dia internacional de les persones amb discapacitat\n3 diciembre, 2012 3 diciembre, 2012 admin\nMANIFEST DEL PSPV-PSOE EN EL DIA INTERNACIONAL DE LES PERSONES AMB DISCAPACITAT\nCom cada 3 de desembre, els Socialistes ens unim a la commemoració d’aquest dia al costat de les organitzacions de la discapacitat. És cert que aquest any travessem una conjuntura econòmica molt difícil. La crisi econòmica incideix de forma més virulenta en els sectors socials en situació de major vulnerabilitat. L’impacte de la crisi econòmica i d’ocupació, evident en tota la societat, és molt major en les persones amb discapacitat i en les seves famílies. Davant aquesta situació, els poders públics, més que mai, han d’intensificar els esforços per continuar avançant en la protecció dels drets i la millora de la qualitat de vida de les persones amb discapacitat.\nEl Govern de Rajoy està fent tot el contrari, amb brutals retallades pressupostàries i reformes legislatives regressives. Especialment dramàtiques són les retallades a la Llei de promoció de l’autonomia personal i atenció a les persones en situació de Dependència. Des de que el Partit Popular va arribar a la Moncloa, ara fa un any, la Llei de Dependència, impulsada pel Govern Socialista, ha estat qüestionada i atacada en els seus principis inspiradors. En tant sols dotze mesos, el Govern ha engegat un procés de desmantellament del Sistema, modificant la Llei per la porta del darrere i sense dialogar amb ningú.\nHem comprovat com han posat la tisora en la Dependència fins a reduir els fons en més d’un 30%. Han rebaixat en un 15% les prestacions econòmiques als cuidadors familiars, disminució que pot arribar fins al 85% a decisió de cada Comunitat Autònoma. Hem comprovat també com, paral·lelament, augmentaven el co-pagament dels dependents. A més, els i les cuidadores familiars no professionals, han perdut les cotitzacions a la Seguretat Social que finançava el Govern i s’ha ampliat el termini fins a 2 anys perquè les Comunitats atenguin als seus dependents sense generar retroactivitat. Les retallades són innombrables, però les conseqüències d’aquest desmantellament són ja molt evidents fins al punt d’expulsar als dependents del sistema. Aquesta situació és absolutament inadmissible i anem a seguir denunciant-la. D’altra banda, de manera singular, considerem fonamental apostar de manera decidida per salvaguardar i promoure el dret al treball de les persones amb discapacitat. L’ocupació és l´eina fonamental per aconseguir la plena integració de les persones amb discapacitat en tots els àmbits. L’accés a un lloc de treball, és clau per donar contingut als principis que inspiren la Convenció Internacional sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat, ratificada per Espanya durant els anys de Govern del Partit Socialista Obrer Espanyol.\nPer això, reclamem al Govern que prengui mesurades de suport als Centres Especials d´Ocupació, entre elles;\nAmpliar la subvenció del cost salarial corresponent a llocs de treball ocupats per persones amb discapacitat al 75% del salari mínim per als col·lectius amb especials dificultats per a la seva inserció laboral.\nReposar els recursos destinats a les polítiques actives d´Ocupació per a persones amb discapacitat.\nDonar de nou vigència plena a les Mesures estatals d´inserció laboral de persones amb discapacitat, així com a l’Estratègia Espanyola de l´Ocupació 2012- 2014.\nSol·licitem garanties del Govern perquè les diferents Administracions saldin el deute contret en concepte d’ajudes a la inclusió laboral que tenen amb moltes empreses i entitats del Tercer Sector social.\nInstem al Govern a aprovar una nova normativa de promoció de la inclusió laboral de les persones amb discapacitat, que renovi el marc d’ocupació de les persones amb discapacitat, que acaba de complir 30 anys i que ja no serveix als objectius pels quals va sorgir.\nLes persones amb discapacitat estan sofrint una clara reculada en les conquestes socials i de drets obtingudes al llarg d’aquests anys. El Partit Socialista sempre ha defensat els drets i llibertats de les persones amb discapacitat. Seguirem treballant al costat del Tercer Sector, aliats imprescindibles, per aconseguir una societat millor, més compromesa i més participativa, i continuarem defensant de manera prioritària la igualtat d’oportunitats i la cohesió social. No podem retrocedir!\nCampanyes, Gestió Municipal, Noticies, Premsa dia, Discapacitat, internacional, Manifest, PSPV. Enlace permanente.\nArticles personals 7 dies: De porc i de senyor se’n ha de venir de menaArticulos personales 7 dies: De porc i de senyor se’n ha de venir de mena\nArticles personals 7 dies: Oasi ValenciàArtículos personales 7 dies: Oasi Valencià


¿Et vendries per un milió d’euros?\n‘El test’ dinamita principis, parelles i relacions d’amistat pel poder corrosiu dels diners. Una obra del debutant Jordi Vallejo, dirigida per Cristina Clemente, que l’ha clavat per ser un superèxit\nEl vídeo, fàcilment localitzable a YouTube, és entranyable. Els protagonistes són nens. La majoria sols, alguns en parella (de bessons), asseguts a taula en una cambra buida. Davant seu, una de les grans temptacions infantils: un plat amb una llaminadura. Un núvol de sucre, per ser més precisos. I una consigna: si són capaços de resistir la temptació i no menjar-se’l de seguida, 15 minuts més tard en podran menjar dos. Tota una prova d’autocontrol que provoca reaccions de tot tipus en les criatures, dividides entre la temptació de la gratificació immediata i la recompensa expandida. La teoria de l’experiment diu que els nens pacients tindran més èxit a la vida gràcies a l’autodomini. Atret per aquest plantejament, el guionista Jordi Vallejo s’hi va inspirar per escriure la seva primera obra teatral. La va encertar de ple. El test és un gran èxit que traspassa fronteres i ara torna a Barcelona per tercera temporada.\n¿Et vendries per un milió d’euros? ¿Què estaries disposat a fer per aconseguir-lo? Els personatges de l’obra es veuran obligats a reflexionar sobre el límit ètic on els porten els diners en un debat dialèctic plantejat en to de comèdia. Les pinzellades fosques, en forma de debilitat i traïció, a ells mateixos i als altres, els aigualiran la festa. Perquè això és, justament, el que els ha reunit: la inauguració del pis de luxe d’un d’ells (un milió d’euros pagats trinco-trinco). El propietari, empresari d’èxit, ha convidat al sopar inaugural la seva xicota i una parella, els seus amics més íntims. Només quatre persones, prou per fer esclatar el conflicte.\nLa xicota de l’amfitrió és psicòloga, no coneix gaire els convidats i és ella qui desestabilitzarà la vetllada amb la seva proposició: si tinguessin l’opció de triar entre rebre 100.000 euros avui o un milió d’aquí deu anys, què escollirien? Els girs continus en la trama fan que la hipòtesi sobrepassi la pura teoria. Els diners es converteixen en una temptació tangible i la parella trontolla. Ella, encarnació dels valors més íntegres, i el seu marit, amb la consciència més lleugera i el realisme més a flor de pell, tenen punts de vista diferents. La discussió farà aflorar traïcions, mentides i faltes que posaran en qüestió no només la solidesa del matrimoni, sinó també la fidelitat en un sentit ampli: a la parella, als amics, als seus propis principis.\nÈxit a la primera\nPer no haver fet mai teatre, Jordi Vallejo se n’ha sortit de meravella en el seu primer intent. Els drets de l’obra s’han venut a Llatinoamèrica, a Itàlia, als països de parla germànica...Vallejo creu que la clau és haver sabut tocar la fibra amb un tema d’interès tan general com són els diners, que fa que tothom surti de veure l’espectacle “amb la pregunta al cap”. I també en el fet d’haver tingut molt clar des del principi que la reflexió no havia de donar l’esquena a l’entreteniment. I així ha sigut com ha traspassat amb pas ferm les portes del teatre comercial. Ho ha fet, això sí, amb uns bons companys de viatge. La dramaturga, guionista i directora Cristina Clemente, a qui coneixia de la feina a la tele, ha dirigit l’espectacle i el va ajudar a redreçar el text en un moment de grans dubtes. Bé, en realitat el que va fer va ser recomanar-li que el fes arribar a Jordi Galceran i confiés en el seu criteri. “Jo no el coneixia, però es va llegir de seguida la primera versió i em va aconsellar que me la carregués tota, deixés només la premissa i tornés a escriure de zero”, recorda Vallejo, immers actualment en l’escriptura de diversos llargmetratges. També va ser Galceran qui li va obrir les portes de Madrid, demanant a Pedro Larrañaga, productor de les seves obres a la capital, que tingués en compte l’espectacle. La versió en castellà està en cartell des del setembre, té una llarga gira prevista a l’estiu i la temporada vinent tornarà al mateix teatre.\nA Catalunya, l’èxit del muntatge li ha complicat una mica la vida a la directora. La peça, amb escenografia de Jordi Casanovas i produïda per la Muntaner, es va estrenar a la sala barcelonina a finals del 2015 i es va reposar la temporada passada. A més, suma una pila de bolos. Els actors del repartiment inicial no li han pogut seguir el ritme (tret de David Vert, l’únic que hi és des del principi). I la directora ha hagut de tornar-la a assajar amb els nous intèrprets. Amb la sort, diu, que tots han sabut fer-se seus els personatges ràpidament i l’obra no se n’ha ressentit. “Està plena de girs i de ginys i funciona molt bé”, diu Clemente, convençuda del talent del nou valor del teatre català, Jordi Vallejo, i conscient també que l’autor ha sabut aprofitar la “llibertat” que acompanya l’escriptura de tota primera obra.


FUTUR PROMETEDOR | Nadeiabalsalobre's Blog\n← Ja sé a quin cavaller regalaré un llibre per Sant Jordi\nAvui he (re)après a nedar →\nPublicat el Abril 7, 2011 per nadeiabalsalobre\nA mesura que acumules anys a les espatlles t’adones que el futur no és tan llunyà ni tan ple d’oportunitats com te l’havies imaginat. Que no és una cosa abstracta que vindrà i que quan arribi farà que passi alguna cosa, i que segur serà bona. T’adones que el futur un dia esdevé present i té la cara que li has forjat tu.\nQuantes vegades no hem sentit allò de “aquest/a noi/a té un futur prometedor”? Prometedor de què?\nD’entre tota la gent que conec -que no és poca- només 4 se senten afortunats perquè es dediquen professionalment a allò que havien somiat -i n’hi ha algun que fins i tot hi guanya molts diners. Només 4!! Tots són homes. I almenys 3 d’ells, tenen una vida personal/sentimental pèssima. No vull saber com sobreviuran a la jubilació.\nHi ha una altra mena d’humans que se senten personal/sentimental -ment realitzadíssims i que de la feina que fan valoren pràcticament només el sou i la durada de les vacances. Gairebé totes són dones.\nSón dos extrems: a) merda, ja és divendres i b) per fi és divendres\nI llavors hi ha la mena d’humans -entre els qual m’incloc- que, en un determinat moment de la vida, ens parem a pensar en aquell futur que havíem imaginat i ens adonem que ja és present i que no s’assembla massa al que havíem previst. Veiem com el moment de forjar aquella cara se’ns escola entre els dits en un i altre sentit. I volem còrrer a donar-li forma. Però ja no tenim gairebé oportunitats per equivocar-nos. I per altra banda tenim més por que mai d’equivocar-nos. Perquè cada cop tenim menys marge per rectificar. Penso que és el que ens passa als qui ens hem cregut que el nostre futur prometia en tots els sentits. Als qui no hem apostat per una o altra cosa, sinó per una i altra cosa. A mi personalment, m’han decebut totes dues, per tant com prometien. Estic a punt de fer 34 anys i no em sento realitzada professionalment ni personalment. Ho confesso ara i aquí. No m’importa. Sé que no sóc un cas estrany. Ans al contrari. Per circumstàncies de la vida no em dedico professionalment a allò que voldria, però almenys sé què és, cosa que moltíssima gent desconeix sobre sí mateixa, i vull creure que no és tard per canviar-ho -malgrat el context, malgrat tot. Ni tinc la vida personal/sentimental que havia somiat -de fet no conec ningú que tingui aquella mena de vida. Però sóc feliç la major part del temps. I això no hi ha futur prometedor que ho superi. Si hi ha algú -relitzat o no en un o altre sentit de la vida, o en tots- que sigui feliç tots els dies, si us plau, que ens expliqui aquí la seva història. Té regal assegurat.\nMentre faig camí em creuo amb gent d’una i altra mena. Fins i tot amb especímens que se m’assemblen. De tots aprenc. Tots de mi prenen alguna cosa. I, tard o d’hora, tots ens adonem que aquell futur no era tan prometedor per a cap de nosaltres.\nHi ha també la mena de gent que es queixa per tot el que té i no té, ho hagi o no forjat, però que no fa res per canviar-ho. Qui se sent permanentment desgraciat i en culpa a aquell prometedor futur. N’hi ha que de debò creuen en la predestinació. Jo penso que és una actitud. I que n’hi ha que, fins i tot a consciència, s’hi acomoden.\n(Òbviament hi ha altra mena d’humans que mereixerien tot un altre post).\nAquesta entrada s'ha publicat en coses que penso i etiquetada amb futur, vida personal, vida professional. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n3 respostes a FUTUR PROMETEDOR\nMai 6, 2011 a les 2:18 pm\nM’afegeixo al Single de Girona (?). Com la defineixes, la felicitat?\nAbril 23, 2011 a les 3:03 pm\nEl defineixis com el defineixis, m’has de donar premi: sóc feliç tots els dies. Podria ser-ho encara més, però reventaria. No és la felicitat de mel als llavis en què pensem i que considerem carrinclona i quasi estúpida. És la de qui està content amb el que té, perquè aspira a poc, treballa (massa) en allò que li agrada (que no és gens poc), té companya, filles i nét a qui estima, i sap que encara queda molt camí per córrer i que, tot i que està molt més a prop de la mort que de la naixença, ho té tot per fer i per conéixer.\nAbril 8, 2011 a les 7:36 am\nTal i com ens tens acostumats, un post molt bo, però… tant a l’escrit com a la imatge que l’acompanya, fas referència a la “felicitat”, segur que seria molt interessant per molts, -també per mi-, saber com definiries aquest terme.\nRT @FBiodiversidad: Cuando estás esperando a alguien y llega tarde 😡 #BiodiversidadConHumor https://t.co/EUoGwfpEVE 2 weeks ago\nÉs una eastpak de color gris. També hi duia material, dossiers i apunts d’arquitectura de @la_UPC. @mossos 5 months ago\nTrajecte en què viatjava dret, per cert, com tants diumenges... @Renfe 5 months ago\nAl meu fill li han robat la motxilla al tren MD trajecte Girona-BCN de les 18:19h d’avui diumenge. Creu que ha esta… twitter.com/i/web/status/1… 5 months ago\n@martiteres @girona_cat El sistema porta a porta a Sant Daniel no preveu la recollida de vidre cap dia. 7 months ago


L'Albada de l'escoltisme a Lleida - Minyons Escoltes i Guies de Catalunya\nL'Albada de l'escoltisme a Lleida\nAvui, ben d'hora, a les 8:00h del matí, l'escoltisme lleidatà, juntament amb el català, ens hem unit a l'acte central del Centenari de l'Escoltisme Mundial: l'Albada de l'Escoltisme. L'albada de l'1 d'agost de 1907, Sir Baden Powell, fundador de l'escoltisme, feia sonar per primer cop el seu corn africà per despertar vint-i-quatre nois de Londres, procedents de diferents classes socials, que havien acampat a l'illa anglesa de Brownsea. Aquesta era la primera passa del que avui dia és el moviment educatiu d'infants i joves més gran i antic del nostre món: l'escoltisme, del qual en formen part uns 38 milions de persones repartits pels cinc continents, a excepció de sis països.\nPer celebrar aquesta efemèride, doncs, tots els escoltes del món s'han reunit en els punts més alts i més propers per renovar la promesa escolta a les 8:00h del matí hora local. El lema que acompanya el Centenari de l'escoltisme és, no en va: Un món, Una promesa. Una promesa que avui ha tornat a donar la volta al món i de manera sincronitzada: el compromís de l'escoltisme per la pau, per la sostenibilitat i, en definitiva, per deixar aquest món millor del que l'hem trobat. El secret del moviment escolta és el seu agermanament, la seua fraternitat universal, per la qual no coneix fronteres lingüístiques, culturals, religioses; és més, creu i protegeix aquesta diversitat sense deixar de banda l'aposta per aconseguir el seu objectiu únic i global. Un Moviment que ha superat al llarg de la seua història, tot tipus de persecucions, de dictadures i de guerres.\nL'Albada de l'Escoltisme, per citar algunes de les propostes més importants a nivell mundial, se celebrarà o ha sigut celebrada a: la 21a Jamboree Mundial a Anglaterra on hi participen 40.000 escoltes i guies d'arreu del món, 40 dels quals celebraran l'Albada de l'Escoltisme a l'illa de Brownsea; a El Salvador es mobilitzarà la població per reivindicar el dret a ser infants; al Brasil, a ritme de samba i Sao Paulo, es farà un acte per rebutjar la violència als carrers; a Kènya es pujarà el Kilimanjaro per reclamar un accés igualitari als recursos; a Egipte desenes de barquetes s'endinsaran al Nil per reflexionar sobre com resoldre les injustícies del món; al Canadà es denunciarà l'assetjament a les escoles; a Islàndia es mostrarà el treball fet per la integració social a les escoles; a Romania es reivindicarà la importància del respecte dels drets humans i així un llarg etcètera. També al Vaticà s'hi han reunit milers d'escoltes a les 8:00h del matí. (Podeu consultar el VIS -Vatican Information Service-)\nAl nostre país, s'ha celebrat l'Albada de l'Escoltisme, entre d'altres, al Parc de la Seu de Manresa, a la Vall de Núria o a Muntanyola.\nA casa nostra, a Lleida, l'Agrupament Escolta i Guia Lo Manaix de Lleida, conjuntament amb la Demarcació de Lleida/Solsona/Urgell de Minyons Escoltes i Guies de Catalunya (MEG), també s'han sumat a la celebració de l'Albada de l'Escoltisme i han renovat la promesa escolta al turó de la Seu Vella. Un acte que ens hagués agradat poder celebrar al capdamunt del campanar de la Seu, però que finalment hem hagut de celebrar al Baluard de la Reina.\nQuan el rellotge del campanar ha tocat les 8:00h del matí vint-i-sis escoltes i guies hem renovat la promesa escolta, després de recordar les últimes paraules de Sir Baden Powell que va deixar escrites en forma de testament, la Llei escolta. Tot això acompanyat amb alguns cants amenitzats amb guitarra: Arrels, Escolta-ho en el vent, Que tinguem sort; cançons tradicionals i cantades en tots els campaments del nostre país. Finalment, s'ha clos l'acte amb la lectura del Manifest del Centenari. En l'acte hi han assistit escoltes i guies de diferents generacions i agrupaments de les comarques de Lleida com ara l'Agrupament Escolta Garbí de Lleida (Centre Marista d'Escoltes -CMS-), l'Agrupament Escolta i Guia Lo Merlet del Palau d'Anglesola, l'Agrupament Escolta i Guia Cal-Met de Mollerussa, l'Agrupament Escolta i Guia Lo Manaix de Lleida, així com també representants de la Demarcació de Lleida/Solsona/Urgell i de l'Associació d'Antics Escoltes i Guies, vinculada a la Fundació Josep Sans.\nLa renovació de la promesa escolta ha consistit en la lectura i adaptació personal de la promesa escolta original ideada per Sir Baden Powell:\n"Pel meu honor (i amb la gràcia de Déu)\nper complir els meus deures envers (Déu) i la Pàtria,\nper ajudar tothora l'altra gent\ni obeir la Llei Escolta".\nMentre fèiem l'esmorzar posterior amb coca i xocolata ha arribat un dels moments més emotius: una vintena d'escoltes i guies de MEG i del Centre Marista d'Escoltes (CMS) han assolit el cim de la Pica d'Estats i han renovat la promesa escolta a més de 3000 metres d'altitud.\nLa renovació de la promesa escolta a les Terres de Ponent ha servit per unir-nos a la resta d'escoltes i guies catalans que volem i reivindiquem un món sense conflictes armats de cap mena i que qualsevol resolució d'aquests es faci mitjançant el diàleg constructiu i generant confiança mútua.


Les impressores 3D ja imprimeixen menjar i aviat es trobaran a la cuina entre la cafetera i la torradora - Diari de Girona\nEl nutricionista Àlex Vidal augura un futur prometedor a un instrument cada vegada més avançat i útil\nLes impressores 3D ja han començat a imprimir menjar, fins i tot menús sense gluten i amb un control exhaustiu dels ingredients, per això aviat tindran un lloc a les cuines, entre la cafetera i la torradora. Així ho augura el nutricionista Àlex Vidal, professor dels Estudis de Ciències de la Salut de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), que destaca que aquesta nova tecnologia, a més d'utilitzar-se per imprimir peces en el sector industrial, fabricar pròtesis per a la medicina o elaborar les figures més diverses de decoració, també estan entrant a la cuina.\nSegons Vidal, de moment les impressores 3D han entrat a les cuines de grans restaurants i serveis de menjar, però en un futur pròxim aspiren a convertir-se en un electrodomèstic més amb fins gastronòmics. «Amb aquesta nova eina pots dissenyar elements, volums i textures per fer una volta més a les diferents propostes i els plats que fan grans restauradors», assegura Vidal.\nEn un estudi realitzat a l'octubre, la consultora Gartner augurava que el 2016 es vendrien més de 455.000 unitats d'impressores 3D, una xifra que amb vista al 2020 s'incrementarà, segons els càlculs de la consultora, fins a excedir els 6,7 milions d'unitats. Tot i que encara no estan implantades entre el consumidor final, Vidal veu avantatges en el cas d'al·lèrgies i intoleràncies alimentàries. «Quan hi hagi alguna cosa que s'hagi de controlar molt, com pot ser una al·lèrgia alimentària o una intolerància al gluten, pot ser útil. Pot ajudar a esquivar algun nutrient», afirma el nutricionista. Diverses empreses s'han interessat per la impressió 3D de menjar. Una és Natural Machines, empresa emergent amb seu a Barcelona que comercialitza la Foodini, una màquina que funciona amb càpsules i imprimeix una gran varietat d'aliments, tant dolços com salats.Segons el nutricionista, la impressora 3D es diferencia d'un robot de cuina en què «pots treballar amb molt detall i utilitzar ingredients aïllats. Pot ser útil per fer coses que, amb altres eines, no podries aconseguir». La majoria d'impressores 3D de menjar funcionen de manera similar a una mànega de pastisseria: van afegint capes i capes de menjar i és habitual que s'utilitzin amb ingredients cremosos i no durs, com xocolata, crema de formatge, pasta, gelat, melmelada, mostassa o crema de cacauet.\nNo obstant això, encara no es pot imprimir amb tota mena d'ingredients. «Aquest és un repte que té encara la indústria, juntament amb la introducció de la cocció, ja que la majoria de màquines no couen i es necessita acabar el plat al forn, a la paella o a l'olla», indica Vidal. Per imprimir una pizza o un pastís, cal proveir la màquina de la primera matèria, programar-la i esperar que prepari el plat, un procés que pot trigar des de només cinc minuts fins a vint o trenta, depenent de la recepta i la dificultat.


AGLAIA: Resposta a Job IV - L'Encarnació\nResposta a Job IV - L'Encarnació\nQuart capítol del text "Resposta a Job" (1952) de Carl Gustav Jung\nCom que en la decisió d'encarnar-se Jahveh se serveix, pel que sembla, de l'antic model egipci, podem esperar també que el curs de l'encarnació s'ajusti en els seus detalls a certes prefiguracions. L'acostament de la Saviesa significa una nova creació. Però aquesta vegada no és el món el que ha de ser canviat, és Déu el que vol transformar la seva pròpia essència. Ara la humanitat no ha de ser aniquilada, com abans, sinó salvada. En aquella decisió d'encarnar-se es percep la influència, favorable als éssers humans, de la Saviesa. Ara no han de ser creats nous éssers humans, sinó només Un: l'ésser humà-Déu. Per aconseguir aquest fi s'ha d'aplicar un procediment oposat a l'anterior. El masculí Adam secundus no ha de brollar immediatament de les mans del Creador, com el primer Adam, sinó que ha de néixer d'una dona humana. Aquesta vegada és l'Eva secunda la que té la prioritat, i no només en un sentit temporal, sinó també en un sentit substancial. Segons el Protoevangeli, especialment Gènesi 3, 15, la segona Eva correspon a "la dona i la seva llavor", la qual "ferirà al cap" a la serp. De la mateixa manera que Adam era originàriament hermafrodita, també "la dona i la seva llavor" són considerats com una parella humana, és a dir, com la regina coelestis i mare de Déu, d'una banda, i el fill de Déu, que no té pare humà, de l'altra. Maria, la verge, és escollida com a receptacle immaculat del Déu futur que ha de néixer. L'autonomia i independència de Maria enfront de l’home són accentuades per la seva virginitat substancial. Maria és una "filla de Déu", que, com s'ha de fer constar més tard dogmàticament, va ser distingida des del principi amb el privilegi de la concepció immaculada, i alliberada així de la taca del pecat original. És evident, doncs, la seva pertinença al status ante lapsum. Això vol dir que s'introdueix un nou principi. El diví caràcter immaculat del seu estat evidencia que no només porta la imago Dei amb una puresa no minvada, sinó que, a més, com a esposa de Déu, és encarnació del seu prototip, la Saviesa. El seu amor pels humans, ja expressament en relleu en els documents antics, fa sospitar que el Senyor es va deixar determinar per la Saviesa en aspectes essencials d'aquesta la seva novíssima creació. Maria, la " beneïda entre les dones", és protectora i intercessora en favor de tots els humans, que són pecadors. Com la Saviesa, Maria és una mediatrix, que condueix cap a Déu, i assegura d'aquesta manera als humans la immortalitat. La seva assumptio és el model de la resurrecció corporal dels humans. Com a esposa de Déu i reina del cel, Maria ocupa el lloc de la Saviesa de l'Antic Testament.\nSón dignes de notar les desacostumades mesures de prudència amb què s'envolta la creació de Maria: concenptio inmaculata, exclusió de la macula peccati, virginitat perpètua. Això demostra que es vol protegir la mare de Déu contra les jugades de Satanàs, el que ens permet suposar que el Senyor havia consultat la seva omnisciència, ja que aquesta coneix clarament les perverses inclinacions que abriga el fosc fill de Déu. Maria ha de ser protegida incondicionalment contra aquests corruptors influxos. La conseqüència inevitable d'aquestes radicals mesures de prudència és una cosa que no s'ha tingut prou en compte en la valoració dogmàtica de l'encarnació: el seu alliberament del pecat priva la verge de l'ordinari caràcter humà, el signe comú del qual és el pecat original i, en conseqüència, de la necessitat de la redempció. El status ante lapsum és el mateix que l'existència paradisíaca, és a dir, pleromàtica, divina. Mitjançant l'aplicació d'especials mesures de protecció, Maria és elevada, per dir-ho així, a l'estatus d'una deessa, i amb això perd el seu caràcter humà. Maria no concebrà al seu fill com el conceben totes les altres mares i per això el seu fill no serà mai un ésser humà, sinó un Déu. No s'ha vist mai -almenys que jo sàpiga- que això posa en dubte l'encarnació real de Déu, és a dir, evidencia que aquesta es va realitzar només de manera parcial. Ni la mare ni el fill són humans reals, sinó déus.\nTot això significa certament una elevació de la personalitat de Maria en el sentit masculí, ja que és aproximada a la perfecció de Crist. Però alhora té lloc una debilitació del principi femení de la imperfecció -o principi de la plenitud-, ja que aquest queda reduït, a causa del perfeccionament de Maria, a aquella petit resta que encara separa Maria de Crist -Phoebo propior lumina perdit! Com més s'inclini l'ideal femení en la direcció de l'ideal masculí, més perd la dona la possibilitat de compensar l'aspiració masculina cap a la perfecció, i així sorgeix un estat ideal de masculinitat, que, com veiem, està amenaçat de enantiodromia. Més enllà de la perfecció no hi ha cap camí que porti al futur, tret d'un retrocés, és a dir, una catàstrofe de l'ideal, la qual cosa hauria pogut evitar-se amb l'ideal femení de la plenitud. El perfeccionisme veterotestamentari de Jahveh s'ha continuat en el Nou Testament, i, malgrat tot el reconeixement i exaltació del principi femení, aquest no ha pogut fer-se valer contra el domini patriarcal. Més endavant parlarem encara sobre això.\nEtiquetes de comentaris: Jung, Textos de referència\nOcell de ferro\nLa plana plena d'ossos\nResposta a Job XI - La visió d'Ezequiel i la d'Hen...\nEndreçar el cap\nResposta a Job X - La reconciliació\nL'Anunciació de Chagall\nA les més altes esferes\nResposta a Job IX - El Paràclit\nEl diable, el mal i la desgràcia\nResposta a Job VIII - Crist i Satanàs\nEl fons de les coses\nResposta a Job VII - Job i Crist\nMàrius Torres: Igual que el gessamí...\nResposta a Job VI - La victòria de Job\nResposta a Job V - Els fills de Déu\nConsells de temps antics\nGrandesa de cor i d'esperit\nSaviesa i obres\nSaviesa i amistat\nElogi de la Saviesa\nResposta a Job III - La Saviesa


Ara Premium 20/04/2015\nEls immigrants arribats a Lampedusa expliquen la duresa del viatge\n“La vida a l’Àfrica era més perillosa que travessar el mar” ALESSANDRO BIANCHI / REUTERS M. T.\nLampedusaL’Augustine té 28 anys i és nascut a Nigèria, però fa mesos que ja no hi viu. Es va escapar del país després que el grup jihadista Boko Haram matés gran part de la seva família, i des de llavors va estar vivint a Líbia. La vida al país nord-africà, immers en una espiral de violència, no li va anar gaire millor, però -com tants d’altres- s’hi va quedar a l’espera de la seva oportunitat per abandonar el continent. I l’oportunitat li va arribar fa una setmana.\nVa pagar més de 4.000 euros a un desconegut per pujar en una embarcació amb centenars de persones i va iniciar un viatge de 24 hores per arribar a la costa italiana. Durant el trajecte no va poder menjar ni beure res i, amb una naturalitat que esgarrifa, admet que podria haver mort en qualsevol moment. La seva sort, però, va ser diferent de la del les 700 persones que ahir van perdre la vida intentant travessar el Mediterrani. L’Augustine va aconseguir arribar a Lampedusa i ja fa cinc dies que dorm al centre d’acollida de la petita illa al sud de Sicília. Tot i reconèixer que el seu viatge va ser perillós, assegura que el tornaria a fer: “La vida a Líbia, i a l’Àfrica en general, és més perillosa que travessar el mar”, sentencia, i així ho corroboren la major part dels que ho han pogut comprovar.\nÉs el cas del Joe, que mira fixament el mar des d’una roca al port de l’illa. Només té 17 anys, i encara era més petit quan va abandonar la seva Ghana natal per anar a “treballar i fer diners” a Líbia. Hi va trobar feina, però ràpidament va veure que la situació era insostenible. “Hi havia combats a tot arreu”, explica, i no es pot estar de parlar de l’Estat Islàmic (EI): “És indiferent si ets musulmà o cristià, et maten igual. Et tallen el cap en nom d’Al·là, però menteixen”, diu. El Joe té clar que és precisament “gràcies a Déu” que ha aconseguit arribat a Itàlia. Ho va fer dilluns passat, en una embarcació amb 450 persones a bord. Afortunadament va poder beure una mica d’aigua i menjar alguna galeta durant les 14 hores que va durar el viatge, però deixa clar que va ser una mala experiència. “Et pot passar qualsevol cosa. No és gens fàcil travessar el mar”, repeteix a cada moment, però de seguida torna a celebrar la seva situació actual. “Itàlia és un país pacífic. La seva gent ens ajuda molt”, diu.\nCada cop més menors\nCom ell, cada cop són més els menors -tal com ha denunciat l’ONG Save the Children- que emigren des de l’Àfrica, i molts d’ells ho fan sols. “Al centre d’acollida hi ha fins i tot nadons de 3 mesos”, diu el Biniam, de 32 anys. Ell té tres fills petits, però els va haver de deixar quan va fugir d’Eritrea. Obligat a ser soldat pel règim dictatorial que controla el país, va aprofitar la seva condició de guàrdia fronterer per escapar-se. D’allà va anar fins a Etiòpia, després al Sudan i, finalment, a Líbia, on va agafar la nau que el va portar a Lampedusa. “Vaig tenir sort. La meva embarcació estava molt bé. N’hi ha moltes que estan en males condicions i s’enfonsen fàcilment”, diu. Feliç d’estar en un país “lliure i democràtic”, el Biniam no pot deixar de pensar en la seva família, i lamenta: “Els meus fills ara ja ni em coneixerien”.\nEsperant torn per embarcar\nEl Firaol viu el cas contrari. Procedent d’Etiòpia, va acomiadar-se dels seus pares i la resta de la seva família per buscar un país més democràtic. Tan sols té 16 anys, però ha viscut molt més que qualsevol noi de la seva edat. Abans d’aguantar 25 hores despert i sense menjar ni beure per arribar al port de Lampedusa, va estar a Líbia esperant el seu torn per embarcar. I allà hi va viure un autèntic infern. “Hi ha gent molt dolenta. Em feien dormir al vàter i només em donaven menjar un cop al dia”, explica, i confessa, sense por als ulls, que en algun moment de la seva odissea per arribar a Europa va pensar que podria morir.\nDe fet, tots els immigrants que passegen pels carrerons de Lampedusa admeten que s’han jugat la vida per arribar a Itàlia, però tots coincideixen que ha valgut la pena. “La gent està morint a l’Àfrica, és per això que volem venir a Europa. Somàlia, Kènia o Nigèria, és igual el país. Moren persones cada dia”, argumenta l’Augustine, que deixa molt clar quin és el seu únic objectiu ara mateix: “L’important per a mi és mantenir-me en vida”.


El Futura Palamós de futbol sala s´aclimata a la nova categoria\nEstrenen categoria, després d´haver assolit dos ascensos consecutius, i qui sap si pot arribar un tercer. Tot i això, l´entrenador Juan Antonio Lucena es mostra prudent i diu que s´ha d´anar partit a partit i després veure com transcorre la competició. Estem parlant del Futura Palamós de futbol sala, que aquesta temporada juga a la primera catalana.\nEl conjunt palamosí ha disputat dos partits amb un balanç d´una victòria i una derrota. Pel tècnic Juan Antonio Lucena és massa aviat per mirar de saber a què pot aspirar el seu equip però d´entrada veu una categoria molt igualada.El bloc és pràcticament el mateix que la temporada passada, tan sols s´ha fet l´incorporació de Salvador Segarra. A la primera jornada el Futura Palamós va perdre a casa en el seu debut davant del Bigues i Riells per 2 a 3. Tot i això es va recuperar i en la següent jornada va vèncer per 3 a 6 a la pista del Sant Cugat.\nJuan Antonio Lucena reconeix que en el primer partit van acusar els nervis del debut, però que l´equip es va sobreposar a la derrota.\nEl Futura Palamós juga diumenge a la pista del Sant Julià d´Andorra, equip que ha guanyat els dos partits disputats. Per aquest desplaçament, l´expedició palamosina viatjarà en autocar. Marxen dissabte i tornen el diumenge.


Gaines combi alu-PVC - Gaines i accessoris - Ventilació - Clima : 22 produits - Culture Indoor\n> Ventilació - Clima>Gaines i accessoris>Gaines combi alu-PVC\nAquí està la nostra categoria que forma conductes de acabat d'alumini-PVC.\nLa combinació d'alumini i de PVC en una beina permetrà que una major eficiència en la descomposició de la seva cultura quadre .\nAquestes beines són més resistents a la calor.\nEls millors preus en l'alumini mànigues, Combi i so són de Cultura coberta.\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 456mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 456mm x 10m, ventilació conducte\nJaqueta de folre a 456mm , tipus Combiconnect , resistent a la calor , el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada, amb un tub ventilador o filtre de carboni. Lliurat a la casella de 10 metres lineals.\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 406mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 406mm x 10m , ventilació conducte\nJaqueta de folre a 406mm , tipus Combiconnect, resistent a la calor, el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada, amb un tub ventilador o filtre de carboni. Lliurat a la casella de 10 metres lineals.\nFUNDA COMBINACIÓ d'alumini pvc 315MM metres , ventilació...\nFUNDA DE COMBI-315MM EL METRE\nFunda de folrada combiconect Ø100mm metres, ventilació...\nFunda folrat de 100mm de diàmetre, tipus Combiconnect, resistent a la calor, el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada, amb un tub ventilador o filtre de carboni. Proporcionat per metre lineal.\nFunda de folrada combiconect Ø160mm metres, ventilació...\nFunda folrat de diàmetre 160mm, tipus Combiconnect, resistent a la calor, el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada, amb un tub ventilador o filtre de carboni. Proporcionat per metre lineal.\nFunda de folrada combiconect Ø200mm metre, ventilació...\nFunda folrat de diàmetre 200 mm, tipus Combiconnect, resistent a la calor, el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada, amb un tub ventilador o filtre de carboni. Subministrat en metres lineals.\nFunda de combi Ø254mm metre, ventilació conducte\nFunda de folrada combiconect 254mm metre\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 127mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 127mm x 10m, ventilació conducte\nFunda folrat de diàmetre 127mm , tipus Combiconnect , resistent a la calor , connectable a un extractor , un reflector de vítreo-ventilat, o a un filtre de carbó. Lliurat a la casella de 10 metres lineals.\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa-160mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa-160mm x 10m, ventilació conducte\nJaqueta de folre a 160mm , tipus Combiconnect , resistent a la calor , el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada , amb un tub ventilador o filtre de carboni. Lliurat a la casella de 10 metres lineals.\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 200 mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 200 mm x 10m, ventilació conducte\nJaqueta de folre a 200 mm , tipus Combiconnect , resistent a la calor , el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada , amb un tub ventilador o filtre de carboni . Lliurat a la casella de 10 metres lineals.\nFunda de folrada d'alumini pvc combiconect Ø127mm metre ,...\nFunda folrat de diàmetre 127mm, tipus Combiconnect, resistent a la calor, el que li permet enllaçar a un reflector de vítreo-ventilada, amb un tub ventilador o filtre de carboni. Proporcionat per metre lineal.\nfolrat jaqueta combiconect Ø150mm metres, conducte d'aire\nAtenció lliurat en una longitud d'1 a un màxim de 10 m. l> 10m, proporcionant una peça de rodet a O de la beina per al muntatge dels metres addicionals.\nfolrat 150mm revestiment de diàmetre, tipus CombiConnect, resistent a la calor, per connectar a un reflector refrigerat per vidre a un extractor o un filtre de carbó. Lliurat pel mesurador.\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 315mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 315mm x 10 m conducte de ventilació\nFunda de diàmetre 315mm , plena de Combiconect , és més resistent a la calor . Ideal per a ser connectat a un reflector vidre ventilat. el quadre de 10m\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 254mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 254mm x 10m, ventilació conducte\nFunda de diàmetre de 250 mm , folrats combiconnect , és més resistent a la calor . Ideal per enllaçar amb un reflector vidre ventilat . Lliura en una caixa de 10 metres lineals.\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 100mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa 100mm x 10m, ventilació conducte\nFunda folrat de 100mm de diàmetre , tipus Combiconnect , resistent a la calor , connectable a un extractor , un reflector de vítreo-ventilat, o a un filtre de carbó. Lliurat a la casella de 10 metres lineals.\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa, 150mm x...\nFunda combinació d'alumini, de pvc de doble capa, 150mm x 10m, ventilació conducte\nFunda de diàmetre de 150mm , plena de combiconnect , és més resistent a la calor . Ideal per enllaçar amb un reflector vidre ventilat . Lliura en una caixa de 10 metres lineals.


maig | 2020 | CdA Granja Escola de Juneda\nJoc de preguntes Kahoot\nA continuació us deixem uns kahoot amb preguntes de les diferents activitats que fem al CdA Juneda. Podeu anar a l’apartat de recursos, aprendre sobre els diferents temes i després fer les preguntes, o si ja en sabeu molt, el podeu fer directament! Esperem… Llegeix més»\nActivitats, General, Portada joemquedoacasa, kahoot 0\nCdA Juneda confinat\nDes del CdA Juneda hem hagut d’aturar la nostra activitat, però a les instal·lacions de Les Obagues la vida continua fins i tot en temps de confinament. Aquí teniu part de l’equip de la cooperativa que fan que la granja i la resta dels espais d’activitat tiri endavant!\nIniciem el curs 2020 – 2021\nBenvolguts equips docents,\nUs comuniquem que s’ha obert el període d’inscripcions als Camps i Entorns d’Aprenentatge pel proper curs 2020-2021.\nSabem que el següent curs serà especial en molts aspectes, però des del Camp d’Aprenentatge de Juneda estem treballant per oferir-vos el nostre servei dins la màxima normalitat possible, adaptant espais, preparant actuacions per al compliment de les mesures de seguretat i convidant-vos a treballar plegats per seguir oferint a l’alumnat una experiència educativa de qualitat. Podeu consultar-nos qualsevol dubte per telèfon o correu electrònic.\nEl període d’inscripcions finalitzarà el 14 de setembre. A partir d’aquest dia i durant tot el setembre, assignarem estades al calendari i ens posarem en contacte amb vosaltres. Per realitzar les inscripcions podeu accedir a l’espai XTEC de camps i entorns d’aprenentatge, on trobareu tota la informació necessària i l’accés a l’aplicació de gestió en línia per fer la sol·licitud. Hi podeu accedir clicant aquí.\nSi és del vostre interès, podeu fer extensiva aquesta informació a la resta de docents del vostre centre. Desitgem que gaudiu d’unes bones i merescudes vacances d’estiu!\nActivitats, General, Portada inscripcions 0


European Film Promotion presenta el programa de Home of Acting Talent | MEDIA\nEuropean Film Promotion ha presentat el programa de Home of Acting Talent, que es durà a terme en línia, del 23 al 25 de febrer de 2021, en el marc de les activitats de European Shooting Stars.\nHome of Acting Talent serà un programa digital de tres dies, que inclourà activitats de promoció i de networking, així com xerrades que tractaran els diferents aspectes del càsting en pel·lícules i ficcions.\nEl calendari complet d'activitats és el següent:\nDimarts, 23 de febrer de 2021. Destinat en exclusiva als European Shooting Stars.\n11.00h a 12.00h - Benvinguda (introducció als actors i actrius seleccionats i als socis de l'esdeveniment).\n17.00h a 18.00h – Conversa entre els actors i actrius seleccionats i els membres del jurat.\n18.00h – Shooting Stars Hangout (per als actors i actrius seleccionats).\nDimecres, 24 de febrer de 2021. Destinat a premsa, indústria i públic.\n11.00h – Kick Off Show. Presentació oficial dels actors i actrius a càrrec d'European Film Promotion i Variety. Moderada per Edith Bowman.\nConvidats especials: Mariette Rissenbeek (Berlinale), Steven Gaydos (Variety) i actors i actrius Shooting Star d'altres edicions, com Pilou Asbaek (GAME OF THRONES) i Mathilda de Angelis (THE UNDOING).\n12.30h – Entrevistes.\n17.00h a 18.00h – Xerrada: Igualtat en Càstings. Es podrà veure des del següent enllaç.\nLa igualtat en l'entreteniment és un objectiu urgent i el desig de veure finalment resultats creix en la indústria. Quin és el camí més efectiu per perseguir aquest objectiu -especialment a Europa-? El càsting és un bon punt de partida i s'ha reunit per a l'ocasió un grup de diferents professionals: Aleta Chappelle (veterana directora de càsting de Nova York), Olgu Caglar (agent d'actors amb seu a Londres, Berlín i Istanbul) i Cassandra Han (directora de càsting nord-americana resident a Europa i membre del jurat de European Shooting Stars 2021).\nEuropean Film Promotion encoratja a la participació activa de l'audiència en aquest pànel i encara que no es pot esperar resoldre aquest tema tan complex en una hora, l'objectiu és iniciar un diàleg constructiu sobre aquest canvi sistèmic. Moderarà l'esdeveniment Imran Khan, cap de desenvolupament a Big Window Production (Berlín).\n20.30h a 10.30h – Social Hub Industry (punt de trobada per a la indústria, amb invitació).\nDijous 25 de febrer de 2021. Actors Industry Network en col·laboració amb ICDN, CSA i Spotlight. Els actors i les actrius coneixen la indústria.\n10.00h a 12.30h – Speed Dating (els European Shooting Stars coneixen directors de càsting europeus en sessions virtuals en grup).\n15.00h a 16.30h – One-on-One Meetings (reunion individuals per als European Shooting Stars, els productors, els directors de càsting i els agents dels talents).\n17.00h a 18.00h – Xerrada: L'art del càsting. Es podrà veure des del següent enllaç.\nQuè és el que porta al càsting a aquest següent nivell, en el qual la sinergia entre els actors defineix realment el projecte i l'ajuda a transcendir? Dues icòniques directores de càsting la signatura individual de les quals és sempre reconeixible (Avy Kaufman i Kelly Valentine Hendry) parlaran dels processos de càsting dels seus projectes recents: Ma Rainey's Black Bottom i Bridgerton, respectivament. Moderarà l'esdeveniment l'agent de talents Caprice Crawford.\n18.00h a 20.00h – Speed Dating 2 (els European Shooting Stars coneixen directors de càsting de l'altre costat de l'oceà en sessions virtuals en grup).\n20.30h a 22.30h – Social Hub Acting (punt de trobada per als directors de càsting, els agents de talents, els European Shooting Stars i els actors i actrius seleccionats en altres edicions. Amb invitació).\nAquest programa online continuarà el dijous 4 de març de 2021 de 14h a 15h en cooperació amb el Berlinale Coproduction Market. Serà amb la xerrada: Everything you always wanted to know about Casting (and never dared to ask) (Tot el que sempre vas voler saber sobre càsting i mai no et vas atrevir a preguntar).\nQuin és el millor camí per ajuntar al teu repartiment de somni? Com podem optimitzar la relació de col·laboració entre el director, el productor i el director de càsting? Necessitem realment un actor rendible perquè els nostres projectes s'enlairin? Sí és així, com s'ho fan els directors de càsting per aconseguir un actor? Quan has de signar un contracte amb el sindicat SAG-AFTRA?\nUn pànel de directors de càsting internacionals compost per Timka Grin, Luci Lennox, Nicci Topping i Gary Broughton (Spotlight ) intentarà contestar aquestes i moltes altres qüestions en una sessió orientada a donar als productors i als directors solucions del món real a totes les incògnites en el món del càsting. Moderarà l'esdeveniment Imran Khan, cap de desenvolupament a Big Window Production (Berlín).\nFinalment, al juny de 2021 (data exacta pendent de confirmació) se celebrarà la cerimònia oficial de premis de European Shooting Stars 2021, en el marc dels esdeveniments d'estiu de l'excepcional Berlinale d'enguany.\nNotícia relacionada: Anunciats els European Shooting Stars 2021, que es duran a terme en format digital


Oltra trasllada a les entitats representants de les persones dependents el nou decret que agilitzarà la resolució de les ajudes\nLa vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, s'ha reunit amb representants del CERMI CV i de la Plataforma de la Dependència per a valorar i analitzar els canvis en el model d'atenció a la dependència a la Comunitat Valenciana introduïts en el nou decret del Consell i en el sistema de valoracions implantat pel seu departament per a agilitar la resolució dels expedients.\nOltra s'ha reunit amb els representants de les dues entitats per a informar-les sobre les particularitats de la nova normativa per la qual s'estableix el procediment per a reconèixer el grau de dependència a les persones i l'accés al sistema públic de serveis i prestacions econòmiques aprovat pel Consell, i que és un "decret pioner" a Espanya que unifica la normativa autonòmica que existia sobre aquesta matèria.\nLes entitats han mostrat a la vicepresidenta la seua satisfacció per aquest nou document que permetrà, entre altres coses, ampliar la xarxa pública de valoracions i afavorir la promoció de l'autonomia personal, amb mesures com permetre la compatibilitat entre serveis, de manera que les persones depenents podran compatibilitzar dues prestacions, ha explicat la vicepresidenta.\nAixí mateix, agilita els procediments i contempla millores en l'oferta de prestacions i serveis com la prestació vinculada de garantia que s'ofereix en els casos en què no es dispose de plaça pública adequada al grau de dependència de la persona sol·licitant en un radi de 20 quilòmetre del seu domicili.\nRespecte a la prestació econòmica per a cures en l'entorn familiar, el decret arreplega algunes modificacions com que la persona cuidadora de proximitat podrà ser familiar fins a quart grau del sol·licitant o persona propera. A més, desapareix la incompatibilitat de treballar per a poder ser cuidador o cuidadora, sempre que no s'atenga a més de dues persones en situació de dependència.\nLa vicepresidenta també ha explicat el nou sistema de valoració, que regula el decret, i que aposta per donar major protagonisme i mitjans a l'àmbit local en la gestió del sistema de la dependència i "la municipalització del sistema de valoració, amb l'objectiu d'afavorir la proximitat a les persones".\nAixí, de forma gradual i amb l'increment pressupostari que s'ha destinat als serveis socials municipals, dels 18 valoradors per a tota la Comunitat Valenciana que hi havia amb l'antic govern, es passa a prop de 450 professionals dels serveis socials municipals. Açò permet passar de 145 centres d'atenció a la dependència a 249 en tota la Comunitat, tot açò amb un pressupost de 52'2 milions d'euros.\nLa implantació progressiva del nou sistema, ha explicat la vicepresidenta, està millorant els resultats, i així ja s'ha incrementat en un 69% les valoracions realitzades en els sis primers mesos d'enguany respecte al mateix període de 2014, passant de 4.254 valoracions a 8.569. Concretament, les valoracions del mes de juny de 2017 tripliquen les de maig de 2014, ja que s'ha passat de 622 a 2.072.\nEn aquests moments a la Comunitat hi ha 57.364 persones ateses en el sistema d'atenció a la dependència. El pla d'impuls per a la resolució d'expedients ha millorat la gestió de la dependència amb una reducció de 16.164 persones en la llista d'espera.\nOltra trasllada a les entitats representants de les persones depenents el (...)


Omnia Solutions - Actualidad - Espai d'emails VS espai de hosting\nInicio > Actualidad > Espai d'emails VS espai de hosting\nEspai d'emails VS espai de hosting\nCoses que cal tenir en compte quan contractes un hosting\nQuan una empresa contracta un servei de hosting a una empresa de ISP ha de tenir en compte una sèrie de factors que no pot passar per alt. En aquest article volem posar l'accent en la capacitat dels emails i com afecten el rendiment i la capacitat del hosting.\nSuposem que unaempresa.com contracta el seu domini i el seu hostalatge (hosting) amb una quota d'espai de disc d'1gb, molt bé, això significa que té 1024 mb per fer bàsicament 3 coses:\n1. Convertir el seu hosting en un contenidor d'arxius a través d'un FTP,\naixò implica qualsevol tipus de documents digitals incloent una web. Les empreses poden fer del seu hosting un lloc en el qual tenir els seus arxius privats, còpies de seguretat o bé les seves aplicacions web.\n2. Tenir els correus corporatius de la seva empresa.\nExisteixen moltes empreses que encara no tenen creada la seva pàgina web però que si tenen els seus correus electrònics corporatius.\n3. O les dues coses.\nEl més comú és tenir un espai per allotjar la nostra pàgina web i els nostres emails d'empresa.\nSi la nostra empresa solament té un hosting com a contenidor d'arxius no farà falta que gestioni la capacitat dels seus emails en funció de la capacitat de hosting, ja hem dit que per a aquest exemple era d'1gb.\nPerò que passa si tenim una web i a més els nostres emails?\nLlavors haurem de configurar els nostres emails perquè l'espai dels nostres correus no arribi al màxim de la capacitat del hosting.\nBé, ja hem dit que la capacitat del hosting és d' 1gb que és igual a 1024 mb, si la nostra empresa ha de gestionar 10 correus electrònics dividim 1024/10 i ens dóna un total de 102,4 mb.\nAquests 102 mb és la capacitat màxima que hauran de tenir cadascun dels nostres correus, en realitat una miqueta menys diguem 100 mb per cada correu, així d'aquesta manera ens sobraran 24 mb i mai arribarà ha saturar el hosting si en algun moment (poc probable per a aquest cas) tots els comptes estan plenes.\nSi tenim una web haurem de restar-li el pes de la web a la capacitat de Hosting i després dividir l'espai per als emails:\n125 (web) - 1024 (hosting)= 899 /10 (emails) = 90 mb per a cada email\nSi la repartició de l'espai dels correus es fa d'aquesta manera, és difícil que se de el cas que tots els comptes acabin plenes, però si es donés el cas mai saturaria l'espai del hosting perquè la suma total dels emails + web no arriba a un 1gb.\nFàcil veritat? Llavors quin és el problema?\nEl problema ve donat quan 3 d'aquests 10 emails tenen una capacitat de 500 mb i la resta 100 mb per exemple amb la qual cosa ens dóna un total de 2200 mb, una xifra molt per sobre del que hem contractat, amb la qual cosa si algun d'aquests correus de 500mb arriba al topall de la seva capacitat el hosting entra en col·lapse i afecta a la resta de comptes i al servei web.\nEncara que és d'una lògica aclaparadora, la nostra experiència ens diu que hi ha moltes empreses que no tenen en compte aquest criteri, cosa que els afectarà en un futur no gaire llunyà a la capacitat de la seva hosting.\nLa solució no és doblegar el Hosting, ja que alguns usuaris podrien caure en la temptació de doblar la capacitat dels seus correus, si no a repartir l'espai de forma optima.\nFes quatre números a l'hora de contractar un hosting i adequa l'espai del web i els correus a la capacitat contractada.\nCom a consell diríem que en la mesura del possible no es deixin correus en el servidor, tret que vulguem que el nostre compte ens serveixi d'històric. Això no és recomanable ja que els correus en un hosting com el d'aquest exemple, tenen una capacitat molt modesta i per a aquesta comesa tenim gestors de correu tipus Outlook, Thunderbird, Mail… per als nostres ordinadors personals o dispositius mòbils que ens guarden tots els correus rebuts


Els militants del PSC elegeixen entre Mínguez i Larrosa com a alcalde\nActualitzada 27/08/2018 a les 13:31\n© L'alcaldessa en funcions i el tinent d'alcalde, en un ple.\nEls militants de l’agrupació local del PSC celebraran avui les primàries per elegir entre Montse Mínguez i Fèlix Larrosa com a nou alcalde de Lleida i alcaldable socialista per a les eleccions municipals del 2019, en substitució d’Àngel Ros, que va renunciar després de ser nomenat ambaixador d’Espanya a Andorra. En la votació podran participar 368 militants que podran dipositar el seu vot a la seu del PSC de la capital de 10.00 a 14.00 hores i de 18.000 a 20.00 hores.\nDesprés de la votació, el dimecres dia 29 se celebrarà el ple d’investidura del nou alcalde o alcaldessa, en el qual també prendrà possessió el nou regidor del PSC que s’incorpora a la Paeria, Joan Queralt. Les primàries arriben després que l’alcaldessa en funcions i el tinent d’alcalde presentessin dijous passat els avals necessaris per ser proclamats candidats pel PSC. Larrosa va presentar 151 avals, però després del recompte van ser declarats vàlids 147, i Mínguez, 102, superant el límit establert en 92.\nEn total, el PSC va certificar 261 avals, cosa que representa el 70% dels militants censats, que podran participar en les primàries d’avui. Els candidats ja els van presentar el seu model de ciutat en una assemblea celebrada divendres passat. La proclamació de Mínguez i Larrosa com a candidats va coincidir divendres amb l’entrega de credencials de Ros com a ambaixador a Andorra.\nMínguez i Larrosa confien en la participació en la votació


Albert Camus. Un segle del seu neixement.\nEstàs a Inici > Notícies > Albert Camus. Un segle del seu neixement.\nEl centenari del naixement del Nobel de Literatura Albert Camus tindrà un bon ressò a Menorca a diferents pobles i institucions: Conferències, lectures dramatitzades, una taula rodona, una trobada general de clubs de lectura...veieu, si no, aquest programa dissenyat per al gaudi nostre.\nLa millor enhorabona nostra a tants d’organitzadors!!


Acabem de celebrar la XXII Assemblea de l’AMIC, amb l’orgull d’esdevenir l’entitat més representativa del sector en els territoris de parla catalana, amb més de 350 capçaleres del Principat, les Illes, el País Valencià, Andorra i la Catalunya Nord tant en suport paper com en digital. Eines d’informació, però també de cohesió, d’identitat i d’arrelament. Una assemblea clau en la nostra ja consolidada entitat, clau per les decisions preses, clau per les xifres: amb 50 nous associats en un any, més serveis, més producció de continguts, més recursos econòmics (en tres anys hem passat d’un milió a dos milions d’euros), més distribució de publicitat, més innovació!\nVull agrair la confiança en la candidatura que encapçalo per seguir treballant quatre anys més sota els mateixos eixos: utilitat, representativitat i professionalitat. Hem incorporat en els nostres estatuts, l’obligatorietat amb excepcions pels mitjans més petits, de l’auditoria d’OJD-PGD-OJDinteractiva. Som el col·lectiu més gran de l’estat que té la seva audiència, difusió i tirada auditades. Davant les institucions, grans marques i agències de publicitat, només amb transparència i rigor guanyarem per la premsa de proximitat, el lloc que ja tenim a la societat. El periodisme com a servei públic és la millor garantia contra el populisme, la uniformitat, les falses notícies...\nPer altra banda, l’aposta de futur de l’AMIC per la innovació és clara i per això l’Aula d’Innovació i Creativitat, que beca projectes de diversos mitjans per explorar noves línies de negoci, l’ús de les xarxes socials i la tecnologia, la creació de comunitats i comercialització. Per això el 2n Premi de Recerca i el Laboratori d’Innovació amb destacats experts que ens donaran resposta a nous models de generació de negoci. Per això el Congrés Interpirinenc de Mitjans de Proximitat que celebrarem el proper mes d’octubre a La Seu d’Urgell, al que hi esteu convidats professionals i associats. Serà una gran trobada d’editores i editors de banda i banda dels Pirineus, des de el País Basc al Principat, de la Catalunya Nord a la tota part francesa pirinenca i Andorra. Tenim molts reptes per endavant i junts, com a col·lectiu ric, divers i plural, encarem un futur canviant i engrescador.