Notícies Costa Daurada - El ReBost Natural celebra 10 anys havent educat per tenir cura del cos\nLa seva propietària, l’Imma Celma, i el seu fill, el Sergi Puchol, expliquen que “tot i que els primers quatre anys van ser molt durs i que, afortunadament, hem aconseguit sobreviure a la crisi, ara podem dir que tenim una clientela fixa que, dos o tres cops per setmana, ens ve a comprar la fruita i la verdura, ecològica i de proximitat, així com la llet, els cereals de l’esmorzar, les galetes del berenar i el xarop pels refredats”.\nL’establiment ofereix una vasta gamma de productes destinats a procurar el benestar del cos humà; prevenir els estats carencials i millorar la salut, en general, tant dels més petits, com de les persones joves, madures i de la tercera edat. En aquest sentit, trobem des de suplements alimentaris, que actuarien com els medicaments, fins a superaliments i productes com pa, pastes, llegums, cereals, sopes, vins, olis, queviures frescos com el tofu, el seitan, formatges, tes, cafès, productes de cosmètica natural, massatges de tots els estils i bioressonàncies cel·lulars per detectar qualsevol patologia o desordre orgànic i/o metabòlic.\nDes d’abans de començar, l’Imma ja ho tenia clar. “A casa he viscut el món de la pagesia de molt a prop, ja que els meus pares treballaven la terra, i sempre m’havia agradat el tema de la fitoteràpia i les medicines naturals. Fa 10 anys, en tornar d’una fira de franquícies a València, vaig decidir-me per obrir un establiment a Salou en el qual pogués comercialitzar productes d’alimentació i suplements per a la salut, tot plegat d’origen natural”.\nAquesta setmana, amb motiu de la celebració del desè aniversari, El ReBost Natural ha ofert l’oportunitat de donar a conèixer a la seva clientela el gran ventall de productes i serveis que pot proporcionar. Per exemple, avui divendres, de les cinc de la tarda a les 8 del vespre, la nutricionista del centre realitzarà un mesuratge gratuït a les persones que volen posar-se a dieta. Es tracta de proporcionar-los un diagnòstic per tal que puguin seguir les recomanacions dietètiques més adequades per perdre pes, segons es tracti d’una acumulació de líquids als teixits o bé d’una acumulació de greixos.\nDilluns que ve, dia 13 de març, a les 6 de la tarda, Katia Panedès, propietària del Centre En Cos i Ànima, farà una xerrada sobre ioga i estimulació neuronal per a nens i adults, al mateix local del ReBost Natural. La sessió va dirigida a pares d’infants que tinguin dificultats d’aprenentatge.\nTot tipus de massatges per millorar la salut\nLa Lucy Moore és una experta massagista que treballa al ReBost Natural des de fa 8 anys. Domina moltes i diverses tècniques de massatge: des del tailandès, fins a reestructurants de tot tipus, passant per la reflexoteràpia podal, el massatge esportiu, l’acupuntura i l’osteopatia. El ReBost Natural té una cabina de massatges molt ben equipada, on a més, s’hi practiquen altres teràpies alternatives.\nDarrera modificació elDivendres, 10 Març 2017 11:49\nEmpresa: El ReBost Natual\nTelèfon: 977 382 046\nAdreça: Via Roma, 29


Els aspectes relacionats amb la qualitat a l'Administració Pública en general, i a la propietat industrial en particular, juguen un paper fonamental davant els nous reptes que planteja la societat.\nL'Oficina Espanyola de Patents i Marques materialitza el seu compromís amb la qualitat i la satisfacció dels usuaris a través de diferents actuacions, entre les quals es troben la implantació d'un Sistema de Gestió de Qualitat i Vigilància Tecnològica i la publicació de cartes de servei amb compromisos amb els usuaris.\nA més, l'establiment d'una Política de Qualitat, aprovada per la Direcció General, assegura l'orientació de l'organització cap a la màxima satisfacció dels usuaris.\nCom a prova dels avenços en aquest sentit, i de les iniciatives relacionades amb l'excel·lència en la gestió, l'OEPM posseeix els certificats d'AENOR d'acord amb les normes ISO 9001:2008 Sistema de Gestió de Qualitat i UNE-166006:2011 Sistema de Vigilància Tecnològica i Intel·ligència Competitiva.\nL'OEPM disposa també d'un portal específic sobre qualitat, la pàgina web OEPM-Qualitat, on podrà trobar tota la informació relativa a la gestió de la qualitat a l'Oficina Espanyola de Patents i Marques.


Presentació Hospital Clínic Veterinari UAB\nLa majoria dels veterinaris de l’HCV són professors de la facultat de veterinària que, a més de la seva activitat docent i investigadora, posen tota la seva habilitat clínica al servei dels més de 17.000 pacients que atenen cada any. Molts d’aquests professors són Diplomats europeus o americans en la seva especialitat, màxima titulació possible dins l’especialització en veterinària.\nSeguint el model dels hospitals de medicina humana, l’HCV ha anat ampliant la seva oferta fins arribar a les 16 especialitats mèdiques actuals. Això permet oferir atenció altament especialitzada i garanteix que cada pacient sigui tractat pel professional més adient en un equip interdisciplinar enfocat a aplicar la millor medicina.\nCom a hospital dinàmic i compromès amb l’excel·lència clínica i la docència de màxima qualitat, l’HCV es renova constantment millorant dia a dia la formació del seu personal i incorporant els darrers avenços en tractament i tècniques de diagnòstic. Això l’ha portat a esdevenir un dels millors hospitals d’Europa pel que fa al grau d’especialització del seu equip veterinari i als programes de formació d’especialistes.\nPer referir un cas, demanar hora de consulta, o saber més sobre els serveis, l’especialització en veterinària, l’equip humà o les instal·lacions que l’HCV posa al vostre abast, consulteu els enllaços següents\nInformació per clients\nInformació per veterinaris


Verdaguer i l'Església\nUn llibre pensat no només per a historiadors i filòlegs, sinó per a tothom qui es vulgui apropar a l’obra d’un dels poetes cabdals de Catalunya. S’estructura en tres parts. La primera repassa la biografia de Verdaguer, marcada per l’èxit literari per\nCreure en l'Evangeli i anunciar-lo amb nou ar\nComunicació pastoral dels bisbes de Catalunya en ocasió dels 125 anys de la declaració de la Mare de Déu de Montserrat com a patrona de Catalunya.\nExhortació apostòlica postsinodal Sacramentum caritatis del Sant Pare Benet XVI sobre l'Eucaristia, font i i cimal de la vida i de la missió de l'Església.\nEls Bisbes de Bèlgica\nCom repensar la fe dins els esquemes culturals de les darreries del segle XX. Aquest llibre respon a aquesta preocupació i ho fa amb un estil clar, serè i molt a prop de la vida. 1. Creure la Bona Nova; 2. Celebrar el Senyor (pregària i sagraments);\nCurs de teologia popular sobre la figura de Jesús en l'Evangeli de Marc. És un llibre que pot servir per iniciar-se, de manera indirecta, en la figura de l'evangeli, si bé potencia sobretot el treball en grup, estimulant la comprensió i assimilació d\nL'esperada traducció oficial dels documents del Concili Vaticà II, realitzada per encàrrec dels Bisbes de Catalunya. Aquesta nova traducció ha pogut donar al text una uniformitat de criteris de traducció, així com una fidelitat en les subtilitats i p\nPere Tarrés Claret\nSón un enfilall de petits estudis i reflexions sobre temes vius que encara avui molts d'ells continuen essent actuals. Tots hi trobarem el testimoni de com vivia i treballava la joventut d'una dècada difícil.\nJosep Vilarrubias Codina\nDiari d'un pelegrinatge a peu de Catalunya a Andalusia, amb esperit de comunió. Pelegrinatge intenta fer reviure les més fondes aspiracions de les generacions noves a la consciència de la contemplació dels pobles.


Tirant al cap: Això no és per a nosaltres\naixò d'escriure i reescriure tota la vida la mateixa frase seria un magnífic conte de manuel baixauli.\nNo entenc l'argument sobre Lulu (o Feedbooks, etc.). Que no podeu, els editors, pescar-hi llibres i autors que cregueu que mereixen un major impacte?\nO si vosaltres rebutgeu un llibre, millor que no es publique enlloc, per cap mitjà?\nVaig pensar el mateix, Esperança: em sonava a argument per a Baixauli. Li ho hauríem de dir, per si de cas l'inspira!\nCarles, no anava en aquesta direcció el meu comentari. Per descomptat que qui vulga pot fer servir sistemes d'autopublicació per difondre els seus escrits, només constatava que amb aquesta solució l'impacte no hauria estat el mateix. No em consta l'existència de cap llibre de gran repercussió (pel que fa a vendes, influència i traduccions) que no haja estat als circuïts editorials convencionals, tot i que en alguns casos (fa pocs anys, l'Eragon de Paolini, per exemple) hi haja existit una primera autoedició. A això em referia. Gràcies per la teua intervenció!\nQuè vol dir això de literatura íntima? És que potser qualsevol poemari, novel·la o assaig no necessiten de la intimitat per a ser creats? És que és potser més íntim un llibre pel simple fet de no ser publicat? Hi ha tants d'outsiders que l'únic que volen és ser doblement reconeguts.\nHi ha un personatge de Camús que fa exactament això....es passa tota la vida reescribint una sola frase. La primera del seu llibre. Però cada cop que s'hi posa, la reescriu una vegada i una altra. I mai passa d'aquesta primera frase. Crec que és a " La peste".\nTot acte literati és intim. Però s'ha de reconeixer que salinger ho va dur a l'extrem. Hi ha molta i molta gent que escriu només pel plaer d'escriure. I d'altres que s'hi guanyen la vida. No només és una questió de talent sinó de manera de viure l'acte literari.\nés inevitable que hi hagi mitomans que vulguin copiar kafka o salinger o d'altres escriptors que van guardar gelosament els seus escrits postumament publicats. Però això està més enllà de l'acte literari en si mateix. No podem ficar a tothom dins el mateix sac.\nNo, és clar que no podem posar tothom en el mateix cas, perquè cadascú viu l'escriptura a la seua manera, i no n'hi ha de millors ni de pitjors, totes són igualment vàlides.\nDit això, també pense que el pas següent, l'aspiració a la difusió, és quasi una conseqüència lògica: voler compartir amb més gent allò que t'ha motivat a escriure, per molt íntima o terapèutica que siga la gènesi. Però ningú no pot negar que Salinger va ser coherent amb el seu plantejament. I es va convertir així en una rara avis: un autor de culte supervendes. Ni la millor campanya de màrqueting hauria "fabricat" amb tant d'èxit una trajectòria com aquesta.


Foment preveu obrir l’AVE BCN-Figueres al desembre – Agrupament Ferroviari de Barcelona\nFoment preveu obrir l’AVE BCN-Figueres al desembre\nPublicada el 12 octubre 2012 12 octubre 2012 per AFB\nDeu trens uniran les dues ciutats en 40 minuts passant també per Girona\nÉs un dels secrets més ben guardats. No obstant, sempre que no es produeixi un imprevist d’última hora, l’AVE circularà entre Barcelona i Figueres (Alt Empordà) el 15 de desembre. Les constructores i enginyeries treballen a tot gas. Les proves en la infraestructura van començar la setmana passada. El Ministeri de Foment ja té horaris per prestar el servei, als quals ha tingut accés EL PERIÓDICO. La línia d’alta velocitat completa, la París-Madrid, s’estrenarà a l’abril, tal com va anunciar ahir a la capital francesa el president espanyol, Mariano Rajoy. Però entre Barcelona i Figueres es podrà utilitzar el tren veloç quatre mesos abans.\nLa proposta comercial amb què treballa el ministeri que dirigeix Ana Pastor inclou 10 trens. Són vuit AVE per sentit entre Vilafant (que és el nom oficial de l’estació empordanesa) i Madrid. Com és sabut, entre aquesta ciutat i Barcelona ja funciona l’alta velocitat des del febrer del 2008. I de Barcelona a Vilafant ara per ara hi ha un tren llançadora que, després d’un viatge d’una hora i 40 minuts per la línia convencional i la línia d’alta velocitat, enllaça amb el TGV de l’operadora francesa SNCF. Els trens que prestarien servei a partir de final d’aquest any només necessitarien 40 minuts. Serien 15 entre Vilafant i Girona i 35 minuts més fins a la capital catalana.\nMés informació: elperiodico.cat\nAVE, Barcelona, Barcelona - frontera francesa, Barcelona-Sants, Figueres Vilafant, Girona, Informació, Infraestructures, MITMA (Ministerio de Fomento)


Carnet de motocicleta a Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura - FOR VIA, Formació Viària\nCarnet de motocicleta a Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura\nEstàs buscant una autoescola amb garanties per treure't el Carnet de motocicleta a Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura? Disposem de diversos centres a les comarques Gironines. Amb FOR VIA, tot són avantatges: aula online, formació personalitzada i facilitats de pagament. La millor opció per obtenir el Carnet de motocicleta a Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura\nTreballem una formació de qualitat i als nostres centres trobaràs un equip de professionals compromesos i dedicats al teu aprenentatge. Uns formadors amb experiència que sabran transmetre't les millors indicacions i donar-te tot el suport necessari per aconseguir el teu objectiu.Estas interessat en el Carnet de motocicleta a Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura? FOR VIA Formació Viària és la teva autoescola de confiança.


Servei de Llengües - Notícies publicades en Maig, 2015. Servei de Llengües\nServei de Llengües - Notícies publicades en Maig, 2015\nPROGRAMACIÓ CULTURAL ACUA MAIG-JUNY\nLa Universitat d'Alacant presenta la seua programació cultural ACUA per als mesos de maig i juny. Una programació integrada per quinze espectacles de música, teatre i dansa, a més de noves exposicions, marcada per l'actuació al Paranimf d'ASPENCAT i Micropinzellades (Aula de Teatre UA), versió en valencià. Director Pascual Carbonell.\nEl programa DRAC Estiu proporciona ajudes econòmiques per assistir a algun dels cursos o activitats que figuren a la Guia de cursos d'estiu 2015 de la Xarxa Vives. La convocatòria, que romandrà oberta fins el proper 1 de juny, et permetrà gaudir d'un suport econòmic per a desplaçar-et pels territoris universitaris de la regió Vives.\nVols conèixer una mica més de la nostra història? Dimecres 20 de maig, als 20 hores, a la Seu Universitària d'Alacant, projecció a Alacant del documental 'Cap a la terra promesa', de la sèrie 'Del Montgó a Manhattan. Valencians a Nova York'.\nCursos semipresencials intensius de valencià de la UA a l'estiu 2015\nEl preu de la matícula és de 50 € per a l'alumnat / alumni UA, 80 € per al personal extern i gratuït per al PDI.\nConeguem el país: visita cultural a Oriola\nInclou desplaçament amb autobús Campus-Oriola-Campus, entrades i dinar.\nEixida: 09.00 h, des del pàrquing que hi ha enfront de l'aulari I\nTornada al campus: 20.00 h (aprox.)\nCampanya "Llengües per al teu futur"\nPer a celebrar el Dia dels Museus, el de la Biodiversitat i el dels Parcs Naturals vos proposem, este dissabte 9 de maig, visitar el Museu del Paper de Banyeres, els molins del riu Vinalopó, dinar i, si encara vos queden forces, l'Ajuntament ens convida a un concert de música de cambra en el pati del castell de Banyeres.\nAnem en cotxes particulars. Interessa que comuniqueu qui ve i si disposeu de places al vostre cotxe o necessiteu que vos porten. També hem gestionat -com de costum- un dinar amb un preu tancat (sobre 15 euros) en un restaurant cèntric.\nInscriviu-vos en aula.ciencia@ua.es. https://goo.gl/maps/NerJu\nOrganitza: Aula de la ciència\nCol·labora: Ajuntament de Banyeres


Mor Miquel Vilalta, pioner de la professionalització de l’agricultura al País Valencià | DiaDia\nInici Agricultura i ramaderia Mor Miquel Vilalta, pioner de la professionalització de l’agricultura al País Valencià\nMiquel Vilalta. Font: Unió de Llauradors.\n-L’ex secretari de la Unió de Llauradors, natural d’Herbés, ha faltat als 72 anys\nLa Unió de Llauradors i Ramaders del País Valencià ha comunicat la defunció de qui fora el seu tercer secretari general. Del 1992 al 1998, Miquel Vilalta Sebastià va estar al capdavant de totes les mesures i iniciatives que intentaven no només dignificar el sector primari, sinó també modernitzar tots els seus processos, donar-li viabilitat econòmica i convertir la Unió de Llauradors i Ramaders en una organització professional del segle XXI.\nVilalta va substituir Toni Lozano el 1992, i al 1993 ja va comparéixer a les Corts Valencianes demanant un pla de modernització de l’agricultura a escala autonòmica. Una de les grans propostes que Vilalta va plantejar va ser canviar el model establit de minifundis del País Valencià per donar pas i apostar per l’agricultor professional.\nVilalta fou fundador tant de la Unió de Llauradors i Ramaders com de la Unió de Pagesos de Catalunya, i també va presidir la Fundació IVIFA, dedicada a la investigació i formació agroambiental. Amb la seua defunció, un dels referents autonòmics de l’agricultura també se’n va, tot i que, com també afirmen alguns polítics com Ximo Puig o Vicent Marzà, la seua estima per la terra i les tradicions valencianes no quedaran oblidades mai.


58- Neguit: 2015 autonòmiques o plebiscitàries? | Opinions d'en Josep\n← 57 – La Independència, un fet irrenunciable\n59 – Quin poti-poti polític. →\n58- Neguit: 2015 autonòmiques o plebiscitàries?\nPublicat el 28 Gener 2015 per Josep Cullell i Mirambell\nEl neguit de veure el procés encallat, no ens pot conduir a la resignació, sinó a la lluita per continuar construint una majoria rupturista social i unitària. Estem al final de 2014 i la convocatòria de les eleccions no es pot ajornar més. No volem unes eleccions autonòmiques, volem eleccions plebiscitàries per començar el 2015 carregats d’il•lusions.


RACC Bloc | Guia pràctica per viatjar a Lanzarote aquest estiu - RACC Bloc\nTags:Consells de viatge, guia de viatge, viatges\nLes Illes Canàries són la destinació perfecta per viatjar els 365 dies de l’any, pel seu bon clima, els seus paisatges i les seves platges. T’animes a visitar-les aquest estiu? Si és el destí que has escollit per a aquest 2021 o si estàs pensat anar-hi aviat, t’expliquem tot el que cal veure a Lanzarote, una illa diferent de foc, terra i aigua.\nCom arribar-hi i com moure’s per Lanzarote\nHi ha una gran oferta de vols directes i en connexió des de la península fins a l’aeroport César-Manrique-Lanzarote. El més recomanable és reservar els bitllets d’avió amb antelació per trobar les millors ofertes.\nUn cop a l’illa, encara que hi ha moltes excursions imprescindibles que es poden contractar si decideixes deixar-te portar, el millor és reservar un cotxe de lloguer i moure’t al teu aire. Hi ha moltes coses per veure i per fer a Lanzarote!\nRequisits d’entrada a Lanzarote 2021\nA causa de la situació pandèmica actual, per viatjar a les Illes Canàries en general s’han establert unes mesures sanitàries. Els requisits es van actualitzant en funció de com evoluciona la situació, per la qual cosa poden variar en qualsevol moment. El més recomanable és verificar la informació abans de sortir cap a Lanzarote o qualsevol altra de les illes al web oficial www.holaislascanarias.com.\nQuè s’ha de veure a Lanzarote\nPer viatjar a Lanzarote us recomanem un mínim de 5 a 7 dies, durant els quals podràs gaudir de sol i platja, però també de pobles pintorescos, paisatges increïbles pel seu origen volcànic, llocs ben curiosos i una molt bona gastronomia.\nTerra volcànica de contrastos: excursions imperdibles\nParc Nacional de Timanfaya: sens dubte el reclam turístic més famós per veure a Lanzarote. La millor opció per recórrer aquest espai protegit és fer la Ruta dels Volcans amb guagua, que comença al Centre de Recepció de Visitants Islote de Hilario i dura uns 14 quilòmetres, o bé fer alguna ruta de senderisme.\nEl Lago Verde: o també Charco de los Clicos, aquest antic volcà amaga una llacuna verda que contrasta amb la terra negra i rogenca volcànica.\nLos Hervideros: una altra de les vistes imprescindibles per veure a Lanzarote són aquests penya-segats dins el Parc Natural dels Volcans, un paisatge natural increïble del qual pots gaudir seguint un petit corriol.\nLos Jameos del Agua: César Manrique va ser un important artista vinculat a l’illa i aquest és un dels llocs de Lanzarote on va deixar la seva empremta, convertint un tub volcànic amb un llac interior en una meravella arquitectònica, en la qual destaquen els característics crancs albins que hi viuen, una espècie única.\nLa Cueva de los Verdes: és un altre dels llocs amb signatura de César Manrique, a l’interior del volcà La Corona. Un lloc molt especial per visitar durant el teu viatge en aquesta illa.\nMirador del Río: des d’aquest mirador, situat al cingle de Famara, a 470 metres d’altitud, podràs obtenir unes vistes panoràmiques úniques d’Isla Graciosa, de la qual parlem una mica més avall.\nJardín de Cactus: aquest jardí alberga moltes espècies de cactus diferents i, per descomptat, també és obra de César Manrique, de fet va ser la seva última obra a l’illa.\nIsla Graciosa: val la pena fer una excursió fins en aquesta petita i pintoresca illa, de platges paradisíaques i casetes de pescadors.\nLes millors platges de Lanzarote es troben al sud, aquestes són les nostres preferides:\nPlatja de Papagayo\nPlatja de la Cera\nPlatja de Las Cucharas\nPlaya Blanca i Playa Dorada\nArrecife: a la capital de Lanzarote val la pena fer una passejada i visitar els castells de San José i de San Gabriel, l’església de San Ginés i el pont de Las Bolas.\nPuerto del Carmen: és la ciutat més turística de Lanzarote i amb més oferta hotelera. Pot ser una bona opció allotjar-s’hi i descobrir des d’aquí la resta de l’illa. El seu millor moment és en dates de carnaval, quan està més viva.\nPlaya Blanca: un bonic poble de pescadors, on de passada pots visitar la fortalesa de Las Coloradas, una torre defensiva que data del segle XVIII.\nEl Golfo: és un petit poble pesquer, a parer nostre el més bonic de tota l’illa de Lanzarote.\nVilla Teguise: on predomina el castell de Guanapay, però si aquesta localitat és famosa per alguna cosa, és pel seu mercat setmanal dels diumenges.\nHaría: a nord de l’illa, molt a prop de la vall de Las Mil Palmeras. Destaca per les seves casetes blanques en contrast amb la terra negra.\nRuta vinícola per La Geria\nUna ruta amb cotxe ideal de fer a Lanzarote és recórrer les vinyes de la vall de La Geria, molt a prop de Timanfaya, en unes terres bàsicament de cendra negra on creixen les vinyes, i pots aprofitar-ho també per parar-te en alguna de les bodegues i visitar el Museu del Vi.\nQuè es pot menjar a Lanzarote\nA part de tastar un bon vi de la terra, especialment el vi blanc de malvasia, tampoc pots anar-te’n de l’illa sense tastar les papas arrugadas con mojo, el gofio canari, tonyina en adob o les lapas, que són uns petits mol·luscos.


Respondre a la crida a un acord més just per als pacients europeus: reporter de la UE\nOpinió del president d’EHFG, Helmut Brand i del director executiu d’EAPM, Denis Horgan\nA tothom li agrada aconseguir un tracte just. Ningú no vol sentir que han estat sobrecarregats o estan rebent béns i serveis amb un nivell inferior al del veí. Per la seva banda, la Unió Europea ha treballat dur per crear una igualtat de condicions per a tots els seus ciutadans de diverses àrees.\nRecentment s'ha produït un èxit notable en la reducció dels costos d'itinerància als telèfons mòbils. Anteriorment, els ciutadans dels estats membres pagaven taxes diferents i molt més elevades a l'hora de fer i rebre trucades personals o comercials durant el viatge a l'estranger.\nEn aquest cas, el servei i la norma eren els mateixos, però els costos eren injustificadament més alts si tinguéssiu el vostre contracte de telèfon en un país de la UE en lloc d’altres i també vàreu viatjar fora de les vostres fronteres. I hi va haver avantatges addicionals pel cost addicional, com ara la gravació de veu o un servei de resposta? Els costos eren simplement superiors perquè les companyies de telefonia van decidir que seria així.\nTothom, fins i tot els euroescèptics, va aplaudir la UE per posar fi a aquesta pràctica i ajudar a mantenir diners en efectiu a les butxaques dels ciutadans més que a les empreses bancàries de les empreses bancàries.\nL'Aliança Europea per a la Medicina Personalitzada (EAPM) pressiona perquè la UE faci una ullada molt de temps al sector de la salut per implementar la "filosofia de les tarifes d'itinerància". Això ajudaria enormement a garantir un tracte just i un accés igual al millor tracte per als seus milions de ciutadans de 500 repartits entre els estats membres de 28.\nUna malaltia o malaltia no és diferent d'un pacient quan creua una frontera, tot i que el tractament pot costar més o menys en un país diferent i, fins i tot, pot no estar disponible a la seva nació d'origen.\nTots aquests dies tenim un viatge més barat, que permet als pacients creuar fronteres amb més facilitat. I, sens dubte, han de ser capaços de fer-ho, ja que cap estat membre només tindrà totes les experiències i el millor servei en tots els àmbits. De la mateixa manera, molts països s'han adonat que no poden tenir el millor servei i experiència en totes les regions de la seva pròpia nació.\nPer superar aquest problema, alguns estats membres han establert i desenvolupat "centres d’expertesa" que permeten la col·locació de coneixements i bones pràctiques.\nL’EAPM creu que la UE hauria de seguir l’exemple d’aquests estats membres tot reconeixent que ha començat a fer-ho en el cas de malalties rares. Aquesta és una resposta al fet que els tractaments han d’orientar-se a poblacions més petites, com també passa generalment amb la medicina personalitzada.\nEls diferents camps vitals per a l'individualització de la medicina i el tractament adequat al pacient adequat en el moment adequat han vist un augment exponencial dels desenvolupaments científics i grans salts tecnològics. Ara és el moment perfecte per remodelar el camp regulatori, sacsejar la manera de fer investigacions i realitzar assajos clínics, establir normes acordades i implementar-les, i fer un ús ètic complet de "Big Data", entre altres coses.\nEuropa té, aquest any, un nou Parlament europeu més potent i un nou col·legi de comissaris, cadascun dels quals té un termini mínim de cinc anys. Es pot aconseguir molt en aquest moment, però una visió a llarg termini també és crucial per crear una Europa més sana i més rica per a aquesta generació i per als que vénen.\nAmb la seva campanya en curs de STEP (Tractament especialitzat per als pacients d'Europa) i la creació d’un grup d’interès STEPs dels eurodiputats, l’EAPM ha creat un fòrum regular en el qual tots els grups d’interès poden escoltar el que els pacients volen i necessiten, i els responsables polítics poden escoltar-ne un veu. Aquest és un fòrum essencial per avançar, ja que calen missatges clars per dotar els polítics i la Comissió de les eines adequades per dur a terme la gran tasca a seguir.\nConferència anual de l'EAPM, a 9-10 de setembre a la biblioteca Solvay, al parc Leopold de Brussel·les, reunirà a tots els grups d’interès, des de pacients, clínics i acadèmics fins a representants de la indústria i afiliats dels estats membres, i inclourà també funcionaris de la Comissió, a més de diputats nous i de retorn.\nL'Aliança creu que ara és el moment de modelar una legislació que ofereix les lleis adequades, en el lloc adequat, en el moment adequat i crear un continent en el qual l'antiga injustícia de les tarifes d'itinerància ja no s'aplica a cap pacient Eutopean que necessiti tractament. .\n'UE, telèfon a casa ... '\nTemes relacionats:assaigs clínicsDennis Horganmalaltia o malaltiadestacat-Imatge completaMarca HelmutMedicina individualitzadorasalts tecnològics


Saldoni titlla d'"aberració" la possibilitat que des de Madrid es "forcin" unes noves eleccions - Teleponent\nInici Política Saldoni titlla d'”aberració” la possibilitat que des de Madrid es “forcin” unes...\nSaldoni titlla d'”aberració” la possibilitat que des de Madrid es “forcin” unes noves eleccions\nImatge del president de l'ACM, David Saldoni, entre alcaldes del Pla d'Urgell durant la commemoració del Dia de la Comarca coincidint amb la Fira de Sant Josep\nEl president de l’Associació Catalana de Municipis i Comarques i alcalde de Sallent, David Saldoni (PDeCAT), ha titllat d'”aberració” la possibilitat que “el Govern espanyol i tot l’aparell que té al voltant” es “forci” unes noves eleccions a Catalunya sense respectar els acords presos al Parlament amb dos intents d’investidura, la de Carles Puigdemont i la de Jordi Sànchez. Ho ha dit en referència a una informació que publica avui ‘El Confidencial’, on s’especula amb la possibilitat que el Tribunal Constitucional decideixi dissoldre el Parlament el 30 de març i convocar nous comicis, just dos mesos després de la no investidura de Puigdemont. David Saldoni ha dit que la pressa per formar nou Govern a Catalunya hi és però també ha insistit que els terminis no han de suposar una “soga al coll” per als partits independentistes, ja que l’acord ha de fer sòlid i no fruit de la precipitació. Saldoni ha presidit els actes del Dia de la Comarca a la 146a Fira de Sant Josep de Mollerussa, una jornada que ha servit per commemorar els 30 anys de la creació de la comarca del Pla d’Urgell el 16 de març del 1988.\nSaldoni ha afirmat que “és una aberració pensar que el Govern espanyol, amb tot l’aparell que té al voltant, està forçant que els acords als qual s’arriba al Parlament de Catalunya no puguin fructificar; s’ha aprovat dues vegades dos plens d’investidura i ha sigut des de l’Estat que s’ha impedit que tirin endavant”. El president de l’ACM confia que la setmana que ve la situació es desbloquegi i es pugui formar Govern però insisteix que “si no és aquesta setmana no ens hem de posar la soga al coll nosaltres mateixos perquè els responsables finals no som nosaltres sinó que és la imposició de l’Estat de no permetre investir un president com ja hem provat dues vegades amb la voluntat dels diputats i diputades del Parlament”.\nPer tant, afirma que el focus no s’ha de posar en els terminis sinó a denunciar “aquells que realment estan impedint la normalitat en el nostre dia a dia polític”, tot i que admet que l’acord hauria d’arribar “òbviament com més aviat millor perquè la pressa la tenim a sobre”. “El que hem de fer es perseverar, seguir denunciant aquesta realitat i preparar-nos per tenir un govern ben aviat”, ha dit. En aquest sentit, acusa el govern espanyol de “torpedinar” els acords del Parlament impedint investir Puigdemont i Sànchez, “persones escollides democràticament i, per tant, elegibles”.\nPreguntat sobre la possibilitat que finalment no s’arribés a temps d’evitar unes noves eleccions, Saldoni ha dit que “el fet de no poder arribar a acords és una situació anòmala però el que fem ho hem de fer no amb precipitació sinó fruit de l’acord i el treball conjunt i de coses sòlides que ens puguin portar a una legislatura llarga que ens permeti desenvolupar la feina arreu dels municipis i comarques”.\nL’alcalde de Mollerussa, Marc Solsona, que ha aparegut a algunes travesses com a possible nou conseller, només ha volgut dir al respecte de la situació política general del país que “respecto als noms que hi ha sobre la taula, que són elegibles i investibles i que si no ho són no és perquè nosaltres no vulguem sinó perquè algú impedeix que això sigui possible”.\nSaldoni felicita els 30 anys del Pla d’Urgell\nEl president de l’Associació Catalana de Municipis ha felicitat el 30è aniversari de la comarca del Pla d’Urgell, una fita que, segons ell, demostra “l’èxit del model comarcal a Catalunya” ja que “quan es treballa conjuntament els serveis es presten d’una manera més propera als ciutadans i més eficient”. Saldoni s’ha referit també al fet que malgrat “els ajuntaments i els consells intentem mantenir una certa normalitat, no s’escapa a ningú que no estem en una situació normal perquè el 155 ens impedeix tirar endavant programes i projectes intentem mantenir una certa normalitat”.\nL’alcalde de Mollerussa i president de la Fira, Marc Solsona, ha afirmat que “com a capital estem orgullosos de celebrar el Dia de la Comarca, que és un acte que des de Fira ja es feia abans d’aconseguir la comarca com un acte de reivindicació. Mollerussa sense la comarca no seríem el que som i a l’inrevés. Aquesta suma d’aliances i de cohesió fa que siguem una de les comarques més potents de Catalunya, més cohesionades i més sòlides pel que fa a relacions polítiques”.\nSolsona també ha afegit que “al Pla d’Urgell s’ha vist la utilitat d’aquesta eina que són els consells comarcals moltes vegades qüestionada i menystinguda per aquells que no tenen cap responsabilitat de govern enlloc (en referència a partits com Ciutadans i PP i la seva representació a nivell municipal a Catalunya). “La fortalesa territorial d’aquest país es vertebra a partir de la gent que creiem en el territori en el seu equilibri i en la seva manera de buscar formules d’èxit per ser cada dia millors”, ha reiterat.\nPer la seva banda, l’actual president del consell comarcal, Joan Trull, ha destacat que el Pla d’Urgell és “una comarca volguda la qual cosa fa que tingui una potència més forta. Som una comarca petita on ens coneixem tots amb una capital, Mollerussa, molt potent, i on les relacions entre la comarca i les poblacions són esplèndides, sense tenir en compte el color polític”. També ha afegit que “la fira és un esdeveniment de primera magnitud i tots fem fira. Des del consell comarcal la nostra obligació és oferir els serveis a les poblacions que conformen la comarca. És un consell molt potent i molt fort amb un dels pressupostos més elevats de la demarcació, després del Segrià. Això fa que la comarca vagi tirant endavant i sigui un referent en el desenvolupament econòmic i social a les terres de Lleida”.\nAbans de la creació de la comarca (juntament amb l’Alta Ribagorça i el Pla de l’Estany) els municipis del Pla d’Urgell estaven repartits entre l’Urgell, el Segrià, la Noguera i les Garrigues. El primer president va ser el llavors alcalde del poble de Miralcamp, Ramon Pallàs. Actualment el president és l’alcalde de Vilanova de Bellpuig, Joan Trull. L’acte commemoratiu d’aquest diumenge ha començat a les 11h a l’Ajuntament de Mollerussa i culminarà amb un dinar al Teatre l’Amistat de la capital del Pla.\nImpacte de la fira\nL’organització firal espera repetir o superar les xifres de visitants de l’any passat, que en tres dies van ser de 180.000 aproximadament, tot i la pluja que va caure aquest dissabte a la tarda. Així mateix, també es confia tancar uns bons resultats de negoci tant pel que fa a la venda de maquinària agrícola com al saló de l’automòbil. L’any passat es van assolir xifres rècord amb un total de 284 cotxes venuts per valor de més de 7 milions d’euros. L’alcalde de Mollerussa i president de la Fira, Marc Solsona, ha remarcat que “sabem que 10.000 persones venen a fer negoci directe a la ciutat i “tota la generació de contractacions temporals que fem tenen un impacte real en el dia de la gent i en l’economia amb els serveis de restauració i d’hoteleria que van al voltant”.\nEl certamen es va inaugurar divendres amb un missatge gravat des de Bèlgica pel 130è president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i tancarà portes aquest dilluns, dia de Sant Josep i festiu local a la capital del Pla d’Urgell.\nL’eurodiputat Ramon Tremosa serà l’encarregat de cloure aquesta 146 edició de la fira, que compta amb un total de 280 expositors de maquinària agrícola, automoció i multisectorial, dels quals 130 estan instal·lats al recinte exterior, 127 als pavellons firals i 23 al Saló de l’Automòbil.\nParal·lelament es fan les jornades tècniques, on s’esperen fins demà dilluns uns 1.700 participants. (acn)\nArticle anteriorModa i solidaritat a la Xuklifilada, la desfilada en benefici dels nens amb càncer\nArticle següentUn escalador de 32 anys ferit greu mentre escalava a Àger


Entrevistem a Albert Bosch. Housfy. Xarxa Emprèn\nEntrevistem a Albert Bosch. ...\nEntrevistem a Albert Bosch. Housfy\nA data d’avui portem estalviats uns 5 milions d’euros en comissions a propietaris i compradors\nCom sorgeix la idea de crear Housfy?\nEn paral·lel per dues persones: jo mateix i en Carlos Blanco. Jo estava treballant en una empresa i tenia ganes d’emprendre en el sector digital. Coneixia el sector pel meu pas per Grupalia i el sector immobiliari el coneixia per motius familiars. Amb les ganes que et deia que tenia d’emprendre vaig mirar què estava passant al Regne Unit i Estats Units i em vaig adonar que el tema proptech en el 2016 estava en un moment de creixement. Vaig començar a investigar els diferents models de negocis digitals que hi havia en aquest sector i en vaig trobar un que em va agradar: el d’intermediador de compra-venta immobiliària.\nPer què et va agradar?\nBàsicament per dos motius, el primer per la seva relació amb el món digital i el segon perquè la part de lloguer immobiliari el coneixia per temes familiars.\nSí. El sector immobiliari és tremendament interessant per entrar-hi i poder fer coses molt destacables. És un sector que està desactualitzat, moltes vegades el client no està content, és un sector car, és un sector que està molt atomitzat i en alguns casos poc professionalitzat.... es donaven molts factor per entrar-hi i mirar de revolucionar-lo.\nI és que entreu en un dels moments més importants de les vides de les persones...\nCorrecte! És una de les 5 decisions més importants que podem prendre al llarg de la vida i això comporta un conjunt de serveis al teu voltant molt grans. En el procés de compra-venta immobiliari hi intervenen molts agents i sovint poc professionalitzats. Per això vaig pensar que era un lloc molt bo per emprendre.\nI en Carlos Blanco?\nVa fer el mateix raonament. També venia del món digital i per motius personals estava bastant descontent amb els agents immobiliaris. Ens vam trobar a la tardor del 2016 i vam decidir tirar endavant aquest projecte, que va néixer operativament el març de 2017.\nAmb uns molt bons resultats.\nCreixent per sobre del 20% cada mes, amb una facturació bastant rellevant per ser una startup, amb una incidència a l’àrea metropolitana bastant gran i ens hem col·locat en el top 5 de la immobiliària a Barcelona. Estem molt contents!\nNaixeu per acabar amb les comissions exagerades de les immobiliàries tradicionals?\nNo és el motiu principal. Al final les comissions és posar un preu als teus serveis. Nosaltres en realitat reformulem el procés de venta. Utilitzem dades, som molt més eficients i ens possibilita oferir uns honoraris molt més baixos. I aquesta comissió molt més baixa ens serveix com a reclam per atraure nous clients. Però si consideréssim que aportem un valor de 15.000 euros, els cobraríem.\nCom feu aquest replantejament?\nLi donem el lideratge del procés de venta al propietari. Som una plataforma que permet al propietari posar a la venta el seu immoble i és el mateix propietari qui fa les visites per vendre el pis. Ens dediquem a: donar un entramat de seguretat durant la venta del pis, ens ocupem que hi hagi gent interessada en el teu immoble, aprofitem les dades de venta de pisos que hi ha al voltant del teu immoble perquè les puguis tenir en compte i fixar un preu òptim pel teu pis. I finalment, tenim experts assessors immobiliaris que ajuden al propietari a gestionar el pis i interpretar les dades que disposem.\nI la figura del comercial?\nTu com a comprador tens dues opcions: veure el pis a través d’una agència o directament a través del venedor. El comercial de l’agència, normalment no es coneix tant l’immoble, en canvi si ho fas amb el propietari, et dóna molta més informació. Per tant, el canvi principal és que qui lidera el procés és el propietari. La diferència és que un agent comercial nostre pot gestionar 100 pisos al mes, mentre que el d’una agència tradicional, 5 o 6. Un agent tradicional, segons la mitjana de Fomento, ven 0,5 pisos al mes, mentre que un agent de Housfy en pot vendre 12. Venem 24 vegades més.\nPer tant necessiteu generar molt de tràfic al web.\nNecessitem molt volum de pisos, perquè els venem...\nI com ho feu per captar els propietaris que volen vendre el seu immoble?\nAra mateix tenim una valoració de satisfacció del client molt alta i hem aconseguit que parlin bé de nosaltres proactivament. Molts dels pisos que ens entren arriben per referències. Potser el que ens falta és donar a conèixer el nostre servei. Ara per ara, segons una enquesta de mercat que vam fer, la gent coneix més el dinosaure (la nostra mascota) que no pas el nostre nom. Ens falta guanyar aquest punt de notorietat i que la gent perdi la por a les coses noves. Perquè al final el que aconseguim és vendre el pis a un preu òptim, de forma més segura i més ràpida.\nPer tant, podríem dir que intenteu que vendre un immoble es converteixi en una cosa positiva i no en un mal de cap...\nVolem que deixi de ser carregós i passi a ser una experiència positiva.\nCom valores el primer any i mig?\nMolt positiu. Un dels dubtes que teníem al començar era si el model funcionaria aquí. Vam fer moltes proves i des del primer moment vam començar a veure resultats positius. No hi ha gaires startups que tinguin una facturació neta com la que tenim amb el temps que portem operant. De moment, els números ens acompanyen.\nI això us anima a voler ampliar els serveis.\nÉs un moment tan important a la teva vida que hi ha un ventall de serveis molt ampli. Hem obert una secció d’hipoteques per ajudar a la concessió al comprador. També tenim en ment entrar en els lloguers a Barcelona, també podem ampliar el negoci amb les reformes, mudances i serveis més petits addicionals... i crec que a la llarga es guanyarà el mateix de la venta de pisos que d’aquests serveis complementaris.\nPer això teniu la voluntat de fer una nova ronda de finançament?\nD’aquí a final d’any en volem fer una altra amb tres objectius principals: consolidar el nostre posicionament a Barcelona i Madrid i tenir presència a les 100 principals ciutats espanyoles en població, mirar si podem internacionalitzar-nos i accedir al mercat europeu i millorar el producte amb els serveis complementaris que comentàvem abans.\nQuantes ventes feu?\nEstem amb 50 ventes al mes. Una agència mitjana ven 23 pisos l’any i una de les top 5 de Barcelona en pot vendre 800 a l’any. Nosaltres estem amb unes 600 i esperem que a finals d’any puguem estar projectant-ne 1.200.\nAquesta és pregunta d’inversor. Encara tenim molt de camí per fer i millorar les xifres que estem obtenint avui en dia.\nQuina és la vostra relació amb les immobiliàries tradicionals?\nNosaltres seguim la llei. Tot el que fem és transparent. El client paga el que establim per contracte sense sorpreses finals, tenim llicència d’API, paguem una assegurança que ens obliga el col·legi de la propietat. A més, a diferència de moltes agències tradicionals, els nostres agents tenen contracte fixe, no són falsos autònoms... hi ha un conjunt de crítiques que ens fan algunes immobiliàries que venen degudes pel canvi que hi haurà en el sector.\nHeu fet una publicitat una mica agressiva...\nÉs cert. Ho hem fet per donar-nos a conèixer. Hem hagut de ser creatius per suplir una forta inversió econòmica en publicitat. I hi ha qui s’ha pres malament la figura del dinosaure. Nosaltres no hi reflectim la immobiliària tradicional sinó aquella persona que no es vol adaptar als nous canvis.\nDe fet hi ha hagut alguna immobiliària que s’ha posat en contacte amb nosaltres perquè ha vist que el mercat canviarà i ens han demanat consell per adaptar-se als nous temps...\n...nous temps que comportaran estalvis...\nSegur! De fet, a data d’avui portem estalviats uns 5 milions d’euros en comissions a propietaris i compradors.\nTeniu competència al mercat espanyol?\nSí, però per ara poqueta. De totes maneres aniran sortint com bolets, com és normal. Avui la nostra competència és l’agència tradicional que no està aportant el valor que hauria.\nCom t’imagines Housfy d’aquí uns anys?\nSoc molt ambiciós. M’agradaria que fos una empresa internacional i que poguéssim operar des de Barcelona com fins ara. Tenir una incidència important en un moment crític de la vida d’una persona a nivell europeu i llatinoamericà, estant al seu constat i facilitant-los la presa de decisions.


L’Ajuntament de València llança la campanya ‘BibliONteques, seguim connectats amb tu’ per fomentar la lectura durant el confinament | Valencia Extra\nLa regidora Maite Ibáñez destaca que estos espais culturals “han obert els murs de les sales de préstec o lectura per arribar a totes les cases”\nDes que va començar la crisi sanitària, les biblioteques municipals de València han reorientat els seus servicis de préstec i activitats presencials cap a les plataformes en línia per seguir portant la cultura a casa. Així, amb la campanya ‘BibliONteques, seguim connectats amb tu’, la Regidoria d’Acció Cultural ha activat el préstec de llibres electrònics a través de la plataforma eBiblio per a totes les persones, inclús les que no tenen carnet de biblioteca pública, ha donat a conèixer els audiollibres, ha traslladat la programació de contacontes a les xarxes socials i publica vídeos de sessions de lectura de poesia, animació lectora i recomanacions de llibres.\n“Des del començament del confinament hem seguit treballant perquè les biblioteques municipals continuen prestant els seus servicis a tota la ciutadania”, ha afirmat la regidora d’Acció Cultural, Maite Ibáñez, qui ha explicat que “amb esta campanya volem visibilitzar que les biblioteques seguixen actives i connectades, que han obert els murs de les sales de préstec o lectura per arribar a totes les nostres cases”. Amb el lema ‘BibliONteques, seguim connectats amb tu’, la campanya ressalta que, tot i que estos espais culturals estan tancats, continuen en mode ‘on’.\nLa primera mesura posada en marxa va ser activar el servici de préstec de llibres electrònics a través de la plataforma eBiblio també per a les persones que no disposen del carnet de biblioteca pública. D’altra banda, a més de donar a conéixer el recurs dels audiollibres, la programació habitual de contacontes s’ha traslladat a les xarxes socials per amenitzar el confinament als més xicotets de la casa, també amb vídeos de sessions de lectura de poesia, animació lectora i recomanacions de llibres.\nLa responsable d’Acció Cultural ha destacat que les biblioteques són “un servici públic que, fins i tot en estos moments d’emergència sanitària, estan demostrant la capacitat d’adaptació”. L’edil ha afegit que seguixen promovent activitats per “fomentar l’hàbit de la lectura i amenitzar el dia a dia a l’interior de les nostres cases, entre la població de totes les edats, i donant resposta a través de suports diversos”. Iniciatives com el préstec de llibres electrònics fins i tot a les persones sense carnet de biblioteca han tingut una gran acollida, tenint en compte l’elevat nombre de sol·licituds tramitades.\nLes biblioteques són centres de coneixement que s’han modernitzat i que formen part de l’oferta cultural de la ciutat, també en estos moments. “Esperem que esta campanya servisca per visibilitzar els recursos i activitats que estan oferint les nostres biblioteques, així com per animar que tota la població gaudisca dels llibres, que sempre són una gran companyia, però estos dies encara més”, ha manifestar Maite Ibáñez.


març | 2007 | Des de Sants\nPublicat el 31 març 2007 per dav\nQui hagi llegit les memòries de Markus Wolf L’home sense rostre, fundador de la secretíssima i temible Stasi (Staatssicherheit), la policia secreta de l’antiga Alemanya Oriental, pot imaginar-se el que fou la DDR. Un país d’uns setze milions d’habitants on, … Continua llegint →\nComentaris tancats a “La vida de los otros” (2006)\nERC i el burro català\nPublicat el 29 març 2007 per dav\nQui et pot decebre: aquell amb qui no comparteixes res o aquell amb el qual tens, encara, posades algunes expectatives per al futur polític d’aquest país? Certament no em pot decebre un partit com el PP que presenta un eurodiputat, … Continua llegint →\nEndavant ERC: Ara toca coherència! (III)\nPublicat el 28 març 2007 per dav\nQue alguns mitjans de comunicació han fet d’Esquerra una caricatura de partit és una obvietat. Només cal llegir els titulars i editorials que La Vanguardia li ha deixat anar en el que portem de setmana. Un mitjà conservador, carrinclonet i … Continua llegint →\nEndavant ERC: Ara toca coherència! (II)\nPublicat el 27 març 2007 per dav\nCom era d’esperar el Sr.Mas, que de ximple no en té ni un pèl (d’aquí la important nòmina d’assessors que l’assessoren) ha fet el més intel·ligent que es pot fer: tornar la pilota a Esquerra i demanar-los que, si van … Continua llegint →\nEndavant ERC: Ara toca coherència!\nPublicat el 26 març 2007 per dav\nArriben les eleccions municipals i els votants tradicionals d’Esquerra, els nacionalistes farts de la claudicació i l’immobilisme convergent i del conservadorisme d’Unió, albiren una petita espurna d’esperança. Situem el context: Carretero acusa la direcció d’entreguisme, Barrera de satel·lització, Llach subratlla … Continua llegint →\nComentaris tancats a Endavant ERC: Ara toca coherència!\n“Eben” (2006, orig.2001)\nPublicat el 25 març 2007 per dav\nQui vulgui un veritable relat de l’Àfrica, construït a trossos, a cops de detall i d’introspecció, aquí té el llibre de Ryszard Kapuscinski. Que l’antropologia ben feta i l’anàlisi històrica t’ensenyen més que no pas el periodisme, crec que molts … Continua llegint →\n“Antígona”, a la Bonnemaison\nPublicat el 23 març 2007 per dav\nHi ha Antígones i Antígones. La que ahir vàrem presenciar no era la que interpreten Clara Segura i Pep Cruz i que actualment fa bolos per Catalunya. Era una Antígona, també de Sòfocles, però interpretada per la companyia peruana Yuyachkani, … Continua llegint →\nComentaris tancats a “Antígona”, a la Bonnemaison\nPublicat el 22 març 2007 per dav\nDiuen que a còpia de repetir una tasca mil vegades se n’acaba aprenent. Bé, jo no sé si n’he après gaire però sí he fet una activitat mil vegades: llegir. Res extraordinari en si mateix però, a la llum de … Continua llegint →\nComentaris tancats a Saber llegir\nPublicat el 21 març 2007 per dav\nFa temps vaig escriure una reflexió similar en un post sobre la universitat pública. Avui li torno a donar voltes des d’una perspectiva, diguem-ne, genèrica o organitzacional. És propi d’una entitat, organització, o empresa que no funciona donar-li una importància … Continua llegint →\nIraq? Feliç aniversari, Mr.Ansar!\nPublicat el 20 març 2007 per dav\nEls morts dels països del Tercer Món, Iraq inclòs, tenen un problema afegit al de la misèria, la desigualtat, la injustícia, la fam, la violència o la inseguretat i l’enfrontament intertribal que sega la vida en aquells països, i és … Continua llegint →


"Quan desobeïm col·lectivament el palau de gel s'esfondra" | La Fissura\n“Quan desobeïm col·lectivament el palau de gel s’esfondra” Entrevista a Mireia Vehí\nEmma Quesada 6 d'abril de 2016\nMireia Vehí (Vilafant, 1985) és sociòloga, postgraduada en Societats Africanes i Desenvolupament i màster en Dones, Gènere i Ciutadania. Ha treballat en l’àmbit de les migracions, els Drets Humans, el gènere i la interculturalitat. Ha estat vinculada al moviment okupa a Granada, a l’Ateneu la Base i a La Rosa Negra al Poble Sec (Barcelona). Ha militat, també, a la plataforma Tanquem els CIEs així com a altres moviments pels drets i llibertats a la ciutat de Barcelona. Vehí, ha estat vinculada al moviment feminista i a projectes entorn de l’economia solidària i cooperativa. La vilafantenca, actualment viu a Sabadell i és diputada al Parlament de Catalunya per la CUP-Crida Constituent.\nEl passat gener entraves com a diputada de la CUP-Crida Constituent al Parlament de Catalunya, però abans has participat en diverses militàncies al carrer. En quins espais has participat?\nLa meva primera aproximació a la política organitzada és a la facultat de la universitat, a l’assemblea de l’Autònoma. Més tard vaig estar molt temps en el moviment okupa: a Granada en primer lloc i després a Barcelona. Vaig començar a formar part de l’anomenada autonomia al Poble Sec –el barri on sempre he estat vinculada– treballant amb temes d’intervenció comunitària amb persones sense papers o amb persones d’orígens culturals diversos. A banda de l’assessoria jurídica que fèiem per fer front a Llei d’Estrangeria, també intentàvem transformar el col·lectiu en un projecte comunitari al barri. És així com vam gestar l’Assemblea de barri del Poble Sec i el que avui és la dinàmica organitzativa que sosté l’Ateneu La Base. Enmig de tot això va aparèixer el 15M i, amb aquest, un boom organitzatiu al barri.\nQuè suposa l’arribada del 15M per a les persones i col·lectius que ja estàveu organitzats abans d’aquest esclat?\nPer a nosaltres va ser una oportunitat política per donar a conèixer què volia dir organitzar-se des de l’autonomia. Quan parlo d’autonomia, parlo també d’organitzacions de l’Esquerra Independentista i de sindicats alternatius, en el sentit que la nostra mirada sobre la política és l’autogestió i la intel·ligència estratègica, com a vies per a transformar el lloc on vivim. Aquesta intel·ligència estratègica pot voler dir, en un determinat moment, donar suport a una candidatura institucional i, en un altre, organitzar-te perquè no tanquin un centre social (com va passar amb la mobilització entorn de Can Vies). En aquell moment, també vam començar a gestar Tanquem els CIEs.\nEl 15M ens serveix per explicar que l’autoorganització horitzontal, democràtica i descentralitzada funciona i és viable\nEl 15M ens serveix per explicar que l’autoorganització horitzontal, democràtica i descentralitzada, funciona i és viable. En el moment que arriba tanta gent a la plaça, som nosaltres que diem “ens organitzarem en assemblea” o “això és el consens”. Aquestes dinàmiques sorgeixen de manera natural i la gent que ja ha estat organitzada políticament socialitza el seu bagatge. Podia haver sortit molt malament, però va ser meravellós, amb assemblees de 5000 persones comunicant-se amb símbols per dir si estava d’acord amb el que es plantejava o no, amb l’adopció del consens com a forma inqüestionable de prendre les decisions col·lectives.\nAquesta autonomia, que ja havíeu experimentat i que es desborda amb el 15M, en quin model de barri o de projecte comunitari cristal·litza?\nAl Poble Sec, ens adonem que el model de barri cooperatiu que treballen des de Sants és una de les maneres d’afermar i de fer real aquesta manera de viure i d’entendre la política. Sants ens sembla un model sostenible: un barri en el qual hi ha molta diversitat de formes d’organització política, però totes convergeixen en el fet que el barri ha de ser un nucli que ens permeti viure i organitzar-nos col·lectivament. Entenem el cooperativisme com una forma de treball i de vida que ens ajuda a sobreviure en un món on el capitalisme és desenfrenat, però també com una eina que ens permet fer-ho a la nostra manera, decidint com parir, com viure de manera comuna, com anar a comprar o com menjar. Com t’explicava abans, el 15M ens serveix per explicar que aquesta mirada és viable i que aquest nosaltres, que és molt ampli –des d’un grup de persones d’afinitat polititzada, persones de l’Esquerra Independentista o vinculades a moviments ecologistes, cooperatives de consum– es pot anar articulant.\nI aquestes dinàmiques de treball i d’organització s’han anat mantenint?\nAl Poble Sec, sí. S’ha consolidat un grup de gent i unes pràctiques polítiques que sostenen l’alternativa. L’Assemblea de barri ja no existeix, perquè no es necessita. Ara hi ha altres espais: l’Ateneu La Base, l’Ateneu Rebel, l’Ateneu Anarquista, el grup de criança Babàlia, la cooperativa de consum, els castellers. Organitzativament, el barri s’ha estès molt. És com si les espores de l’autonomia rebel i alegre es reproduïssin. Però el que succeeix ara, en el cas concret de Barcelona i d’altres municipis, és l’aparició d’un repte que està vivint molta gent: com relacionar-se amb els nous ajuntaments.\nDe quina manera s’està encarant aquest repte a Barcelona i a Sabadell, on ara resideixes?\nA Barcelona aquest canvi es viu amb intensitat, al voltant de quina vinculació s’estableix entre l’Ajuntament i la gent que hi ha a dins, la CUP (que està a l’oposició) i els barris organitzats. És un repte que s’anirà donant a totes les ciutats on les noves candidatures electorals anem governant.\nA Sabadell, per exemple, és un debat molt viu. La Crida per Sabadell està a l’Ajuntament, però què ha de fer, per exemple, la PAH? Pot fer de contrapoder de manera oberta o no? Què suposa l’accés a la institució de l’esquerra anticapitalista amb vincles als moviments socials i a altres organitzacions? L’esquerra anticapitalista ha de transformar-se per garantir que s’està a la institució per fer determinades coses, però essent molt conscients que no farà moltes altres. Hi és per aixecar catifes, per treure vergonyes, per canviar les condicions materials d’existència de molta gent… Però els moviments socials organitzats han de continuar exercint de contrapoder amb la mateixa força.\nAra que ets diputada al Parlament, ha canviat la teva perspectiva sobre la política a la institució i sobre la política al carrer?\nNo hi porto gaire i les meves percepcions es van modificant. Però, ara per ara, he arribat a algunes conclusions que, de moment, mantinc. La primera és que la institució té uns límits inimaginables. Tenir el poder no és guanyar un ajuntament o un govern, això ho hem d’oblidar. Tenir poder és tenir la capacitat de decidir, de fer i de transformar. Evidentment, fins que les empreses i lobbys no estiguin de la nostra part, nosaltres no tindrem mai el poder.\nLa segona és que els drets es guanyen al carrer. I d’això n’estic plenament convençuda. Si volem transformar alguna cosa, hem d’organitzar-nos des de l’autonomia. Al Parlament, l’única cosa que es pot fer és ratificar els drets que es guanyen al carrer.\nSi volem transformar alguna cosa hem d’organitzar-nos des de l’autonomia. Al Parlament, l’única cosa que es pot fer és ratificar els drets que es guanyen al carrer\nPerquè es pot fer tant poc?\nPer una banda, perquè les competències són poques. Però per altra banda, també, perquè les institucions tenen poder perquè nosaltres els hi donem i els hi cedim i reconeixem. En el moment que deixes de reconèixer el poder –no la institució en si, sinó una política determinada–, aquest poder impenetrable s’esfuma. Estem a un Parlament que funciona perquè la ciutadania ens avala. Un cop dins el Parlament, t’adones que tot és molt més fràgil del que sembla, que aquell palau de gel es pot assaltar –com tots els palaus d’hivern– i que hem de ser allà per assaltar-los institucionalment. Però els drets, només es guanyen al carrer.\nPer exemple, el tema de l’habitatge. Sempre parlo de l’habitatge, no perquè vulgui capitalitzar la PAH, sinó perquè em sembla que és una de les experiències més potents que tenim ara mateix als Països Catalans i a l’Estat espanyol. La PAH entén que la legislació en habitatge no és legítima i trenca el binomi legalitat/legitimitat parant desnonaments, ocupant cases. Quan t’organitzes perquè quelcom no et sembla legítim, la legalitat deixa de tenir sentit. Quan el govern espanyol va canviar la legislació en sanitat i les persones sense papers no podien accedir a l’atenció sanitària, van ser els metges i les metgesses les que diuen “No, jo atendré a tothom”. I tot s’esfondra. Amb el procés independentista passa igual. Des de l’Esquerra Anticapitalista i Independentista, som allà per tensar el binomi entre legalitat i legitimitat. Quan les coses no són legítimes, el deure és desobeir. I desobeir ni és difícil, ni és en va. Li hem donat massa crèdit a aquests espais de poder. Quan desobeïm col·lectivament el palau de gel s’esfondra.\nLa incorporació a la legislació de les mesures urgents que plantejaven els promotors de la ILP d’habitatge i pobresa energètica potser és un exemple del que comentes. En aquest cas, no només existeix legitimitat, sinó que semblaria que legitimitat i legalitat van de la mà. Però, en canvi, fins i tot en ajuntaments més transformadors, estan trobant dificultats a l’hora d’aplicar les mesures…\nAquest és el moll de l’os. Un dels errors de la Transició va ser pensar que, quan la gent dels moviments socials entrés a la institució, ho teníem tot fet. No és així. La gent que ha entrat als ajuntaments són els nostres companys i les nostres companyes i des dels moviments socials se’ls ha de donar suport i acompanyar-los, però s’ha de treballar per marcar una agenda col·lectiva entre institució i moviments. La PAH ha aconseguit aprovar una ILP i cristal·litzar una sèrie de pràctiques institucionals que entenem que són molt més legítimes. Però la PAH no ha acabat amb la propietat privada. Tampoc dic que sigui el seu objectiu, però no ha acabat, per exemple, amb la màfia de la Sareb. Amb Tanquem els CIEs passa el mateix. Confio que un dia es tancarà el centre d’internament de la Zona Franca, però llavors no haurem guanyat. Haurem guanyat una batalla, però això no implicarà que desapareguin les deportacions, les batudes racistes, que les fronteres s’obrin.\nLa tasca de les organitzacions serà continuar fent de contrapoder i d’altaveu, perquè no n’hi ha prou amb arribar a les institucions. A vegades hi ha poc marge per canviar les coses. Amb això no vull dir que sempre s’hagi d’estar dient “no” a la institució. És la lògica de l’autonomia alegre i del disseny estratègic que et comentava abans: quan s’hi hagi de col·laborar, s’hi col·labora. No hem de perdre mai de vista que la sobirania és nostra i que ha de recaure en nosaltres mateixes, que la lluita està a recuperar-la i que això és una lluita constant i vital. L’objectiu és recuperar el poder i recuperar la necessitat de decidir sobre les nostres vides, els nostres cossos i els nostres models productius.\nCom creus que s’han d’organitzar la lluita per aconseguir aquest objectiu global de recuperar les nostres vides, a través d’objectius concrets i comuns o des de diferents àmbits?\nÉs una pregunta que s’ha fet moltes vegades al llarg de la història i s’hi ha respost de moltes maneres. El moviment antiglobalització aconsegueix fer una agenda col·lectiva internacional molt potent. El moviment feminista institucionalitzat, en molts moments, també ha aconseguit socialitzar objectius comuns. El 15M, d’alguna manera, també va significar la capacitat col·lectiva de marcar agendes als Països Catalans i a l’Estat espanyol. Ara estem en un altre punt, de lluites sectorials molt necessàries i molt diverses: tens gent de moltes cultures polítiques diferents lluitant en un col·lectiu per un objectiu comú.\nA mi m’agradaria molt que el procés constituent, almenys a Catalunya, servís per marcar agenda comuna. O per trobar-se i marcar temàticament objectius a perseguir. No sé si serà possible. Si les organitzacions que practiquen autonomies més “dures” –que per mi és imprescindible que hi siguin– els hi vindrà de gust. Diguem-ho diferent. No sé si, des de la institució i des de la gent que està intentant liderar el procés constituent, serem capaços de generar un procés prou participatiu i prou transversal. Des de la CUP hi treballem molt en aquest sentit: crear unes estructures on persones i organitzacions diverses puguin sentir-s’hi còmodes perquè, col·lectivament, es puguin marcar pautes, agenda i continguts.\nLa CUP és un instrument?\nSí, molt important. Però depèn de com t’ho miris. La CUP fa trenta anys que fa municipalisme, comença com a instrument, però ara mateix també és una institució. És una manera de mirar la política, d’entendre la vida municipal, la dinàmica institucional. Més que un instrument, és una manera de fer. En el cas nacional, la CUP està molt menys consolidada perquè, per a nosaltres, és un àmbit nou i no hi hem dedicat tantes energies. Crec que comença a ser un instrument amb les mateixes dinàmiques municipals i potser, per molta gent, també està començant a ser una institució. Gràcies a la tasca dels tres diputats de la legislatura passada, de la coincidència temporal amb el 15M i després amb Can Vies, la gent es preguntava: “Aquests són els punkis antisistema? Però si són molt macos, i a vegades diuen coses intel·ligents i tot”. Per tant, la CUP és, en certa manera, una institució.\nAra mateix la CUP nacional és un instrument en el sentit que la utilitzarem si ens serveix per tirar el procés cap a l’esquerra, per tensar, per transformar. Si veiem que no ens serveix, sempre es pot retrocedir i fer feina on creiem que l’hem de fer. O no. M’ho estic inventant perquè crec que encara no som capaços d’analitzar-ho. És la primera vegada que tenim força representació i la responsabilitat que el procés sigui realitat. No és només nostra la responsabilitat, però, d’alguna manera, sí que hi tenim un paper important. Potser d’aquí a cinc o deu anys diem: “aquest no és el nostre espai”. En aquest sentit sí que és un instrument. Però hem de tenir en compte que és un instrument que es posa en funcionament en un espai que no és el nostre.\nEl passat diumenge, a la Calçotada Popular de la CUP deies a Figueres que calia “posar la vida al centre”. Com ho fem des de les nostres pràctiques quotidianes?\nOrganitzades, assumint que el patriarcat és una realitat que ens fa a nosaltres mateixes i a les nostres relacions. Veient col·lectivament de quina manera anem assenyalant pràctiques i dinàmiques de discriminació que són complicades, perquè passen per com et sents. Estàs en un col·lectiu i veus que et costa intervenir en les assemblees. Et preguntes “Per què? Què m’està passant, sóc ximple?” I rasques una mica més i penses: “Potser és que la dinàmica és molt masculina, molt agressiva. Aquí el que es valora són els grans discursos i no reflexions més pausades. Si no parlo bé i de forma encadenada ningú m’escolta”. En el moment en què tu notes això, et sents malament i individualitzes el conflicte. Hem de col·lectivitzar-ho i socialitzar reflexions.\nPosar les nostres vides al centre passa, també, perquè els nostres companys assumeixin que són subjectes construïts en termes de gènere des del privilegi (cosa que no està passant encara). Aquest és el nostre principal problema quotidià. Els moviments fa molts anys que s’organitzen, que identifiquen i col·lectivitzen. Però els nostres companys, constituïts com a homes en termes de gènere, tenen uns privilegis que, o identifiquen i hi renuncien, o podem estar així molts anys més.\nExisteix el discurs que manté que, des del temps de les nostres àvies, les coses han canviat molt. Hem accedit a drets en termes d’igualtat formal, però no en termes executius i de pràctica. Per exemple, amb la divisió sexual del treball. Algú dirà: “No, a casa meva jo rento els plats”. Però mirem a escala mundial: qui fa la tasca reproductiva a escala global? La fan dones. Fins i tot, les dones migren quan hi ha dones d’altres països que no volen assumir les tasques reproductives. Sovint, doncs, les fan dones migrades, que, a la vegada, tenen famílies cuidades per altres dones. També a les nostres organitzacions, quan arribem a l’edat en què la gent té fills, són les noies les que deixen de militar. Posar la vida al centre passa, sobretot, perquè els nostres companys formats i organitzats políticament assumeixin els seus privilegis. El problema el tenim a casa.\nI des de les institucions?\nLa institució és molt masculinitzada, feta en les formes i les pràctiques masculines i patriarcals. Crec que primer toca treballar per canviar les nostres vides, les nostres organitzacions i les nostres pràctiques quotidianes. La institució, al final, és la cristal·lització de pràctiques col·lectives, com et comentava abans. Quan els moviments feministes aconsegueixen que la institució incorpori lleis per a la igualtat entre els homes i les dones, ho fan en el moment on les seves organitzacions tenen molta força. Però en cap moment aquestes lleis qüestionen la divisió sexual del treball, per exemple. L’última llei contra la violència masclista al Parlament de Catalunya no s’aplica i no té dotació pressupostària. Què vull dir amb això? Que la institució incorpora moltes vegades demandes i pràctiques, però només quan és assumible. És important que les institucions vagin incorporant les demandes, però no m’emmirallaria tant en aquells palaus de gel que acaben essent tan aliens a nosaltres. Crec que ara ens toca experimentar a les nostres pràctiques polítiques, les nostres organitzacions, els nostres ajuntaments.\nEncara posant la vida al centre… Quina vida? Com definim i articulem la vida que mereix ser viscuda?\nPolíticament tenim un repte i els ajuntaments de l’Esquerra Independentista són importants com a punta de llança d’aquesta experimentació. La idea que cal articular és que el món, la nostra vida quotidiana, l’organització de les nostres ciutats i la manera de fer política deixin de girar al voltant del capital i de la producció. Un bon exemple és el model de l’economia social, solidària, i cooperativa. Aquest model cooperatiu entén el treball com a forma de cobrir les necessitats vitals, unint treball i vida. Si ets una persona que té fibromiàlgia, aquesta circumstància no ha de ser un greuge que has d’anar sortejant per poder complir amb un treball. Això forma part de la teva condició. A totes les feines que he tingut, per exemple, m’he passat el dia sortejant la meva vida per poder complir a la feina. Una manera pràctica de posar la vida al centre i de pensar una vida que mereix ser viscuda és partint d’organitzacions productives que entenguin això.\nLa idea que cal articular és que el món, la nostra vida quotidiana, l’organització de les nostres ciutats i la manera de fer política deixin de girar al voltant del capital i de la producció\nVol dir, també, partir de lluites polítiques que assegurin el benestar a les persones. La PAH posa la vida al davant del capital. Un habitatge és molt important per a la vida, independentment del banc. O amb el tema dels refugiats. Què és important en el projecte polític europeu? La vida de les persones o la rendibilitat de les fronteres, vinculades a les necessitats laborals i vinculades a les necessitats econòmiques dels estats? Nosaltres apostem per la vida. Preguntem-nos què s’ha de fer per estar bé, pel nostre benestar i per posar l’alegria al centre. Nosaltres al final lluitem i transformem el món perquè volem ser felices. És la idea del buenvivir de les companyes indígenes: el que volem és ser felices i que hi siguem totes.


Albal invertirà en la modernització del carrer Sant Antoni\nAlbal destinarà més de 250.000 euros en la modernització del carrer Sant Antoni\nEl carrer Sant Antoni d’Albal on resideixen unes 60 famílies de la localitat modernitzarà la seua imatge a partir de gener de 2020, l’Ajuntament ha anunciat als seus residents aquesta intervenció municipal a la qual destinarà més de 250.000 euros i les obres dels quals s’allargaran durant un termini aproximat de tres mesos. Va ser l’alcalde Ramón Marí qui va comunicar als veïns el projecte, en una trobada celebrada en la zona dimecres passat 30 d’octubre i on el barri va poder traslladar la seua opinió.\nEl primer edil al costat de l’Enginyer municipal, Óscar González, van explicar en què consistiran les obres i que són, en paraules de Marí, “un compromís amb el barri”. La modernització contempla la millora de l’accessibilitat, de la xarxa de sanejament i pluvial i la disminució del trànsit rodat.\nEl carrer Sant Antoni és al costat de Sant Roc, la més antiga del municipi, una via de dimensions molt estretes, amb voreres que en l’actualitat mesuren mig metre en alguns trams i que ara seran ampliades per a la seguretat veïnal que, en la seua majoria, és longeva. A més, Sant Antoni rep el trànsit d’una de les arteries més transitades del poble, el carrer Blasco Ibáñez, en aquest sentit, l’Enginyer municipal ha anunciat que per a disminuir la circulació es canviarà el sentit del carrer que passarà de ser d’eixida a ser d’entrada i que aquest es limitarà al pas només dels residents.\nMillorar la mobilitat per als vianants i ciclista de tot el nucli urbà ha sigut una màxima de l’executiu local que presideix Ramón Marí que, fa uns anys ha posat especial èmfasi en el barri antic. Aquestes polítiques han sigut reconegudes per la Generalitat Valenciana que fa pocs mesos ha distingit al consistori amb el Primer Premi de mobilitat pel projecte de semipeatonalització dels carrers situats en l’entorn a la Torre àrab.


Classes en Grup amb Diferents Activitats i Exercicis | Fitness Park\n» ACTIVITATS » CLASSES EN GRUP\nMOU-TE, CREMA I SUA LA SAMARRETA\nLes classes en grup de Fitness Park inclouen diversos tipus d'activitats i diferents mètodes d’exercicis. Cadascun permet assolir objectius diferents. Despesa calòrica, pèrdua de pes, musculació, força, resistència, tonicitat muscular... Sempre trobaràs un curs que s’adapti a les teves necessitats. A més a més, a Fitness Park hi ha classes en grup durant tot el dia! Pots entrenar a qualsevol hora. A més de les classes dirigides per un entrenador, Fitness Park ofereix a tots els socis classes en grup “autònomes” en una pantalla gegant. Els nostres clubs estan equipats amb sales de retroprojecció de les teves classes preferides en un ambient únic que t’animaran a superar-te. Diverteix-te més i obtingues millors resultats amb Fitness Park.\nPer a tots els públics! L’àmplia varietat de cursos que ofereix Fitness Park et permetrà entrenar al teu gust, al teu propi ritme i segons més et convingui. Més de 140 classes setmanals disponibles: enfortiment muscular (abdominals, glutis, classes de Les Mills), entrenament càrdio (step, gym-cardio...), ioga, pilates, estiraments... Descobreix-les i tria la que més t’agradi. No podràs viure sense elles!\nPer motivar-te, treballar en grup, seguir un entrenador, practicar de forma entretinguda i completar la teva sessió d’entrenament de musculació. Segur que algun d'aquests motius t’anima a anar a les classes en grup de Fitness Park!


Cerca totes les ofertes d'hotels a Croisy-Sur-Eure Entrada:\n2 ComentarisLe Moulin Du Béchet...Habitacions per nit per només209 EUR Auberge à l'Orée du Bois...Habitacions per nit per només88 EUR Més zones a Croisy-Sur-Eure\nEssent una localització molt desitjada, Croisy-Sur-Eure és el lloc on anar quan es va a Croisy-Sur-Eure. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Croisy-Sur-Eure és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Planegi el seu proper viatge a Croisy-Sur-Eure o qualsevol altra àrea a Croisy-Sur-Eure amb agoda.com, garantint-se el millor preu possible disponible. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Simplement entri les seves dates d'estada a la nostra pestanya de recerca per a trobar les millors ofertes d'hotels a Croisy-Sur-Eure.\nHotels destacats a Croisy-Sur-Eure, Croisy-Sur-Eure\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Croisy-Sur-Eure, Le Moulin Du Béchet...\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Croisy-Sur-Eure, no busqui més enllà de Auberge...\nTots els hotels de Croisy-Sur-Eure\nHotels a Croisy-Sur-Eure: Auberge à l'Orée du Bois


SOS Racisme considera que la contraportada del disc contra la pirateria afavorit per la Fundació Autor de la SGAE incita al racisme | Consumer\nSOS Racisme considera que la contraportada del disc contra la pirateria afavorit per la Fundació Autor de la SGAE incita al racisme\nLa Societat General d'Autors ha sol·licitat que es retiri el text que conté algunes frases "xenòfobes"\nPer mediatrader 24 de juny de 2004\nLa Societat General d’Autors i Editors (SGAE) s’ha posat en contacte amb la companyia discogràfica Val Music per a sol·licitar-li que retiri del mercat el text que figura en la contraportada del disc “No a la pirateria”, ja que l’organització SOS Racisme considera que conté algunes frases “xenòfobes”.\nLa SGAE entén que algunes d’aquestes frases són “poc afortunades”, raó per la qual ha proposat que es modifiqui la contraportada del disc. En cas contrari, demanarà que es retirin immediatament els seus logotips d’aquest llançament discogràfic.\n“No a la pirateria” inclou el treball de 14 grups novells que segons acusa la SGAE fins ara no han pogut publicar el seu primer disc per culpa d’aquest fenomen, que durant 2003 es va cobrar a Espanya 1.200 llocs de treball directes i va provocar la desaparició de 85 petites i mitjanes empreses. Músics com Ignacio Escolar han rebatut aquestes dades i han assenyalat que “Les discogràfiques mantenien artificialment el preu del talent pels núvols controlant la producció, discriminant qui era artista i qui no. Quants grans creadors ha perdut la humanitat perquè algun executiu discogràfic va decidir que allò no interessaria a ningú? Molts més que aquests 14 grups que la Fundació Autor ha rescatat de les gargamelles del seu propi monstre”.\nSOS Racisme afirma que el disc inclou missatges com “hi ha carrers on és difícil caminar sense trepitjar-los”, en referència als venedors ambulants de música pirata, o “un mantero no és un pobre home immigrant, sinó algú que s’enriqueix traficant amb el talent i l’esforç d’uns altres”. També apareixen comentaris com ara “el disc no té risc, si ve la Policia, com a molt cal recollir i esperar 10 minuts”, o “els immigrants ja saben que Espanya és una ganga. Cada vegada vénen més”.\nL’entitat que representa als autors espanyols recorda que des de l’inici de la seva campanya contra la pirateria intel·lectual, fa ja tres anys, sempre ha denunciat que els venedors de carrer són víctimes innocents de les xarxes organitzades que els exploten, vulneren els seus drets humans més elementals i s’aprofiten de la seva precària situació al país.\nPer part seva, la Federació de Consumidors en Acció (FACUA Espanya) ha presentat una denúncia davant els ministeris de Treball i Assumptes Socials, Cultura, i Sanitat i Consum perquè es retiri el disc dels establiments “fins que els seus editors no modifiquin les afirmacions que poden fomentar la xenofòbia”.\nL’associació de consumidors subratlla que “la pirateria és un fenomen els responsables del qual han de ser perseguits però que ha existit sempre”, encara que avui “les màfies que es dediquen a aquest negoci delictiu se serveixen dels immigrants perquè poden guanyar més diners a la seva costa que d’altres col·lectius”.\ndisc piratería-ca racisme\nRacisme i xenofòbia a Espanya\nCinc curiositats de la comunitat gitana\nXarxa Acull llança una campanya per sensibilitzar a la població en l’àmbit de la no discriminació


El consell d’El Corte Inglés sotmetrà a la Junta la fusió amb Hipercor\n25/07/2017 a les 20:20\nLa decisió suposarà el manteniment de les dos marques i la seua identitat corporativa, i no afectarà les seues plantilles\n© Vista del centre comercial Camp de les Nacions, a Madrid.\nEl consell d’administració d’El Corte Inglés ha acordat sotmetre a la Junta General d’Accionistes, que se celebrarà el proper 27 d’agost, la fusió per absorció d’Hipercor per part d’El Corte Inglés SA, ha informat l’empresa.\nLa fusió entre El Corte Inglés SA (societat absorbent) i Hipercor (societat absorbida) suposarà el manteniment de les dos marques i la seua identitat corporativa, i no afectarà les seues plantilles.\nL’objectiu d’aquesta operació és "millorar i complementar l’oferta comercial" i aprofitar les sinergies entre els dos formats, tant en l’àrea de compres com en la de vendes, ha explicat el grup de distribució.\nL’operació comporta una reordenació dels espais comercials per fer-los més atractius.\nD’altra banda, Leopoldo del Nogal Ropero, conseller d’El Corte Inglés des de 2010 i director de Compras, ha comunicat avui al consell la seua decisió de deixar voluntàriament ambdós càrrecs.\nSegons El Corte Anglès, la renúncia obeeix a raons personals i es produeix "després d’haver desenvolupat una llarga tasca professional" dins del grup i d’haver ocupat càrrecs de responsabilitat a Espanya, els EUA i Portugal.\nEl consell d’administració ha agraït a De la Noguera "la seua entrega i dedicació durant tots aquests anys".\nTambé se sotmetran a la Junta d’Accionistes els comptes anuals, l’informe de gestió i la proposta d’aplicació del resultat.\nL’ordre del dia inclou també la ratificació de les transmissions de les accions en cartera, l’autorització per a la compra d’accions pròpies, la remuneració del consell i el nomenament i cessament de consellers.\n3.Oposicions per a 1.166 docents\n4.La Generalitat subvenciona la caça de senglars i pagarà entre 12,5 i 25 euros per c...\n5. Marc Márquez torna a guanyar una cursa després de gairebé dos anys de la seua lesió


Deliciosos Plats Vegitarianskie - Menstruosa i sopa de gingebre (vegana, sense gluten)\nMenstruosa i sopa de gingebre (vegana, sense gluten)\nAquesta sopa Miso i Gingebre és el que necessiteu després de passar un llarg dia a la fred. O fins i tot si teniu climes més càlids, no deixa de ser fantàstic perquè la comoditat tingui en un bol. El salat però picant combinat del gingebre amb miso en un saborós brou és atractiu i arriba a tots els llocs adequats.\nSense oli / Baix greix\nRecepta de pa vegà sense llevat\n1 ceba mitjana, tallada a daus\nGenerós polze de gingebre picat\nGrans cilindres, tiges i toperes grosses, tallades finament\n1 xile vermell, tallat a daus (o dos si us agrada calent!)\n2 cullerades de pasta de miso\n8 tasses d’aigua\n4-5 bolets Shiitake secs\n2-3 pastanagues, tallades a daus\n2 grapat de pèsols\n1 caixa de 8 unces espaguetis sense gluten\n1 tija de llimona, trencada\nComenceu a escalfar una bossa a foc mig. Escalfeu un glop generós d’oli de sèsam (o un raig de brou de verdures casolà per mantenir-lo lliure d’oli) per evitar que s’enganxi i, un cop estigui calent, afegiu-hi les cebes. Salteu-ho un parell de minuts abans d’afegir-hi les tiges de cilantro (deixeu-ne les capes més endavant), el gingebre, l’all i el xile (s) vermell.\nContinuar saltejant fins que es fraganti i les cebes i els alls s’han daurar lleugerament. Si decidiu coure la cassola amb brou de verdures, potser haureu d’afegir-ne més si el contingut comença a enganxar-se. Afegiu-hi la pasta de miso i barregeu-la bé fins que quedi tot a la cassola.\nAfegiu l’aigua i els shiitakes secs. Tapar i portar a ebullició. Un cop comenci a bullir, abaixeu el foc a foc baix i deixeu que el caldo faci a foc lent durant 15-30 minuts, segons el temps que tingueu (es recomana els 30 minuts complets).\nUn cop finalitzat el temps assignat, traieu-ne els fregits i trinxeu-los fins (potser estiguin calents, espereu una mica) i afegiu-los de nou a la sopa o elimineu-los. Afegiu les pastanagues, els pèsols, la llimona trinxada i els fideus. Remeneu bé per barrejar el brou i les verdures. Deixeu continuar la cuina durant el temps recomanat a la caixa de seguretatoodles (normalment entre 6-8 minuts).\nUn cop acabat el temps per als fideus, apagueu el foc i guarniu-ho amb cilantro.\nPer fer aquesta sopa encara més farcida, podríeu afegir tofu a la brasa (orgànic) o patates de pell vermella.\nPer ració: Calòries: 234 # Carbohidrats: 48g # Greixos: 2g # Proteïna: 9g # Sodi: 340mg # Sucre: 4g Nota: La informació mostrada es basa en els ingredients i la preparació disponibles. No hauria de considerar-se un substitut dels consells d’un nutricionista professional.\nMongeta Negra i Xoriço Esmorzar Burrito (Vegan)\nPa de llentia amb glaça de tomàquet (vegana, sense gluten)\nPeeling de taronja confitada (vegana)\nPastís de mantega de cacauet (vegà, sense gluten)


El lloguer em fa por | Partit Socialdemòcrata\nArticle d'opinió publicat al Bon Dia (8-8-2019)\nA Andorra tenim un problema molt greu, molt més greu del que ens puguem pensar, amb unes conseqüències que poden ser devastadores. Posem-nos en situació: pisos que han augmentat més del 50%, dificultat per trobar habitatge en general. I no parlem de les persones que tenim mascota, per a les quals ja es torna una missió completament impossible.\nPosem xifres sobre la taula i després preguntem-nos què passa i com pot ser que estigui passant.\n2008: any que esclata la crisi, entre altres motius per la bombolla immobiliària. Andorra té gairebé 84.500 habitants, segons el departament d’Estadística. Segons el mateix departament, el preu mitjà era de 709 euros, el cost més alt en moltíssims anys. El 2013 Andorra disposa de 213 establiments relacionats amb el sector immobiliari.\n2019: Andorra, any que tenim greus problemes amb el lloguer per falta d’oferta. Andorra té poc més de 76.000 habitants, sempre segons Estadística (la dada fa referència al 2018). Segons el mateix departament, el preu mitjà del lloguer se situa entre 540 i 590 euros (l’estadística de la vergonya i mostra de la poca seriositat del Govern de DA envers aquest problema). El 2018 Andorra disposa de 405 establiments relacionats amb el sector immobiliari. Hi afegeixo que Xavier Espot estava al capdavant del ministeri responsable.\nAquestes són només algunes de les dades que he pogut aconseguir en poc més de trenta minuts.\nDit això, com és possible que tinguem menys oferta el 2019 amb 76.000 habitants que el 2008 amb 84.500 habitants? Permeteu-me dubtar que tots els pisos siguin d’estrangers que no poden declarar el seu immoble per l’intercanvi d’informació introduït l’1 de gener del 2018.\nPenso que hi ha alguna cosa més al darrere, quelcom de molt més gros que ningú s’atreveix a dir. Penso que hi ha les grans famílies andorranes, aquelles que defensen la nacionalitat com quelcom intocable, que estan perjudicant el seu propi país, tancant molts dels seus pisos per reduir l’oferta i fer créixer la demanda i, per tant, els preus.\nEstan ofegant la seva població de classe baixa i classe mitjana i al Govern de DA i Liberals poc o res (de res) els interessa. Uns inventen números i no els preocupa absolutament res i els altres proposen una subvenció de 400 euros pels joves (i després què?). Encara recordo una opinió de la Judith Pallarés on defensava un registre de pisos buits... Aquest hivern encara serà pitjor. Si no trobem una solució totalment immediata, els temporers no podran treballar a Andorra per falta d’habitatge (o per les condicions totalment abusives). Només es permet construcció de pisos d’alt estànding per especuladors (per grans inversors dit elegantment). El lloguer se soluciona certament amb oferta, però no sembla que hi hagi ningú disposat a crear habitatge social o un registre obligatori.\nLa crisi del 2008 només fa onze anys que va esclatar, però tornem al mateix camí: noves construccions mastodòntiques i preus pels núvols amb augments dels preus per metre quadrat indignes.\nEm pregunto qui té la sort de pagar un pis i que aquest no li suposi una càrrega de més del 33% dels ingressos totals de l’habitatge. Busco als portals de lloguer i és impossible trobar res accessible. Amb tot, al PS, de forma ja desesperada volem trobar solucions i n’hem proposat algunes: utilitzar el fons de reserva per creació d’immoble social, registre de pisos buits, promoció d’un ens públic per intervenir el mercat immobiliari, etc... L’AGIA només fa que treure ferro a l’assumpte.\nI la població? La població viu amb por. Por d’haver de marxar i no trobar un lloc on col·locar la seva família. Por que li pugin el lloguer. Por de no poder menjar per poder pagar un lloguer o de no pagar el lloguer per poder menjar. Por.


La colla dels dimecres: Dia Fresquet i Ennuvolat ....\nDomingo Benito 27 de juliol de 2017 a les 13:23\nVeraniegas y Refrescantes, la del mar muy bien sin despreciar las otras dos.\nJosep Gorgas Vives 27 de juliol de 2017 a les 16:27\nAquest mar será terbol pero sembla honolulu, un Goig veure-les\nTeresa Giménez Pous 27 de juliol de 2017 a les 17:21\nLes teves aigues tèrboles és el que m'hauria agradat pintar a mi.\nÀngels 27 de juliol de 2017 a les 17:42\nJoan Mª: Dia encertat i el reflexe com a únic tema molt bó\nAntoni Colomer Aquarel.la 27 de juliol de 2017 a les 18:45\nLa segona aquarel.la, ja t'ho vaig dir el mateix divendres, és estupenda... i ara afageixo: la tercera, la dels reflexes, també.\nDiego Sanchez 27 de juliol de 2017 a les 22:26\npreciosa la del palau para mi la mejor aunque las otras no tienen que desearle nada\njoshemari 30 de juliol de 2017 a les 21:47\nMe encanta la última: la de los reflejos del agua!\ndiego arias garcia 31 de juliol de 2017 a les 12:18\nEres de lo mejor de la colla que suerte tenerte con nosotros.


L’independentista gal·lès Adam Price aposta per Catalunya ! directe!cat\nInternacional Última actualització Divendres, 16 de març de 2012 10:27 h\nDemana una “solució europea” per evitar que els catalans “paguin sols pels problemes de la resta d’Espanya” i reconeix que Catalunya seria més competitiva sent independent\nL'exdiputat i exeuroparlamentari, Adam Price, del partit independentista gal·lès Plaid Cymru, aposta perquè hi hagi una "solució europea comuna" per a les regions més pobres com Andalusia, en comptes de deixar que "Catalunya pagui tota sola pels problemes de la resta d'Espanya". En un acte organitzat pel Cercle d'Estudis Sobiranistes, Price, un convençut que els Estats petits són més competitius, va assegurar que Catalunya disposa de "la font secreta de l'èxit econòmic", ja que és un país petit i compacte amb una gran capital europea. L'independentista gal·lès, però, lamenta que el país té "una mà lligada a l'esquena" i no pot explotar tot el seu potencial econòmic perquè no és independent i no rep suficients inversions en infraestructures.\nAdam Price, Gal·les, independentisme, Plaid Cymru\n"Els Estats petits són àgils, dinàmics, saben afrontar els temps difícils i són capaços d'aprendre dels seus errors". Els grans, en canvi, "acostumen" a entrebancar-se dos cops amb la mateixa pedra, assegura. Adam Price, professor a la universitat de Harvard, als Estats Units, sosté que, si analitzem els darrers 30 anys de l'economia mundial, veiem que "als Estats petits els va bé perquè són dinàmics". Com a exemples, posa els països escandinaus i Luxemburg, que va saber reinventar-se després de patir dues guerres mundials. A més, argumenta, actualment "els estats bàltics estan liderant el creixement econòmic perquè són petits i independents".\nUna Europa que potenciï una de les seves grans virtuts, "la diversitat cultural i de llengües", gràcies a nous Estats sorgits de petites nacions com Escòcia, Gal·les, Catalunya o el País Basc. Aquesta és, per a Price, la situació ideal per a una Europa pròspera. En aquest marc, l'acadèmic veu de bon ull que els estats europeus més rics ajudin els més pobres, però evitant situacions com la de Catalunya, que contribueix "contínuament" amb els seus recursos les regions més pobres de l'estat espanyol. I és que els problemes econòmics de zones com Andalusia, Gal·les o l'Europa de l'Est són "problemes de tota Europa".\nPrice considera que el dèficit fiscal no només suposa un desavantatge per a Catalunya, sinó que tampoc soluciona els problemes del sud d'Espanya. L'independentista gal·lès creu que un subsidi europeu a les regions més desafavorides és només part de la solució. "Només donar diners des de Madrid cap a Andalusia, de manera contínua, no solucionarà els problemes d'Andalusia. Cal trobar solucions locals, emprenedoria i innovació locals, i fer servir els diners d'una manera més intel·ligent en comptes de veure'ls com un subsidi que sempre és allà i que per tant fa que no ens preocupem més pel problema".\nAdam Price assegura que hi ha "una competició europea" per veure quin país petit aconsegueix abans la independència. En aquest sentit, Escòcia, que planteja un referèndum independentista per al 2014, és el que per ara està millor posicionat. "Tan aviat com el primer ho aconsegueixi, això suposarà un precedent legal, i a més inspirarà altres pobles" com Catalunya o Gal·les, assegura. "Si fem això, Europa guanya, i si Europa es fa més gran des de dins, això ens fa més forts".\nPrice és aquests dies a Catalunya convidat pel Cercle d'Estudis Sobiranistes (la Fundació de Solidaritat Catalana per la Independència) i aquest divendres farà una conferència a la Casa de Cultura de Girona a partir de dos quarts de vuit del vespre.\n20 de març de 2012, 17.39 h\nLa única manera de saber del cert que pensen els catalans en referencia a seguir lligats a Espanya és fer una consulta seriosa, tot el que diguin els espanyolistes no te cap valor, i no ens ho deixen fer perquè saben que se'ls acabaria seguir robant a Catalunya, i sense el motor econòmic farien figa en pocs dies.\n20 de març de 2012, 17.22 h\n#2 En un mon obert, les balances comercials entre Catalunya i Ecspanya no tenen cap mena de sentit. Ecspanya no és cap mercat captiu!\n19 de març de 2012, 10.15 h\n#6 No cal que t'hi escarrassis, que et penses que no ho sap tot això aquest..? Simplement no li don la gana i avall....\n19 de març de 2012, 10.13 h\n#5 Es clar que sí,... tota la raó tens..\n17 de març de 2012, 19.29 h\n#3 Nen, vist que ets tan llest, et proposo un negoci: tu em dónes 1.000 euros i jo et compro uns pantalons (encara que siguin fets servir) i te'ls pagaré molt bé: a 500 euros!! Quina oferta, eh? 500 per uns pantalons! El negoci de la teva vida! Va, vinga, quan ho fem?\n17 de març de 2012, 10.24 h\nCom sempre els espanyols com José Manuel Azcárraga, mentint i manipulant. Ho deuen portar als gens:\n1) L'article no diu enlloc que Catalunya seria la quarta.\n2) En tot cas s'hauria de mirar el PIB per càpita.\n3) Les balances comercials no tenen res a veure amb les balances fiscals. Són dues coses completament independents. Que et comprin, no els hi dona dret als compradors a robar-te.\n4) Les enquestes no diuen que som minoria, sinó el contrari. I cada cop més. De fet, es parla de la inde... Llegir més\n17 de març de 2012, 09.23 h\nDeixem estar en pau l'economia, la llengua, l'espoli, tot el que ens compra Espanya i tots els avantatges i regals que ens ofereix... Jo el que vull és que no em mani el veí de sota, una mena d'enemic declarat de casa meva, al qual mai res no està bé i em vol imposar el què he de fer i el que no. Ai coi, a casa vull manar jo i prou. Jo per davant de tot vull la sagrada llibertat que els homes ens mereixem. I sols ens podem organitzar bé entre aquells que tenim una determinada manera de pe... Llegir més\n17 de març de 2012, 09.19 h\n#3 Has provat de calclular-ho en igualtat de condicions,és a dir sense que ens robeu els impostos per a mantenir paràssits?Pel cert el principal client,per posar un exemple dels productors de cava és la resta del mon no espanya.\n17 de març de 2012, 08.05 h\n1\tAlemania\t2.409.100,0 PIB EUROPEO\n2\tFrancia\t1.907.145,0\n3\tReino Unido\t1.563.186,1\n4\tItalia\t1.520.870,0\n5\tEspaña\t1.051.151,0\n6\tPaíses Bajos\t571.979,0\n7\tBélgica\t339.162,0\n8\tPolonia\t310.075,1\n9\tSuecia\t292.680,4\n10\tAustria\t274.320,5\n11\tGrecia\t237.493,5\n12 Cataluña 195,286, que sería la cuarta?. Es que hasta España, perdiendo Cataluña, ni de lejos perdería jamás el 5 puesto y dice este y Candell que Cataluña sería la... Llegir més


Aquest dissabte els Senglars de Torroella de Montgrí van celebrar el seu 10è aniversari "por todo lo alto". La jornada va començar a les 16.30h al mític Senglars Rugby Stadium amb la primera edició del tocata popular. 8 equips participaven al mini-torneig, on cada equip venia preparat amb una equipació especial i alguns equips amb temàtica específica i un haka adaptat. Al llarg de la jornada de tocata es va veure pura màgia i rugbi del nivell més alt. Entre els participants tenim un equip femení (Mama-Ratxes), equip sub-18 (Baby Boom), equips de veterans i actual jugadors del equip sènior i 2 ex-jugadors senglars es van desplaçar amb avió per poder assistir a aquesta celebració.\nDesprès del torneig es va inaugurar l'exposició de fotografies de Ferran de la Roza a la Capella de Sant Antoni on fins el dia 19 de Maig es podran veure 60 fotografies i camisetes de joc d'aquests 10 anys de rugbi a Torroella de Montgrí. Les autoritats locals i el president del club van inaugurar l'acte amb uns parlaments i una copa de cava.\nPer acabar la jornada de celebració es va fer una petita ruta de bars pels carrers torroellenc on els seguidors i aficionats del rugbi van fer parada a cada bar/local col·laborador del club on s'oferia una beguda + tapa a cada assistent. Durant cada visita s'entregava 1 premi relacionat amb el torneig del Tocata Popular. Els resultats són els següents:\nPremi per l'equip més decepcionant del torneig: All Cracks\nPremi per l'equip revelació del torneig: Mama-Ratxes\nPremi pels jugadors nouvinguts: Isaac,Alan i Oscar de Palamós\nPremi pels jugadors que venen de més lluny: Cris Matthiews i Ollie\nPremi per l'equip més creatiu (empat) : Haka Mata i Els Boirossos\nPremi per l'equip perdedor - Cullera de Fusta: Tocata'ls Collons R.C.\nPremi per l'equip guanyador - Trofeu Tocata Popular : Samarrugadelapunta\n5 de maig de 2014 a les 18:08\n5 de maig de 2014 a les 18:25


La veu dels rellotges en Blai Bonet | UCRONIES\nEl sentit és la dignitat →\nLa veu dels rellotges en Blai Bonet\nPosted on 28 Juliol 2012\tby jcalsapeu\nBlai Bonet, a El mar: “El rellotge tenia una veu esquerdada, humida, amarada, que és una veu que mai no tenen els rellotges, però als qui la senten els sembla sempre esquerdada, humida i amarada. Hi ha coses que se senten com els rellotges: l’amor, els cabells blancs, les separacions, l’oblit. Totes les coses que estan fetes de silenci i oblit, com la terra i la sang.”\nSi un dia no sabeu com ocupar el vostre temps, creieu-me: llegiu Blai Bonet. Si no heu tingut sort amb les últimes lectures que heu fet, llegiu el de Santanyí i us refareu. Us enfilareu a cims de bellesa, intel·ligència, sensibilitat, tendresa i poesia. Trescareu per una serralada de plaer. Us reconciliareu amb la literatura.\nEn el fragment que trasllado hi ha una rovinada de poesia: la vida mateixa que es dessagna. Però pararé atenció només en la idea inicial, el motiu que actua a manera de detonador: el so dels rellotges. Que és un problema epistemològic. ¿Quantes vegades no oïm el so de les coses, sinó el so que pensem que fan les coses? I com això, tot. ¿Quantes vegades no sentim els sentiments, sinó les idees que hem après sobre els sentiments? ¿Quantes vegades no escoltem o llegim les paraules, sinó els torsimanys que les expliquen?\nEstem molt mediatitzats. Entre la realitat i la ment hi ha un transformador invisible d’idees prèvies, que ens limita i que sovint ens encega. L’ideal fóra ser verges, no tenir cap idea: així copsaríem el món. Els grecs de fa dos mil cinc-cents anys potser la van tastar, aquesta virginitat o netedat d’esperit. Nosaltres ja no. El fang ha enterbolit l’aigua, tenim molta cendra, som massa vells.\nAquesta entrada s'ha publicat en Blai Bonet i etiquetada amb La condició humana. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.