octubre « 2009 « Reagrupament BCN-Sants\nNomés ens uneix el sí\nPer bcn-sants - General - 27/oct/2009\nA vegades, la fragmentació independentista pot provocar a algú una certa desorientació, desànim, pessimisme. Però quan això passa cal enarborar per damunt de tot la bandera del sí.\nNomés ens uneix el sí, i això, tanmateix, ens fa enormement forts, gairebé invulnerables. No és un sí qualsevol, el nostre. És un sí a un anhel, a uns valors, a un somni. La claredat d’aquest sí encega. I les seves conseqüències obliguen a molt. El sí a la independència, sense condicions ni prevencions, el sí que és fruit del treball del dia a dia i de la coherència per la llibertat nacional, té una força extraordinària.\nEn canvi, què uneix al catalanisme unionista avui? Passant per tots els matisos possibles, el catalanisme ja no és, ja no pot ser el moviment de referència que impulsi, dinamitzi i transformi el nostre país. Ha quedat estovat, no resol res, ni anem enlloc. El moment d’urgència nacional que viu el país exigeix buscar una nova ideologia que li doni l’aire i la modernitat que necessita. Potser fins i tot sense voler-ho, la independència ha acabat per representar el projecte que ha retornat el batec al cor de la nació.\nNomés ens uneix el sí, i per això l´independentisme serà fraternal o no serà. En la transversalitat del moviment independentista rau l’èxit de l’operació. Per què com pot ser un adversari polític de qualsevol independentista algú que vol també la independència de la pàtria? La fraternitat independentista no és cap objectiu, és el mitjà. Però aquest camí que recorrerem junts no es pot fer amb incoherències ni renúncies: el sí és això, dues lletres i prou. I aleshores, com es pot renunciar o aparcar un tros de patriotisme? Com posar-hi condicions? Com no expressar també políticament aquest sentiment?\nSom molts els que sentim arribar una nova hora, que és la de tots els que diem que sí, i que practiquem el sí. És la nova hora que lliga l’exemple de tants patriotes que ens ha precedit, amb el nostre compromís d’avui i amb el futur d’un país lliure pels nostres fills. És l’hora de tots els catalans. I no puc sinó recordar a Carrasco i Formiguera, en nom de tants que ens han senyalat el camí a seguir, que va escriure: ”si ajuntem l’esforç de tots, sense por a dificultats i amb la generositat de tots els sacrificis, no haurem de trigar a recollir el fruit i veurem sortir per la nostra Pàtria, per Catalunya, l’alba resplendent de la seva independència”.\nArticle publicat al Bloc Gran del Sobiranisme el 19/10/09\nPer bcn-sants - General - 11/oct/2009\nHi ha moments especials, i dissabte va ser un d’ells. No sóc dels que s’emocionen fàcilment (excepte quan parlo de l’Àlex i la Vinyet), però dissabte ho vaig fer. L’Assemblea de Reagrupament va ser l’inici d’una nova etapa, però també la culminació de molta feina feta fins ara.\nVan haver-hi moments memorables. La trobada i retrobament amb molts amics i companys de lluita. L’inici amb el cant de la Senyera, i la cloenda amb Els Segadors junt amb la resta del grup promotor. La intervenció de Joan Carretero, que va parlar de valors i actituds, i que va culminar amb tot el Palau de Congressos dret quan va dir que “mai ens agenollarem davant els nostres enemics”; la intervenció de Salvador Cardús, fent de “padrí” de Reagrupament, i recordant la necessitat de fer un independentisme en positiu; en Jordi Comas, fent de speaker, presentant a tots els convidats, i recordant que Reagrupament inclou gent amb moltes sensibilitats (de fet, a tothom que estigui per la independència, la regeneració democràtica i el respecte als drets humans), i que els independentistes que no són de Reagrupament també són sens dubte companys de lluita; o en Carles Móra, alcalde d’Arenys de Munt, apel·lant a una lògica elemental: si volem, podem, només depèn de nosaltres. L’acte, l’organització (excepte el retard en el recompte) i la posada amb escena van demostrar l’alt grau de compromís i professionalitat de Reagrupament.\nEl projecte és guanyador: independència i regeneració democràtica. Malauradament tenir el millor producte no és sempre garantia d’èxit, però és un gran punt de partida, únic, que cap altre projecte polític té. A mi m’agradaria poder discutir d’altres coses, com d’impostos, estat del benestar o llibertats individuals, però ara no toca prioritzar-ho dins l’agenda política, ja que des de Catalunya no tenim les eines per resoldre aquestes i altres qüestions clau, i si ens dividim per temes esquerra-dreta perdem l’enfoc dels dos grans temes principals. Com deia Joan Carretero, “independència i regeneració democràtica, a algú li sembla poc?”. Per això els diputats de Reagrupament, en alguns temes, tindran llibertat de vot. Independència i regeneració democràtica, els aires juguen a favor d’aquest missatge.\nLa nova Junta de Reagrupament convida també a l’esperança. Gent molt vàlida, motivada i compromesa, tot i que em sap greu algunes persones que es van quedar fora, com la gent del CEL (Vinyals, Viñoles, Granados i Pla), el Gabriel Borràs, el Jordi Carbonell i molts altres. No passa res, hi ha feina per tots, els que es van presentant i no van sortir elegits i els que no ho vam fer però tenim les moltes ganes i energia per treballar per Reagrupament. Entre els membres de la nova junta, com a vallesà, doble satisfacció: l’elecció de Xavier Palet, de Sant Cugat, el crack que va organitzar l’Assemblea; i la d’Àngel Font, que tot i ser del Maresme manté un estret vincle amb el Vallès a través de la Penya Gastronòmica Separatista del Vallès.\nI com deia Joan Carretero, a extendre la marea grana. Per cert, ja ets soci de Reagrupament?\nArticle publicat el 7/10/09 al bloc Llibertat\nL’Assemblea de Reagrupament, un èxit esclatant\nPer bcn-sants - General - 6/oct/2009\nQuan ja fa més de 24 hores que l’Assemblea Nacional de Reagrupament s’ha acabat, encara em dura el cansament i l’emoció. Ahir vam fer una cosa molt gran. Extraordinària. Tot va anar com la seda. I el resultat polític, segur que el veurem en les properes setmanes i mesos. No tinc cap mena de dubte que a 31 de desembre haurem superat amb escreix els 4.000 reagrupats que l’Emili Valdero va posar com a fita en la seva intervenció.\nTot sembla encarrilat de cara a destrossar totes les previsions de resultats de les eleccions del 2010. Els assistents comentàvem els rumors i notícies que corren darrerament. La més rellevant, una enquesta que dóna als calabresos 9 escons, i a Reagrupament, 15. Poca conya. Però encara són pocs. El tercer tristpartit que si no l’han concebut ja, naturalment a porta tancada, el concebran d’aquí poc, no naixerà pas. Reagrupament ho impedirà, perquè com va matxacar ahir en Joan Carretero, nou president de l’associació, no serem traïdors, ni ens agenollarem davant dels ecspanyols. D’aquí l’atac d’histèria d’un home del règim, mà dreta de Narcís Serra (perill!!!), com és en Joan Tàpia, al Periódico. Fixeu-vos com, seguint el guió sociata que ja es mostra evident, l’equipara a Bossi.\nMés, un conegut periodista digital, i amic de velles (i sovint belles) batalles, que acabava de tornar de Brussel.les, afirmava que els euròcrates i l’entorn l’havien cosit a preguntes sobre les consultes de la independència. Segons sembla, a la capital d’Europa segueixen molt de prop tot plegat, i s’ho prenen molt seriosament. Com també va dir en Carretero, els únics que es pensen que la independència de Catalunya no és possible, són els catalans (alguns), començant, és clar pel senyor Artur Mas. A Europa, ho tenen molt clar (tant la possibilitat com la viabilitat econòmica). Precisament, aquesta serà una de les tasques a desenvolupar en els propers mesos.\nAixò al marge, cal destacar l’organització, la logística, el compromís, el comportament exemplar, la transparència informativa, l’expectació. En Quico, a primera hora em confessava que se sentia rejovenit: “Vaig començar a Reagrupament i torno a Reagrupament”, en referència, òbviament, al partit liderat per Josep Pallach, en els anys setanta. Altres deien que feia molts anys que no respiraven l’atmosfera d’empenta en un congrés polític.\nDesprés de la sessió del matí, el blog power vam anar a dinar a l’Ateneu de Sant Just, que amb el pas dels mesos, s’està convertint, en el referent gastronòmic dels reagrupats del Baix. Ben endrapats (amb cargols i una graellada de carn), vam tornar al Palau de Congressos per a la sessió de tarda. Vam procedir a votar, el clima d’expectació era brutal. I després esperar (el recompte es va fer manualment). I esperar. I fer-la petar. I acompanyar els addictes al tabac al carrer. I tornar a entrar. I tornar a anar al bar. I mentrestant, a la pantalla del Plenari, l’entrevista amb el Cuní, que tant ha escandalitzat a alguns (fins i tot, em va semblar detectar, que també al propi Salvador Cardús).\nI finalment el resultat. Ja tenim una Junta Directiva i un President escollits democràticament. Vull agrair tots els companys i companyes que participaren en les votacions, naturalment sense cap mena d’excepció, del primer a l’últim. En el meu cas particular, penso que encara estic sota una mena de xoc mental, com si després d’estar molt de temps a la trinxera -o més aviat en una posició de franc-tirador- hagués sortit a camp obert. Suposo que no trigaré a comprovar que a camp obert cauen granades, i de les grosses. I més amb la ràbia que ens tenen els nostres enemics (repeteixo e-ne-mics). Com se sap, la direcció encara s’ha de completar amb 12 membres més a escollir per les organitzacions territorials, en les properes setmanes.\nPer acabar, tres afegits. El primer és un esment especial als membres de l’Assemblea del Baix Llobregat, amb els quals he treballat -i continuaré treballant-hi, naturalment- els darrers mesos, en el que podríem dir període de provisionalitat. He conegut a molta gent, amb la qual vam muntar l’acte de l’Hospitalet de Llobregat, el 22 de juliol passat, amb l’assistència d’en Carretero i un posterior sopar. Amb en Daniel i l’Imma, que en van ser els promotors. Precisament, l’Imma també formarà part de la Junta, de forma més que merescuda, i és que és una pencaire… i mare de l’Eloi (ep, poca conya). Igualment vull esmentar en Josep Pinyol i Balasch, que ha tingut un paper clau en la fonamentació teòrica i estratègica del Congrés. En Pinyol, si no m’erro, com en Quico, va tenir els seus orígens polítics a l’altre Reagrupament. El del Pallach.\nEl segon és per als companys del Partit Republicà Català, amb els quals he col.laborat els darrers tres o quatre anys, i que em feren l’honor d’incloure’m en una mena de consell de savis independents que ens trobàvem per arreglar el país. En aquelles reunions hi destacava especialment, la presència d’en Josep Ferrer, figura històrica de l’independentisme, fundador del PSAN. En una de les reunions, vaig quedar de pasta de boniato, quan en Ferrer em va criticar una afirmació que jo havia escrit a la meva tesi doctoral, citant-me la pàgina exacta. Cony, déu ser l’únic massoca que se l’ha llegida sense tenir l’obligació de fer-ho! En aquestes trobades, els nostres interlocutors eren l’Agustí Soler i en Carles Bonaventura. En Carles, també ha estat escollit a la nova executiva. Tal i com vaig fer a l’acte Cap a la Unitat de l’Independentisme, que es va cel.lebrar a la Universitat Catalana d’Estiu de Prada del Conflent, el passat 22 d’agost, vull agrair l’exemple de generositat que el PRC ha donat a l’hora d’integrar-se a Reagrupament, sense posar condicions prèvies ni pactes per la cúpula. M’agradaria que això servís d’exemple per casos futurs.\nFinalment, els blocaires. Des del mes de març del 2008, quan ens reunírem per primera vegada al Via Fora de Gràcia, convocats per la Rut Carandell, el Cesc i el Manel. Allà vam coincidir gent que ja ens coneixíem de l’etapa universitària, o fins i tot d’abans, i gent nova. Tots plegats vam unir esforços per crear els Blocs amb Estrella (1a etapa), que vam plantar cara als calabresos i -no tinc cap mena de dubte- els derrotàrem virtualment. Però és clar, amb això no va haver-hi prou, com és públic i notori. Després d’afegiren altres iniciatives com els Sopars del Dessmó (als quals en Carretero ha estat convidat en dues ocasions), els Batblocs (Blocs Against Tripartit) i naturalment, el Bloc Gran del Sobiranisme (BGS). L’impacte mediàtic i virtual del BGS està fora de tot dubte, i suposo que no cal insistir-hi. D’ell precisament, va sortir la iniciativa dels 10.000 a Brussel.les… De tot aquest món tan digital, i tan real, a l’hora, i a més de la Rut, l’amic Elies115 o fúria, també n’ha sortit escollit. Ell i el seu tatuatge. Malauradament, altres destacadíssims representants d’aquest àmbit, com l’Enric, el David o en Xavier o en Víctor han optat espero que -momentàniament- per quedar-ne al marge o per les rodalies. D’altres, com en Manel, treballen de forma més que eficaç, des de la distància física, i la proximitat virtual. I finalment n’hi ha, que malgrat que moriren, digitalment parlant, joves, han deixat una empremta cabdal.\nJosep Sort és membre de la junta directiva de Reagrupament\nArticle publicat el 4/10/09 al bloc josepsort\nRiscos i avantatges dels més que probables diputats per Reagrupament\nPer bcn-sants - General - 5/oct/2009\nAhir, la feina duta a terme pels promotors de Reagrupament aquests darrers mesos es va concretar a la primera assemblea nacional feta al Palau de Congressos de Barcelona. Ja es coneix la llista dels membres de la junta que ha de portar el partit cap a les properes eleccions al Parlament de Catalunya. Ells i elles estaven ahir molt contents, satisfets, esperançats i il·lusionats. La feina feta donava els primers fruits sòlids. Reagrupament ja és el quart front sobre el qual havia especulat des d’aquest bloc a partir de les primeres dissidències públiques de Carretero quan encara era a Esquerra. Per davant tenen molta feina encara i moltes mirades pendents d’ells i rumiant-se decisions. Però sigui com sigui, i tal com escrivia a l’apunt d’ahir, ja és una realitat. Molt de compte a l’hora d’intentar desacreditar aquesta proposta a la lleugera perquè això pot provocar més adhesions encara. (Un advertiment als partits independentistes, no pas a l’independentisme, és clar.) Hi ha riscos i problemes, sí, però també hi ha avantatges.\nEls avantatges són evidents. Des de fa temps, l’independentisme es troba encallat en l’àmbit parlamentari. A diferència del carrer, on cada dia creix, al Parlament ens trobem que tots els independentistes de CDC empenyen un partit que no aposta encara de manera clara per un estat propi. Aspira, en primer lloc, a recuperar la Generalitat, com si aquesta misèria d’autonomia fos res de l’altre món; i en segon lloc, a un no menys miserable concert econòmic. I com que aquests no es mouen, ERC tota sola no pot fer el salt i es veu obligada a prendre la decisió de gestionar el “mentrestant” com pugui amb més o menys fortuna i potser acompanyar CiU en la reivindicació del concert. L’entrada de Reagrupament al Parlament pot trencar aquesta dinàmica. En la mesura que pugui mobilitzar el vot independentista abstencionista i captar-ne d’altres partits provocarà un reequilibri parlamentari.\nTot i que la lògica i previsible ambició de la gent de Carretero és obtenir la majoria absoluta perquè en la declaració unilateral d’independència no depenguin (valgui la redundància) de cap altre partit, i malgrat també el llistó d’honestedat que els porta a situar en deu escons el mínim d’èxit, qualsevol resultat pot ser decisiu i pot condicionar l’aritmètica parlamentària. I aquest argument tan diàfan és el que pot continuar captant vots independentistes en l’any i escaig que queda fins a les eleccions.\nTant de bo, però, Reagrupament pugui fer aquesta funció de frontissa aritmètica. Tant de bo la suma de RI i ERC sigui prou substancial per acabar d’arrossegar CiU a una majoria per la independència. Altrament, si Reagrupament s’ha de quedar a l’oposició, començaran els riscos. Caldrà prendre decisions i és en aquestes situacions que comencen a sorgir diferències, tensions i desgast.\nApunt publicat el 4/10/09 al bloc de Vilaweb Xavier Mir. Crònica de la creació d’un Estat propi


Tàrrega sona a jazz: concert d’Andreu Martínez Project | iTarrega.wordpress.com # bloc informatiu de la ciutat de Tàrrega\nTàrrega sona a jazz: concert d’Andreu Martínez Project\n24/04/2008 a 8:22 am\t· Filed under Esdeveniment passat\nDivendres 25 d’abril a les 11 de la nit a l’Espai MerCAT (plaça de les Nacions sense Estat). Preu: 6 € (Carnet Jove, +25, socis del TR3S C, estudiants i Amics de l’Atac de Jazz: 4 €). Organitza: Regidoria de Cultura\nAndreu Martínez (guitarra), Jordi Franco (baix) i Pere Foved (bateria)\nEn el seu doble vessant d’intèrpret i compositor, el guitarrista Andreu Martínez constitueix un exemple sòlid d’allò que s’anomena “un veritable nou valor”. Envoltat d’una reduïda i sòlida banda, transmet energia i sensibilitat amb la seva personal visió de la música.\nCom queda palès en el seu darrer disc, Fast food, Martínez transita compàs a compàs per diversos estils, escoles i tradicions musicals, sintetitzant jazz, funk, rock i crossover. Entre els seus referents, figures mítiques com Wes Montgomer o Jeff Beck al costat de grups contemporanis de rock com Aerosmith o Coldplay. Definitivament, jazz en expansió creuant fronteres entre gèneres.


Ed Sheeran diu que ha superat les addiccions gràcies a la seva dona - RAC105\nEd Sheeran diu que ha superat les addiccions gràcies a la seva dona\nL’artista ho ha explicat en una entrevista\nA finals del 2019 Ed Sheeran ens explicava que necessitava temps per dedicar a la família, viatjar i viure. I que es retirava durant un període de 18 mesos: no només dels escenaris, sinó també de les xarxes socals.\nDurant aquest temps, tot i que ha continuat sonant per les emissores d’arreu del món amb l’últim treball que ens va deixar abans de retirar-se, ha estat apartat de la vida pública. Fa pocs dies, però, es va deixar veure en una conferència en línia per parlar de l’ansietat.\nSheeran ha declarat que va passar per una etapa amb molta ansietat en què que va començar a beure alcohol i a menjar sense control a causa de la seva “personalitat addictiva”.\nA més a més, fa pocs dies es va publicar una entrevista al diari The Sun en què l’artista cita Elton John: “Estic llegint el llibre d’Elton John i hi ha moltes coses que ell ha fet i que jo també faig. Ell deia que no es podia menjar només un gelat, sinó que en menjava fins que vomitava.” I afegeix: “Això també em passava a mi”.\nTambé declara que durant els anys 2014 i 2015 les gires el van empènyer a consumir drogues i alcohol pràcticament cada dia fins que es va convertir en una cosa habitual. “Dorms a l’autobús tot el dia, et despertes, fas un concert, beus i tornes a l’autobús”. I afegeix: “Probablement és la pitjor època que he viscut”.\nLa seva parella, Cherry Seaborn, ha estat una gran ajuda en el canvi d’hàbits. “Fa molt exercici, i vaig començar a córrer amb ella. Menja de manera més o menys saludable i jo vaig començar a fer-ho. No beu gaire, de manera que jo també vaig deixar de beure en excés”, explica l’artista. I conclou: “Ella ho ha canviat tot”.


CineBaix - ALEGRIA, TRISTEZA\nDirecció: Ibon Cormenzana Guió: Ibon Cormenzana, Jordi Vallejo País: Espanya Durada: 98 min Any: 2018 Gènere: Drama Interpretació: Roberto Álamo, Maggie Civantos, Claudia Placer, Manuela Vellés, Pedro Casablanc, Carlos Bardem, Andrés Gertrudix Música: Lucas Vidal Fotografia: Albert Pascual Distribuïdora: A Contracorriente Estrena a Espanya: 16/11/2018\nMarcos (Roberto Álamo), bomber de professió i acostumat a viure situacions límit, rebrà un cop dur que farà que la seva vida faci un gir inesperat. Serà llavors quan patirà un bloqueig que no li permetrà reconèixer les emocions dels altres ni empatitzar amb ells. Aquesta incapacitat no només influeix de forma negativa en la seva família, sinó també en la seva feina. Serà llavors quan recorrerà a una psicòloga anomenada Luna (Manuela Vellés), que iniciarà un tractament per superar aquest xoc. En el camí per tornar a sentir, la seva filla Lola (Claudia Plaer) serà la clau per reconstruir de nou el seu univers.\n“Alegría, tristeza”: Una història que omple l'espectador d'emocions,\naquestes que ja no sent el protagonista, un Roberto Álamo\nen un dels millors treballs de la seva filmografia\nA vegades passa que una pel·lícula t'arriba tant que quan surts del cinema només tens ganes d'estar sol, per reflexionar sobre el que has vist, o bé, et remou tant per dins que necessites, per expulsar tota l'emoció que portes dins, trucar a un ésser estimat per telèfon o bé demanar una abraçada a algú que tinguis a prop. En el meu cas, com que vaig anar sol a veure-la al Teatre Lope de Vega, en el marc del Festival de Cinema Europeu de Sevilla, vaig fer servir el comodí de la trucada i de l'abraçada, encara que aquesta va arribar més tard en coincidir al restaurant on estava sopant amb l'equip de la pel·lícula. I aquesta abraçada va ser amb... el mateix Roberto Álamo, a qui vaig donar l’enhorabona i, després d’abraçar-lo, li vaig dir que mereixia nova nominació al Goya per la seva feina en aquest drama que desperta molts sentiments, moltes emocions, aquestes que no percep el seu protagonista després de rebre un dur cop emocional, d'aquests durs, que arriben sense avisar, quan menys t'ho esperes.\nD'això tracta Alegría, tristeza, la nova pel·lícula del director i productor Ibon Cormenzana, que torna a la direcció després d’uns quants anys de produir, a través de la seva empresa Arcadia Motion Pictures (Blancanieves, Blackthorn), i torna regalant-nos una història que va calant a poc a poc en l'espectador. Una història que creix gràcies al treball dels seus actors, un incommensurable Roberto Álamo, de Goya, com a mínim es mereix una nominació; un Andrés Gertrudix, brillant, com gairebé sempre, l'orat que ens descobreix un dels petits secrets de la trama; un secret que amaga el personatge de Manuela Vellés, potser massa jove per interpretar el personatge de psicòloga que requereix la història; la nena Claudia Plaer -repeteixo el que he dit en les xarxes socials-, la millor actriu espanyola de la seva generació; un Pedro Casablanc, sempre convincent, encara que el seu personatge sigui un dels menys creïbles del guió; i una Maggie Civantos, que apareix poc, però que amb la seva mirada, amb aquests ulls verds, sempre omple la pantalla.\nAlegría, tristesa té diverses seqüències que marquen l'espectador, des de l’"explosió", literalment, que provoca que Marc (Roberto Álamo) acabi internat en un psiquiàtric; fins quan el protagonista obre el seu cor i li explica al seu psicòleg què va desencadenar la seva malaltia; el moment malalt i doctor, quan el primer explica al segon el que aquest desitja tant saber; fins a l'escena final, el punt d'inflexió que torna a activar les emocions, l'empatia pels altres, en el cervell del nostre protagonista. Brutal!\nEn resum, Ibon Cormenzana, càmera en mà, aconsegueix transmetre'ns les emocions que ja no sent el protagonista de la seva història, guió escrit conjuntament amb Jordi Vallejo, acompanyat d'una excel·lent BSO, obra de Lucas Vidal.\nRedacció – Elblogdecineespanol.com


Psicologia i ment | Bloc d'Albert Rossell sobre teràpies, salut natural i més - Part 13 -\nPosted on dimecres, juliol, 21, 2010 at 21:48 (Sense Comentaris1 comentari)\nSeguint amb la seva teoria, tot té dos pols (dia i nit, sol i lluna, vida i mort, masculí i femení, conscient i inconscient…). Els pols no tenen sentit sense el seu oposat, ja que l’un complementa l’altre. És la no acceptació, el rebuig o fins i tot l’odi a un dels dos pols el que ens fa emmalaltir. Per mitjà del símptoma es manifesta allò que li falta a l’ésser humà. Si una persona es nega a assumir una realitat o un principi, aquest principi s’introdueix en el cos i es manifesta en forma de símptoma. D’aquesta manera, l’individu no té més ‘remei’ que assumir el principi refusat. En paraules dels autors, “el símptoma completa l’home, és el sucedani físic d’allò que li passa a l’ànima; el símptoma és la concreció somàtica d’allò que ens falta a la consciència”. Continue reading →\nTags: ànima , càncer , cos , creixement personal , Dahlke , Dethlefsen , esperit , La malaltia com a camí , malaltia , ment , problemes psíquics , sida\nPag. 13 de 13« Primera«...910111213


Sant Feliu o Fèlix de Girona (1 d’agost):\nVa ser una de les innombrables víctimes de l’última de les grans persecucions del Imperi romà contra el cristianisme, a mans de Dacià.\nA la vida de Sant Feliu es barregen molt els fets històrics i la llegenda. Les actes del seu martiri conjuntament amb les de Sant Cugat van ser modificades posteriorment, la qual cosa els hi fa perdre part del seu valor històric.\nEll i el seu company Cugat van néixer a Àfrica, en concret, a la regió de Scilitana, en el si de famílies acomodades. A Cesarea Marítima van estudiar i van tenir els seus primers contactes amb el cristianisme. Les ensenyances dels Evangelis els van marcar tant profundament que varen decidir batejar-se, en un moment en que l’Imperi romà aplicava una gran repressió contra aquells primers cristians. Aquesta repressió els acabaria per fer-los donar les seves vides en un heroic acte de testimoni de la divinitat de Jesús.\nA finals del segle III, la Roma pagana comença a desaparèixer per donar lloc a la Roma cristiana, però no sense intentar afogar-ho inútilment amb les seves pròpies mans els emperadors romans. En aquestes dècades la persecució assotava tan sols algunes de les províncies del vast Imperi, entre elles la Tarraconense (Tarragona). L’ordre d’extermini dels cristians havia sigut donada pels poderosos Dioclecià i Maximilià, que feia poc que s’havien repartit els territoris imperials, els quals no podien ser governats per un sol home.\nFeliu i Cugat conseqüents amb els ensenyaments de Jesús, decideixen abandonar el seu país, on encara no havia arribat l’ordre imperial d’extermini per anar a ajudar als cristians de la Tarraconense en la difícil situació en la que es trobaven. Plens d’amor al pròxim i simulant l’ofici de mercaders –tal i com diuen les seves actes de martiri- , travessen el Mediterrani i arriben respectivament a Empúries i a Barcino (Barcelona). Feliu es trasllada a Girona on tindran lloc les seves activitats heroiques.\nA Girona, Feliu promogué tanta admiració entre el poble per la integritat de la seva vida i per la seva caritat, que molts pagans es convertiren al cristianisme. Aviat la seva presència i activitat inquietà a les autoritats que el portaren davant del tribunal del pretor, el magistrat romà que exercia la jurisdicció a Roma o a les províncies. Del tribunal passà a la presó; on després de rebre la sentència condemnatòria fou sotmès als més durs càstigs, dels quals es diu que en va ser alliberat varies vegades per intercessió angèlica. Primer va ser víctima de diferents tortures, després lligat a uns cavalls i arrossegat pels principals carrers de la ciutat. Després, passa de nou per diferents pobles i es traslladat a la platja de Sant Feliu de Guíxols, on el llencen al mar lligat a una roda de molí al coll. Novament es salvat per la intercessió d’uns esperits que suaument el condueixen a la platja. Finalment, acaba heroicament la seva vida quan es sotmès al terrible suplici d’arrencar-li la carn amb uns ganxos de ferro. Aquest fet tindria lloc prop de l’any 304 i poc després del martiri de l’apòstol de Barcelona Sant Cugat en el Castell Octavià, avui Sant Cugat del Vallès.\nSembla clar que Sant Feliu no pertanyia al clergat, ni desenvolupà cap mena de ministeri sagrat. Era un simple seglar que es convertí en missioner.\nLa fama del seu martiri arribà aviat a tota la comunitat cristiana de la època, i cent anys més tard el primer gran poeta cristià, Prudenci, en el seu Peristephanon, el llibre dels màrtirs, el citarà dient:\nLa petita Girona, rica en cossos sants,\nmostrarà les venerables restes de Sant Fèlix.\nPosteriorment, els Pares de l’Església Visigòtica recordaran els seus miracles i fets extraordinaris obrats al costat de la seva tomba. També el rei Recared anirà en peregrinació fins a Girona per tal d’oferir-li una corona d’or com a vot.


La Guàrdia Civil paralitza una tala d’arbres davant la denúncia dels socialistes de Cullera | RiberaBaixa.info\nDes de fa uns dies el govern presidit pel popular Ernesto Sanjuán està efectuant la tala massiva d’arbres, alguns d’ells d’enormes dimensions, en la zona contigua a l’espai on es dispararen els focs artificials de les festes patronals.\nEls socialistes han pogut comprovar en el departament de medi ambient de l’Ajuntament de Cullera que no es compta amb el permís ni amb la motivació per a poder efectuar aquesta tala, més enllà de el “capritx d’un alcalde que quan no crema els arbres es dedica a tallar-los” ha afirmat el portaveu i candidat socialista a l’alcaldia de Cullera Jordi Mayor.\nCal recordar que ara fa un any el govern popular de Cullera presidit per Ernesto Sanjuán va decidir fent cas omís a l’avís dels serveis d’emergència disparar els focs artificials de la “baixà” el que va provocar un incendi en la muntanya de nefastes conseqüències mediambientals.\nDavant aquests fets el grup municipal socialista ha posat aquest matí en coneixement de la Guàrdia Civil el succeït. La Benemèrita ha actuat ràpidament i ha paralitzat la tala, evidenciant la suposada il·legalitat de la mateixa.\nAmb açò, i després de nombroses denúncies per part dels socialistes “el govern de Sanjuán és el major enemic del medi ambient a Cullera, no solament pel fatídic incident de l’incendi de la muntanya sinó a més perquè és l’alcalde que més arbres ha talat en el nostre municipi, tots ells, per simples capritxos” ha assegurat Jordi Mayor.\nEls socialistes assenyalen a més que anteriorment a aquest fet, es van talar pins que envoltaven la fortalesa del Castell de Cullera, perquè dificultaven la seua visibilitat es va dir, així com els situats en el vessant del riu a l’altura del camp de futbol, perquè molestaven al pas de l’estesa elèctrica, van assegurar els serveis municipals. A més també es van talar els arbres de la plaça de l’Església del Raval, arbres d’enorme bellesa que van ser tallats sense més explicació.\nAmb aquesta forma d’actuar, prepotent i sense tenir la més mínima sensibilitat pel medi ambient, l’actual alcalde Ernesto Sanjuán demostra que “per a ell el més important de tot és que es vegen ben els seus focs artificials i si fa falta tallar arbres es tallen”, ha afirmat Jordi Mayor, qui a més ha conclòs dient que“el medi ambient és de tots els ciutadans i no d’un alcalde que només pensa en el seu lluïment i no en el benestar dels seus ciutadans”.\nPublicació següentPresentació a Almussafes de l’exposició i llibre ‘Joc, espai i xarxa. La pilota industrial’\nPublicació anteriorEl consistori d’Almussafes reconeix la col·laboració ciutadana d’un vigilant jurat


La Penya Barça Cambrils celebra el seu dinar de final de temporada - Revista Cambrils\nPublicat el Dimecres, 17 de juliol de 2019 10:40h\nFoto de grup de la junta de la Penya Barça Cambrils | Cedida\nLa Penya Barça Cambrils va celebrar, el passat 7 de juliol, el seu dinar de final de temporada. El Castell de Vilafortuny va ser el punt de trobada on, un total de 72 penyistes i acompanyats, van poder gaudir d'un aperitiu als jardins i d'un dinar de germanor amb rifes i un ball per amenitzar la jornada. Com ja és costum, la penya blaugrana dedica els dinars de final de temporada a un tema d'actualitat del club. En aquesta ocasió, l'equip femení de futbol del Barça va ser homenatjat pel seu esforç i constància.\nLa junta de la Penya Barça Cambrils vol expressar el seu agraïment a tots els penyistes i simpatitzants que van col·laborar amb els seus obsequis per a fer la festa més grossa. Per altra banda, des de la penya també es vol agrair a tots els assistents que, al llarg de la temporada, assisteixen al local a veure als partits, se sumen a les sortides en autobús al Camp Nou per veure els partits de l'equip o participen a l'Assemblea i les activitats de la Penya i de la Federació de Penyes del Barça. "Sense ells seria impossible seguir endavant" han manifestat des de la junta de la Penya Barça Cambrils.\nProperament, la Penya Barça organitzarà la sortida al Camp Nou per veure el Trofeu Joan Camper contra l'Arsenal, el 4 d'agost a les 20 hores. Els interessats en assistir-hi poden posar-se en contacte amb la penya o via xarxes socials. També es podrà disposar ja de la Loteria de Nadal.\nDiferents imatges del dinar de final de temporada de la Penya Barça Cambrils


DIUMENGE 17 DE FEBRER / VI DURANT L'ANY / Cicle C - Secretariat d'Apostolat Seglar\nDIUMENGE 17 DE FEBRER / VI DURANT L’ANY / Cicle C\nDIUMENGE VI DURANT L’ANY / Cicle C\nMaleït el qui es refia d’un ajut humà;\nbeneït el qui es refia de l’ajut del Senyor\nGermans, si prediquem que Crist ha ressuscitat d’entre els morts, com és que entre vosaltres alguns neguen la resurrecció dels morts? Perquè si fos veritat que els morts no ressusciten, tampoc Crist no hauria ressuscitat. I si Crist no hagués ressuscitat, la vostra fe no tindria objecte, encara estaríeu submergits en els vostres pecats. A més, els qui han mort creient en Crist estarien perduts sense remei. Si l’esperança que tenim posada en Crist no va més enllà d’aquesta vida, som els qui fem més llàstima de tots els homes. Però la veritat és que Crist ha ressuscitat d’entre els morts, el primer d’entre tots els qui han mort.\nAcostumats a escoltar les “benaurances” tal com apareixen en l’evangeli de Mateu, se’ns fa dur als cristians dels països rics llegir el text que ens ofereix Lluc . Pel que sembla, aquest evangelista i no pocs dels seus lectors pertanyien a una classe acomodada. No obstant això, lluny de suavitzar el missatge de Jesús, Lluc el va presentar de manera més provocativa.\nAl costat de les “benaurances”: «Feliços els pobres… els que ara teniu gana… els que ara ploreu». Però «Ai de vosaltres, els rics… els que ara esteu sadollats… els que ara rieu». L’Evangeli no pot ser escoltat d’igual manera per tots. Mentre per als pobres és una Bona Notícia que els convida a l’esperança, per als rics és una amenaça que els crida a la conversió. Com escoltar aquest missatge en les nostres comunitats cristianes?\nPrimer de tot, Jesús ens posa a tots davant la realitat més dura que hi ha en el món, la que més li feia sofrir a ell, la que més arriba al cor de Déu, la que està més present davant els seus ulls. Una realitat que, des dels països rics, tractem d’ignorar i silenciar una vegada i una altra, encobrint de mil maneres la injustícia més cruel i inhumana de la qual, en bona part, som culpables nosaltres.\nVolem continuar alimentant l’autoengany o obrir els ulls a la realitat dels pobres? Tenim voluntat de debò? Prendrem alguna vegada de debò a aquesta immensa majoria dels quals viuen desnodrits i sense dignitat, els que no tenen veu ni poder, els que no compten per a la nostra marxa cap al benestar?\nEls cristians no hem descobert encara tota la importància que poden tenir els pobres en la història del cristianisme. Ells ens donen més llum que ningú per a veure’ns en la nostra pròpia veritat, sacsegen la nostra consciència i ens conviden permanentment a la conversió. Ells ens poden ajudar a configurar l’Església del futur de manera més evangèlica. Ens poden fer més humans i més capaços d’austeritat, solidaritat i generositat.\nL’abisme que separa a rics i pobres continua creixent de manera imparable. En el futur, cada vegada serà més impossible presentar-se davant el món com a Església de Jesús ignorant als més febles i indefensos de la Terra. O prenem de debò als pobres o oblidem l’Evangeli. Als països rics ens resultarà cada vegada més difícil escoltar l’advertiment de Jesús: «No podeu servir a Déu i als Diners». Se’ns farà insuportable.


Projectes de proximitat Febrer 2021 Pacte entre l’Equip de Govern i el grup d’ERC als districtes - ERC Barcelona\nPoblenou-Besòs 06.03.2021 13.15 h\nProjectes de proximitat Febrer 2021 Pacte entre l’Equip de Govern i el grup d’ERC als districtes\nEn la negociació del pressupostos pel 2021 el Grup Municipal d’Esquerra Republicana a l’Ajuntament de Barcelona va aconseguir que s’inclogués una partida de 30 milions d’euros d’inversions dels que al Districte de Sant Martí li corresponen 3,5 milions d’euros.\nTal com va dir el cap del Grup Municipal d’ERC, Ernest Maragall, “és un pacte de ciutat, molt més que un pacte polític”.\nLa distribució dels projectes per cada una de les àrees és la següent.\nLes actuacions havien de complir 5 condicions: Actuacions de consens. Aprovades conjuntament per part del grup d’ERC, l’equip de govern i els consellers d’Esquerra i dels grups a govern als Districtes. Executables aquest any. Dotació econòmica per a l’anualitat 2021. Sostenible amb pressupost propi. Equipaments seran gestionats amb el pressupost del Districte. Resposta a la demanda ciutadana. Fer prevaldre l’esperit del pacte: atendre les propostes ciutadanes. Responsabilitat i decisions compartides. Diàleg entre els grups polítics de govern i ERC que faciliti els objectius. Amb aquestes premisses al Districte de Sant Martí les inversions s’han concretat en 7 projectes, 3 dels quals corresponen al territori dels 6 barris del Casal Poblenou-Besòs.\nAquests 3 projectes son:\nCarrils bici Badajoz-Independència (eix vertical) i Cantàbria-Santander (eix transversal).\nEl carril bici Badajoz-Independència es un eix vertical de connectivitat de la ciutat, fonamental per tal de completar la trama de carrils bici de la ciutat. El carril bici Cantàbria-Santander es un eix transversal de connectivitat de la ciutat, fonamental per tal de completar la trama de carrils bici de la ciutat i la comunicació entre el litoral i els municipis veïns.\nPressupost: 600.000 euros.\nCompra i rehabilitació de locals al barri del Besòs-Maresme, per tal de cedir-los a entitats que puguin millorar la cohesió social i la dinamització econòmica del barri.\nRe-urbanització del tram del carrer Pallars, comprés entre Joan d’Àustria i Marina, que no ha estat urbanitzar al trobar-se fora de l’àmbit de [email protected]


Joieria – Pàgina 2 – EF Style\nTradició esculpida amb materials preciosos\nJoieria Lifestyle Moda 18 de Desembre de 2018 0 Comments\nTota joia té una història, i les que venen de la reialesa estan sotmeses a més girs en la trama. La tradició antiga anglesa marca que les núvies han de portar quelcom vell, alguna cosa nova, una altra de blava i alguna de prestada. A la reina Victòria (1839-1876) li encantaven els safirs i, pel seu casament, el príncep Albert…\nLes 10 bosses que causaran furor aquesta primavera 2018\nJoieria Lifestyle Moda 20 de Març de 2018 1 Comments\nLa bossa és un dels complements imprescindibles de qualsevol look. De mà, tipus bandolera, clutch… no importa el tipus. Vols saber quines seran les bosses que marcaran tendència aquesta temporada vinent? Nosaltres tenim la llista de shopping definitiva per a què triïs la teva! ZARA. Cistella encunyada ZARA. Cistella de ràfia ZARA. Bossa rodona amb missatge ZARA. Mini shopper de…\nCinc maneres de combinar el botí mitjó\nJoieria Lifestyle Moda 12 de Desembre de 2017 0 Comments\nÉs el calçat estrella d’aquesta temporada, en vocabulari fashionista el trobaràs mencionat com bota legging, socks pump…. Sigui com sigui, el fet és que el revival dels noranta ha tornat per convertir-se en la sabata fashionista per excel·lència d’aquesta temporada. Però et demanaràs; com el puc combinar? A continuació, et donem 5 idees per a què llueixis el socks pump…\nJoieria Moda 5 de Desembre de 2017 0 Comments\nCada any, l’espectacle de la firma Victoria’s Secret és el més mediàtic i esperat de l’any. No tan sols per veure’n els espectaculars «àngels» desfilant, sinó també per admirar el «Fantasy Bra». Aquest sostenidor que molt poques top model tenen el privilegi de portar. El sostenidor més car del món l’any passat, el 2016, va ser el «nit brillant» i…


Els Serveis jurídics municipals han desaconsellat que el Govern accepti propostes que podrien ser considerades com a actes no ajustats a la legalitat\nL’alcalde de Sabadell, Maties Serracant, vol reiterar que hi haurà les reunions que siguin necessàries per buscar noves vies sempre que siguin viables, que garanteixin la prestació del servei a la ciutat i el manteniment i les condicions dels llocs de treball.\nEn aquest sentit, aquest mateix matí han continuat les converses i s’allargaran durant el cap de setmana, amb la voluntat de fer efectius els acords aprovats a la moció de la sessió plenària del passat dijous.\n“La nostra prioritat és que la ciutat tingui el nivell de neteja que li correspon i, per tant, la direcció de l’empresa hauria de retirar l’ERO”,\nha dit Serracant, qui ha afegit que\n“la proposta que l’empresa pretén imposar com a condició per retirar l’ERO és una mesura no inclosa en l’acord de Ple, que en cap cas fa referencia a la necessitat de trobar vies per suspendre l’aplicació de la ITF.\nL’alcalde de Sabadell vol deixar de manifest que, en cap cas, la proposta presentada per Smatsa ha estat avalada pels serveis jurídics i tècnics de l’Ajuntament, tal i com l’empresa afirma. Ben al contrari, els serveis tècnics i jurídics municipals han desaconsellat que el Govern accepti propostes que podrien ser considerades com a actes no ajustats a la legalitat.


Rosa Pilar Marmol > Mima't Centre Estètica\n«Acompanyem a la dona a sentir la seva bellesa interior i exterior».\nLa Rosa Pilar és d'aquelles persones que quan la coneixes sembla que sigueu amigues de tota la vida.\nEl centre Mima't, va una mica més enllà de l'estètica. Ajuden a la clientela a reforçar la bellesa i a relaxar-se en un ambient càlid. Les espelmes i la música transporten la ment i la calma arriba a la pell.\nRealment és així, però també presumeix de fer des de la depilació a la cera més tradicional fins a aplicar la tecnologia i cosmètica científica més avançada.\nCarrer Barcelona, 64, 08292 Esparreguera, Barcelona, Spain


Treballadors que atenen famílies en assentaments ocupen l...\nDesprés de les eleccions ha sortit un nou concurs del servei externalitzat que no compleix les condicions que havien pactat, es queixa la plantilla\nEls treballadors que atenen famílies en infrahabitatge a dins la seu de Drets Socials. / D.C.\nDavid Cobo 05/06/2019 8:24 am\nLa plantilla del Servei d’Inserció Social a Famílies ROM –gitanes no autòctones– (SISFA Rom), el Servei d’Intervenció Social (SIS) i Servei d’Intervenció Social Medi Obert (SISMO), tots tres de l’Ajuntament de Barcelona, han ocupat aquest matí les dependències de l’àrea de Drets Socials per protestar contra les condicions que els suposa l’externalització de la seva feina. De fet, els treballadors que atenen les famílies que viuen en situació d’infrahabitatge –assentaments, locals ocupats, caravanes– asseguren que havien estat negociant el plec per al nou concurs, que milloraria les seves condicions, i no ha estat així. Després de les eleccions ha sortit el concurs i asseguren que la proposta municipal no compleix el que havien acordat, que era augmentar els salaris i millorar la situació laboral.\n“Augmenta lleugerament la dotació econòmica però també ho ha fet molt la feina així que considerem que no és suficient”, explica una representant del col·lectiu. Molts dels treballadors són mileuristes tot i atendre un col·lectiu vulnerable que ha anat creixent, asseguren. La portaveu concreta que, davant les seves reclamacions, “quan parlem amb l’empresa ens diu que l’Ajuntament no aporta més diners i quan preguntem a l’Ajuntament ens responen que no som treballadors municipals, que ho hem de tractar amb la companyia”.\nÉs una situació d’indefensió que, a més, s’ha vist agreujada amb l’augment de l’horari d’atenció i l’increment de famílies a tractar, que no ha cessat els últims anys. “El SISFA Rom es va iniciar com un recurs per resoldre l’arribada de famílies de Galícia i Portugal a les naus buides del Poblenou i ara s’ha estés a moltes arribades de Romania i països de l’est d’Europa“, apunta la mateixa veu.\nUn plec desil·lusionador\nLes converses que s’han donat arran de l’acció de protesta entre els treballadors i la gerència de Drets Socials, amb Jordi Sánchez com a màxim responsable al capdavant, no han anat bé. En elles, la direcció del departament hauria reconegut que “no han pogut blindar els compromisos adquirits” perquè “els servies jurídics de l’Ajuntament ho han tombat”, ha citat una portaveu. En la mateixa línia s’han posicionat les fonts municipals contactades per aquest diari, que han apuntat que “la tinença de Drets Socials ha volgut” que els increments “repercuteixin en les condicions laborals de les treballadores” i ha “estudiat com fer-ho obligatori”. Tanmateix, afirmen que els responsables jurídics els van advertir “que no és possible afegir cap especificació concreta en relació a les retribucions i els complements que ja preveu el conveni laboral actual”.\nEn aquest sentit, les mateixes fonts han insistit que lamenten “les mancances evidents de l’actual conveni col·lectiu d’Acció Social” –que regeix els treballadors en protesta– i han insistit en pressionar la Generalitat de Catalunya que promogui un nou text. Ara per ara, però, la tramitació del conveni renovador està bloquejat per la patronal.\nAlhora, des de l’encara govern d’Ada Colau, detallen que el nou contracte públic del SISFAM per als anys 2019-2022 contempla un increment pressupostari del 16,4%, en passar dels 2,03 milions d’euros del període 2015-2018 als 2,36 milions previstos actualment pel nou període. A més, assegura que la resta de serveis comparan també amb augments d’inversió “destacables”.\nProtestes i reunions\nAixí, des de dos quarts de vuit, la plantilla d’aquest servei municipal externalitzat ha ocupat la seu de Drets Socials, al carrer València 344, per protestar mentre entren els treballadors del departament a les seves oficines. “L’Ajuntament és culpable de precaritzar”, “lluitarem” o “mentiders” han estat algun dels càntics amb els que s’han manifestat aquest matí, juntament amb xiulets, sirenes de megàfon i cançons com el Bella ciao.\nEl plec de condicions que ha sortit després de diverses pròrrogues de l’anterior contracte ha estat el de l’actual SISFA Rom, l’encarregat d’atendre famílies gitanes estrangeres, i ha passat a anomenar el servei SISFAM en el nou concurs, per les sigles de Servei d’Inserció Social per a Famílies amb Menors. Així, asseguren que cobriran més tasques sense veure-ho reflectit en les futures condicions. Actualment són assalariats de l’empresa Asispa (Asociación de Servicio Integral Sectorial para Ancianos), la mateixa que gestiona també el SIS i el SISMO, tot i que aquests dos últims encara esperen el futur plec. En total, els tres serveis apleguen 70 treballadors “tant a les oficines com a carrer i assentaments”, assegura un manifest que han preparat per a l’ocasió.\nEl mateix escrit també posa negre sobre blanc les millores que els van assegurar que recolliria el nou plec: complements de valoració i diagnosi, de penúria –té en compte l’impacte emocional sobre els treballadors–, de disponibilitat, de coordinació i un augment del pressupost per fer front a les millores de les professionals i els serveis. Tanmateix, en sortir el nou concurs, “no es reconeix cap dels complements esmentats”.\nPer tot plegat, la plantilla –majoritàriament feminitzada– denuncia que el govern municipal “utilitza” els serveis que ofereixen “per publicitar l’atenció als sensellar” però no té “cura dels professionals” que “són la imatge del consistori”. Una situació que repercuteix, en última instància, “en les famílies, que no són ateses amb els recursos que necessiten”, resum finalment la portaveu del col·lectiu a aquest diari.\nLa pancarta desplegada per treballadores al davant del departament municipal de Drets Socials. / D.C.\nEls treballadors han convocat una assemblea demà mateix per acabar de decidir el rumb de la protesta, que podria arribar a demanar la impugnació del concurs publicat. A més, volen pressionar les empreses que s’hi volen presentar perquè vegin la mobilització dels treballadors davant la precarietat.