Pensione Il Canneto Positano Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia G. Marconi 87, Positano Centre, Positano, Itàlia, 84017 - Veure al mapa\nExcel·lent 8,7 (254 comentaris)\nExcepcional 9,3 (491 comentaris)\nExcepcional 9,2 (378 comentaris)\nExcel·lent 8,8 (403 comentaris)\nMés informació sobre Pensione Il Canneto\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Pensione Il Canneto és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Positano. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Aquest modern hotel està situat a prop de atraccions populars de la ciutat com ara Chiesa di Santa Maria Assunta, Lucibello, Centro Sub Costiera Amalfitana.\nEl Pensione Il Canneto, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, visites turístiques, bar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, mini bar, balcó/terrassa, ventilador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Pensione Il Canneto.\nCal que informeu el Pensione Il Canneto de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nComentaris de Booking.com (254)Comentaris d'Agoda (6)\nHUYNGJI, Corea del Sud


El xoc d'un camió contra una catenària a Figueres causa un matí de retards a la Renfe - Diari de Girona\nEl xoc d'un camió contra una catenària a Figueres causa un matí de retards a la Renfe\nL'accident es va produir en un pas de nivell de la capital empordanesa i va obligar a tallar la línia R11 durant una hora\ngirona | agències / ddg 10.09.2016 | 07:14\nOperaris treballant en la catenària a Figueres, ahir al matí. marc marcos\nEl servei ferroviari a les línies R11 i l'RG1 es va haver d'interrompre ahir durant més d'una hora entre Figueres i Portbou pel xoc d'un camió contra la catenària en un pas a nivell a la capital empordanesa.\nLa incidència s'ha produït poc abans de les set del matí quan la col·lisió va deixar aquest tram de la línia sense subministrament elèctric. A les 8.11 hores el servei havia quedat restablert, tot i que els retards es van anar acumulant a tota la xarxa ferroviària de la demarcació. La companyia Renfe havia gestionat el transport alternatiu per carretera entre Figueres i Portbou, però al final no es va arribar a activar ja que el servei es va restablir abans. Tot i així, la incidència va deixar retards que en la majoria dels casos van ser de 50 minuts, segons Renfe.\nMentrestant, els passatgers que esperaven els combois afectats a Girona per desplaçar-se cap a Barcelona se'ls va redirigir a l'AVE. Protecció Civil de la Generalitat, per la seva banda, va activar la prealerta del pla Ferrocat.\nAquesta no va ser l'única incidència d'ahir al matí a la xarxa de ferrocarril de Catalunya. Els trens de l'R2 sud van acumular retards de prop de 40 minuts a l'R2sud per l'atropellament d'una persona a l'entrada de l'estació de Sitges, segons va informar Renfe. La incidència es va produir quan passaven cinc minuts de dos quarts de vuit del matí i s'hi va implicar el tren amb sortida des de l'Estació de França i destinació Vilanova i la Geltrú. El servei entre Garraf i Vilanova i la Geltrú, a més, es va arribar a interrompre durant uns minuts fins que ha quedat restablert a les 7.50 hores. Mentrestant, els trens regionals van ser desviats per Vilafranca del Penedès. Un cop restablert la incidència, Renfe va anar recuperant les freqüències habituals de pas.\nLa setmana passada un altre accident a la via ferroviària va obligar el 6 de setembre a interrompre la circulació de trens entre les estacions Granollers Centre i Cardedeu de les línies R-2 i R-11 de Rodalies, cosa que va originar retards de fins a 45 minuts.Segons va informar la companyia ferroviària Renfe, la circulació de trens entre les dues estacions es va interrompre a les 9.23 hores, a causa que una persona va caure a les vies des d'un pont que travessa el traçat ferroviari. Aquestes avaries arriben un dia després que el conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull, anunciés que el Govern presentarà el contenciós administratiu contra Adif a l'Audiència Nacional en el termini màxim d'un mes.\nEn aquella ocasió, el conseller va insistir en la necessitat de fer un front comú i d'obtenir el màxim suport del món local per mostrar «una única veu a Madrid» i donar resposta a un problema «de tots els ciutadans». Rull va reiterar que la situació de la xarxa ferroviària no millorarà si no hi ha més inversió i una millor gestió per part d'Adif.


Gandia reforça el servei de neteja per a la Fira i Festes amb 14 operaris\n28/09/2017 | elperiodic.com / Fotograf : Àlex Oltra\nEl regidor delegat de Serveis Bàsics, Miguel Ángel Picornell ha explicat el dispositiu especial de neteja en la Fira i Festes que comptarà amb un important reforç en el nombre d'operaris.\nConcretament seran 14 peons de neteja els que reforçaran el servei durant els dies de festa. Aquests treballaran en jornada partida, actuant en els diferents espais lúdics de la ciutat. Tots ells reforçaran el dispositiu habitual tots els matins de 7 a 10 h, i després faran torns a la vesprada: 5 peons treballaran de 14 a 17 h, cinc més de 17 a 21 i finalment, dos peons desenvoluparàn la seva tasca de 21 a 23 h.\nAquests 14 peons reforcen un important dispositiu que està compost per: 27 peons de neteja viària a Gandia; 2 peons de neteja viària al Grau i 3 més a la platja; 1 peó de neteja de brigades mòbils en els nuclis dispersos com ara Marxuquera; 4 conductors de camions escombra; un peó de neteja al cementiri (excepte el dia festiu); 1 peó de neteja en el mercat (excepte festiu); 1 conductor i 1 peó al servei de recollida d'escombraries diürn; 1 conductor i 1 peó al servei de neteja viària amb la cisterna; 1 peó de manteniment de contenidors; 2 conductors en la recollida de mobles vells; i finalment, 4 conductors amb la màquina d'aigua a pressió (hidronetejadora).\nA més, durant aquests dies, hi haurà un repàs a la neteja del Centre Històric. Concretament, de 12 a 14 h, treballaran 3 peons de repàs en aquesta zona. A més 3 d'ells actuaran també de 16.30 a 20.10 h i un altre de 19.30 a 23.10, els dies 1, 2 i 3 d'octubre.\nD'altra banda, la recollida de les escombraries es retardarà dues hores durant la fira a la ciutat (s'iniciarà a les 2 del matí en comptes de les 00â€¯ h com és habitual) mentre que en el Grau i platja s'iniciarà a les 00.00 hores.\nFinalment, Miguel Ángel Picornell ha destacat que "Tindrem més de 50 persones treballant en la neteja dels nostres carrers. Durant aquests dies Gandia tindrem milers de persones al carrer així que demanem que es tinga cura el mobiliari urbà que és de tots".


Olga Xirinacs: ENCOMANEU-VOS\nAquest escrit ens recorda una sortida per França que tu mateixa ens vas aconsellar: cap a la Bretanya i, de pas, una jornada a la Rochelle, a la recerca de rastres templers. Visca sant Troià i morin els troians.\n30 de novembre de 2016, a les 10:52\nLi diré una oració perquè la xarxa cada dia és més captiva dels troians.\n30 de novembre de 2016, a les 10:55\nCom la Glòria ens hi encomanarem.\nI faré cas de la teva recomanació de la Charente, no la conec, encara.\n30 de novembre de 2016, a les 11:13\nVeritablement els troians que no són sants fan molt la punyeta als desvalguts ordinadors.\nFas bé de no anomenar aquests polítics, que imaginem.\nÚltim dia de novembre... no passa res. Demà primer dia de desembre. I com diem a la família: "nâ fent"\nOlga, molta salut! I de la bona, com dius tu.\n30 de novembre de 2016, a les 12:12\nA mi que no se m'aparega ningú! Quina por. Encara que crec que fan més por els vius que els morts.\n30 de novembre de 2016, a les 19:25\nGràcies, Olga, potser, i així ho vull creure, que els noms marquen als individus, espere que mai no ens entre un troià a l'ordinador, i si ens entra que Sant Troià ens el traga, als mòbils, no sé perquè, algú que m'ho explique per favor, no entren tants.\n1 de desembre de 2016, a les 8:17\nés curiós aquest sant troià, deu anar força de bòlit i enfeinat, perquè els troians no tenen cames, algú els fa entrar en els ordinadors aliens, a foradar-ho tot\nen fi, desembre, ja, acabant l'any i feines\nval més que pensem en l'estiu i altres espais de mar\nsalut, Olga, això sempre!\n1 de desembre de 2016, a les 13:35\nLa Rochelle és una meravella! Hi vam anar a acomiadar els navegants de la "Mini Transat", fa uns quants anys i hi havia un ambient taaaaaaan bonic! Els francesos estimen la navegació i no la consideren un luxe. I és que hi ha gent que naveguem perquè estimem el mar i l'aigua... però ara m'estendria massa.\nJo tampoc no vull que viguin, segons quines ànimes. N'hi ha d'altres, que m'agrada que em visitin, de tant en tant, en somnis. I ho fan!\n1 de desembre de 2016, a les 15:43\nDoncs m'encomanaré a aquest sant Troià benèfic, que m'empari de les malvestats de la informàtica quan se'n gira d'esquena. Bon desembre, estimada!\n1 de desembre de 2016, a les 18:33\nJo vaig estar a Sain Genis de Saintogne, on els germans tenim una escola agrícola, lestiu avans d'anar a l'Àfrica practicant el francés. Per cert, feien un formatge exel·lent.\n1 de desembre de 2016, a les 22:23\nS'ha acabat novembre, que sempre ha tingut una imatge trista, també crec per les ganes que passés aviat perquè arribés desembre que era el mes festiu. En el camp amb sort estava tot sembrat, amb els freds no calia sortir al camp tant i els animals, amb la neu, la majoria dels dies estava tancat. Tot propiciava que a les zones rurals desembre fos un mes gairebé festiu sencer, però festiu de veritat sense l'aire consumista que ara ens envaeix, festa d'ajuntar-se la gent, de convidar els altres ..., de compartir.\nBon cap d'any Olga\n2 de desembre de 2016, a les 23:06\nEm fa gràcia aquest nom. Em recorda Helena de Troia, encara que no hi tingui res a veure!\n4 de desembre de 2016, a les 12:54\nNo, si ja feia ben fet la meva companya de quan aprenia informàtica, que agafava el ratolí amb un mocador de paper perquè va sentir a dir que la informàtica portava molts virus... :-))\n4 de desembre de 2016, a les 13:04


“El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” | Òscar Palau | barcelona | Política | El Punt Avui\n“El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” + “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” E-mail\nCANDIDAT D'UDC EL 27-S\n“El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió”\n“És un error considerable reduir el nacionalisme a l'expressió independentista”\n“Unió respectarà el que surti de les urnes, però no ens trobaran al costat d'una DUI”\n“No té sentit plebiscitari; la legitimitat sortirà del diàleg i la consulta”\nRamon Espadaler, en una pausa dels actes de campanya ANDREU PUIG.\n“El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” “El catalanisme polític hauria d'aplaudir la proposta d'Unió” E-mail\nnió es presenta per primer cop en 84 anys a unes eleccions. S'hi juga ser-hi o no ser-hi, i les enquestes no són gaire bones...\nObtindrem representació. Unió no fa una proposta a partir de les enquestes, sinó en coherència amb nosaltres mateixos, des del catalanisme polític, omplint un espai que no s'identifica amb la proposta independentista, però que no pot de cap manera votar el PP o C's, forces que han estat hostils a Catalunya. Des del catalanisme polític s'hauria d'aplaudir la iniciativa de donar cobertura a aquest espai.\nEn la consulta interna del partit, vostè advocava per una sobirania “sense límits”. Això no és la independència?\nGenèticament, segons el manifest fundacional del 1931, aspirem a la plena sobirania de Catalunya, que es pot interpretar de moltes maneres. Per nosaltres, la forma que prengui l'autogovern és instrumental; el que importa és quines polítiques podem fer. I ara n'hi ha moltes que volem fer i no podem. Plantegem, sense rupturismes, dotar-nos d'eines per fer polítiques que ens cohesionin com a país i que ens garanteixin serveis de qualitat i la continuïtat com a societat i com a nació.\nPerò el catalanisme sempre serà minoritari a l'Estat per poder-ho fer possible...\nSortint de la dictadura es va poder fer una Constitució en què hi havia un encaix raonable de Catalunya. Aquell esperit s'ha acabat, cal un nou temps. Coincidim que així no es pot seguir. Hi ha dues alternatives: avançar pel camí incert d'una DUI, amb tot el que suposa de passius, que n'hi ha molts a curt i a mitjà termini, o intentar canviar la realitat des de dins. Les lleis es canvien des de dins, i és el que pretenem fer.\nPerò el PP i el PSOE mai seran partidaris de canviar certes coses...\nEl PP ha tingut una actitud que ens ha portat on ens ha portat, de no entendre, de no voler veure una realitat que hi ha a Catalunya, i que no es pot tractar amb la frivolitat amb què la va tractar Albiol quan va dir que “s'ha acabat la broma”. Estem parlant d'una cosa molt seriosa, que afecta el sentiment de moltíssimes persones, i la nostra actitud és d'absolut respecte. Que allà hauran de canviar coses ho considerem tant sí com no, perquè la discòrdia no es pot perpetuar. Hi hem de trobar una solució, i no vindrà d'un extrem ni de l'altre, ni del rupturisme que no és capaç de dialogar ni de l'immobilisme que no tan sols no és capaç de dialogar sinó que a més és hostil envers el catalanisme.\nAixò ha estat molt temps a la centralitat política, però ara no hi ha l'estat propi?\nEl catalanisme és més plural i divers que la simple reducció a l'independentisme. És un error considerable reduir el nacionalisme a l'expressió independentista, perquè això és deixar fora molta gent.\nEl programa d'Unió no inclou cap referèndum d'autodeterminació pactat...\nSom partidaris del diàleg, la proposta i la consulta.\nPretenem negociar amb el pròxim govern central per arribar a alguna proposta, i n'hem definit una de possible: una disposició addicional a la Constitució que ens empari, ens fossilitzi, ens blindi aspectes fiscals i financers, i també els identitaris. I només ho considerarem vàlid si ho aprova la ciutadania de Catalunya.\nPerò no s'ha intentat tot ja amb l'Estat? Aquesta clàusula no era l'Estatut?\nNo, l'Estatut era una altra cosa. Accepto que es pugui pensar això, però als que proposen la DUI també els demano com es farà viable. Si proposen desobediència civil o insubmissió, no hi veiem recorregut; nosaltres concebem la política des del diàleg i el nacionalisme, i creiem que hi ha una possibilitat, certament difícil però no impossible, de fer un pas endavant per singularitzar-nos, que ens permeti viure la catalanitat amb normalitat, des del punt de vista cultural, lingüístic i de model educatiu, però també des de la perspectiva econòmica. Aquest país està maltractat sistemàticament, tant en inversió pública en infraestructures com en finançament.\nProposeu un concert... com el basc?\nNo, per això l'anomenem concert econòmic català. Ha de ser particular, i amb l'horitzó de l'harmonització fiscal que farà Europa, no ho podem oblidar. Un concert que comporti capacitat normativa, de recaptació i de gestió dels impostos.\nNo és el pacte fiscal, doncs?\nPodem prendre molts d'aquells criteris que van merèixer un ampli consens, elements com l'ordinalitat. No hem fet una proposta tancada. No podem ser tractats en un pla d'igualtat amb les altres comunitats perquè som una nació, subjectes d'un conjunt de drets, i els volem tenir reconeguts i fossilitzats en la Constitució per no estar pendents de majories.\nI la clàusula no seria una reforma constitucional també?\nNo hi té res a veure. Precisament fem la proposta per no submergir-nos en un debat sobre el títol VIII, ja que sabríem com hi entrem però no com en sortim; encara més: crec que en sortiríem malparats. Això no requereix els dos terços de les Corts, la seva dissolució, un referèndum... Requereix allò que tenim, i que ara l'altra part no té, que és voluntat política.\nI el PP i el PSOE ja hi estaran d'acord?\nNo hem parlat amb ells dels continguts, no esperem res abans de les properes eleccions. Però en la pròxima legislatura tindran damunt la taula, amb independència de qui governi, la nostra proposta per donar sortida política a un contenciós polític, no de naturalesa jurídica com pretén fer veure el PP dia sí dia també.\nDe debò creu que algú els escoltarà?\nSi no creguéssim que tard o d'hora s'acabarà parlant, no faríem la proposta.\nEncara que es trigui generacions?\nNo trigarem generacions. Unió té 84 anys i les ha vist de tots colors; ha tingut sempre la perspectiva que Catalunya és una nació, i la segueix tenint. No és una cursa de cent metres, sinó de mig fons.\nSe sent còmode en el bàndol del no?\nTothom situa els altres en funció del seu interès. Qui és Junts pel Sí per situar-nos al costat del PP o de [Catalunya] Sí que es Pot? Tenen la potestat de dir qui és bon o mal ciutadà? No ho acceptem. Des del moment en què hi ha set candidatures, el país no és bipolar, és molt més complex, hi ha almenys set visions, i no ens trobaran reduint-ho al simplisme d'“amb mi o contra mi”. Qui no s'adoni que si no hi hagués Unió potser hi hauria algú que votaria C's, que basa la seva raó de ser a dinamitar el més sensible, que és la llengua, té un problema de visió política, i moltes diòptries. Tenim la necessitat de sumar en la direcció que demana la majoria, que és avançar en l'autogovern i deixar enrere els episodis humiliants per a Catalunya.\nJunts pel Sí no tanca la porta a un referèndum pactat. Unió el veu possible?\nAixò no és el que he sentit dir a Forcadell, ni a Romeva.\nUnió què votaria en aquest referèndum?\nNo estem en aquest punt. Ara la nostra proposta és ser reconeguts a la Constitució com allò que som, una nació. Si arriba el moment, farem un nou exercici de democràcia interna com el que vam fer.\nA costa que hagi marxat mig partit...\nNo, està mal informat. No n'ha marxat ni la meitat, ni la meitat de la meitat. Sóc el secretari general, i conec els números.\nHa marxat gent, però hem guanyat coherència en el discurs. Els que han marxat defensaven un altre projecte i han anat a CDC. N'hem quedat uns altres que veiem les coses des del nacionalisme català tal com les estem expressant. Igual que han marxat uns, n'han entrat molts altres.\nUDC encara és un partit confederalista?\nAixò és el que diuen els nostres estatuts i els nostres congressos. Una altra cosa és per quins camins hi pots arribar. Al capdavall, parlem que Catalunya sigui reconeguda com una nació a la Constitució, d'on es deriven un conjunt de drets que ens permetin viure amb normalitat la nostra catalanitat.\nHi queda algun independentista, a Unió?\nI tant! Queda el perfil de gent a la qual li agradaria assolir la independència, però sap que hi ha uns costos de transició, maneres de fer, i només és factible des del diàleg. Hi ha veus que, sent independentistes, no estan d'acord amb la manera com es volen fer les coses, i si du l'accelerador de la CUP encara es mira amb més respecte.\nEl 9-N vaig votar un primer sí com una catedral, i el segon no vaig votar perquè no podia ser hostil al sentiment independentista, que hi és, ni donar cobertura a una manera de fer que no puc compartir.\nVa ser al govern fins al juny, i va donar suport a tots els passos fins ara. Unió i vostè ja estaven d'acord en tot?\nEvidentment, no reneguem ni un minut del que hem fet amb CDC. Hem trencat quan CDC assumeix el programa d'ERC i creiem que la DUI no és el camí perquè genera més incerteses que seguretats.\nEl divorci de CiU és per sempre?\nCDC ha pres una orientació i està en un procés de refundació que fa del tot inviable una reconstrucció d'aquest espai, CDC ha esdevingut un partit diferent.\nUnió també té càrrecs querellats com Joana Ortega... Com ho viviu?\nAmb proximitat a les persones querellades, perquè han tingut una resposta judicial a una pregunta política.\nAixò no els acosta a l'independentisme?\nLa nostra proposta es fa amb el cor, partint d'una diagnosi de la realitat molt semblant a la que pugui fer Junts pel Sí, però també amb el cap, i amb una teràpia diferent. El que volem és respecte i eines per governar-nos a nosaltres mateixos.\nHi ha partits que fan el discurs de la por, però si es despenja algun vot per això pot anar a Unió. Ja li va bé que el facin...\nNo ens trobaran en el discurs de la por ni a l'hora de vendre meravelles sense explicar-ne els costos. Ens trobaran en el realisme de qui sap que hi ha uns camins en política que no són els ràpids o els rectes que un desitjaria.\nA partir del 28-S, donaran suport al procés constituent si guanya el sí?\nEns trobaran al costat del dret a decidir i de la defensa dels interessos nacionals, però no d'una DUI en els termes que s'ha plantejat. No ens trobaran tampoc al costat de les crides del PP i C's, que han sembrat la llavor de la discòrdia i ens han dut a la situació que dissortadament vivim.\nUnió és partidària d'un procés constituent?\nUnió respectarà, òbviament, el que surti el dia 27 de les urnes. Però les eleccions hi són per escollir parlaments; els parlaments, per escollir governs, i els governs, per governar. I les consultes, per respondre les preguntes de sí o no. Nosaltres volem unes eleccions i volem una consulta.\nEl sí hauria de guanyar en vots també?\nNo em sembla congruent que es pugui declarar la independència amb menys vots que els que calen per nomenar el síndic de greuges.\nDescarten investir Mas president?\nAquesta és una pregunta que en primera instància hauria de fer als membres de la seva candidatura, i als que des de la CUP donen suport a la via independentista. També la podria formular al revés: preguntar a Romeva qui escolliria en el supòsit de necessitar-ho: la CUP o Unió.\nPerò si surt una majoria del sí, no està legitimada a tirar endavant el procés?\nLa legitimitat ha de sortir del diàleg i la consulta; si no acceptem el sentit plebiscitari, no té sentit que ens pronunciem per les derivades.\nI voldria una candidatura de quatre anys...\nNo podem continuar estant abocats a legislatures breus, la recuperació econòmica necessita una estabilitat que no tindrem si guanyen determinades forces. Això no és bo per al creixement, per a la recuperació, ni per negociar sortides des del diàleg.\nMiquel Roca dóna suport a Unió?\nVa tenir la gentilesa de presentar-me com a candidat, i va fer una reflexió amable i propera al que representa Unió, partit del qual el seu pare va ser fundador. Ell ha sentit afecte cap al partit, i li agraeixo el gest, que cadascú l'interpreti com li plagui.\nUnió podria ser mediador amb Madrid?\nSí, estem disposats a dialogar sempre i amb tothom, i n'hem donat mostres, malgrat que els marges siguin ínfims. És un actiu important que no deixarem perdre i que posarem al servei del país.\nDiuen que Duran el va situar a vostè com a cap de llista el 27-S per no mullar-se...\nVaig demanar encapçalar aquest projecte perquè me'l crec tant com ell o les persones que ens ajuden a fer campanya. Entenc que hi hagi aquestes lectures, però són interessades i s'ajusten molt poc a la realitat.\nAmb el diàleg i el seny per bandera\nRamon Espadaler i Parcerisas (Vic, 1963) té una àmplia trajectòria política. Llicenciat en història i en ciències polítiques, milita a Unió des del 1989. Va ser tinent d'alcalde a Sant Quirze de Besora, càrrec que va compatibilitzar amb el seu escó al Parlament entre el 1991 i el 1999, i després també a Vic. Ja secretari general del comitè de govern d'UDC, va ser conseller de Medi Ambient del 2001 al 2003, en l'última legislatura de Jordi Pujol. Ja amb Artur Mas, després de les últimes eleccions el 2012, va ser nomenat conseller d'Interior, càrrec que va ocupar fins que al juny va deixar el govern pel trencament de CiU. El secretari general d'UDC encapçala la primera llista del partit en solitari des del 1931, repte que diu que va decidir assumir personalment. Amb el lema La força del seny, insisteix que el conflicte amb l'Estat, amb el qual s'ofereix a fer de mitjancer després del 27-S, s'ha de resoldre amb diàleg i canviant la llei “des de dins”.\nEl Punt Avui. Girona 19-09-2015, Pàgina 34\nEl Punt Avui. Nacional 19-09-2015, Pàgina 8\nEl Punt Avui. Camp i Ebre 19-09-2015, Pàgina 8\nEl Punt Avui. Lleida 19-09-2015, Pàgina 8\nEl Punt Avui. Maresme 19-09-2015, Pàgina 8


regata social — CN d'Arenys de Mar - Notícies\nPosts tagged regata social\nManifest de la FCV\nDavant dels greus esdeveniments que s'està vivint aquests dies a Catalunya, el Club Nàutic d'Arenys de Mar vol manifestar la seva adhesió a les Institucions catalanes i subscriu el Manifest publicat per la Federació Catalana de Vela.\nLaura Pedrero September 28, 2017 maritim, Regates, regata socialComment\nIoga al CNAM\nAl Club Nàutic d’Arenys de Mar no deixem mai de fer activitats. Aquest hivern ens iniciem amb el Ioga.El ioga té molts beneficis, tant a nivell físic com emocional i des del Club us convidem a fer un Ioga integral.\nLaura Pedrero September 12, 2017 maritim, Regates, regata socialComment\nAquest proper dissabte 2 de setembre t'esperem a la piscina del Club, a partir de les 22:00 hores, per gaudir, com cada any, de les havaneres.\nLaura Pedrero August 26, 2017 maritim, Regates, regata socialComment\nVine a fer Dragon Paddle\nAquest dissabte 19 d'agost us convidem a fer DRAGON PADDLE a partir de les 10:30.\nLaura Pedrero August 18, 2017 maritim, Regates, regata socialComment\nRats on Fire es proclama campió de la 36 Copa del Rey MAPFRE\nEl nostre Soci, Rafael Carbonell, junt amb la seva tripulació i el patró canari Rayco Tabares, s'ha proclamat campió de la 36a Copa del Rey\nLaura Pedrero August 10, 2017 regata social, maritimComment\nNew Territories a Le Tour de Francia a Voile\nEl passat 7 de juliol, 29 equips de diferents països van començar la 40a edició de Le Tour de Francia à Voilè\nLaura Pedrero July 25, 2017 regata social, maritimComment\nRats on Fire es proclama campió absolut del Trofeu SM la Reina\nDesprés de tres dies de competició, amb unes condicions meteorològiques immillorables que han permès completar\nSetena prova de la Lliga Hivern\nAquest cap de setmana s'ha disputat la setena prova de la Lliga Hivern on han participat deu embarcacions.\nAlbert Cortadella March 13, 2017 regata social, maritimComment\nCinquena prova de la lliga Hivern\nEls regatistes han gaudit d'una regata esplèndida gràcies al vent, que ha bufat amb una intensitat entre 13-17 nusos constants de Garbí.\nAlbert Cortadella February 27, 2017 maritim, regata social, RegatesComment\nTercera prova de la lliga Hivern\nEls guanyadors de la prova han estat: En el Grup 0-1-2, el Rafael Carbonell amb el Rats On Fire, en el Grup 3, El Diego Cascales amb el Blue Marlin III.\nAlbert Cortadella January 29, 2017 maritim, regata, Regates, regata socialComment\nProp de 70 navegants es reuneixen al sopar de creuers\nEl dissabte 14 de gener es va celebrar el primer sopar de germanor de la classe creuer del 2017 amb gran èxit d'assistència que va aplegar un total de 67 navegants\nAlbert Cortadella January 15, 2017 maritim, regata social, RegatesComment\nPresentació del calendari de regates de creuer 2017\nAvui dissabte, a les 20.00 h, es presentarà el calendari de regates de creuer del 2017 en el Saló social del Club.\nAlbert Cortadella January 14, 2017 maritim, Regates, entrega de premis, regata socialComment\nSopar de creuers\nEl sopar de creuers i l'entrega de premis tindrà lloc el dia 14 de gener a les 20.50 h en el restaurant del CNAM. Els Clubs conviden a cada armador mes un acompanyant\nAlbert Cortadella January 4, 2017 maritim, Regates, regata socialComment


Obstetrícia | Vall d'Hebron Barcelona Hospital Campus\nInici | Especialitats | Obstetrícia\nEl Servei d’Obstetrícia i de Medicina Reproductiva és un servei altament qualificat on tenim la tecnologia més avançada per fer exploracions i tractaments en el fetus i en la mare amb problemes de molt risc. Per això considerem el fetus un pacient. Formem una mateixa unitat amb professionals de l’àrea d’urgències, parts i assistència després del part. D’altra banda, oferim una atenció integral a les dones que volen ser mares, especialment per preservar la fertilitat en pacients amb càncer.\nAl Servei d’Obstetrícia tenim com a objectiu adaptar-nos a les necessitats i els desitjos de les famílies. Per exemple, practiquem el tall tardà del cordó umbilical (l’anomenat “clampatge”) en tots els parts i promovem el contacte pell amb pell. Les futures mares, al moment del part, poden fer servir cadires de part, hidroteràpia i treballar amb pilotes d’estabilitat (esferodinàmia). La mobilització i possibilitat de menjar durant tot el procés són recursos que potenciem. En parts de bessons, en casos de cesària prèvia i en nadons que venen de natges prioritzem el part vaginal, si la mare així ho desitja.\nAixí mateix, la mare pot estar acompanyada tant en el part vaginal com en les cesàries. Oferim també un programa voluntari d’alta precoç que inclou la visita d’una llevadora al domicili per fer el seguiment de la mare, de la criatura i de la família. L’alta precoç l’apliquem a les dones que hagin tingut un part sense complicacions, amb la col·laboració de l’atenció primària.\nL’atenció personalitzada es garanteix gràcies al fet que dins de l’hospital les àrees d’Urgències, Parts i Puerperi, que és l’atenció després del part, funcionem com una única unitat. Així, els professionals que hi treballen ho fan amb objectius comuns. Cada gestant té assignat un equip d’atenció al part, format per una llevadora, especialista en obstetrícia i ginecologia, i un metge resident.\nCal destacar la intervenció prenatal. Des del 2013 oferim la teràpia fetal intrauterina en casos greus que necessiten cirurgia intrauterina. Som l’únic centre estatal capaç d’oferir totes aquestes possibilitats.\nA l’àrea de medicina reproductiva disposem de la tecnologia i infraestructura per fer-nos càrrec de la problemàtica relacionada amb la reproducció humana.\nPer tot això el nostre Servei és considerat de tercer nivell, altament qualificat. Això ens fa atendre una alta taxa de malaltes de molt alt risc enviades des de tot el territori català, de les diverses comunitats autònomes de l’Estat i, també, d'altres països.\nL’Hospital de Vall d’Hebron forma part dels hospitals acreditats per l’European Board and College of Obtetrics and Gynecology (l’únic de l’Estat), tant per la seva qualitat assistencial com per la seva qualitat docent i de recerca.\nPatologia de la primera meitat d'embaràs\nAtenció a la puèrpera\nUrgències i sala de parts\nEsterilitat de la parella\nOrganitzem cursos de formació mèdica continuada i de tercer cicle, i tenim els nivells d’un a quatre d’ecografia de la Societat Espanyola de Ginecologia i Obstetrícia (SEGO). Hem establert conveni amb la Universitat de Lovaina (Brussel·les), la Universitat de Autònoma de Nuevo León i la Universitat de Guadalajara (Mèxic), la Universitat de Buenos Aires, la Universitat de Corrientes (Argentina), la Universitat de Caracas (Veneçuela) i la Universitat de Porto (Portugal). Som assessors de diferents ministeris de sanitat de diversos països.\nPortem diverses línies de recerca, moltes de les qual les fem en col·laboració amb altres centres, tant nacionals com estrangers, i formem part de xarxes investigadores, com ara la xarxa Retic.\nLa Dra. Elena Carreras serà la pregonera de la Festa Major de Gràcia 10/08/2018


El Govern dóna llum verda al polígon industrial, que tindrà 70.000 metres quadrats\nL'Institut de Desenvolupament Industrial ultima la compra dels terrenys enfront del cementeri\nEl Govern balear ha donat llum verda a la construcció del polígon industrial de Porreres, segons han informat fonts autoritzades de la Conselleria de Comerç, Indústria i Energia que dirigeix Josep Juan Cardona. El polígon industrial tindrà una extensió inicial de 70.000 metres quadrats i quedarà ubicat enfront del cementiri municipal on ja hi ha diverses empreses instal·lades.\nLa setmana passada tingué lloc una reunió a la Sala entre el batle de Porreres, Joan Sastre (UM), tècnics de l'IDI (Institut de Desenvolupament Industrial), empresa pública adscrita a la Conselleria de Comerç i Indústria i el cap de l'oposició, Antoni Palerm (PP), en què s'acordaren els detalls del futur polígon.\nJoan Sastre expressà la seva satisfacció perquè el polígon estava «bloquejat i era un tema pendent» a l'hora que informà que el polígon es farà en una sola fase, ja que l'any 2000 la intenció era construir-lo en dues fases de 35.000 metres quadrats cadascuna. Per la seva banda, Antoni Palerm manifestà que «esper que el polígon se pugui fer quant abans millor, les previsions és que es pugui inaugurar aquesta legislatura».\nActualment s'estan ultimant les compres dels terrenys. Després l'IDI s'encarregarà de la construcció del polígon industrial i de la venda posterior als empresaris interessats a traslladar-se. El batle explicà que les empreses de Porreres tindran prioritat a l'hora d'accedir al polígon industrial.\nLa Sala va preveure en el planejament un polígon de 120.000 metres quadrats.


Enric I. Canela » Blog Archive » Un model d’innovació\nUn model d’innovació\nLlegeixo al web d’Innobasque: L’objectiu de situar Euskadi en el Top Ten de la Innovació el 2012 sembla avui més accessible que mai. Tal com ahir va revelar el EUSTAT, el nou Índex d’Innovació Europeu EIS 2008 arriba a Euskadi un valor de 0,49 el 2008, gràcies a la qual cosa la nostra Comunitat Autònoma escala posicions, fins al lloc 11è de la Unió Europea-27. Euskadi ha aconseguit, a més, superar la mitjana europea, del 0,48, i posicionar-se amb folgança entre un grup de països clarament assentats a la innovació.\nJa sé que el model de finançament és bàsic, però les idees i les fórmules de gestió també. Cal enviar delegats del Govern a que n’aprenguin. Clar que amb el nou pacte de gfovern a Euskadi igual s’ho carreguen amb l’intervencionisme amb el que ens tenen acostumats alguns.\nClassificat com a Articles Enric I. Canela, Innovació | No hi ha comentaris »


La Bressola celebra quaranta anys amb un concert, demà, ... a Girona - VilaWeb\nLa Bressola celebra quaranta anys amb un concert, demà, … a Girona\n'Sem Nord, fem Bressola!', amb aquest títol, demà dijous es farà, el concert commemoratiu dels 40 anys de les escoles Bressola\nDemà dijous a Girona, La Bressola, celebrarà els seus primers 40 anys d’existència, amb un concert al Teatre Municipal. Però abans, és farà a les 20h un acte institucional. Al concert , dirigit per Marc Serrats , hi haurà la participació d’alumnes de la Bressola.\nVa ser l’any 1976 quan es va obrir la primera escola de la Bressola, a Nils (Rosselló, CN). Amb el temps, la Bressola ha esdevingut una xarxa de centres educatius essencials per a la preservació del català a Catalunya Nord.\nSi s’ha escollit Girona és perquè les institucions i organismes de la ciutat sempre han donat suport a aquesta xarxa d’escoles, començant pel senador Francesc Ferrer, que va impulsar la creació d’Amics de la Bressola i en fou el primer president.\nTrobareu més informació sobre aquest concert, aquí.\nTambé trobareu aquí un resum sobre la història dels primers 40 anys de La Bressola


L'EFS Balaguer Comtat d'Urgell organitza un torneig solidari de recollida de joguines i donació de sang - Balaguer Televisió\nL’EFS Balaguer Comtat d’Urgell organitza un torneig solidari de recollida de joguines i donació de sang\nL’Escola de Futbol Sala Balaguer Comtat d’Urgell va organitzar ahir un torneig solidari per recollir joguines per la Creu Roja. Es tracta d’una jornada ludico esportiva on els nens gaudeixen de la pràctica de l’esport i realitzen tallers amb els voluntaris de la creu roja, a la vegada que fomenten la solidaritat amb la donació de joguines i aquets any, com a novetat, també la donació de sang.\nEn el torneig hi van participar 5 equips de la demarcació de Lleida entre els quals hi havia el Balaguer, El Tremp, la Sentiu o l’Alcoletge. Aquí però no hi ha marcadors, ja que l’únic objectiu és ser solidaris.\nDes de l’entitat esportiva esperen igualar o superar la recollida de l‘any passat que va sobrepassar les 200 joguines.\nSense resposta per “L’EFS Balaguer Comtat d’Urgell organitza un torneig solidari de recollida de joguines i donació de sang”


El Madrid toca a Agüero\nA Madrid es parla de tot menys del partit contra el Sevilla. Sonen noms i més noms com a davanter centre. I ja no només es parla d'un substitut temporal per a Higuaín, sinó de contractar a un punta estrella de cara a la propera temporada.\nDescartat Van Nisterlooy, els noms que sonen amb més força per incorporar-se immediatament són Adebayor, que no juga al Manchester City i té problemes amb el seu entrenador, i Klose, qui també té una oferta per fitxar pel Milà.\nNo obstant això, a la Cadena Ser asseguren que el Madrid també pensa reforçar la línia d'atac de cara a l'any vinent, malgrat que Higuaín ja estaria recuperat. És en aquest sentit que apunten que podria pagar la clàusula de Sergio 'Kun' Agüero, de 45 milions d'euros, per incorporar-lo a final de temporada.\nA l'Atleti no estan disposats a deixar escapar a la seva estrella, i han ofert a Florentino Pérez a Diego Forlán. També està en el tinter Fernando Llorente, l'arribada del qual dependria de la sortida de Benzema.


Ràdio Balaguer - El Dissabte dia 5 d'octubre es celebrarà durant el matí al Parc de la Transegre de Balaguer la 7a Duatló Infantil, prova del Campionat de Catalunya Aleví infantil.\nEl Dissabte dia 5 d'octubre es celebrarà durant el matí al Parc de la Transegre de Balaguer la 7a Duatló Infantil, prova del Campionat de Catalunya Aleví infantil.\nEl dissabte dia 5 d’octubre Balaguer acollirà la Duatló Infantil, Campionat Nacional de Catalunya de Duatló de Muntanya en les categories Aleví i Infantil.\nLa Duatló Infantil arriba enguany a la 7a edició. Es disputarà durant el matí al Parc de la Transsegre de Balaguer i està organitzada pel Club Esportiu Pedala.cat amb el suport de l’ Ajuntament de Balaguer i la Federació Catalana de Triatló.\nHi podran competir duatletes federats i no federats, tot i que, només podran optar a guanyar el Campionat els duatletes que estiguin federats per la Federació Catalana de Triatló.\nEl duatló és una prova atlètica que combina, en tres segments i sense interrupcions, la cursa a peu, la bicicleta tot terreny (btt) i acaba novament amb cursa a peu.\nPel que fa a la jornada, esta dividida en dues parts. A primera hora del matí hi podran participar els esportistes no federats i des dels 5 als 14 anys. Al migdia es durà a terme el Campionat de Catalunya, només per a federats, i amb edats d'11 a 14 anys.\nPel que fa a les categories, estan dividides en 5 grups, per a nens de 5 a 6 anys la Mini, els Prebenjamins de 7 a 8 anys, els Benjamins de 9 a 10 anys, els alevins d'11 a 12 anys i els infantils de 13 a 14 anys.\nPel que fa als horaris, l'entrega de dorsals començarà a les 10 del matí, i les primeres curses ho faran a 3/4 d'11. A les 12 del migdia s'entregaran els trofeus per les categories no federades. Seguidament començarà el campionat de Catalunya per Alevins i Infantils federats i l'entrega de trofeus es durà a terme a les 2 del migdia i finalment un dinar popular.


Dilluns, 30 Març 2020 10:51\nAplicaciò d’un programa de teràpia davant un cas d’insuficiència acomodativa\nEn aquest cas clínic de Teràpia Visual es tracta un pacient amb problemes acomodatius, binoculars i oculomotors combinats amb problemes de processament de la informació visual.\nDilluns, 30 Març 2020 10:45\nVideojocs d'acció com a eina per millorar habilitats visuals\nEls videojocs són una forma d'entreteniment per a totes les edats. N'hi ha de molts tipus de diferent gènere i plataforma.\nDivendres, 27 Març 2020 16:02\n"Rehabilitació amb Teràpia Visual en espai obert per a defectes adquirits del camp visual".\nDivendres, 27 Març 2020 11:33\nCompartim un recull de recomanacions a tenir en compte en la teva àrea de treball o estudi per a la prevenció dels problemes visuals.\nDivendres, 27 Març 2020 11:25\nEls grups de treball de l'ACOTV\nEl grup de treball de l'Àrea Recerca, es va reunir per seguir avançant en la planificació de les tasques previstes per als pròxims mesos.\nDivendres, 27 Març 2020 10:40\nMàster en Optometria i Teràpia Visual\nContinuen les classes de la 1a edició del Màster amb la inclusió de noves assignatures en el programa lectiu.\nDivendres, 27 Març 2020 10:28\nQuan jo em quedo a casa i tu també.\nUn petit homenatge als nostres grans herois, tots els nens i nenes que aquests dies des de casa ens acompanyen i ens regalen el seu somriure.\nDimecres, 25 Març 2020 14:07\nTrobada professionals Delegació Maresme-Barcelonès\nSaber quan pot ser útil, des del punt de vista del professional de l'oftalmologia derivar un infant a fer Teràpia Visual, va ser un dels aspectes abordats en l’última trobada de professionals de la visió.\nSigues el primer/a a comentar!\tLlegeix 2286 vegades\tLlegeix més ...\nSigues el primer/a a comentar!\tLlegeix 1587 vegades\tLlegeix més ...\nSigues el primer/a a comentar!\tLlegeix 442 vegades\tLlegeix més ...\nSigues el primer/a a comentar!\tLlegeix 3738 vegades\tLlegeix més ...


Liverpool i Madrid s’enfrontaran en el gran partit que es disputarà a París el pròxim 28 de maig a les 21.00 hores\n28 de de maig del 2022. 09:15\nUna de les edicions més entretingudes de la Champions League dona pas a la final més esperada. El pròxim 28 de maig del 2022 l’Estadi de França acollirà el gran partit entre el campió de la Lliga, el Reial Madrid, i l’aspirant a la Premier League, el Liverpool. Dos equips que han tingut camins diferents per arribar fins a la gran cita, amb anglesos tenint un pas una mica més tranquil mentre que els blancs han remuntat tres eliminatòries consecutives fins a plantar-se davant la possibilitat de conquistar la seva catorzena orelluda.\nEl Vissel Kobe d’Iniesta i Bojan destitueix Lotina\nSi bé és cert que l’última final de la Champions que el Madrid va perdre va ser el 1981 davant el Liverpool per 0-1, el precedent més recent és la final del 2018, quan Sergio Ramos va lesionar Salah en els primers compassos del partit i els errors de Karius van propiciar que els blancs aixequessin de nou el màxim títol continental.\nQuan i on es pot veure la Final de la Champions 2022\nLa final de la Champions League que enfrontarà el Liverpool i el Reial Madrid es disputarà el 28 de maig del 2022 a partir de les 21.00 hores a l’Estadi de França de Saint-Denis, a París, i es podrà seguir en directe a Espanya en obert a través de La1 i en televisió de pagament per Movistar Liga de Campeones.\nMadrid Champions Final de la Champions Liverpool París


Escultura cadira 3 | D'aquí i D'allà\nInici / Decoració / Escultura cadira 3\nEscultura cadira 3\nEscultura d’una cadira en miniatura feta a mà amb ceràmica freda.\nCategoria: Decoració Etiqueta: Slegna\nEscultura d’una cadira en miniatura feta a mà amb ceràmica freda. Creació d’Àngels Folguera (SLEGNA).\n“Les cadires formen part de la nostra vida, són com un amic íntim, lloc on poder reflexionar, conversar i gaudir de petits i grans moments.\nMoltes envelleixen amb nosaltres, guardant els nostres secrets i les nostres converses més íntimes.”\nÀngels Folguera (“SLEGNA” especial art)\n10,5 × 5 × 15,5 cm


Moodle en Català: Problema amb la instal·lació\nProblema amb la instal·lació\ntraducctor de preguntes a altres idiomes ►\nper Toni Romaguera i Drets - dimarts, 14 abril 2020, 16:44\nJa fa temps que soc usuari de Moodle com a alumne i com a formador i ara, amb el confinament, m'inicio com administrador d'un Moodle per l'escola.\nA l'escola tenim hosting propi i vaig començar la instal·lació sense massa problema fins que es va adonar que la versió de Mysql amb la que havia creat la base de dades no era la adequada.  (adjunto captura del missatge)\nHe creat una nova base de dades en la versió que correspon però no trobo com fer que la instal·lació la reconegui i em permeti seguir endavant.

Algú sap com fer-ho o no hi ha cap opció i s'ha de tornar a començar?\nIn reply to Toni Romaguera i Drets\nRe: Problema amb la instal·lació\nper alexandre bello - diumenge, 26 abril 2020, 15:49\ntens instal·lada la versió 5.5 i tal com t'indica necessites mínim la 5.6, pots consultar tots els requeriments mínims a: https://docs.moodle.org/all/es/Notas_de_Moodle_3.8\nsi es possible, et recomano que utilitzis MariaDB: https://mariadb.org/\na partir de la versió 3.2.2 de moodle,es recomanable que les taules tinguin unicode del tipus: utf8mb4_general_ci, tens més informació: https://docs.moodle.org/all/es/MySQL_soporte_unicode_completo\nutf8mb4 és més extens que utf8 ja que també permet emmagatzemar emogis\nper fer el canvi, primer t'has d'assegurar que el format de les taules del teu servidor són Barracuda, per comprovar-ho pots executar: a la pestanya SQL del phpmyadmin. En cas que no sigui així hauràs de parlar amb el teu administrador del servidor perquè et faci el canvi.\ndesprés pots canviar el unicode, desde la pestanya del phpmyadmin , fes-ho tant de la Base de Dades com de cada una de les taules.


Les traduccions de Jane Austen al català, Victòria Alsina\nlES traduccIONS DE JANE AUSTEN AL CATALÀ\nLa versió original del present article va aparèixer al llibre Llengua i estilística en la narrativa de Jane Austen. Les traduccions al català (Eumo Editorial, 2008). El text que aquí es presenta ha estat ampliat per tal d'incorporar les darreres versions de Jane Austen al català.\nLes obres de Jane Austen en el món\nJane Austen va tenir admiradors al Regne Unit des de la publicació de les seves primeres novel·les, però durant la seva vida no assolí mai, ni de bon tros, la gran popularitat i èxit d’autors com Samuel Richardson, Fanny Burney o Walter Scott, avui molt menys considerats. Segurament si hagués viscut més temps hauria conegut la fama, però, tot i que va morir força jove, als 42 anys, al final de la seva vida ja era una escriptora coneguda i valorada per un gran nombre dels seus contemporanis; Walter Scott, coetani seu, en va escriure ressenyes elogioses; el Príncep Regent (el qui després fou el rei Jordi IV) era un gran admirador de Jane Austen i tenia una col·lecció de les novel·les completes de l’autora a totes les seves residències.\nTanmateix, la fama de l’escriptora començà a créixer de manera més notable uns anys després de la seva mort. Diu Bruce Stovel:\nFins a la publicació de A Memoir,(1) que va tenir lloc el 1870, les novel·les de Jane Austen van tenir un públic reduït, tot i que creixent i devot. […] A partir de l’aparició de A Memoir el 1870 es produí una allau de noves edicions de les novel·les, moltes il·lustrades, i una munió de nous estudis biogràfics i crítics. (1997: 232)\nAixí doncs, es pot assenyalar el 1870 com la data en què passa de ser una autora amb un cercle d’admiradors relativament reduït a ser molt més àmpliament coneguda i popular. D’aleshores ençà no ha deixat mai de fer-se més famosa a mesura que passaven els anys.\nEl renom de Jane Austen va traspassar molt de pressa la frontera del seu país, o més aviat caldria dir de la seva llengua, perquè era natural que als altres països de parla anglesa hi fos tan coneguda com al seu. Actualment són innombrables les llengües a les quals han estat traslladades les seves obres i és una de les escriptores més conegudes del món.\nNo forma part dels objectius d’aquest treball tractar amb deteniment de la sort que ha corregut la novel·lista arreu del món, i d’altra banda tampoc no hi ha temps ni espai per fer-ho, però com que és rellevant fer-se almenys una idea de la seva situació en les literatures de les altres llengües, sobretot de les més properes al català, sí que s’abordarà aquest tema de manera breu, tot mencionant els casos de les traduccions franceses, alemanyes i italianes abans de fer un comentari general sobre la presència de l’autora en altres llengües i sobre les versions cinematogràfiques de les seves obres.\nLes primeres traduccions que se’n van fer van ser al francès: al catàleg de la Bibliothèque Nationale de Paris s’hi poden trobar versions franceses de les seves obres fetes molt pocs anys després de l’aparició de l’obra original: el 1815 es va publicar Raison et sensibilité, ou les Deux manières d'aimer (recordem que l’original, la primera obra de l’autora que es va publicar, havia aparegut el 1811) i el mateix 1815 també es devia publicar la primera versió francesa de Pride and Prejudice.(2) El 1816 apareixen Le parc de Mansfield, ou Les trois cousines (par l'auteur de «Raison et sensibilité, ou Les deux manières d'aimer», se’ns informa),(3) que havia aparegut en anglès el 1814, i La nouvelle Emma, ou Les caractères anglais du siècle (par l'auteur d'«Orgueil et Préjugé», s’informa el lector), la versió original de la qual només havia aparegut uns mesos abans, el desembre del 1815. El 1821 apareix La famille Elliot, ou L'ancienne inclination (una versió de Persuasion), de la qual s’informa que és una «traduction libre de l'anglais», i el 1824 es publica L'Abbaye de Northanger. El 1824, doncs, set anys després de la publicació de les dues darreres novel·les en versió original, ja es podien llegir totes en francès. No hi ha dubte que es tracta de la llengua en què l’autora està més ben representada: durant el segle XIX van aparèixer noves traduccions d’algunes de les seves obres, i al segle XX han estat traduïdes totes diverses vegades, sense comptar-hi les múltiples reedicions; Pride and Prejudice, com era d’esperar, és la que suma més versions diferents: onze només al catàleg de la Bibliothèque National de Paris. I a partir del 1980 també s’han fet versions de les obres menors i de les inacabades; l’última que s’ha publicat ha estat Lady Susan, el 2006. Una altra dada que cal tenir en compte és que durant els anys 90 s’han editat dues vegades les seves obres completes.\nEns informa Gilson (1982) (4) que durant el segle XIX es van traduir obres de Jane Austen a l’alemany, al danès i al suec. Al segle XX, aquestes traduccions esdevenen molt nombroses: per a l’alemany, per exemple, es troben, al catàleg de la Deutsche Nationalbibliothek, deu traduccions diferents de Pride and Prejudice, nou de Sense and Sensibilty, vuit d’Emma i almenys tres de totes les altres, incloses les obres menors, sense comptar-hi un nombre elevadíssim de reedicions constants de gairebé totes. Dos aspectes que criden l’atenció en examinar els catàlegs de les biblioteques alemanyes són, en primer lloc, que la majoria de traductores de Jane Austen són dones; i, en segon lloc, que sembla habitual encarregar a un mateix traductor o traductora diverses obres d’un autor (o en aquest cas, autora); des dels anys 40 fins a l’actualitat es poden trobar almenys cinc casos de traductores (perquè es tracta majoritàriament de dones) que han fet versions alemanyes d’almenys tres obres de Jane Austen; hi ha una parella, Ursula i Christian Grawe, que entre finals dels anys 70 i començaments dels 80 va traduir les sis novel·les de l’autora. És probable que la primera d’aquestes dues tendències (o polítiques) de les editorials respongui a la idea que, en la mesura que la manera d’expressar-se d’homes i dones presenta algunes diferències, qui millor pot recollir en la seva llengua una veu femenina és una altra dona; i que la segona respongui a la voluntat d’unificar l’estil i la qualitat de les versions d’un mateix autor o autora, amb el doble objectiu que el traductor o traductora arribi a conèixer a fons el pensament i l’estil de l’autor en qüestió i que els lectors de la llengua meta percebin les versions resultants com a procedents efectivament de la mateixa ploma; es tracta d’una política que ens diu molt sobre els objectius de qualitat que es proposen les editorials que la practiquen.\nLa incorporació d’Austen a les llengües del sud d’Europa va ser més tardana. Més avall es parlarà del castellà. Per a l’italià ens diuen Agorni i di Giovanni (2004: 231-362) que el 1932 va aparèixer la primera versió de l’autora en aquesta llengua, Orgoglio e Prevenzione (Pride and Prejudice, naturalment!), que també ha estat la més popular i traduïda, amb vint-i-set versions diferents fins a l’actualitat; entre aquesta data i el 1961 es van anar publicant les sis novel·les, totes les quals han estat traduïdes i reeditades diverses vegades.\nSembla, doncs, que el segle XX ha estat el segle de l’expansió de la fama d’Austen per tot el món: ens diu Gilson (1982) (5) que durant aquest segle l’escriptora es va traduir a un nombre enorme de llengües, algunes molt insòlites des de la perspectiva europea: esmenta traduccions de Pride and Prejudice al sinhalès, tai, turc, coreà i japonès. Amb el temps Jane Austen ha arribat a tot el món; primer, com acabem de veure, mitjançant les traduccions, i després mitjançant les adaptacions de les seves obres al cinema i els doblatges de les adaptacions. Les pel·lícules, al seu torn, han propiciat que es fessin reedicions i noves traduccions de les obres originals,(6) i actualment Austen s’ha convertit en un fenomen de masses.(7) De fet, com observen MacDonald i MacDonald (2003: 1), és evident que les pel·lícules han aportat a aquesta autora una quantitat de lectors que ella mai no hauria imaginat. No cal continuar amb aquesta línia, perquè ja s’hi ha dedicat llibres sencers, i amb el que s’ha dit ha quedat prou clara la importància i el reconeixement de la seva obra (i de les recreacions de la seva obra) a nivell internacional.\nLa gran difusió que ha tingut l’escriptora arreu del món, i sobretot en els països europeus, crida més l’atenció, per contrast, sobre la situació en què durant molts anys ha estat en espanyol i encara està en català: aquestes llengües han trigat més que altres llengües europees a incorporar-la al seu patrimoni literari, com es veurà a continuació.\nLes traduccions de Jane Austen al castellà\nLa primera traducció de Jane Austen al castellà de què es té constància és una versió de Persuasion feta per Manuel Ortega y Gasset que data del 1919. Després d’aquesta no han deixat mai d’haver-n’hi, força espaiades al començament i més seguides en els darrers anys: en una recerca en diferents catàlegs de biblioteques espanyoles,(8) s’han trobat les següents traduccions d’Austen al castellà (sense comptar-hi les reedicions): cinc de Northanger Abbey, realitzades entre el 1921 i el 1983; tres de Sense and Sensibility, fetes entre el 1993 i el 2000, amb nombroses reedicions i un canvi de títol en l’any següent a l’aparició de la pel·lícula del mateix títol; disset de Pride and Prejudice, com era d’esperar la més traduïda, de la qual s’han fet versions de manera continuada des del 1924 fins al 2002 (tot i que cal dir que, com que sovint no hi consta el nom del traductor, no sempre es pot saber amb certesa si realment es tracta de traduccions diferents); set traduccions diferents d’Emma, la primera, de José M. Valverde, del 1971 i la darrera del 1997; tres traduccions de Mansfield Park, la primera publicada el 1946 amb el títol El parque Mansfield i les altres dues el 1995; deu de Persuasion, la primera, ja esmentada, del 1919, i la darrera el 2004; i a partir del 1984 fins i tot hi ha traduccions a l’espanyol de les obres menors i inacabades: Love and Freindship, Lady Susan (tres versions diferents), The Watsons i Sandition.\nDe les dades precedents se’n poden treure dues conclusions: en primer lloc, que les obres d’Austen van arribar tard a la llengua espanyola: la primera traducció que se’n va fer és més d’un segle posterior a la mort de l’autora, i fins al 1993 no es va disposar d’una traducció de totes les seves novel·les; es pot comparar aquesta situació amb la del francès, en què el 1815 es va traduir la primera obra i el 1824 ja s’havien traduït totes. La segona conclusió és que sembla que en el segle XX i començaments del XXI es va compensar l’oblit en què s’havia tingut anteriorment l’autora, ja que entre el 1919 i el present (2007) hi ha unes cinquanta traduccions (9) diferents que cobreixen la totalitat de la seva obra. De totes maneres, per matisar aquesta dada serà interessant citar algunes de les conclusions a què va arribar M. José Crespo Allué en la seva tesi doctoral, en la qual examinà amb gran detall totes les traduccions de Persuasion que s’havien publicat en aquell moment, que eren sis, aparegudes entre 1919 i 1958; en el seu estudi demostra que d’entre totes només la primera era totalment original:\nPues bien, estas seis traducciones podrían reducirse a una traducción y media. Aclaramos esta afirmación. Tenemos una primera traducción original, obra de Manuel Ortega y Gasset, tres copias al pie de la letra: Traducciones de Surco, Daguña y Revista Literaria. [Nota a peu de pàgina: Nos referiremos, de ahora en adelante, a las traducciones únicamente por el nombre de la editorial respectiva.] En la publicación de Bruguera, el señor Ruiz de Larios no sólo copia, sino que escribe otra historia, adornando y «embelleciendo» la ya bastante adornada traducción de Ortega y Gasset, cuyo resultado es una novela sensiblera que no tiene ningún parecido con el original. La traducción de Editorial Juventud, tenemos que reconocer, que aunque no pierde de vista la obra original, se apropia de más de la mitad de las frases de Ortega y Gasset. [...]\nHemos comprobado estas seis traducciones línea a línea, más aún, palabra por palabra, para poder afirmar sin temor a equivocarnos, que son un plagio total y absoluto de la traducción a la que nos acabamos de referir. ( Crespo 1981: 454)\nSi bé és cert, doncs, que a primera vista les versions espanyoles de les obres de la novel·lista realitzades per diferents traductors semblen força nombroses, el que no es pot afirmar és que es tracti realment de traduccions diferents, en vista del que ha trobat Crespo i de la marcada tendència al plagi que hi ha hagut durant molts anys en la indústria editorial espanyola en el món de la traducció.(10) També cal dir, però, que aquesta tendència ha anat minvant i que les traduccions que hem comparat personalment (realitzades a partir dels anys 70, la majoria) semblen ser noves versions fetes pel traductor a partir de l’original, en tot cas ajudades de consultes puntuals a traduccions anteriors.\nSiguin més o menys nombroses les versions espanyoles de Jane Austen, el cas és que aquesta novel·lista anglesa fonamental estava a l’abast dels lectors catalans des de feia molts anys, però, fins al 1985, només en espanyol (en menys versions diferents del que podia semblar a primer cop d’ull), i, no cal dir-ho, des de molt abans en francès per als que llegien aquesta llengua, que eren una bona proporció de les persones de cultura mitjana fins fa pocs anys. Però no pas en català. Es pot dir que a Catalunya Austen ha estat, des dels seus dies fins als anys 90 del segle XX, francament deixada de banda, i fins i tot ara no està ben tractada. I no és que en català s’hagi traduït poc: si es té en compte el nombre de parlants que té aquesta llengua, el fet que tots són bilingües (cosa que vol dir que des d’un punt de vista purament pràctic les traduccions al català no són necessàries) i la situació centenària de subordinació de la llengua catalana, s’ha traduït i es tradueix molt. Però així com fa dècades que es poden llegir en català diverses versions de les principals obres dels clàssics grecollatins, dels grans autors anglesos, francesos, alemanys, italians i russos, i d’alguns autors, com Shakespeare o Molière, les obres completes, en canvi de Jane Austen no n’hi ha cap versió catalana fins que l’any 1985 Eulàlia Preses tradueix Pride and Prejudice; i actualment comptem amb una sola versió de cinc de les seves sis grans novel·les. Fins i tot en aquests moments, l’any 2007, d’una de les seves obres, Emma, no n’hi ha cap traducció catalana completa; i l’única versió catalana que existeix de S&S no va aparèixer fins al 2004. Els dos darrers casos són sorprenents: el cas d’Emma, perquè és considerada per molts una de les millors obres de l’autora; i el cas de Sense and Sensibility, perquè el 1995 es va fer una pel·lícula amb el mateix títol basada en aquesta novel·la, dirigida per Ang Lee, que va tenir un gran èxit arreu del món i que en estrenar-se a Espanya va provocar la reedició de diverses de les traduccions espanyoles existents, amb un canvi de títol respecte d’edicions anteriors per acostar-lo al de la versió cinematogràfica;(11) i, en canvi, la traducció catalana va trigar nou anys a aparèixer!\nDe les probables causes d’aquest abandonament, que són diverses, ja se n’ha parlat a la «Introducció».(12) Vegem, a continuació, en quin context es van dur a terme les versions catalanes que ara hi ha i qui en van ser els responsables.\nEls traductors i les traduccions de Jane Austen al català\nSembla clar que les primeres quatre traduccions catalanes de les obres de Jane Austen (aparegudes el 1985, 1988, 1990 i 1991) són producte de l’embranzida que va agafar a la dècada dels 80 el fenomen de les traduccions a Catalunya, que va propiciar un seguit de col·leccions dedicades a publicar o bé únicament literatura estrangera traduïda al català (en aquesta època ja amb un clar predomini dels originals de llengua anglesa, contràriament al que havia passat anteriorment), o bé una combinació de literatura estrangera i catalana.(13) Dins d’aquest moviment s’hi poden comptar les dues col·leccions en què han aparegut tres d’aquestes quatre novel·les de Jane Austen: «A tot vent», de Proa, que havia estat rellançada el 1983 sota la direcció editorial de Xavier Bru de Sala i Oriol Izquierdo; i «Clàssics moderns», d’Edhasa, iniciada el 1985 sota la direcció de Francesc Parcerisas, totes dues decantades cap a la literatura en llengua anglesa, la segona de manera decidida. L’excepció la constitueix la col·lecció «El club dels novel·listes» de Club Editor, en la qual la traducció sempre havia tingut relativament poca importància (14) i que de fet havia tancat el catàleg l’any 1980, data a partir de la qual es va dedicar de manera gairebé exclusiva a les reedicions, amb menys de mitja dotzena d’obres noves entre el 1980 i el 1995, només dues de les quals són traduccions; en aquest context, l’aparició de Mansfield Park en català sembla gairebé una casualitat. En tot cas, la importància creixent en aquella època de l’anglès i del coneixement que es tenia de la literatura en aquesta llengua, juntament amb l’impuls que es va donar a les traduccions, semblen una explicació suficient del fet que en sis anys es passés de no tenir cap traducció catalana d’una autora del relleu de Jane Austen a tenir-ne quatre.\nUn altre aspecte que cal esmentar del moment en què es publiquen les traduccions, sobretot les quatre primeres, és que apareixen en ple debat sobre el model de català literari, bàsicament centrat en la qüestió de si el model de llengua que calia seguir era el que havien establert els noucentistes, sobretot Eugeni d’Ors i Carner, vist com a artificiós per un sector de crítics i escriptors, o si calia seguir models de llengua més naturals, basats en la llengua parlada, establerts per prosistes com Josep Pla i Mercè Rodoreda. Dels traductors que tractem aquí, el més directament afectat per aquesta situació va ser Jordi Arbonès, ja que la seva prosa fou una de les que van ser explícitament esmentades al llarg del debat, per ser criticada per uns i defensada per altres.\nOrgull i prejudici, traduïda per Eulàlia Preses\nLa primera obra de Jane Austen que va aparèixer en català fou, previsiblement, la més popular, coneguda i divulgada de les seves obres. Orgull i prejudici es va publicar el 1985 a l’editorial Proa, com a número 237 de la col·lecció «A tot vent», que, com s’ha dit, feia dos anys que s’havia rellançat.\nLa responsable d’aquesta primera versió fou Eulàlia Preses. Nascuda a Barcelona el 1914, era llicenciada en Filologia Clàssica i va ser una traductora tardana amb poques obres, totes traduïdes de l’anglès menys una, del grec clàssic. La seva primera traducció, del 1965, és la novel·la The Quiet American, escrita el 1955 per l’anglès Graham Greene, que aparegué amb el títol L’americà pacífic, i que el 1984 fou reeditada amb el nou títol L’americà tranquil, tot i que sense altres canvis. Després d’un lapse de 18 anys sense, aparentment, activitat traductora, Eulàlia Preses va traduir del grec clàssic per a la Fundació Bernat Metge El convit de Plató, en el sisè volum dels diàlegs del filòsof que apareixia en aquesta col·lecció. I entre el 1985 i el 1995 traduí de l’anglès algunes novel·les clàssiques i modernes: Orgull i prejudici, l’obra més antiga de les que va traduir de l’anglès, el 1985; Una princesa a Berlín, d’Arthur R. G. Solmssen, de moment l’única traducció catalana que existeix d’aquest autor, el 1990; L’illa del tresor, de Robert Louis Stevenson, una de les deu o més versions que s’han fet en català d’aquest clàssic juvenil, el 1994; i La violeta del Prater, de Christopher Isherwood, el 1995.\nEs pot comprovar, doncs, que Orgull i prejudici es troba més aviat al començament de la trajectòria traductora d’Eulàlia Presas, tot i que s’hagués iniciat feia 20 anys: abans només havia fet dues traduccions, de les quals una sola de l’anglès.\nPersuasió i L’abadia de Northanger, traduïdes per Jordi Arbonès\nAl cap de només tres anys va aparèixer a Edhasa la versió catalana de la darrera de les obres de Jane Austen i, tres anys després, la de la primera, traduïdes per Jordi Arbonès. Totes dues formaven part de la col·lecció «Clàssics moderns», dirigida per Francesc Parcerisas, que entre el 1985 i el 1992 va publicar en català una setantena de títols d’autors moderns, majoritàriament de llengua anglesa (n’hi ha una desena de francesos, quatre d’alemanys, un de rus i un d’italià), entre els quals hi ha grans noms de la literatura en llengua anglesa i fins i tot universal (com Ernest Hemingway, Virginia Woolf o James Joyce). De tots els autors publicats en la col·lecció, només Denis Diderot és més antic que Jane Austen; la majoria pertanyen al segle XX i uns quants al XIX. Jordi Arbonès hi va col·laborar assíduament amb la traducció de tretze obres d’autors diversos entre el 1987 i el 1992.\nAixí com no sembla que Eulàlia Preses fos traductora professional, Jordi Arbonès ha estat un dels primers catalans a fer d’aquesta activitat la seva única professió. Va néixer a Barcelona el 1929 i va morir el 2001 a Buenos Aires, on havia emigrat a l’edat de vint-i-set anys. Tot i que va passar els darrers quaranta-cinc anys de la seva vida lluny de Catalunya, que no va tornar ni a visitar fins al 1988, va ser un dels traductors catalans més prolífics, i això comptant només les versions que ha fet al català, que no són més nombroses que les obres que ha traduït al castellà. En els anys setanta i vuitanta fou potser el traductor que més va contribuir a la introducció de la literatura en anglès al català.\nArbonès, després d’aprendre anglès de manera gairebé autodidacta i de convertir-se en un lector voraç i entusiasmat de literatura moderna i contemporània en aquesta llengua, sobretot nord-americana, es va dedicar, a partir de finals dels anys 60, a fer de traductor a temps parcial, fins que el 1988 va decidir deixar la seva feina principal, en una editorial, i treballar només en la traducció. En total, entre La personalitat neuròtica del nostre temps de Karen Horney, apareguda el 1969, i Els llibres de la meva vida de Henry Miller, publicat el 2001, es poden comptar més de noranta obres literàries traduïdes al català,(15) principalment novel·les i també algunes obres de teatre.\nExaminant la llista cronològica d’aquestes versions, es comprova que Arbonès començà traduint novel·la i teatre moderns, que era la seva vocació: sobretot obres nord-americanes (en primer lloc Henry Miller, després Hemingway, Anaïs Nin, Faulkner, Tennessee Williams i d’altres), però també novel·la anglesa, com D. H. Lawrence o Lawrence Durrell. Durant els primers anys gairebé no traduí altra cosa. De fet, Arbonès és un personatge cabdal per a la presència d’aquesta literatura en català: a finals dels anys 80 una part significativa de les traduccions catalanes de tots aquests autors (en el cas de Henry Miller era la major part) eren fetes per ell, i per tant la seva contribució a la literatura traduïda en català, a la presència d’autors fonamentals de la literatura de llengua anglesa en català és decisiva. Fins i tot avui dia, quan han aparegut noves traduccions dels autors que va traduir, la seva contribució continua essent notable. Continuant amb l’examen de la llista de les traduccions, també es pot veure que amb el temps els editors li van començar a encarregar obres clàssiques més antigues, i així traduí, en primer lloc, Allò que el vent s’endugué de Margaret Mitchell (1977), després Washington Square de Henry James (1981), La fira de les vanitats de Thackeray (1984), i els anys 1988 i 1991 Persuasió i L’abadia de Northanger, de Jane Austen, que per tant es troben entre les primeres traduccions que va fer d’obres anteriors al segle XX. En anys posteriors va traduir força més autors clàssics: Dickens, Kipling, George Eliot, més Henry James, Poe, Melville, Charlotte Brontë, Wilkie Collins i d’altres. Es comprova, doncs, que les traduccions de Jane Austen es produeixen en un moment de transició de la seva carrera, en què està passant de la literatura moderna nord-americana i anglesa a obres clàssiques anteriors al segle XX, i a altres tipus de literatura, com la literatura infantil i juvenil, i més endavant la novel·la negra i els best-sellers. Persuasió i L’abadia de Northanger formen part de les seves primeres incursions en la llengua anglesa anterior al segle XX; es tracta de la llengua més antiga amb què mai va treballar, amb totes les dificultats que això li devia comportar, ja que l’anglès d’aquestes obres és força diferent (tot i que de vegades subtilment diferent) del que ell estava acostumat a traduir.\nMansfield Park, traduïda per M. Dolors Ventós\nEl 1990, entre les dues d’Arbonès, va aparèixer una altra traducció de Jane Austen al català, Mansfield Park, publicada per l’editorial Club Editor com a número 89 de la col·lecció «El club dels novel·listes». Com s’ha mencionat més amunt, enmig de l’empenta que havien agafat les traduccions al català, sobretot de l’anglès, l’aparició d’aquesta, en canvi, sembla que s’hagi produït per atzar, ja que està en una col·lecció que gairebé era tancada en el moment en què es va publicar l’obra.\nLa traductora, M. Dolors Ventós, tot i que compta amb una obra més reduïda que la de Jordi Arbonès, s’ha dedicat professionalment a la traducció. Ha traduït, gairebé sempre al català, del portuguès, de l’italià i de l’anglès, amb dedicacions diferents en cadascuna de les tres llengües. Només té dos llibres traduïts de l’italià: la primera traducció que va fer (El castell dels destins encreuats, d’Italo Calvino), el 1985, i una segona obra que va traduir el 1999. A partir del 1987 va començar a traduir de l’anglès, llengua a la qual ha traslladat fins al 2004 tretze obres d’autors diferents, algunes de les quals grans obres literàries (El vel alçat de George Eliot, el 1989; Jane Eyre de Charlotte Brontë, el 1992; Un món sense àngels d’E. M. Forster, el 1997), potser la més important de les quals és Mansfield Park, que va traduir el 1990. I des del 1996 fins a l’actualitat ha estat l’única traductora al català de les obres del popularíssim escriptor brasiler Paulo Coelho, que han estat tots els llibres d’aquest autor, inclosa una adaptació de les obres de Kahlil Gibran: catorze llibres en total, entre el 1996 i el 2006, molts per a col·leccions de l’editorial Proa («A Tot Vent», «Clàssics Moderns», «Beta») i gairebé tots amb nombroses reedicions.\nLa versió de Mansfield Park se situa, doncs, més aviat a començaments de la seva trajectòria traductora, quan feia cinc anys que traduïa i tres que traduïa de l’anglès, del qual havia traslladat unes cinc obres. També es pot observar que es tracta de l’obra més antiga amb què ha treballat, ja que la majoria de les traduccions que ha fet són del segle XX.\nSeny i sentiment traduïda per Xavier Pàmies\nSeny i sentiment, la cinquena de les traduccions de Jane Austen al català, va aparèixer el 2004 a la col·lecció «Les ales esteses» de La Magrana en la versió de Xavier Pàmies. Aquesta col·lecció es va iniciar l’any 1979 amb una obra de Manuel de Pedrolo i durant els anys 80 i 90 s’hi van publicar un gran nombre de novel·les catalanes d’autors contemporanis (M. Aurèlia Capmany, Pere Calders, Vicenç Riera Llorca, Isabel-Clara Simó, Josep Albanell, Maria Barbal, Jesús Moncada, etc.). A partir de l’any 2000 la col·lecció féu un canvi de direcció i va començar a publicar novel·les traduïdes, que van esdevenir majoritàries. Predominen les traduïdes de l’anglès, però també n’hi ha un cert nombre de l’italià, algunes del francès i de l’alemany i alguna d’escadussera de llengües rarament traduïdes al català (basc, turc, indonesi, etc.). Tot i que se centra sobretot en la literatura contemporània, també ha publicat alguns autors clàssics més antics, gairebé tots del segle XIX: Mary Shelley, Alexandre Dumas, Charles Dickens, Jules Verne o Mark Twain; de totes maneres, l’obra de Jane Austen era, el 2004, la més antiga que s’hi havia publicat.\nXavier Pàmies es dedica professionalment a la traducció des del començament de la dècada dels 90. Més jove que els anteriors (nascut a Barcelona el 1959), compta amb una llarga llista de traduccions (totes al català), sis del francès, setze del portuguès (entre les quals vuit obres de José Saramago) i una trentena de l’anglès, amb les quals s’ha guanyat una merescuda fama de bon traductor amb un català modèlic. Mentre que les primeres versions que va fer són d’autors poc coneguts, a partir de finals de la dècada dels 90 s’ha fet càrrec sistemàticament de noms importants de la literatura en llengua anglesa, sobretot contemporània, o bé llibres amb grans vendes: Kazuo Ishiguro, R. K. Narayan, Isak Dinensen, Cormac McCarthy, Philip Roth, Salman Rushdie, V. S. Naipaul, J. K. Rowlings i d’altres. Les traduccions que ha fet d’autors anteriors al segle XX són menys nombroses: W. H. Hudson, sir Richard Burton, Edith Wharton i Jane Austen, la més antiga. Seny i sentiment, doncs, se situa en un moment de maduresa en la seva trajectòria professional, quan ja fa gairebé 15 anys que es dedica professionalment a la traducció i té un gran nombre de versions publicades. D’altra banda, només és la tercera traducció que fa d’una obra escrita abans del segle XX.\nEmma, adaptada i traduïda per Josep Ferrer i Costa\nTambé cal fer una breu menció a una versió catalana d’una novel·la de Jane Austen que no és només traducció, sinó també adaptació: es tracta d’una obra publicada el 1997 per l’Editorial 3 i 4, dins de la col·lecció «Llibres Clau», dedicada a publicar en català grans obres de la literatura universal adaptades per a escolars, reduïdes pel que fa a la longitud i escrites en un llenguatge planer, que a més del text contenen una introducció força bàsica, un seguit d’exercicis i preguntes sobre el text i un glossari al final. Obres anteriors d’aquesta col·lecció són, entre d’altres, Antologia poètica d’Ausiàs Marc, Històries del senyor Keuner de Bertolt Brecht, El Spleen de París. Petits poemes en prosa de Charles Baudelaire, El retrat de Dorian Gray d’Oscar Wilde, La Barraca de Vicente Blasco Ibáñez, L’Odissea d’Homer, Dafnis i Cloe de Longus, o Kalevala d’Elias Lönnrot.\nEl responsable de l’adaptació, Josep Ferrer i Costa (que probablement és valencià, tot i que no s’ha pogut confirmar), llicenciat en Filologia Clàssica, s’ha especialitzat en l’obra de Joan Coromines, del qual, entre altres coses, ha editat mitja dotzena d’epistolaris amb personalitats diverses. A part d’aquesta tasca filològica, entre l’any 1994 i el 1997 va adaptar per a infants, en català, un seguit d’obres de la literatura universal (d’Arcadi Averxenko, Mark Twain, Edgar Allan Poe, Jack London, Rabindranath Tagore, H. G. Wells, Virgili, Jules Verne i d’altres), que van aparèixer sobretot a la revista Cavall Fort. Es pot dir, per tant, que quan va adaptar Emma al català tenia una certa expertesa en aquesta tasca i estava acostumat a escriure per a infants. Ara bé, per la diversitat de les llengües de partida amb què treballa, es pot afirmar que ha d’haver partit, almenys en alguns casos, de traduccions franceses, espanyoles o catalanes i no de l’original. Per tant, no es pot afirmar del cert que la versió d’Emma s’hagi fet a partir de l’anglès. En la versió de Josep Ferrer, Emma ha quedat reduïda a menys d’una quarta part de la longitud de l’original, tot i que manté tots els capítols amb el contingut, resumit, de cadascun. El llibre no s’estalvia cap escena ni cap personatge sinó que ho sintetitza tot. Molts fragments, tant de la narradora com dels diàlegs, es mantenen, i això permetrà fer-hi al·lusió quan es comentin les traduccions.\nAmor i amistat i Les tres germanes, traduïdes per Dolors Udina\nNo es pot deixar de mencionar la traducció, apareguda el 2007, de dos petits contes d’adolescència de Jane Austen, traduïts per Dolors Udina i publicats per Angle Editorial dins de la col·lecció El Far. Es tracta d’obres que l’escriptora no hauria pensat mai a publicar, ja que les havia escrit als quinze anys amb l’objectiu de divertir-se i divertir la seva família, i s’ha de dir que no tenen interès per si mateixes sinó pel renom que té avui la seva autora. Angle és una editorial fundada a Manresa l’any 1992 amb voluntat, com diu la seva pàgina web, «de convertir-se en una alternativa al món editorial en català caracteritzada per la recerca de la qualitat». La col·lecció de butxaca El Far, començada el 2006, compta actualment amb nou títols d’obres curtes i poc conegudes de grans autors (Hesse, Rilke, Henry James, Mark Twain, Tim Burton, etc.), totes traduïdes (del portuguès, del japonès, de l’alemany i, les més nombroses, de l’anglès). Dolors Udina és una traductora professional nascuda a començaments dels anys 50 que des del 1986 treballa com a traductora d’obres literàries de l’anglès al castellà i sobretot al català per a diverses editorials. Des dels anys 90 també és professora de traducció a la Universitat Autònoma de Barcelona. Actualment compta amb més de cent obres traduïdes, incloent-hi tant les traduïdes al castellà com al català; entre les del segon grup cal destacar-ne les d’escriptors clàssics en llengua anglesa (John Steinbeck, J. R. R. Tolkien, Winston Churchill, Elizabeth Barrett Browning), de grans clàssics moderns (J. M. Coetzee, Margaret Atwood, Toni Morrison, Nadine Gordimer, Jean Rhys, Raymond Carver, Paul Bowles) i d’autors contemporanis de molt d’èxit (John Grisham, Jean Auel, Carl Sagan, Noah Gordon). Les obres que ha traduït són gairebé totes d’autors del segle XX, amb molt poques excepcions, la més antiga de les quals és Aphra Behn, escriptora del segle XVII.\nEn el cas del llibre de què tractem ara, només es pot dir que és una llàstima que s’hagi «gastat» una professional tan sòlida i experimentada per a una obra de tan poc pes, quan encara queden per traduir al català una novel·la fonamental (Emma), dues obres incompletes (Sandition i The Watsons) de molta més qualitat que aquesta i una obra epistolar (Lady Susan), juvenil però més madura i treballada.\nCom s’ha pogut veure, els responsables de les versions catalanes presenten perfils que divergeixen en alguns aspectes i coincideixen en d’altres. Si bé totes les traduccions han aparegut en un espai de menys de vint anys, entre la traductora més gran i el més jove hi ha uns quaranta-cinc anys de diferència. En realitat es tracta d’una diferència petita si tenim en compte que les obres originals tenen al voltant de dos-cents anys d’antiguitat, però tot i així és probable que contribueixi a ocasionar divergències en la llengua i en la visió del món que es dóna en el text meta, sobretot a causa de l’evolució que ha fet el català en aquests vint anys pel que fa l’estandardització de la llengua, l’ampliació del nombre de lectors i el gran augment de les traduccions, que fa que al llarg d’aquestes dues dècades hagi creiscut el nombre de traductors professionals i la proporció, entre ells, dels que tenen algun tipus de formació específicament en traducció. Una altra dada que pot tenir rellevància és que tots els traductors que hem vist són barcelonins, menys, potser, Josep Ferrer.\nUna segona característica que tenen en comú gairebé tots és el fet de ser traductors i no pas escriptors. A les terres de parla catalana és força freqüent que els escriptors, per completar els ingressos d’unes obres que, per molt sòlides que siguin, forçosament han de tenir un públic reduït, es dediquin a altres activitats del món de la cultura com a l’ensenyament, a escriure articles o assaigs, participar en debats i entrevistes i, en molts casos, a fer traduccions (això, quan no es dediquen a alguna altra feina completament diferent). Per això un bon nombre de traductors catalans són també, o són principalment, escriptors. No és el cas de cap dels traductors de Jane Austen; només Eulàlia Preses sembla que no va ser una traductora professional sinó ocasional. Pel que fa a Josep Ferrer, tot i que no és traductor, en canvi sí que es pot considerar expert en l’adaptació d’obres literàries per a infants.\nUn altre tret que comparteixen, i que probablement està relacionada amb el fet que siguin professionals de la traducció, és el de treballar amb més llengües que el català i l’anglès: Arbonès i Udina tradueixen només de l’anglès, però ho fan tant al català com al castellà. La resta de traductors tradueixen fonamentalment al català, però de diverses llengües: Eulàlia Preses de l’anglès i del grec clàssic; M. Dolors Ventós, de l’anglès, l’italià i el portuguès; i Xavier Pàmies, de l’anglès, el francès i el portuguès. Tanmateix, l’anglès és la principal llengua de partida per a tots. (Josep Ferrer és un cas diferent, perquè en realitat no sabem del cert de quina llengua parteix.) També hem vist que per a tots el text d’Austen és l’obra més antiga (almenys en anglès) amb què s’han enfrontat. Només Arbonès i Pàmies, en emprendre les seves versions, havien traduït algunes (poques) obres del segle XIX —tot i que uns cinquanta anys posteriors a les d’Austen—, però en general es tracta de traductors més experimentats en l’anglès del segle XX.\nGairebé totes les versions han aparegut en editorials diferents, com a obres individuals en col·leccions diverses i, com hem comprovat, s’han encarregat, en general, a traductors diferents, dels quals només Dolors Udina havia traduït abans, i molt poc sovint, un anglès tan antic. Per tant, podem dir que malgrat el progrés que s’ha fet en els darrers vint-i-dos anys, de moment encara no sembla que cap editor s’hagi plantejat mai de publicar en català les novel·les completes de Jane Austen, i encara menys en versió d’un únic traductor (o traductora) expert en l’autora o almenys en la seva època. Una altra cosa que cal assenyalar és que cap de les versions catalanes té una introducció, tot i que en la majoria de casos sí que van acompanyades d’una notícia molt breu a la solapa o a la contraportada del llibre sobre les dates de naixement i mort de l’autora i les altres obres que va escriure. L’excepció la constitueix la traducció-adaptació d’Emma, que dedica una introducció de tres pàgines a informacions bàsiques sobre l’escriptora i el llibre.\n(1) Es refereix a A Memoir of Jane Austen, la primera biografia de l’autora, escrita pel seu nebot James Edward Austen-Leigh.\n(2) En la consulta informàtica al catàleg de la Bibliothèque National de Paris no s’hi ha trobat cap referència a anterior al 1822, però, per la informació que es dóna tot seguit sobre La nouvelle Emma, i pel que en diuen les bibliografies sobre l’autora, sembla segur que n’hi va haver una.\n(3) En això no s’aparta de l’original: a causa de la reticència de Jane Austen a fer públic el seu nom —reticència normal en una dona a la seva època—, a la primera novel·la que va publicar hi constava que era escrita simplement by a lady; i les dues obres posteriors van aparèixer amb l’explicació «by the author of Sense and Sensibility» i «by the author of Pride and Prejudice», respectivament..\n(4) Cito per la recensió que en va fer Wright (1984: 98).\n(5) Se cita per la recensió que en va fer W. A. Craik (1985: 439).\n(6) Vegeu Alsina (2005), en què s’explica com diferents versions cinematogràfiques de Pride and Prejudice i de Sense and Sensibility han provocat noves traduccions espanyoles i reedicions de traduccions antigues d’aquestes obres.\n(7) Només sobre les adaptacions de les novel·les d’Austen al cinema i a la televisió ja hi ha una bibliografia ben nodrida. Com a obres interessants des d’enfocaments ben divergents es poden citar: Jane Austen in Hollywood, de Linda Troost i Sayre Greenfield (University Press of Kentucky, 2001), Recreating Jane Austen, de John Wiltshire (Cambridge University Press, 2001), Jane Austen on Film and Television: A Critical Study of the Adaptations, de Sue Parril (McFarland and Company, 2002) i Jane Austen on Screen, de Gina MacDonald i Andrew MacDonald (eds.) (Cambridge University Press, 2003).\n(8) Ha estat consultat el Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya, el catàleg manual de la Biblioteca de Catalunya i el catàleg Rebiun de totes les biblioteques universitàries espanyoles.\n(9) S’ha comptat una sola traducció quan el traductor era el mateix, encara que l’obra hagués aparegut en diverses editorials, i fins i tot si se n’havia canviat el títol (com ha passat en el cas de Sense and Sensibility).\n(10) Demostrada de manera contundent per Santoyo a El delito de traducir (1985).\n(11) Com es pot comprovar a la relació de traduccions que donem al final del llibre, el 1993 Ediciones B havia publicat una traducció espanyola de Sense and Sensibility, de J. M. Magrinyà, amb el títol Juicio y sentimiento, que el 1997, després de l’aparició de la famosa pel·lícula d’Ang Lee, va ser reeditada amb el títol (molt menys encertat que l’anterior, ja que no recull el sentit del títol original, que Juicio y sentimiento sí que recollia) de Sentido y sensibilidad, que era el títol de la versió cinematogràfica doblada a l’espanyol. I el 1996 Plaza y Janés va publicar una altra versió espanyola d’aquesta novel·la, d’Ana María Rodríguez, també amb el títol de Sentido y sensibilidad.\n(12) Vegeu Alsina (2008)\n(13) Vegeu Cònsul (1989).\n(14) Com mostra Bacardí (1998: 32-33), des del 1956 fins el 1980 només un llibre de sis de la col·lecció era traduït, i una proporció alta ho era de llengües minoritàries. Gestí (2004: 166) hi afegeix la informació que de les dotze traduccions que van aparèixer en aquesta època a la col·lecció, quatre eren indirectes.\n(15) Vegeu la bibliografia de les seves traduccions al català a Alsina (2004: 385-389). Per a una bibliografia completa de tota la seva obra, que comprèn les traduccions al català i al castellà (incloses les inèdites), els pròlegs a les traduccions, articles, llibres de crítica i una obra de ficció, vegeu Pijuan (2003: 153-163).\nAGORNI, Mirella, i Elena di GIOVANNI, «Pride and Prejudice in Italy», dins B. BATTAGLIA i D. SAGLIA (eds.), Re-Drawing Austen: Picturesque Travels in Austenland, Nàpols, Liguori Editori, 2004.\nALSINA, Victòria, Llengua i estilística en la narrativa de Jane Austen. Les traduccions al català, Vic, Eumo Editorial, 2008.\n——, «Adaptaciones cinematográficas de obras literarias: el caso de Jane Austen», dins P. ZABALBEASCOA, L. SANTAMARIA i F. CHAUME (eds.), La traducción audiovisual. Investigación, enseñanza y profesión, Granada, Comares, 2005, pp. 53-64.\n——, «Jordi Arbonès i Montull. Translating in difficult times», dins A. BRANCHADELL, L. M. WEST (eds.), Less Translated Languages, Amsterdam, John Benjamins, 2004, pp. 385-389\nBARCADÍ, Montserrat, «Joan Sales i els criteris de traducció», Quaderns. Revista de traducció i interpretació, 1, 1998, pp. 32-33\nCÒNSUL, Isidor, «La dècada de les traduccions», Cultura. Butlletí del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 6, novembre 1989, pp. 51-56.\nCRESPO ALLUÉ, María José, La problemática de las versiones españolas de Persuasión de Jane Austen. Crítica de su traducción, Valladolid, Universidad de Valladolid, 1981.\nCRAIK, W. A., «Review: A Bibliography of Jane Austen by David Gilson. Jane Austen: A Reassessment by P. J. M. Scott», The Review of English Studies, New Series, 36 (143), 1985.\nGESTÍ BAUTISTA, Joaquim, «Traduccions catalanes de literatura neogrega (1881-2003», Quaderns. Revista de traducció i interpretació, 11, 2004.\nMACDONALD, Gina, i Andrew MACDONALD, Jane Austen on Film, Cambridge, Cambridge University Press, 2003.\nPIJUAN, Alba, «Entrevista a Jordi Arbonès», Quaderns. Revista de traducció i interpretació, 10, 2004, pp. 153-163.\nSANTOYO, Julio César, El delito de traducir, León, Universidad de León, 1985.\nWRIGHT, Andrew, «Reviews. David Gilson, ed., A Bibliography of Jane Austen», Nineteenth-Century Fiction, vol. 39, núm. 1, juny 1984, p. 98.\nAPÈNDIX: Obres de Jane Austen\nObres de Jane Austen originals\nSense and Sensibility , Penguin English Library, Harmondsworth, Penguin, 1969.\nPride and Prejudice , Penguin English Library, Harmondsworth, Penguin, 1976.\nMansfield Park , Penguin English Library, Harmondsworth, Penguin, 1975.\nEmma , Penguin English Library, Harmondsworth, Penguin, 1972.\nNorthanger Abbey , Penguin English Library, Harmondsworth, Penguin, 1972.\nPersuasion , Penguin Classics, Harmondsworth, Penguin, 1985.\nLady Susan / The Watsons / Sandition, Penguin English Library, Harmondsworth, Penguin, 1975.\nObres de Jane Austen traduïdes al català\nOrgull i prejudice, traducció d'Eulàlia Preses, Barcelona, Proa, 1985.\nPersuasió, traducció de Jordi Arbonès, Barcelona, Edhasa, 1988.\nMansfield Park, traducció de Maria Dolors Ventós, Barcelona, Club Editor, 1990.\nL’abadia de Northanger, traducció de Jordi Arbonès, Barcelona, Edhasa, 1991.\nSeny i sentiment, traducció de Xavier Pàmies, Barcelona, La Magrana, 2004.\nAmor i amistat. Les tres germanes, traducció de Dolors Udina, Manresa, Angle Editorial, 2007.\nObres de Jane Austen traduïdes a l’espanyol\nLa abadía de Northanger, traducció d’Isabel Oyarzábal (Beatriz Galindo, pseudònim), Madrid, Espasa-Calpe, 1921.\nLa abadía de Northanger, traducció de M. Jesús Masoliver, Barcelona, M. Arimany, 1945.\nLa abadía de Northanger, traducció de Juan Ruiz de Larios, Barcelona, Bruguera, 1945.\nLa abadía de Northanger, traducció s/n, Buenos Aires, Espasa-Calpe, 1951.\nLa abadía de Northanger, traducció de Guillermo Lorenzo, Barcelona, Bruguera, 1983. Reeditada el 1996 per Alba editorial.\nJuicio y sentimiento, traducció de María Teresa Moré, Barcelona, Librería Nausica, 1942.\nJuicio y sentimiento, traducció de Lluís Magrinyà, Barcelona, Ediciones B, 1993. Reeditada el 1997 amb el títol Sentido y sensibilidad.\nSentido y sensibilidad, traducció d’Ana María Rodrígue, Barcelona, Plaza y Janés, 1996.\nSensatez y sentimientos, traducció de Paulina Matta, Barcelona, Andrés Bello, 2000.\nOrgullo y prejuicio, traducció de José J. Urríes y Azara, Madrid, Espasa-Calpe, 1924.\nMás fuerte que el orgullo (orgullo y perjuicio), traducció de R. Berenguer, Barcelona, Ed. M. Arimany, 1943.\nOrgullo y prejuicio, traducció d’Editorial Molino, Barcelona, Molino, 1944.\nOrgullo y prejuicio, traducció de «Juventud», Barcelona, Juventud, 195?.\nOrgullo y prejuicio, traducció d’Américo Nos Gray, México, Cumbre, 1956. Publicat per primera vegada a Espanya a Barcelona, Planeta, 1984.\nOrgullo y prejuicio, traducció d’Armando Lázaro Ros, Madrid, Aguilar, 1957.\nOrgullo y prejuicio, traducció s/n, introducció de Carlos Fuentes, Mèxic, UNAM, 1959.\nOrgullo y prejuicio, traducció s/n, Círculo de Lectores, Barcelona, 1962.\nOrgullo y prejuicio, traducció de M. Villamuera de Castro, Barcelona, Mateu, 1964.\nOrgullo y prejuicio, traducció de Micaela Misiego, Madrid, Iter, 1970.\nOrgullo y prejuicio, traducció de Javier Costa Clavell, Barcelona, Mundilibro, 1973.\nOrgullo y prejuicio, traducció de María Antonia Ibáñez, Madrid, Cátedra, 1987.\nOrgullo y prejuicio, traducció de Fernando Durán, Barcelona, Juventud. Pot ser la mateixa versió que la que va aparèixer, sense consignació del traductor, a la mateixa editorial i col·lecció als anys 50.\nOrgullo y prejuicio, traducció s/n, Barcelona, Óptima, 1998.\nOrgullo y prejuicio, traducció d’Ana Mª Rodríguez, Madrid, EL MUNDO Unidad Editorial, 1999.\nOrgullo y prejuicio, traducció de Kiky Rodríguez, Madrid, Mestas ediciones, 1999.\nOrgullo y prejuicio, traducció de José Luis López Muñoz, Madrid, Alianza, 2002.\nOrgullo y prejuicio, traducció d’Alejandro Pareja Rodríguez, Barcelona, Edaf, 2002.\nEmma, traducció de José Luis López Muñoz, Madrid, EMESA, 1971.\nEmma, traducció s/n, Madrid, Magisterio Español, 1971.\nEmma, traducció de Sergio Pitol, Navarra, Salvat, Alianza, 1972.\nEmma, traducció de José María Valverde, Barcelona, Lumen, 1978.\nEmma, traducció de Carlos Pujol, Barcelona, Planeta, 1982.\nEmma, traducció de Ana M. Rodríguez, Barcelona, Plaza & Janés, 1997.\nEmma, traducció de Juani Guerra, Madrid, Cátedra, 1997.\nEl parque de Mansfield, traducció de Guillermo Villalonga, Barcelona, Tartessos, 1943.\nMansfield Park, traducció de Miguel Martín, Madrid, Ediciones Rialp, 1995.\nMansfield Park, traducció de Francisco Torres, Barcelona, Alba editorial, 1995.\nPersuasión, traducció de M. Ortega y Gasset, Madrid, Calpe, 1919.\nPersuasión, traducció de Juan Ruiz de Larios, Barcelona, Bruguera, 1945\nPersuasión, traducció de M. L. M., Barcelona, Surco, 1945.\nPersuasión, traducció s/n, Revista literaria de Montenegro, Barcelona, Baguña Hnos. S.L., 1947.\nPersuasión, traducció s/n, Revista literaria. Novelas y cuentos, Madrid, 1948.\nPersuasión, traducció de l’editorial, Barcelona, Juventud, 1958.\nPersuasión: Sandition, traducció de Francisco Torres Oliver, Barcelona, Alba, 1996.\nPersuasión, traducció d’I. de la C. y C. G., Barcelona, Andrés Bello, DL, 1998.\nPersuasión, traducció de Juan Jesús Zaro. Madrid, Cátedra, 2003.\nPersuasión, traducció de José Fernández Z., Barcelona, RBA, 2004.\nLady Susan, novela, traducció de Marcelo Cohen, Barcelona, Icaria, 1984.\nLady Susan, traducció de Jorge Casellas Guitart, Madrid, El Mundo / La Revista, 1998.\nAmor y amistad, traducció de Menchu Gutiérrez, Barcelona, Alba, 1998.\nLady Susan: Los Watson, traducció de Marta Salís, Barcelona, Alba, 2000.


Quirónsalud Aribau amplia instal·lacions i reforça l'atenció personalitzada\nQuirónsalud Aribau amplia instal·lacions i reforça l’atenció personalitzada\nEl centre acaba de posar en marxa una planta de 1.300 metres quadrats amb 20 consultes noves\nEl Centre Mèdic Quirónsalud Aribau amplia les seves instal·lacions i serveis amb una nova planta de 1.300 metres quadrats, una operació que li permet passar de tenir 25 consultes a tenir-ne 45. L’objectiu és millorar l’experiència dels pacients perquè puguin trobar una oferta de serveis més àmplia, un tracte més personalitzat i més facilitats per gestionar totes les seves visites i proves mèdiques de forma ràpida i eficaç.\nActualment, aquest centre ubicat al centre de Barcelona, compta amb gairebé 4.000 metres quadrats destinats a cobrir totes les necessitats mèdiques dels seus pacients: més de 30 especialitats diferents, proves diagnòstiques amb la millor tecnologia de mercat, anàlisis clíniques i una clínica dental amb una completa cartera de tractaments. I sempre amb la gestió integral de les necessitats de cada pacient.\nAmb l’ampliació d’una planta, Quirónsalud Aribau ha volgut potenciar, amb nous espais i la incorporació d’especialistes, l’atenció que presta en les especialitats amb més demanda, com ara ginecologia, pediatria, urologia, otorinolaringologia, dermatologia i cirurgia vascular. També ha volgut ampliar la seva cartera de serveis amb la incorporació de reumatologia, psiquiatria i psicologia. A més, s’ha creat un Centre de Cirurgia Plàstica i Medicina Estètica que pretén donar resposta a totes les necessitats que actualment es concentren en aquesta especialitat, des del tractament de l’obesitat a la cirurgia capil·lar o les diferents intervencions de cirurgia plàstica que hi ha al mercat.\nAquest centre mèdic treballa en xarxa amb els hospitals del Grup Quirónsalud a Barcelona, especialment amb l’Hospital El Pilar, els professionals del qual atenen els casos de més complexitat i les intervencions quirúrgiques que siguin necessàries en funció de cada cas.\nUna xarxa de 125 centres\nQuirónsalud és el grup hospitalari líder a l’estat espanyol i, juntament amb la seva matriu Fresenius-Helios, també a Europa. Compta amb més de 40.000 professionals en més de 125 centres sanitaris, entre els quals es troben 47 hospitals que ofereixen prop 7.000 llits hospitalaris. Disposa de la tecnologia més avançada i d’un gran equip de professionals altament especialitzats i de prestigi internacional. Entre els seus centres, es troben el Centre Mèdic Teknon, Ruber Internacional, l’Hospital Universitari Quirónsalud Madrid, la Fundació Jiménez Díaz (FJD), l’Hospital Quirónsalud Barcelona, l’Hospital Universitari Dexeus i la Policlínica de Guipúscoa, entre d’altres.\nEl grup treballa en la promoció de la docència –vuit dels seus hospitals són universitaris– i la investigació mèdica i científica –compta amb l’Institut d’Investigació Sanitària de l’FJD, únic centre investigador privat acreditat per la secretaria d’estat d’Investigació, Desenvolupament i innovació.\nAixí mateix, el seu servei assistencial està organitzat en unitats i xarxes transversals que permeten optimitzar l’experiència acumulada en els diferents centres i la translació clínica de les seves investigacions. Actualment, Quirónsalud està desenvolupant més de 1.600 projectes d’investigació a tot Espanya i molts dels seus centres realitzen en aquest àmbit una tasca capdavantera, i són pioners en diferents especialitats com l’oncologia, la cardiologia, l’endocrinologia, la ginecologia i la neurologia, entre d’altres.