Maria Parrilla . Brasa upperDiagonal - Els meus restaurants\nrestaurantscat.cat > Restaurants Sarrià Sant Gervasi > Maria Parrilla . Brasa upperDiagonal\nMaria Parrilla, és un ampli restaurant, ubicat per la zona Pedralbes, amb una bona oferta de producte a la brasa. Amb menjar correcte i servei amable. I segons anuncien, amb afterworks a partir de les 19h 😎.\nDr. Ferran, 23\nTel.: 932 50 38 78\nMaria Parrilla, és un ampli restaurant, ubicat per la zona Pedralbes, amb una bona oferta de producte a la brasa. I amb menjar correcte i servei amable.\nDe fet Maria Parrilla, no era un lloc que estigués dins la meva llista de pendents, tot i que avanço que tampoc és un mal lloc. En realitat necessitava un restaurant per aquella zona, doncs havia quedat amb una persona que acabava una convenció a 300 metres d’allà i no volia marejar-lo amb desplaçaments.\nNo anava a Maria Parrilla, amb masses expectatives. Sabeu que segueixo les xarxes i tinc els meus controls. Quan un restaurant ha estat lloat per perfils tipus Gastro_barna, Quesecueceenbcn i molts d’altres, ja saps a que vas. Tampoc vull dir que necessàriament t’hagin d’aixecar la camisa, però l’estil ja el veus venir 😅. No deixen de ser publi reportatges camuflats.\nI ja un cop feta la rajada del dia, explicaré una mica de que va Maria Parrilla i d’aquesta manera teniu una descripció ajustada a la realitat 😇. No és que en sàpiga ni més, nimenys, però el #semprepaguem dona més credibilitat.\nEl local de Maria Parrilla, és ampli i tot i que qui m’acompanyava m’el va definir una mica estil Port Aventura. En canvi, jo que no soc massa exigent en les estètiques, em va semblar correcte.\nI qui feia de cap de sala, prou atenta i agradable. Tot i que aprofitaré per fer una reflexió: Em costa molt d’entendre que en locals amplis, en un dimarts de pluja i sabent que no ompliran ni un 20%, tinguin la mania de posar les poques taules que tenen, totes tocant una de l’altre. I ho fan a més d’un lloc. Potser es pensen que ens farem amics?.\nQue «se come» a Maria Parrilla?\nLa carta és senzilla i amb molta graella com indica el nom. I permet opcions econòmiques que imagino deuen ser adients per gent jove de la zona, en dies més punta. Les hamburgueses són un dels apartats de la carta i presumeixen de tenir el millor xuleton de BCN 😓.\nVam començar demanant per a compartir, unes croquetes de pernil i una ensaladilla. Les croquetes eren de pernil i una mica estil #tomacabrón, amb un toc lleugerament ranciejant, però també he de dir que en bars de peu dret, n’he menjat de pitjors. L’ensaladilla correcta.\nPel que fa a segons a Maria Parrilla, vam demanar una hamburguesa de pollastre i per mi un picantó. Em feia il·lusió menjar un picantó a la brasa. N’ havia fet moltes vegades a casa, quan tenia llocs propers per adquirir-los. De l’hamburguesa res a dir i del picantó (em va arribar un de sencer, quan jo esperava mig), tampoc massa a dir. Potser una mica recremat de fora, però ja no vull semblar un tiquis miquis. Però que consti que a la brasa, em surten molt millor. I per afluència de públic, no era pas un dia en que el «parrillero» degués anar a full controlant el Josper.\nPer acabar, qui anava amb mi, va voler demanar postres i va arribar aquest Lemon Pie, que semblava un cup cake, per la coloraina. Vaig tastar una punta i era millor de sabor que d’aspecte.\nEl puto drama del vi a copes, freqüent a tants llocs 😢\nTot i que els que em seguiu, sabeu que sempre demanem ampolla. Però aquest cop a Maria Parrilla, vaig intentar l’opció a copes. Tot seguit reprodueixo els diàleg…\nJo: Teniu vi a copes\nCap de Sala: Si\nJo: I que teniu?\nCap de Sala: Blanc, negre….\nAquesta simplificació, sempre em posa una mica tens. És molt #tomacabron\nJo: Negre… però em pot donar algun detall més?\nCap de Sala: El negre és un Rioja…\n(aquesta paraula i dita com si fos un mèrit, ja sabeu que em fa pujar l’adrenalina)\nJo: No gràcies … no prenc Riojas. Porti´m la carta..\nRes a dir de la correcció de la cap de sala de Maria Parrilla. Em queixo una mica de la manca de cultura, en el món dels vi, on anem d’un extrema l’altre. Això de «blanc o negre» em sona a «¿Que va a tomar… carne o pescao?». O no?.\nPer tant, vam triar un Brunus de la DO Montsant. Un vi senzill, però ja anava bé per acompanyar aquest sopar.\nConclusions de Maria Parrilla\nUn local ampli, ubicat pel damunt de la Diagonal, en el carrer paral·lel a capità Arenas, que pot ser una bona opció per un públic jove de la zona. Des del punt de vista gastronòmic, no aporta res, però tampoc crec que ho pretenguin. Finalment, el més destacable del lloc, és la grandiositat del local i que la carta permet opcions relativament econòmiques. I imagino que els afterworks, deuen tenir el seu ambientillu…\nFinalment, RESUM de Maria Parrilla\nLocal molt ampli en zona tranquil·la\nMolt de producte fet a la graella (Josper)\nCrec que adreçat a públic jove\nPerò des d’un punt de vista gastronòmic, poca cosa aporta\nI com sempre per acabar…\nBy Ricard Sampere|2020-02-27T21:36:25+01:0028 de novembre de 2018|9 Comments\nPepa Lázaro 29 de novembre de 2018 en 12:41- Respondre\nA mi em va agradar l’ensaladilla 🙂 No és la millor del món però prou bona. De fet la meva valoració global del local va ser 3,5 sobre 5.\nEl que em va agradar de la nostra visita en passat 11 de setembre va ser que tot rutllava molt bé amb el local ple a vessar. Sense esperes llargues, bona atenció i sense que es notés al personal estressat, que això també es transmet i no es dina de gust.\nI mira quina casualitat, vam demanar el mateix vi i mateixos prostres 😀 Jo segurament repetiria visita si m’agafa per la zona.\nRicard Sampere 29 de novembre de 2018 en 14:10- Respondre\nOstres… ara que ho dius, si que vam parlar del lloc després del 11 de setembre. Però no hi vaig caure… De fet vaig triar el lloc, buscant un restaurant per la zona, degut a que el meu fill acabava una convenció a 5 minuts a peu d’allà…\ni ja veus, no em va acabar de fer el pes, tot i que no dic pas que estés malament.\nTomàs Cortés 30 de novembre de 2018 en 10:25- Respondre\nJa que estaves per la zona de la Cima sempre et quedaba la possibilitat d’anar al Foster’s Hollywood o a la Tagliatella que están ven a prop……jajajajaja.\nRicard Sampere 30 de novembre de 2018 en 11:06- Respondre\nLa Tagliatella, quasi porta per porta….\nPerò tot i que aquest, ja veus que no em va posar gens excited, encara està un esglaó (o dos) pel damunt…. 😅\nFrederic 1 de desembre de 2018 en 19:07- Respondre\nPagaria per ser testimoni d’una de les teves converses amb el servei, Ricard, hahaha!!\nRicard Sampere 1 de desembre de 2018 en 19:19- Respondre\nNo… si aquesta va ser molt cordial i la que feia de cap de sala, era molt professional…\nEl que passa és que determinades frases, em provoquen descàrregues d’adrenalina. I la gent que em coneix de prop, ho nota perquè es veu que se m’infla una vena que tinc al front…😅😅😅\nPerò crec que la cap de sala no ho va notar….\nPerò la combinació de la resposta «tenim blanc , negre o rosat» amb la paraula «Rioja», em posen molt agressiu….😂😂😂\nVaja… jo diria que em vaig comportar….\neva 27 de desembre de 2018 en 22:23- Respondre\nTotalmente de acuerdo con la manía que tienen de juntar las mesas! Me da muchísima rabia, no me interesa sabr qué hablan los de al lado jajaja\nRicard Sampere 27 de desembre de 2018 en 23:42- Respondre\nUn dia en un restaurant ja desaparegut, tenia reserva un dimecres nit per a dues persones. La sala estava buida, excepte una taula que donava imatge de «celebració familiar» d’unes 16 persones (alguns nens al grup). Arribem i em pretenen assignar una taula a 20cm del grup, mentre a la resta de la sala (que era gran) hi havien moltes taules buides…\nEvidentment els vaig fer que m’ubiquessin en la més llunyana. Però l’adrenalina em corria per dins, doncs les coses fora de tota lògica, sempre em descontrolen una mica.. 🙂\neva 9 de gener de 2019 en 19:46- Respondre\njaja no me extraña Ricard! Yo habría reaccionado igual. Es que es ridículo!


La marca DIR ja llueix a la façana del gimnàs Gimbe de Manresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa marca DIR ja llueix a la façana del gimnàs Gimbe de Manresa\nUn gran rètol amb la marca DIR a la façana del seu edifici del car-rer Sant Antoni Maria Claret marca l'inici del canvi d'imatge del gimnàs manresà Gimbe, que va arribar a un acord amb la popular cadena de centres d'esport i salut per esdevenir-ne una franquícia.\nAquest juliol es posen en marxa, segons va avançar la propietat de Gimbe, les remodelacions fetes a les instal·lacions per adaptar-les als estàndards de la cadena. Segons va explicar a aquest diari el mes de maig Maria Olivé, copropietària de Gimbe, l'acord amb DIR «ens aporta una base sòlida i una estructura que ens ha de permetre créixer i posar al dia les instal·lacions».\nEl gimnàs Gimbe va néixer el 1973 al carrer Era Esquerra de la capital del Bages i el 1990 es va fer el trasllat de totes les activitats del gimnàs al carrer Sant Antoni Maria Claret, on ja operava des de sis anys abans. DIR, per la seva banda, va néixer el 1979 com un gimnàs a Barcelona i en la dècada dels 90 va iniciar un període d'expansió que l'ha dut a tenir presència en sis ciutats catalanes.


Ernest Maragall: "No serem la contrapartida submisa d'un acord de pressupostos al Parlament"\nEl cap de l'oposició a l'Ajuntament de Barcelona avisa a Colau d'un canvi en les relacions si no compleix el "compromís" sobre una resposta institucional a la sentència\nACN Barcelona.-El cap de l’oposició de l’Ajuntament de Barcelona, Ernest Maragall, ha avisat que el seu grup municipal no serà la “contrapartida submisa d’un acord de pressupostos al Parlament”. En una entrevista a ‘TOTBarcelona’, Maragall ha defensat la necessitat que s’aprovin els pressupostos tant a l’Ajuntament com a la cambra catalana però ha avisat que “no se subordinaran als plantejaments” del govern de Colau i que hi haurà “exigències”. D’altra banda, sobre l’acord a la comissió de Presidència pel que fa a la resposta institucional davant la sentència, Maragall ha avisat que si Colau no el compleix aquest compromís “hi haurà un canvi clar en la qualitat i contingut de la relació d’ERC amb el govern municipal”.\nMaragall ha subratllat la importància que tant l’Ajuntament de Barcelona com Catalunya tinguin pressupostos per al 2010. Una convicció que, segons ha dit, ha traslladat tant a l’alcaldessa de Barcelona, com a representants dels comuns al Parlament i al vicepresident del Govern i conseller d’Economia, Pere Aragonès. “Hem de treballar el nostre pressupost a Barcelona i, tant com puguem, ajudar que es produeixi el debat equivalent al Parlament i es pugui construir una coincidència”, ha defensat per després deixar clar que el seu grup municipal no serà “la contrapartida submisa d’un acord de pressupostos al Parlament”. De cara a la proximitat de la sentència del Tribunal Suprem (TS), Maragall ha afirmat que estarà “amatent” perquè Barcelona “participi a les accions d’altres institucions del país o prengui la iniciativa”. “A veure si per una vegada Barcelona deixa d’anar a remolc de la immensa majoria d’ajuntaments i assumeix el lideratge que li toca”, ha afegit. En cas que Colau no ho faci, Maragall ha avisat que “hi haurà un canvi en la qualitat i contingut de la relació d’ERC amb el govern municipal”. “Si se salten el seu compromís hauran d’assumir-ne la responsabilitat política. I afectarà a la nostra perspectiva sobre la fiabilitat dels acords amb els comuns”, ha refermat. Segons Maragall, hi ha una decisió presa i un compromís polític de la institució en el marc de la comissió de Presidència i la resta són opinions personals, en referència a declaracions de l’alcaldessa Colau.Finalment, preguntat per quines “ressonàncies” tindria a l’Ajuntament que Unides Podem assumeixi un 155, Maragall ha respost que les tindria “totes” i que “accentuaria la distància política de fons amb el sobiranisme i amb ERC en particular”.


Les habilitats socials són els coneixements (saber), les aptituds i les destreses (saber fer), les actituds i els valors socials (saber estar) i les actituds i els valors personals (saber ser) amb les quals la persona estableix i gestiona les relacions amb els altres.\nLes conductes són la part manifesta de les habilitats socials, però s’ha de tenir present que darrere seu sempre hi ha components cognitius (coneixements) i afectius (emocions) i que tots tres elements estan en contínua interacció i influència mútua. A la vegada cal tenir en compte que malgrat les habilitats socials es manifesten en la relació amb els altres, tenen una altra cara que les configura: la relació amb un mateix. Aquests dos elements (la relació amb els altres i amb un mateix) estan entrellaçats i cada un informa i permet la construcció de l’altre.\nLes habilitats socials de cada persona són fruit de múltiples factors: coneixements, percepcions, sensacions i valors que s’atorga a si mateixa i als altres. Tots aquests elements és construeixen a través de les experiències interpersonals que la persona experimenta al llarg del seu cicle vital. Per tant, es configuren en l’entorn social a través de les relacions amb els altres i són dinàmics i canviants.\nLes habilitats socials són també habilitats situacionals, és a dir, actuacions concretes que es configuren en situacions específiques. Estan influïdes, entre d’altres, per la percepció de la persona, l’actuació de les persones que hi intervenen, la situació que les defineix, les normes que regeixen el context. Per tant, les habilitats socials impliquen adequar el comportament en funció de diverses variables que conformen la situació concreta, on la persona no és l’única protagonista ni és de manera exclusiva qui estableix les normes, ni les seves expectatives són les úniques que es posen en joc, sinó que hi ha altres actors que també hi intervenen i la defineixen. Això fa que les habilitats socials, per ser eficients, requereixin flexibilitat i versatilitat per adaptar la percepció, la cognició, l’emoció i la conducta a la situació i a la resta d’actors que la configuren.\nLes habilitats socials són el conjunt interrelacionat de conductes, cognicions i emocions que es posen en funcionament de manera interdependent i recíproca entre, com a mínim, dues persones quan interactuen.\nS’han d’ajustar a variables situacionals i contextuals que configuren significats socials que van més enllà de les persones concretes que es relacionen.\nLes habilitats socials impliquen la cognició, l’emoció i la conducta de, com a mínim, dues persones i les variables situacionals i culturals en què aquestes es configuren. Vegeu la figura.\nFigura Components de les habilitats socials\nL’avaluació de les habilitats socials permet obtenir informació per poder-la analitzar, valorar i interpretar. Això possibilita intervenir en la direcció que la valoració orienti, és a dir, actuar sobre les conductes, les emocions i els pensaments de la persona i sobre les característiques socials i materials dels seus entorns de vida, per mantenir-les, modificar-les o eliminar-les en funció de si permeten l’estimulació i la potenciació de la socialització i la participació de la persona o, per contra, la impedeixen, inhibint-la o dificultant-la.\nPer analitzar les habilitats socials de la persona, poder-les valorar i, si cal, millorar-les a través de l’aprenentatge, cal descriure els elements rellevants del seu entorn social i material i les variables personals del subjecte (la seva manera de veure’s i de veure l’entorn, la gestió de les pròpies emocions i l’impacte que li produeixen les dels altres, la valoració de si mateixa i de les persones del seu voltant). L’entorn possibilita patrons de comportament i elements per construir-se a si mateix i per construir les relacions amb els altres. Per tant, el pes de l’anàlisi recau en la persona i en el seu entorn social i material. En especial, en el paper que desenvolupen les persones significatives, tant per les relacions que hi estableix com per les que permet que estableixi amb d’altres.\nEls components de les habilitats socials es poden analitzar en termes de variables individuals. És a dir, els coneixements, els pensaments, les percepcions, les emocions i les actuacions de cada persona en relació a si mateixa i als altres. També es poden analitzar des de la perspectiva de les variables contextuals que les configuren.\nPel que fa als components individuals, cal analitzar els tres elements que componen les habilitats socials: cognitius, emocionals i conductuals, entenent que estan entrellaçats. Sempre des d’una doble vessant: respecte a un mateix i en relació als altres.\nEn relació a les habilitats socials, la cognició es concreta en la concepció que té la persona respecte què és ser hàbil socialment, si s’aprèn o ve donat, etc.\nEls components afectius impliquen les emocions que generen aquests pensaments respecte a l’entorn, als altres i a un mateix. Es manifesten a través del processos que impliquen percepcions, sensacions i emocions, i la consegüent valoració d’un mateix i dels altres, la percepció del propi valor i de l’autoeficàcia, i en concret, el propi valor i autoeficàcia respecte a les relacions socials.\nLa dimensió conductual engloba la forma d’actuar davant de les diverses interaccions socials. Aquestes actuacions poden anar dirigides cap a un mateix o cap als altres, però acaben incidint sempre de manera simultània en ambdues direccions.\nPel que fa als elements contextuals les construccions individuals són fruit de l’experiència en uns contextos determinats on intervenen persones concretes que configuren la realitat personal de cada subjecte. Per tant, cal analitzar la relació amb els altres a través, entre d’altres, de les seves conductes i els seus missatges i de la influència en les construccions que fa cada persona. Els components contextuals posen de manifest la influència dels altres en la construcció de la concepció, la vivència i l’actuació sobre un mateix i sobre els altres i l’entorn social.\nEls components individuals es refereixen a les característiques pròpies de cada persona: la concepció que té de si mateixa (autoconcepte) i dels altres, les expectatives que té de si mateixa a l’hora d’afrontar les situacions d’interacció, els motius als quals atribueix els seus èxits o fracassos en les relacions interpersonals, el valor que atorga a les habilitats socials que posseeix (autoestima) i la consegüent motivació per cercar, establir i mantenir relacions. Aquests elements ens situen en un ventall ampli de diversitat en les persones en situació de dependència, on la variabilitat individual és la característica definitòria.\nEls condicionants individuals es construeixen en les interaccions amb les altres persones significatives i són fruit d’un procés d’aprenentatge. Per tant, estan configurats pels condicionants contextuals.\nEls components cognitius de les habilitats socials són les concepcions i percepcions que la persona ha anat construint al llarg del seu desenvolupament relatives a dos aspectes: com és ella i com es l’entorn social i les altres persones. Entre d’altres, es concreten en concepcions referides a les característiques de les situacions en què participa, les característiques que ha de tenir una persona per ser competent socialment, etc.\nAquests elements són fruit de la construcció que la persona ha anat elaborant internament a partir de les dades que ha recollit al llarg del seu cicle vital a través d’experiències directes i vicaries (aprenentatge per observació) i de com les ha anat interpretant en funció de les experiències prèvies i de les confirmacions o els desmentiments que ha rebut de l’entorn. Tal com assenyala Cèsar Coll (2004), les concepcions que en un moment tenim sobre les diverses parcel·les de la realitat s’organitzen en esquemes de coneixement. Aquests esquemes formen part de l’estructura cognitiva del subjecte i són fruit de la interiorització dels coneixements que ha anat construint. Es van elaborant al llarg de la vida, ampliant-se, matisant-se, corregint-se o fins i tot eliminant-se.\nEls esquemes de coneixement es refereixen al món social i relacional, a un mateix, als altres i a les habilitats socials pròpies i dels altres. Cada persona, per tant, posseeix uns esquemes de coneixement en relació a si mateixa (autoconcepte) i als altres (concepció dels altres), a les situacions que l’envolten socialment (com és el món de les interaccions i relacions) i a ser hàbil socialment.\nPel que fa al concepte personal del món social, al funcionament dels esdeveniments relacionals que s’hi produeixen i al rol que hi exerceixen les altres persones, es pot concebre com un contínuum delimitat per dos extrems: el món com un espai acollidor i respectuós o, per contra, el món com un espai hostil, cruel o fins i tot perillós. En conseqüència, es poden concebre les altres persones com a persones amb qui es pot comptar i confiar o, al contrari, persones a qui s’ha d’evitar perquè no ens facin mal.\nEl coneixement i la percepció d’un mateix es recullen en l’autoconcepte, és a dir, la manera com la persona es concep a si mateixa. Aquest es pot inscriure dins d’un ventall ampli d’opcions que van del contínuum hàbil o no hàbil socialment, amb interès o indiferència envers els altres, obert o tancat respecte a les relacions socials, amb tendència a l’extraversió o a la introversió, etc.\nEl component cognitiu inclou els següents elements: concepcions, pensaments i creences, fet que posa de manifest que el que afecta cada persona no és el que passa objectivament, sinó com aquesta ho viu. Això fa que la realitat sigui molt més complexa del que es mostra a simple vista. En psicologia la perspectiva que dona valor a la percepció i la vivència personal com a element explicatiu de la conducta s’anomena fenomenologia.\nEls components afectius són la traducció dels components cognitius, contextuals i relacionals a percepcions, sensacions i emocions que tenen un fort impacte sobre la conducta de les persones.\nLa concepció d’un mateix i dels altres genera una serie d’expectatives i atribucions vinculades a l’autoestima, que es concreta en la pròpia valoració de competència o incompetència a nivell social i que predisposa a un major o menor grau d’actuació dirigida a iniciar, establir i/o mantenir relacions.\nLes persones tenen expectatives diverses pel que fa a la seva capacitat i el seu èxit en les relacions socials. Aquestes expectatives es construeixen al llarg del cicle vital i tenen a veure amb la seva història d’èxits o fracassos relacionals i amb els missatges directes o indirectes que reben de l’entorn respecte a la seva competència.\nLes expectatives són un dels condicionants clau per establir i mantenir relacions perquè predisposen en major o menor mesura a la persona cap a la relació. Vinculades a les expectatives, hi ha les atribucions.\nLes atribucions són l’explicació que es fa cada persona de l’èxit o el fracàs en les seves relacions.\nL’èxit o el fracàs pot ser atribuït a:\nCauses internes o externes (personals o contextuals)\nCauses controlables o incontrolables\nCauses variables o estables\nLa manera com es configuren aquestes atribucions permet un major o menor grau de control i possibilitats personals cap a la relació. Les atribucions desitjables són aquelles que expliquen tant l’èxit com el fracàs per les causes següents:\nControlables (actuació del subjecte)\nPer tant, la persona disposa del control sobre les relacions que estableix i sobre com es desenvolupen i flueixen.\nEn canvi, la concepció més perjudicial per a la persona i l’entorn és quan l’èxit s’explica per les causes següents:\nNo controlables (el subjecte no hi pot actuar)\nI passa el mateix quan el fracàs s’atribueix a les següents causes:\nEstables (no modificables)\nEn ambdós casos, la persona no té cap control sobre el procés d’establir i mantenir relacions. Per tant, no pot controlar el nivell d’èxit o fracàs i, en conseqüència, no en pot assumir cap responsabilitat.\nL’atribució de responsabilitat personal sobre les pròpies actuacions i sobre les seves conseqüències és positiva perquè reconeix la possibilitat de canvi a través de l’aprenentatge. Entén, per tant, que les pròpies habilitats són millorables i que el subjecte té control sobre la seva competència. Un major nivell d’èxit o fracàs depèn de la persona, que sempre té la capacitat per millorar. En canvi, l’estil atribucional, que entén que l’individu no té control sobre els seus èxits o fracassos, fa que no hi hagi percepció de control ni de responsabilitat i que es descarti la possibilitat d’aprenentatge encaminada a la millora.\nLes expectatives i les atribucions són clau en la configuració de la valoració que la persona fa de si mateixa com a competent o no en les relacions amb els altres. És a dir, en la construcció de la seva autoestima relacional, el valor que s’atorga com a persona en les relacions socials.\nEls components afectius posen de manifest les emocions i els sentiments que generen les concepcions i percepcions, és a dir, com es valora a si mateix el propi subjecte, els altres i l’entorn.\nEl desenvolupament de l’autoestima és el resultat d’unir la cognició relativa a un mateix (autoconcepte) amb l’emoció i el valor que genera. És fruit de l’experiència social de la persona, que és una construcció activa i progressiva lligada a les experiències socials que es configuren conjuntament amb els altres, les situacions, les normes, etc.\nLes emocions i els sentiments es despleguen en diverses direccions: la que desperta l’actuació de l’altre, la que desperta la situació que es viu, la que es té d’experiències prèvies, la que s’associa a la pròpia percepció i actuació. Aquestes emocions i sentiments impacten en tot el procés relacional. En aquest procés és clau aprendre a identificar, interpretar, comprendre, regular i gestionar les pròpies emocions. És el que s’anomena intel·ligència emocional\nLa programació neurolingüística (PNL) analitza com s’elabora el pensament i la seva influència en la configuració de les conductes, posant el focus en els processos comunicatius, en la transformació dels pensaments i, en conseqüència, de les conductes.\nLa percepció i la valoració de la realitat es posa de manifest a través del llenguatge que utilitzem per parlar de nosaltres mateixos, dels altres i de les situacions. En aquest sentit, és rellevant la perspectiva de la programació neurolingüística (PNL), que posa de manifest com el llenguatge configura realitats.\nLes percepcions, concepcions i emocions en relació a un mateix i als altres respecte a les relacions socials es tradueixen en conductes, que a la vegada poden modificar percepcions, concepcions i emocions. Les variables cognitives i afectives inscrites en un context concret provoquen l’actuació de la persona amb major o menor grau de disposició i d’interès per establir i mantenir relacions. És a dir, la persona manifesta un major o menor grau de motivació i d’esforç que es fa visible a través dels nivells d’energia i de persistència que hi aboca.\nLes conductes de la persona poden anar dirigides envers a si mateixa o envers els altres, però ambdues interactuen i s’informen de manera continuada.\nLa conducta observable inclou els següents components:\nConductes verbals: expressió a través de paraules\nConductes no verbals: expressions facials (mirada, somriure), gestos, postura, distància corporal\nConductes paralingüístiques: to, volum, velocitat de la veu\nConductes fisiològiques (més o menys perceptibles): tremolor, suor, enrojolament\nL’anàlisi dels comportaments de manera desglossada permet generar hipòtesis sobre els pensaments i les emocions que els guien o s’hi amaguen i possibilita analitzar les habilitats socials que es posen de manifest en cada situació, ja que les conductes comuniquen i, a banda de la comunicació explícita, també poden expressar, entre d’altres, coherència o dissonància. Les conductes manifestes poden ser fruit de major o menor consciència i, en conseqüència, de major o menor autocontrol per part de la persona, és a dir que es poden configurar a través d’estratègies i maneres de procedir més o menys establertes a priori.\nLes conductes envers els altres estan interrelacionades amb les conductes cap a un mateix, que es tradueixen sobretot a través del llenguatge intern en forma d’autoverbalitzacions (Eceiza, M. i altres, 2008): què es diu la persona a si mateixa respecte a la situació, respecte els altres, respecte els seus fins i objectius a través, entre d’altres, de l’anàlisi de la pròpia conducta.\nEls condicionants contextuals, els elements que caracteritzen i configuren la situació interactiva quan s’esdevé una relació amb una altra persona, tenen un gran impacte en les variables personals de cada subjecte.\nAquest aspecte és rellevant perquè interpel·la les altres persones sobre la responsabilitat que tenen en la construcció que cada persona fa de si mateixa, del món social i dels altres. Permet actuacions dirigides a canviar el context de vida de la persona per aproximar-se i assolir unes relacions de qualitat i satisfactòries. Els cuidadors, els professionals i les persones que interactuen amb persones en situació de dependència han de tenir present, fent-ho conscient, com ells mateixos influencien en aquesta relació i possibiliten un major o menor grau d’èxit en les interaccions.\nEls condicionants contextuals de les persones en situació de dependència són, entre d’altres, les expectatives que tenen cuidadors i persones que s’hi relacionen, les atribucions que fan dels seus èxits o fracassos en les relacions i la concepció i/o valoració de les seves capacitats i actuacions relacionals.\nLes expectatives dels cuidadors i de les persones significatives són clau per configurar les expectatives de la persona ens situació de dependència. El cuidador ha de tenir expectatives positives respecte a les capacitats de relació de la persona en situació de dependència de manera realista, és a dir, partint de les seves potencialitats, sense negar les mancances i entenent que aquestes es poden millorar a través de l’aprenentatge. Cal posar l’accent en allò que la persona és capaç de fer per, a partir d’aquí, establir el camí que ha de seguir per progressar.\nTal com passa amb les variables individuals, les expectatives dels altres també van lligades a les atribucions dels èxits o els fracassos respecte a les relacions interpersonals. La situació ideal seria que s’atribuïssin els majors o menors èxits en la relació interpersonal a causes internes, controlables i modificables, és a dir, modificables a través de l’actuació de la mateixa persona i dels diversos agents dels contextos de vida, sobretot els cuidadors i persones significatives. Aquestes atribucions suposen concebre el canvi, en el cas de dificultats en les relacions socials, com a possible.\nFinalment, la motivació per establir relacions és una variable interactiva entre la persona i el seu entorn, ja que es fruit del grau d’esforç i persistència de la persona i del grau de resposta de les relacions socials, que la reforcen o la debiliten.\nEntorns de vida i persones significatives\nPer poder analitzar i valorar, des de cada un dels seus components, les habilitats socials de les persones en situació de dependència és fonamental analitzar els seus entorns de vida i el paper que hi juguen les persones significatives. Cal tenir present que les persones en situació de dependència requereixen l’ajut d’una persona o més de manera diària per dur a terme les seves activitats del dia a dia, amb la qual cosa aquestes persones cuidadores exerceixen una gran influència en la vida quotidiana de la persona en situació de dependència. Adquireixen un gran protagonisme en les seves relacions interpersonals, ja que en són un dels actors principals.\nA banda de la relació que estableixen amb la persona dependent, cal tenir present que una de les influències més rellevants de les persones cuidadores són les relacions que permeten, a través d’obrir en major o menor mesura nous contextos d’experiències configurats per altres persones, acceptar aquests altres entorns i els seus protagonistes. Això acaba permetent un nivell superior o inferior d’autonomia de la persona en situació de dependència per participar-hi, etc.\nTal com assenyala Rogoff (1993), una de les majors influències dels cuidadors sobre el desenvolupament de les persones en situació de dependència, quan parla de pares i mares respecte als seus fills i filles menors, són les decisions que prenen relatives a les activitats que han d’estar al seu abast i les que no i sobre els seus companys i companyes, és a dir, les relacions interpersonals que poden establir i les que no. Aquestes decisions tenen a veure tant amb la manera com el cuidador percep la persona en situació de dependència com amb la concepció dels contextos més enllà del que ell configura. Adquireixen un pes rellevant els estereotips i prejudicis relatius a la persona en situació de dependència i a la conveniència, o no, del ventall de relacions interpersonals i de la diversitat de contextos socials que són possibles per permetre fer-los efectius.\nLes persones en situació de dependència són aquelles que no poden dur a terme les activitats de vida diària de manera autònoma, per la qual cosa necessiten la participació d’un cuidador, formal o informal. Les persones dependents ho poden ser per motiu de l’edat (infants, nens i nenes, adolescents i algunes persones grans), per motius de malaltia (persones amb malaltia mental, amb patologies o trastorns diversos, i persones amb malalties físiques) o per una discapacitat (persones amb discapacitat intel·lectual, sensorial i/o física). Això posa de manifest que les persones en situació de dependència són molt diverses en les seves situacions i necessitats i, per tant, l’anàlisi de cada casuística, dels seus contextos de vida i de les capacitats i dificultats és la base per a una intervenció correcta i ajustada.\nA més, hi ha diferents graus de dependència segons la necessitat d’ajuda de la persona per fer les activitats bàsiques de la vida diària, tal com s’assenyala al web del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies (treballiaferssocials.gencat.cat) a partir del barem de valoració de la dependència (BVD). S’estableixen tres graus de dependència: dependència moderada (grau I), dependència severa (grau II) i gran dependència (grau III).\nTal com es posa de manifest en la pròpia definició de dependència, la persona dependent requereix la cura en diferents nivells, freqüències i intensitats d’una altra persona o d’un conjunt de persones. La relació amb aquesta persona que n’exerceix la cura és un element de gran importància per al seu benestar i condiciona la resta de relacions que pugui establir i mantenir amb altres persones.\nUn aspecte rellevant de la situació de dependència que cal tenir en compte per entendre i actuar amb les persones en situació de dependència i les persones cuidadores és el moment en què aquesta dependència s’ha esdevingut. Hi ha persones a qui de manera primerenca, és a dir, des del moment del naixement, ja se’ls detecta alguna discapacitat o trastorn. Aquest fet suposa, per part de familiars o cuidadors, un procés de dol associat al trencament de les expectatives respecte a la salut i a les capacitats de l’infant. Aquesta situació fa que la persona cuidadora hagi de passar per un procés d’acceptació d’aquesta situació i estableixi amb l’infant una actuació que en la majoria dels casos suposa cura i protecció i, en una minoria, rebuig i fins i tot abandonament.\nQuan la situació de dependència és sobrevinguda, és a dir, es dona al llarg del cicle vital, qui pateix un major impacte psicològic respecte a aquesta nova situació és la persona que esdevé dependent. També es dona un procés de dol que cal tenir present a l’hora de relacionar-s’hi. Evidentment, la persona cuidadora, quan hi té un relació afectivoemocional, pateix també un procés de dol lligat al que ha perdut la persona que ha esdevingut dependent i al que han perdut juntes.\nAlguns elements que cal tenir en compte per tenir cura i establir una relació positiva amb una persona en situació de dependència són, entre d’altres:\nAdaptar-se a les seves capacitats i necessitats, promovent al màxim la seva autonomia.\nPossibilitar que se senti capaç i útil.\nTenir en compte el seu punt de vista.\nPossibilitar que dugui a terme activitats del seu interès.\nTenir interès per allò que expressa i necessita.\nRespectar la seva individualitat: normes, interessos, gustos, preferències i costums.\nPermetre-li prendre les seves decisions i fer les seves tries i respectar-les.\nÉs important tenir present que les característiques de la persona en situació de dependència, les seves actituds i els seus comportaments condicionen el tipus de relacions possibles. Per tant, la persona cuidadora es veu clarament influenciada per aquestes característiques. A la vegada, tractant-se d’una situació interactiva, les característiques de la persona cuidadora també tenen un gran impacte en les possibilitats o dificultats amb les quals s’enfronta la persona en situació de dependència a l’hora d’establir relacions amb ella i altres persones (vegeu la figura).\nFigura Influència entre persona cuidadora i persona en situació de dependència\nCom més elevat és el grau de dependència de la persona, més responsabilitat recau sobre les persones cuidadores a l’hora de decidir en quins entorns participa o com s’han de configurar aquests entorns, establir les activitats, els rols i les relacions que s’hi donaran i determinar les característiques físiques i materials.\nUna de les figures més rellevants per a les persones en situació de dependència són els professionals especialitzats, que adquireixen una importància enorme en la seva vida ja que els possibiliten habilitats, eines i recursos per esdevenir al màxim d’autònomes. Aquests professionals són, entre d’altres, els fisioterapeutes en el cas de les persones amb discapacitat motriu i els logopedes en el cas de les persones amb discapacitat auditiva.\nContextos de vida de les persones en situació de dependència\nEls contextos de vida de les persones en situació de dependència i el desenvolupament personal que permeten, individual i social, s’han d’analitzar en els termes de l’ecologia del desenvolupament humà (Bronfenbrenner, 1987), tenint en compte les característiques dels microsistemes, mesosistemes, exosistemes i macrosistemes. De manera especialment rellevant, cal centrar-se en el rol que exerceix la persona cuidadora respecte a la persona en situació de dependència i el rol que se li atribueix a la persona en situació de dependència juntament amb el reforç social i cultural que sustenta aquestes idees i actuacions.\nEl microsistema de les persones en situació de dependència\nPel que fa al microsistema, és rellevant conèixer els diferents entorns en els quals participa la persona en situació de dependència. Haurien de ser diversos per afavorir el desenvolupament de la persona i permetre-li diversitat d’activitats, rols i relacions interpersonals. Han de reunir les característiques físiques i materials que possibilitin al màxim l’autonomia de la persona dependent en l’accés i participació a través del que es coneix com a dissenys universals i inclusius (Serratosa, 2016).\nLa majoria de persones en situació de dependència participen en l’entorn familiar i en entorns institucionalitzats com són l’escola, el centre de treball (assistit o no), centres de dia o centres residencials, a banda d’activitats culturals, esportives i d’oci més o menys sistematitzades en el paper d’actors i/ espectadors. A banda de l’entorn familiar, que normalment és divers pel que fa a les persones que l’integren, és rellevant qui compon els entorns fora de l’àmbit familiar: si hi ha exclusivament persones en una situació de dependència semblant o si són entorns inclusius, on hi ha diversitat d’usuaris i casuístiques.\nEn un model inclusiu és rellevant l’escolarització en escoles ordinàries versus escoles d’educació especial; el llocs de treball en institucions que permeten el treball diversificat i adaptat en contrast amb els centres de treball assistit; l’esport adaptat en contextos de diversitat o, per contra, exclusivament d’esport adaptat, i el mateix pel que fa a les activitats d’oci cultural i de lleure. Finalment, on aquestes situacions d’inclusió són menys freqüents és en els centres de dia o entorns residencials, on la diversitat es va reduint ja que estan dirigits a col·lectius específics com persones que pateixen malalties de salut mental o gent gran dependent (vegeu la taula).\nTaula: Entorns de vida de més a menys inclusius\nResidencial Familiar Institucional\nEducatiu Escola ordinària Escola d’educació especial\nLaboral Centre de treball Centre especial de treball\nOci i lleure esportiu Esport Esport adaptat\nOci i lleure cultural Activitats culturals Activitats culturals adaptades\nLa tipologia d’entorns té conseqüències en els elements del microsistema: activitats en què es participa, rols que s’adopten i relacions que s’estableixen. Moltes vegades l’opció d’entorns integrats no està subjecta a la decisió de la persona usuària ni de la cuidadora, sinó a l’existència d’aquests recursos i a l’acompanyament amb mesures personals, socials i ambientals que facin possible una participació activa i real de la persona en situació de dependència. Un dels factors clau perquè la participació en un entorn sigui afavoridora del creixement de la persona en situació de dependència és l’existència, en cada entorn, de figures de suport i de referència amb les quals poder comptar i recórrer.\nPel que fa a les característiques físiques i materials dels entorns, per tal que aquests siguin inclusius són primordials els plantejaments del disseny universal, orientat a dissenyar espais accessibles per a tothom des de tots els punts de vista (físics, sensorials i cognitius) partint de la idea de la diversitat humana i primant la inexistència de barreres per a l’accés, la permanència, la participació i la socialització. Aquest plantejament supera la concepció de l’adaptació de l’espai en funció de les característiques de col·lectius específics, promovent el disseny d’espais accessibles a tothom des de les múltiples capacitats i diversitats.\nEl mesosistema de les persones en situació de dependència\nLa participació de les persones en situació de dependència en més d’un entorn requereix que es donin algunes condicions per tal d’afavorir el seu desenvolupament.\nEntre d’altres, algunes condicions són:\nDemanda de rols compatibles i coherents\nConfiança mútua entre entorns\nEquilibri de poder a favor de la persona dependent\nGarantir aquestes condicions implica que els diferents cuidadors de cada entorn treballin de manera conjunta i es coordinin.\nL'exosistema de les persones en situació de dependència\nUn altre element rellevant que configura els contextos de vida de les persones dependents, i se situa fora dels seus microsistemes i mesosistemes, són els ajuts o impediments en altres entorns i instàncies per permetre a la persona dependent i la persona cuidadora participar en els diferents contextos i establir diferents nivells de relació entre entorns. Són especialment rellevants les condicions de la vida personal, social i laboral de les persones cuidadores i la possibilitat de fer compatible el seu desenvolupament personal, relacional i professional amb la situació de la persona dependent.\nExemples de promoció de la compatibilitat entre la feina de la persona cuidadora i la resta d'entorns\nLes reduccions de jornada que preveu l’administració pública per tenir cura d’una persona amb discapacitat psíquica, física o sensorial i el mateix pel que fa als permisos per assistir a reunions en els centres d’educació especial o d’atenció precoç, en el cas de fills o filles amb discapacitat, o en l’acompanyament al centre sanitari, o la flexibilitat horària per la conciliació de l’horari laboral amb el del centre d’educació especial.\nEl macrosistema de les persones en situació de dependència\nL’impacte del macrosistema està àmpliament analitzat des de les polítiques que es duen a terme per a persones en situació de dependència i persones cuidadores informals a través, fonamentalment, de la legislació i les idees, creences i prejudicis que existeixen socialment respecte a aquestes persones.\nPel que fa a les polítiques de dependència, l’any 2002 els estats membres de la Unió Europea van establir tres criteris que les han de regir: universalitat, alta qualitat i sostenibilitat en el temps dels sistemes que s’implantin.\nConsulteu la Llei 39/2006, de 14 de desembre, de promoció de l’autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència: bit.ly/3cTwqGV\nA Catalunya la Llei 39/2006, de 14 de desembre, de promoció de l’autonomia personal i atenció a les persones en situació de dependència estableix:\nL’objecte de la llei i els fins que l’inspiren.\nEls drets i deures de les persones en situació de dependència.\nLa configuració del sistema d’atenció a la dependència, fruit de la col·laboració i participació de totes les administracions públiques:\nCriteris bàsics per a la valoració\nProcediment de reconeixement del dret a les prestacions\nLes mesures per assegurar la qualitat i l’eficàcia del sistema.\nElaboració de plans de qualitat i sistemes d’avaluació\nLa llei permet garantir els drets de les persones en situació de dependència i establir les prestacions i serveis que han de tenir disponibles en funció del grau de dependència que s’hagi valorat.\nLa dependència engloba un ventall molt ampli de situacions i tipologies molt diverses i complexes que tenen la seva concreció en cada persona, ja que es donen trets individuals que la configuren. Malgrat aquesta realitat diversa, per conceptualitzar les persones en situació de dependència la societat es guia per etiquetes socials o estereotips que permeten categoritzar aquest col·lectiu de persones i cada subcol·lectiu.\nEls estereotips són formes col·lectives preestablertes i amb valor de certesa que s’empren per caracteritzar i classificar diferents grup socials.\nAquestes simplificacions contenen moltes inexactituds i no es corresponen amb la realitat de les persones sobre les quals recau l’estereotip. Aquest procés de categorització social comporta atribuir de forma il·lusòria trets i característiques comuns a totes les persones que formen part d’una mateixa categoria i contribueix a la creació exagerada de diferències entre persones pertanyents a categories socials diferents.\nEls estereotips generen, de manera ràpida, impressions i expectatives sobre les persones que pertanyen a una determinada categoria social. Aquestes atribucions d’unes característiques, trets, aptituds i comportaments específics es tradueixen en formes de relacionar-se amb aquest grup social. Per tant, els prejudicis, les expectatives i les atribucions es tradueixen en una forma de comportar-se i relacionar-se amb les persones a qui se’ls atribueixen, fet que genera discriminació i estigmatització.\nVegeu l’experiència Canvia el conte i, específicament, el vídeo que convida a la reflexió sobre les relacions que establim amb les persones amb trastorn de l’espectre autista (TEA) a l’apartat “Annexos”.\n“La discriminació es conceptualitza com el conjunt d’accions concretes o comportaments que es fan contra el grup social que s’ha prejutjat.”\nDiversos autors. L’estigma i la discriminació en salut mental a Catalunya 2016 (pàg. 44).\nEn una societat on l’autonomia i la independència individual prenen un gran valor, moltes vegades vinculat al meritatge i a la decisió personal, ser una persona en situació de dependència pot suposar menyspreu o compassió cap a la persona que viu aquesta circumstància.\nA la vegada és interessant posar de manifest el fenomen de l’autoestigma, és a dir, el grau d’assumpció dels estereotips per part de les mateixes persones en situació de dependència. Les persones en aquesta situació assimilen els estereotips socialment dominants i se’ls fan propis, de forma que s’apliquen aquests estereotips negatius a si mateixes (L’estigma i la discriminació en salut mental a Catalunya 2016).\nL’autoestigma es produeix quan les persones que tenen una situació de dependència assimilen els estereotips que se’ls atribueixen socialment, se’ls fan propis i se’ls autoatribueixen.\nAquest procés incideix negativament en aquestes persones, ja que perceben que formen part d’una categoria social que està associada a característiques negatives. Passen a formar part d’una identitat social deteriorada o negativa. En la mesura que les persones en situació de dependència s’autoestigmatitzin, es produiran els efectes psicològics de pèrdua progressiva d’autoestima al autoatribuir-se característiques amb connotacions negatives.\nA banda de les idees i creences que configuren les possibilitats de relació de les persones en situació de dependència, hi ha aspectes de l’ambient relatius a les característiques físiques i materials de l’entorn que prenen gran rellevància en funció de la situació de dependència que presenta la persona: la possibilitat que dona l’entorn a l’accessibilitat i la permanència, l’accés a la informació, la comunicació a través d’entorns construïts amb la concepció dels dissenys universals (Serratosa, 2016). Des d’aquest punt de vista, són fonamentals les polítiques en la construcció d’equipament públics i, en el cas d’equipaments ja existents, les adaptacions corresponents.\n“Disseny universal o inclusiu. El disseny universal beneficia, doncs, totes les persones de totes les edats i habilitats.”\nToni Serratosa, 2016\nL’avaluació és un procés que implica emetre un judici de valor sobre algun aspecte de la realitat i suposa diverses moments i actuacions.\nAquesta és la seqüència avaluativa:\nFormular l’objecte d’estudi.\nPrendre decisions sobre el procés.\nRecollir informació i registrar-la.\nDescriure la informació.\nAnalitzar la informació.\nValorar i interpretar la informació.\nPrendre decisions vinculades a l’acció.\nL’avaluació és un procés intencionat i fonamentat que implica seleccionar i interpretar informació per prendre decisions.\nEls components conductuals de les habilitats socials faciliten la seva avaluació, ja que són observables, però no poden ser entesos sense els processos cognitius i afectivoemocionals que els informen, ni sense la contextualització de cadascun d’aquests elements en relació amb les característiques de l’entorn, l’experiència prèvia de la persona, el moment de la relació que s’estudia, el programa d’entrenament d’habilitats, etc.\nEs poden analitzar els components de les habilitats socials de manera completa des de dues perspectives complementàries:\nAspectes directament observables:\nDe la persona: les conductes respecte a si mateixa i respecte als altres.\nDe l’entorn: components rellevants en les situacions d’interacció.\nAspectes no directament observables, que cal inferir o preguntar directament:\nDe la persona: la concepció (cognitiu) i l’emoció (afectiu) sobre si mateixa, els altres i l’entorn social. La seva construcció i configuració a través de l’experiència interpersonal.\nDe l’entorn: els trets contextuals perceptius i vivencials i la seva incidència/influència en la persona.\nLes actuacions i les estratègies que configuren el procés d’avaluació s’estableixen a partir de decisions relatives a diversos aspectes clau:\nPer què avaluar?: la finalitat de l’avaluació.\nQuè i qui avaluar?: l’objecte de l’avaluació, és a dir, els continguts (de la persona i de l’entorn) i el focus (persones i entorns).\nQuan avaluar?: el moment o moments en que es du a terme l’avaluació.\nQui avalua?: les persones encarregades de les diferents accions relatives al procés i la seva execució.\nCom s’avalua?: mètodes i instruments, eines o protocols que s’utilitzen al llarg del procés.\nQuins són els informats i contextos clau?: la situació de les persones i els entorns que disposen de la informació que cal i, en conseqüència, on i a qui s’ha d’observar o interrogar.\nOn s’avalua?: el context o la situació on es realitza el procés de recollida de dades.\nPer valorar les dades cal haver decidit prèviament el criteri per fer-ho:\nCriteri extern, en funció de variables personals i contextuals establertes prèviament.\nCriteri normatiu, en funció del nivell de les altres persones i entorns.\nCriteri personal, en funció del nivell de la pròpia persona i de l’entorn.\nEl procés d’avaluació implica recollir dades, descriure-les, analitzar-les, interpretar-les i valorar-les amb la finalitat de prendre decisions, és a dir, actuar decidint allò que s’ha de mantenir, desenvolupar i ampliar o allò que cal modificar transformant-ho o canviant-ho. Des d’aquesta perspectiva, l’avaluació serveix per a la presa de decisions enfocada a la millora i dirigida a augmentar el benestar personal i relacional de la persona. Per tant, les habilitats socials i les característiques dels contextos de vida de la persona en situació de dependència són valorats com a positius o negatius en funció de les conseqüències que tenen per a la persona i per al seu entorn social, considerats en termes adaptatius.\nL’avaluació com a procés de fer presents, conscient, les característiques de la persona i del seu entorn en l’àmbit relacional pot tenir diverses finalitats:\nConèixer el punt de partida, és a dir, les habilitats socials presents i les oportunitats dels entorns de vida, de la persona en situació de dependència, per prendre decisions d’intervenció.\nRecollir dades dels canvis, és a dir, constatar si hi ha modificacions, en quina direcció, intensitat, etc., en l’aplicació d’actuacions personals i de l’entorn.\nConèixer el punt d’arribada, l’assoliment personal i de l’entorn després d’actuacions desenvolupades dirigides a canviar-los.\nLa finalitat de l’avaluació ha de preveure també qui serà coneixedor de les diferents fases del procés d’avaluació i de les dades que se’n derivin. Cal saber a qui es transmetran els resultats de les diferents fases del procés d’avaluació i amb quina finalitat.\nEn l’avaluació de les habilitats socials, com passa en la majoria de competències i habilitats complexes, hi ha conductes observables i n’hi ha que no, per la qual cosa per obtenir aquestes dades es pot procedir de dues maneres diferents:\nEstablir indicadors, que són observables i permeten inferir aspectes no directament observables, cognitius o emocionals.\nPreguntar directament sobre aquests aspectes a la persona afectada o a les persones que hi tenen relació.\nL’avaluació de les habilitats socials ha de tenir en compte sempre una doble perspectiva:\nNivell de competències en les habilitats socials de la persona, habilitats en les relacions interpersonals o competència social configurat per aspectes cognitius, emocionals i conductuals.\nOportunitats o possibilitats que l’entorn dona a la persona per desenvolupar, exercir i millorar aquestes habilitats. En el cas de les persones en situació de dependència, són les relacions que estableix amb les persones significatives, en especial amb les cuidadores, i opcions d’ampliar i establir altres relacions amb la participació en altres contextos de vida. També són aquells aspectes físics i materials de l’entorn que possibiliten l’accés i la comunicació de la persona en l’establiment i manteniment de les relacions socials.\nSegons Lewin (1973), les explicacions de la conducta de les persones es troben en les interaccions de les seves característiques i dels seus ambients, passats i futurs. Per tant, per avaluar les habilitats socials de la persona cal també avaluar el seu ambient, ja que la interacció de la persona amb l’ambient és el factor clau i un dels elements explicatius, sempre tenint en compte que tant la persona com l’entorn són canviants i mútuament influenciables.\nL’ambient influeix i s’ajusta a la persona, que incideix i s’acomoda a l’ambient. Es produeix una interacció bidireccional, una interacció recíproca entre persona i ambient.\nA banda de descriure les habilitats socials, recollint variables relatives a la persona i a l’entorn (físic i social), les habilitats socials també es poden descriure i analitzar en funció de les conseqüències que provoquen, tant a la persona com al seu entorn.\nFinalment, un altre element que pot ser interessant d’avaluar és la quantitat de relacions que té cada persona, dibuixant un mapa de la seva xarxa social i de les persones que percep com a disponibles al seu entorn i per a qui és important. Aquest mapa de relacions, el seu caràcter i la reciprocitat es pot analitzar també a través d’estudis sociomètrics. Associat al nombre de relacions, i per ampliar el mapa, es pot comptabilitzar i analitzar l’impacte en temps i freqüència de cadascuna de les relacions.\nL’avaluació es pot dur a terme en diferents moments en funció del seu objectiu:\nAvaluació inicial: punt de partida\nAvaluació formativa i formadora: programa d’entrenament d’habilitats socials o altres actuacions en l’entorn\nAvaluació sumativa o final: final del programa o de les actuacions planificades per a la millora de les habilitats socials i l’entorn de la persona\nL’avaluació inicial, diagnòstica, permet prioritzar les intervencions assenyalant per on s’ha de començar i orientant el camí que s’ha de seguir. És fonamental que professionals i cuidadors adaptin les seves actuacions a cada persona i al seu entorn partint de la realitat i configurant objectius realistes i assolibles.\nEls professionals i cuidadors han d’utilitzar la informació disponible per prioritzar, és a dir, per establir què es treballarà: seleccionar un nombre limitat d’aspectes i focalitzar l’actuació en aquests objectius ben delimitats. En aquest procés de delimitació d’objectius i focalització d’actuacions, sempre que sigui possible és fonamental la participació de la persona en situació de dependència i de les persones cuidadores i significatives. El nivell de participació pot anar del més elevat (formular objectius de manera conjunta) al més baix (compartir objectius per conèixer-los i recordar-los de manera continuada).\nL’avaluació formativa permet a les persones cuidadores, informals o professionals, adonar-se de si les seves actuacions afavoreixen els objectius establerts o cal repensar-les i corregir-les. Aquesta avaluació pren caràcter formador quan també permet a la pròpia persona modificar la seva actuació en la direcció dels objectius marcats i, per tant, prendre consciència d’allò que té al seu abast per afavorir el progrés i del què cal fer per superar el que l’entorpeix.\nL’avaluació sumativa o final, de l’assoliment, posa de manifest el que s’ha assolit i és clau perquè el diferents protagonistes dels canvis (cuidadors, professionals i persona en situació de dependència) segueixin esforçant-se i persistint en la seva dedicació a la millora, promovent nous programes i actuacions dirigides a seguir progressant.\nPersones de l'avaluació\nRespecte a qui fa l’avaluació, les decisions són d’entrada en dues direccions oposades:\nInterna: la persona que du a terme el procés d’avaluació forma part del context de vida de la persona en situació de dependència.\nExterna: la persona no forma part del context que s’avalua, és a dir, no té cap relació amb la persona en situació de dependència ni amb el seu entorn social i material.\nEn l’avaluació interna són rellevants una segona tipologia de decisions:\nLa persona avaluada participa directament en l’avaluació, perquè és qui proporciona les dades.\nLa persona avaluada no participa activament en l’avaluació, malgrat ser-ne el focus.\nL’avaluació interna pot suposar que els protagonistes de l’avaluació esdevinguin avaluadors. En aquest cas, es pot donar a dos nivells que es poden establir de manera exclusiva o ser complementaris:\nAutoavaluació: la persona proporciona dades d’ella mateixa.\nCoavaluació: la persona proporciona dades d’una altra persona i rep dades referides a ella, proporcionades per aquesta altra persona.\nL’autoavaluació és un dels processos més potents per al canvi perquè possibilita, a la persona, prendre consciència del punt en què es troba i permet identificar cap a on pot o li cal anar. Com que mostra cadascuna de les conductes rellevants i les seves variacions o valors, marca la direcció que han de prendre les actuacions cap al futur. Evidentment, amb aquesta informació no n’hi ha prou per al canvi. Cal comptar amb estratègies que permetin el progrés i l’evolució, però conèixer el punt de partida i la fita que es vol assolir és el primer pas.\nL’estratègia de la coavaluació també és molt potent perquè permet dos processos en paral·lel:\nProporcionar informació de com un valora els altres.\nRebre informació de com els altres valoren un mateix.\nValorant els altres es pren consciència de la pròpia situació, perquè s’estableixen comparacions, i rebent la valoració dels altres es pren consciència d’aspectes que potser no es tenien presents. Aquesta doble presa de consciència, de manera conjunta, del punt on es troba l’individu a través del contrast de situacions i perspectives pot posar en valor la influència mútua i el potencial de l’ajudat entre els protagonistes de l’avaluació entre iguals.\nDes d’aquest punt de vista, en el cas de les persones en situació de dependència és molt interessant promoure processos de coavaluació entre la persona en situació de dependència i els seus cuidadors, els seus companys o altres professionals, per assenyalar el camí cap on anar, és a dir, les oportunitats de cadascun dels protagonistes per, si cal, actuar d’una altra manera.\nPel que fa a l’avaluació externa, la que realitza una persona no vinculada a la persona dependent, a les seves relacions o a l’entorn, pot proporcionar informació de manera més objectiva i fer visibles aspectes que un mateix i els del voltant poden no veure. A la vegada, es pot atribuir una major credibilitat a les seves aportacions.\nMètodes i instruments de l'avaluació\nEl procés de recollida de dades suposa prendre decisions a diversos nivells:\nLa metodologia d’avaluació\nLes tècniques de recollida de dades\nL’acotació de les dades que es registraran\nEls instruments concrets per al registre\nMetodologia de l'avaluació\nL’avaluació de les habilitats socials se situa en els mètodes d’estudi qualitatius, és a dir, l’estudi de fenòmens que no són quantificables. Aquest tipus d’estudis permeten aprofundir sobre l’objecte d’estudi, englobar la seva complexitat i incorporar els aspectes subjectius i vivencials de les persones implicades. Les tècniques de recollida de dades que més s’utilitzen en els estudis qualitatius són l’observació, l’entrevista i els historials.\nLa metodologia qualitativa, tal com assenyala Riba (2014), es caracteritza per:\nTreball de camp: les dades es recullen en els hàbitats quotidians del subjecte.\nEstratègia de recerca: l’observació passa per davant de l’experimentació.\nObtenció de dades: s’interactua amb el subjecte.\nDades rellevants: és significatiu el que diu el subjecte, el seu significat i el context.\nLes dades es poden recollir bàsicament a través de tres procediments:\nObservació: recull i registre de dades observables (conductes i/o indicadors).\nInterrogació: recull d’idees, opinions, creences, vivències expressades per les persones que disposen d’informació rellevant (informants clau).\nAnàlisi de documents rellevants: anàlisi de dades registrades anteriorment sobre la persona i els seus entorns de vida (historials).\nEls instruments de recollida de dades es poden analitzar des de tres punts de vista:\nRecollida: a través de l’observació, la interrogació, el buidatge de documents.\nRegistre: de manera més o menys oberta amb els diferents instruments, existents o d’elaboració pròpia.\nTipus de dades obtingudes: prioritàriament han de ser qualitatives, malgrat que algunes poden ser quantitatives (temps, freqüències, número de persones).\nCadascuna d’aquestes decisions no és excloent, sinó que es poden combinar. La combinació és un procediment recomanable ja que permet la triangulació de les dades, és a dir, el contrast de les dades obtingudes a través d’instruments diversos.\nL’observació pot ser de diversos tipus:\nObservació no participant (qui observa no intervé en la situació observada):\nDirecta: s’observa mentre es donen els fets.\nIndirecta: s’observen les conseqüències dels fets no observats o els productes o registres.\nObservació participant: qui recull les dades participa en el context de recollida, interactua, proposant activitats, es comunica.\nAcotació de les dades\nL’avaluació sempre es du a terme en un període de temps determinat. Això fa que les dades recollides siguin una mostra, ja que l’avaluació mai pot englobar totes les conductes del subjecte i les característiques dels seus entorns. Una de les decisions importants és establir la durada total del període d’observació i concretar, dins d’aquest període, en quins moments es recullen les dades.\nEs poden establir diversos moments de recollida mentre dura el període d’observació:\nMostra d’esdeveniments: cada vegada que es dona la conducta o seqüències de conducta, es registra. El mateix pel que fa a quan es donen certes característiques de l’entorn.\nMostra temporal o per punts de temps: cada temps determinat es recullen les dades, és a dir, amb una temporalització prèviament establerta. Es fa l’observació en punts de temps fixats separats entre si. Quan és el moment determinat, establert a priori, s’observa la persona, les característiques de l’entorn o ambdues.\nMostra focal: el focus de l’observació és per períodes. Durant un període de temps es focalitza l’observació en la persona i durant un altre període es focalitza en l’altre element, altres persones o les característiques de l’entorn, i així successivament.\nEls instruments de recollida de dades són diversos en funció de les tècniques utilitzades.\nLlistes de conductes\nPel que fa als instruments de recollida de dades, quan s’utilitza l’observació poden ser registres més o menys oberts o més i menys tancats i pautats.\nEls registres observacionals més oberts són instruments on es registra tot el que passa, sense posar l’accent enlloc, és a dir, es registren els esdeveniments sense variables ni categories preestablertes. Per tant, es descriu la conducta del subjecte, si mostra emocions o no, quines emocions mostra i com…; i les característiques dels entorns, tant de les persones que hi participen com d’altres elements que els configuren.\nEls registres observacionals oberts poden ser:\nDescriptius: recullen comportaments, esdeveniments, relacions temporals o causals entre comportament, fets, variables de l’entorn.\nNarratius: són menys acotats que els descriptius. Són els diaris, els registres d’esdeveniments, les notes de camp…\nEls registres descriptius i narratius poden acompanyar-se d’altres registres de suport (filmacions, àudios, fotografies, produccions) que permeten recuperar els esdeveniments descrits i, per tant, contrastar les dades recollides.\nEl registres observacionals tancats possibiliten recollir variables preestablertes amb categories prefixades i mútuament excloents. S’anomenen registres categorials i impliquen categories a priori. Recullen mostres d’esdeveniments, comportaments, processos, aspectes físics i materials. Entre aquests instruments hi ha:\nRegistres de categories exhaustius i complerts\nEls registres categorials són un conjunt de variables preestablertes (què cal observar) on s’estableixen els nivells de realització (categories) descrits de manera exhaustiva i completa. Vegeu l’exemple de taula sobre normes de cortesia:\nLes llistes de conductes registren la presència o absència de conductes que requereixin baixa inferència, és a dir, que són clarament observables. Vegeu l’exemple de taula:\n1. Saluda quan arriba\n2. S’acomiada quan se’n va.\n3. Mira qui li parla (emissor).\n4. Dirigeix la mirada cap al receptor.\n5. Expressa amb gestos com viu la situació d’interacció.\n6. Expressa amb paraules com viu la situació d’interacció.\nLes escales d’estimació són una aproximació quantitativa o qualitativa al nivell de presència, intensitat o freqüència d’una conducta. Poden ser numèriques, gràfiques o verbals. Vegeu els exemples de figura.\nFigura Escala numèrica, gràfica i verbal\nEls instruments de recollida de dades quan s’utilitza la interrogació poden ser, també, més o menys tancats o més o menys obertes:\nEls qüestionaris i les entrevistes tenen les següents característiques:\nS’obté informació verbal.\nÉs una situació interactiva on un dels participants pregunta i l’altre respon.\nL’entrevistador ha d’establir les normes de procediment.\nLes respostes s’han de registrar.\nEn els qüestionaris les preguntes ja tenen les respostes establertes en forma de categories. Per tant, s’ha d’haver previst totes els opcions de resposta o deixar una opció oberta per poder anotar les respostes imprevistes.\nEn les entrevistes, en canvi, les preguntes són de resposta oberta que cal registrar, normalment a través d’àudios, per després recuperar-les, transcriure-les i poder-les analitzar.\nEn els mètodes d’interrogació es dona el perill de la desitjabilitat social en la resposta. És a dir, pot ser que no s’obtinguin respostes d’acord amb la realitat, sinó aquelles que són desitjables socialment i, per tant, que el subjecte vol manifestar o pensa que són les que l’entrevistador espera.\nEn els processos d’avaluació hi ha diversos aspectes que contribueixen a donar major o menor rigor. Dos aspectes vinculats als instruments són la seva validesa i fiabilitat.\nLa validesa fa referència al contingut de l’instrument, és a dir, si realment permet recollir les dades del que realment es vol estudiar.\nLa fiabilitat es refereix a la consistència del l’instrument, es a dir, si es utilitzat per diferents persones o per la mateixa persona, en diferents moments i circumstàncies, permet resultats coincidents i consistents.\nPersones i contextos\nAbans de procedir a la recollida de dades cal identificar els informats o contextos clau, és a dir, on se situa i cal anar a buscar i recollir la informació.\nRegistres previs o historials\nEn aquestes decisions convé tenir present que l’obtenció de dades d’informants, contextos i historials diversos permet la triangulació de la informació, és a dir, el contrast de la informació obtinguda per identificar la que es manté per tal de diferenciar la informació consistent de la que no ho és.\nLa darrera decisió té a veure amb si les dades es poden recollir o no en contextos reals de vida on es puguin observar les diverses activitats, rols i relacions que estableix la persona en situació de dependència i les característiques físiques i materials d’aquests contextos.\nEntre els entorns de vida de les persones es distingeix entre:\nEntorns més formals: amb activitats, rols i relacions clarament establerts.\nEntorns més informals: amb activitats, rols i relacions més variables i diversos.\nQuan, pel motiu que sigui, les dades no es poden recollir en entorns reals de vida, es pot fer en entorns simulats, provocats o artificials que puguin evocar algunes de les característiques dels contextos reals.\nAnàlisi, valoració i interpretació de la informació\nUn cop es disposa de les dades, cal valorar-les. S’ha de decidir prèviament el criteri per fer-ho, és a dir, en base a quin referent es valoraran les dades obtingudes que permeti emetre un judici de valor respecte les variables personal i contextuals de les relacions socials:\nCriteri extern, en funció de variables personals i contextuals establertes prèviament. En aquest cas es compararan les característiques de la persona i de l’entorn amb les característiques que s’han establert com a desitjables, situant la valoració de la persona i de l’entorn a un nivell més a menys proper a aquests estàndards establerts.\nCriteri normatiu, en funció del nivell de les altres persones i entorns. Es comparen la persona i l’entorn amb les característiques que presenten altres persones i entorns, situant la valoració de la persona i l’entorn en la posició que ocupa respecte els altres.\nCriteri personal, en funció del nivell de la pròpia persona i de l’entorn. Es compara la persona i l’entorn en funció d’ells mateixos i, per tant, es valora si hi ha hagut evolució (involució, estancament o progrés) respecte a les dades de què es disposava prèviament. El judici de valor s’estableix en termes de millora, manteniment o retrocés respecte a ell mateix i al mateix enton.


Un començament de Primera pel Nàstic\nUna jugada del partit de dissabte del Nàstic, que va aconseguir sotmetre els castellonencs.\nEl Nàstic de Carreras domina el Vila-real i convenç els aficionats imposant-se amb un 4-3-3 en el primer partit de pretemporada\nActualitzada 23/07/2017 a les 21:58\nSí, era un enfrontament amistós. Sí, això tot just acaba de començar. I sí, no s’hi jugaven res. Tot això és cert, tant cert com que el Nàstic de Carreras es va estrenar en el primer partit de la pretemporada oferint una imatge gairebé impecable. Amb el 4-3-3 i demostrant amb fets la «valentia» que va prometre el nou entrenador en la seva presentació oficial, els grana no només van derrotar per 2-0 el Vila-real, un dels “ossos” de Primera divisió, sinó que, en un fet potser encara més important, van aconseguir dominar-los a sobre del terreny de joc.\nDesprés d’una temporada que va ser agònica des del primer moment i que va acabar passant factura a diversos jugadors, els grana necessiten començar aquesta campanya amb bon peu. Com més aviat l’equip entri en una dinàmica guanyadora, més aviat faran passar pàgina a l’entorn i a l’afició. En aquest context, iniciar la pretemporada superant amb comoditat l’equip castellonenc ha suposat un cop d’efecte moral.\nBon rendiment dels nous\nEl primer partit de la nova era del Nàstic va servir per poder veure en acció cinc dels set fitxatges que els grana han realitzat fins el moment. El rendiment de les noves incorporacions ha estat immediat: quan només havien passat 16 minuts del primer temps el canari Omar Perdomo, va provocar amb la seva pressió un error del porter del Vila-real Pau, i va enviar per primer cop la pilota al fons de la xarxa des que Carreras seu a la banqueta dels tarragonins. En la primera part també van debutar Mesa, que va connectar bé al mig camp amb Tejera i Zahibo, i Abraham, cridat a ser el substitut de Mossa.\nLa solvència defensiva va ser una altra de les claus del partit: una pilota al pal del de Sansone en el minut 34 va ser l’única ocasió clara del submarí groc en la primera part. Per contra, els de Carreras van gaudir de diverses oportunitats per ampliar el marcador abans del descans, mitjançant Brugui, Manu Barreiro i Mario Gaspar.\nLa segona part del partit va servir per veure en acció tres cares noves: el centrecampista ofensiu Sandro Toscano, procedent del Badalona, i els jugadors del planter Alex Campos i Roger. L’encarregar d’ampliar el marcador, però, va ser un vell conegut de l’afició. Stéphane Emaná va demostrar que vol seguir sent una part important de l’equip el minut 75, amb un potent xut amb la cama dreta des de la frontal, impossible d’aturar.


L’AEiG Montpalau durà a terme un projecte ramader als Campaments de refugiats Sahrauís - Minyons Escoltes i Guies de Catalunya\n10 caps de l’AEiG Montpalau de Pineda (Demarcació de Girona), juntament amb el Col.lectiu de Joves pel Sàhara, duran a terme un projecte solidari del 7 al 20 de març, als campaments de refugiats sahrauís, al sud oest del desert de Tindouf a Algèria. El projecte d’aquest any és ramader i l’objectiu és comprar un ramat de xais i fer un tancat pels animals, al centre de mutilats de mines antipersona, que permetrà als interns l’autosuficiència pel que fa a obtenir llet i carn pel seu consum.\nEnguany, també tenen previst anar a Dajla, el campament de refugiats més allunyat i realitzar altres visites com ara al centre de joves amb minusvalia psíquica, i a escoles, així com al centre de formació de dones, entre altres.\nEls pinedencs també es trobaran amb escoltes sahrauís; un moviment molt valorat en un context difícil.\nDurant el viatge viuran amb les famílies dels infants que passen l’estiu a Pineda i l’Alt Maresme en el programa d’acolliment que es fa cada any.\nEl viatge també servirà per dur medicaments bàsics, material escolar i roba d’abric, tal i com ja van fer l’any passat. Gairebé mitja tona de material.\nPer finançar el projecte s’han fet concerts, un vermut i un berenar popular, entre moltes altres iniciatives a les escoles i gràcies a donacions particulars i de centres mèdics. El viatge compta amb el suport del l’agrupament i d’una subvenció de Minyons Escoltes i Guies de Catalunya (MEG). Els costos del viatge van a compte de cada membre del grup.


'Crepinette' de cua de bou amb tatin de poma\nEl xef de l'Hotel Restaurant Coma, Albert Formenti, explica com cuinar una 'crepinette' de cua de bou amb tatin de poma\nEl xef Albert Formenti amb la 'crepinette'\nLa 'crepinette' de cua de bou amb tatin de poma\nActualitzada 21/09/2018 a les 17:16\nLa cua de bou, i també de vedella, és la base d’un plat tradicional que habitualment se serveix estofat amb salsa i que requereix una elaboració llarga i acurada per evitar que estigui dur i tingui la melositat que el caracteritza. Es tracta d’una peça de carn amb un gust intens, gelatinosa, molt saborosa i amb un elevat contingut en proteïnes, vint grams per cada cent grams del producte. També de vitamines, especialment les del grup B, de manera que afavoreix la formació de glòbuls vermells, beneficia la funció immunològica perquè ajuda a estimular el sistema de defenses i millora el to muscular, i a més aporta a l’organisme gran quantitat de minerals com ara fòsfor, ferro i calç.\nEl contingut en greix i, per tant, de més calories depèn de l’edat de l’animal. És superior en animals més adults però en aquest cas és més sucosa la cua de bou. La carn es considera un aliment important dins d’una dieta sana i equilibrada, on s’inclogui a més una part molt elevada de verdures, fruites i llegums.\n1,5 quilos de cua de bou\n300 cl de vi negre\n100 grams de moll de l’os\n2 grams de tòfona negra\n200 cl de fondo fosc de carn\nIngredients Tatin de poma\nSe sofregeixen les verdures i la cua de bou trossejada i salpebrada. S’afegeix el vi negre i es deixa reduir, s’incorpora el brou de pollastre. Es deixa coure a foc lent durant quatre hores. Es retiren les cues i es desfan de l’os. Es cola el brou i es reserva per a la salsa. Amb la carn de la cua, les verdures i el moll de l’os es fa una farsa i s’embolica amb la mantellina. Es courà al forn a 180º durant 8 minuts. Per a la salsa, es fondeja l’escalunya amb la mantega, s’introdueix el cognac de tòfona i es fa evaporar l’alcohol. S’afegeix el suc de la tòfona i el caldo fosc i el fondo reduït de la cua de bou. Es deixa reduir, es rectifica de sal i per acabar s’incorpora la tòfona. Fer una tatin petita rodona per emplatar.\nMOLTA TONTERIA Y ELS EUROS AON SEMBANnnnnn\nMolt bé, Albert, felicitats! Provaré de seguir la recepta i qualsevol dubte, ja et diré.\n7.Venut l'històric hotel Comtes d'Urgell per ...\n10.El TC admet el recurs dels Cachafeiro contra...


Pautes d’harmonització farmacoterapèutica: anticoagulants orals en fibril·lació auricular. Medicaments i farmàcia\nMedicaments i farmàcia\nInformació i consells\nLa recepta electrònica\nSeguretat i avisos de medicaments\nGestió del coneixement i formació\nInformes tècnics sobre medicaments\nEmpreses i proveïdors\nOficines de farmàcia\nPautes d’harmonització ...\nPautes d’harmonització farmacoterapèutica: anticoagulants orals en fibril·lació auricular\nLes pautes són una eina adreçada als professionals assistencials que té l’objectiu d’establir unes bones pràctiques en el maneig farmacològic de determinades patologies\nEl passat mes de juliol es van publicar dues noves pautes d’harmonització farmacoterapèutica, elaborades en el marc del Programa d’harmonització del CatSalut. Les pautes són una eina adreçada als professionals assistencials que té l’objectiu d’establir unes bones pràctiques en el maneig farmacològic de determinades patologies.\nLes pautes per a l’harmonització de l’ús d’anticoagulants orals en fibril·lació auricular (FA) estableixen els criteris i les recomanacions d’ús dels anticoagulants orals antagonistes de la vitamina K (AVK) i dels anticoagulants orals directes (ACOD), tenint en compte el marc de referència en el Sistema Nacional de Salut establert per l’Informe de posicionament terapèutic (IPT), de novembre de 2016. En concret, els AVK (acenocumarol i warfarina) són els anticoagulants orals prioritzats per a pacients amb FA amb indicació d’anticoagulació. En canvi, els ACOD són d’elecció en determinats grups de pacients amb FA no valvular. Els quatre ACOD (dabigatran, rivaroxaban, apixaban i edoxaban) es consideren alternatives terapèutiques similars. També es detalla el maneig de l’anticoagulació en situacions especials com la cardioversió, el perioperatori o la malalta arterial coronària, entre d’altres.\nAquestes pautes contenen recomanacions per fomentar el bon ús dels anticoagulants orals. En aquest sentit, s’incideix en aspectes fonamentals de seguiment com el control de l’índex internacional normalitzat (INR) en pacients tractats amb AVK, la importància de l’adherència o la necessitat d’utilitzar les dosis adequades dels ACOD i realitzar un seguiment periòdic de la funció renal.\nUna altra informació d’interès per consultar en la pràctica diària són les taules d’interaccions dels AVK i dels ACOD, esquemes de com realitzar els intercanvis entre diferents anticoagulants o recomanacions sobre informació a pacients.\nA part del document de les pautes d’harmonització, s’ha elaborat una sèrie de material de suport: guia de consulta ràpida, argumentari de les recomanacions més rellevants de les pautes i presentació en format PowerPoint.\nAquestes pautes contenen recomanacions per fomentar el bon ús dels anticoagulants orals\nPrograma d’harmonització farmacoterapèutica. Pautes per a l’harmonització de l’ús d’anticoagulants orals per a la prevenció de l’ictus i l’embòlia sistèmica en pacients amb fibril·lació auricular. Barcelona: Servei Català de la Salut. Departament de Salut. Generalitat de Catalunya; 2018.\nSobre el Canal Medicaments i Farmàcia


Ràdio Balaguer - Els Agent Rurals alliberen ocells nocturns a Penelles. Avui dijous alliberaran Gamarusos a la Font Blanca a Vilanova de Meià. D'altra banda han denunciat 3 persones per pescar il·legalment a Ivars de Noguera\nEls Agent Rurals alliberen ocells nocturns a Penelles. Avui dijous alliberaran Gamarusos a la Font Blanca a Vilanova de Meià. D'altra banda han denunciat 3 persones per pescar il·legalment a Ivars de Noguera\nAhir dimecres a Penelles, els Agents Rurals van dur a terme l'alliberament d'ocells nocturns protegits i que han estat recuperats al Centre de Fauna de Vallcalent, a Lleida. L'alliberament va tenir lloc ahir dimecres al vespre al Castell del Remei, a Penelles on s'han alliberat torlits, mussols comuns i mussols banyuts.\nAvui dijous es farà el segon dels alliberaments. Serà a la Font Blanca de Vilanova de Meià a 2/4 de 9 del vespre, on s'alliberaran gamarussos.\nD'altra banda gràcies a la col•laboració ciutadana, el cap de setmana elsAgents Rurals han einxampat tres persones per pescar en aigües prohibides al riu Noguera Ribagorçana, a Ivars de #Noguera. Els agent han aixecat tres actes de denúncia i han comissat les canyes de pesca.


Un tarragoní al capdavant de l’Institut de Recerca Biomèdica | FET a TARRAGONA\nJoan Guinovart, director de l’IRB de Barcelona, al pla de la Seu, davant la catedral de Tarragona (foto: DAVID OLIETE)\nS’identifica amb el profeta Habacuc, i per aquesta raó ens citem sota la seva estàtua, a l’esquerra de la portalada gòtica de la Catedral de Tarragona. Diu d’ell que “és un personatge discret i poc conegut que ha sabut situar-se al costat dels dotze apòstols, el rei David i sant Joan Baptista”.\nJoan Guinovart i Cirera (1947) també busca el segon pla, tot i que està al cim de la ciència que es desenvolupa a Catalunya en tant que director de l’Institut de Recerca Biomèdica de Barcelona (IRB). Aprofitant la trobada al pla de la Seu, ens fa de guia improvisat pel conjunt escultòric de la façana catedralícia i ens confessa que li encanta badar per les paradetes que s’hi instal·len els matins de diumenge. El seu dia a dia és força més estressant: dirigeix un col·lectiu de 23 grups de recerca amb un total de 420 investigadors, el 40 % dels quals són estrangers. S’hi parlen 29 llengües, però l’idioma oficial de l’Institut és l’anglès. El patronat el formen la Generalitat, la Universitat de Barcelona, la Fundació BBVA i dos científics de renom internacional. Hi fan recerca multidisciplinària entre la química, la biologia i la medicina.\nQuins són els àmbits d’investigació que aborda l’Institut de Recerca Biomèdica?\nTots els grups que fan recerca són molt bons, però, per fer-ho més entenedor, podem dir que tenim tres àrees que són més vistoses: l’àrea de metàstasi (per influència del Dr. Joan Massagué), l’àrea que investiga sobre malalties degeneratives com l’Alzheimer, i una altra on hem aconseguit una gran notorietat, i que és aquella on fem servir la mosca comuna de la fruita o mosca del vinagre com a model per experimentar sobre malalties humanes: treballant amb mosques vas molt més ràpid que, per exemple, si ho fas amb ratolins. L’avenç de les investigacions ens ha permès constatar que la mosca és un magnífic model, i ara som pioners mundials en el seu ús per a la recerca.\nQuina és la seva feina a l’IRB?\nJo em dedico a investigar en el camp de les alteracions del sucre. Faig de director de l’Institut i de cap d’un dels 23 grups de recerca. És una situació complexa: dedico la meitat del temps a la direcció i l’altra meitat a portar el meu propi laboratori.\nQuin paper pot tenir Tarragona a través de la Universitat Rovira i Virgili (URV) en el camp de la ciència?\nLa URV és una de les millors universitats joves d’Europa, tot i les dificultats que comporta voler destacar i oferir un valor afegit en algun àmbit quan estàs tan a prop de les universitats de Barcelona. Aquí hi ha peces guanyadores, molt valuoses, com l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica (ICAC) i l’Institut Català d’Investigació Química (ICIQ), que pot contribuir amb les indústries instal·lades al polígon a configurar la millor facultat de Química del sud d’Europa.\nAquest és un fragment de l’entrevista a Joan Guinovart que publiquem sencera al número 10 del FET a TARRAGONA. La revista la podeu comprar a les llibreries La Capona, La Rambla, Adserà i Cal Matias; als quioscos de la ciutat i també a l’Espai Turisme del carrer Major i a la botiga El Lloro.\nPer consolidar aquesta iniciativa de periodisme rigorós i de qualitat us convidem a ser subscriptors de la revista per només 30€ l’any. Cliqueu aquí i gaudiu del FET i de tot un seguit d’avantatges en l’àmbit cultural.


Montserrat (PP) acusa Sánchez de "pujar impostos i blanquejar un escapolit de la Justícia"\nPublicat 05/05/2019 14:13CET\nEl cap de llista del PP al Parlament Europeu, Dolors Montserrat, ha acusat el president del govern, Pedro Sánchez de "posar-se de perfil amb Maduro, pujar impostos i blanquejar un escapolit de la Justícia", en allusió a l'ex-president de la Generalitat Carles Puigdemont.\nEn declaracions als mitjans aquest diumenge abans de visitar la Fira Jordiada a Cornell de Llobregat (Barcelona), la també portaveu parlamentria del PP ha desitjat que "la justícia no es posi del costat d'un escapolit de la llei perqu seria un contrasentit avalar la seva fugida i la seva candidatura a la Unió Europea".\nHa acusat Puigdemont de "presentar-se a les eleccions europees per trencar Espanya", i ha reclamat una Espanya unida i fort dins d'una Europa també unida.\n"La llei i la justícia han d'estar al costat de tots els espanyols, perqu la llei ens fa iguals a tots i ens ha de protegir a tots", ha defensat Montserrat.\nSobre Veneuela, ha retret a l'executiu de Sánchez que "s'hagi posat de perfil davant la usurpació de Maduro del poble veneol, en limitar l'exercici de la política i llibertat de Leopoldo López", el pare del qual integrar la llista del PP al Parlament Europeu.\nHa opinat que el govern ha de "liderar el suport a la transició democrtica del poble veneol", pel que ha demanat que es treballi amb el Grup de Lima per portar el poble veneol a la democrcia, en les seves paraules.\nA més, Montserrat ha criticat que Sánchez "va amagar durant la campanya que cruixir a impostos els espanyols", ha advertit que aix castigar les classes mitjanes i les famílies, i que suposar, en la seva opinió, una nova recessió econmica i una destrucció d'ocupació.


Compartim les presentacions de la IX Jornada Punt TIC i Presó | Xarxa Punt TIC\nJesús Arbués va fer un taller de realitat virtual a la IX Jornada Punt TIC i Presó, per Oficina Tècnica de la Xarxa Punt TIC. 2018. Llicència: Tots els drets reservats\nLa IX Jornada Punt TIC i Presó va ser molt profitosa per a les persones dinamitzadores que hi van assistir. Des de llavors, hem fet un recull de piulades, la galeria de fotografies de la trobada i un vídeo resum. Ara, us compartim les presentacions dels i de les ponents, tant la de la conferència inaugural d'Oriol Ripoll, com les dels tallers que es van realitzar després.\nVam aprofitar la trobada per entrevistar alguns dels i les participants. Així, us animem a mirar aquest vídeo on la Lídia Santiago, dinamitzadora digital del Punt TIC-Òmnia de Torrelles de Llobregat, ens explica la seva experiència amb la creació digital.\nReserva’t la data: el 4 de juny volem activar espais d’aprenentatge i creació


L'Ajuntament de Puigcerdà obre un expedient a un policia local per una puntada de peu — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / L'Ajuntament de Puigcerdà obre un expedient a un policia local per una puntada de peu\nL'Ajuntament de Puigcerdà ha obert un expedient informatiu a un policia local per tal d'aclarir la seva actuació dissabte passat, en el marc de la Festa de l'Estany, quan va propinar una puntada de peu a un ciutadà amb l'objectiu de reduir-lo, segons es pot veure en un vídeo que va circular per les xarxes socials i que posteriorment va ser retirat.\nL'alcalde de la capital cerdana, Albert Piñeira, ha explicat a l'ACN que segons la versió de l'agent, que és funcionari interí, l'home agredit estava en estat d'embriaguesa, portava un ganivet a la mà i, prèviament, l'hauria amenaçat amb pegar-lo. El policia també assegura que el va arribar a agafar per la roba i li va tirar l'emissora a terra. El que va quedar enregistrat al vídeo, segons Piñeira, va ser només el moment en què el policia demana al ciutadà que es posi de cara a la paret i es va allunyant d'ell, abans de donar-li la puntada de peu que el va fer caure al terra, des d'on va ser reduït. No s'ha detallat si la persona implicada és resident a la vila o bé hi estava de visita.\nA banda de l'anàlisi que està fent el consistori d'aquesta seqüència, per decidir si cal obrir un expedient disciplinari a l'agent, el jutjat també ha obert diligències per investigar el cas. Al respecte, el portaveu entrant del grup municipal d'ERC, Joan Ramon Serra, creu que va ser una reacció "desproporcionada", però que en tot cas cal escoltar la versió de l'agent abans de prendre una decisió.


Registre Oficial de Professionals de l'Educació en el Lleure de Catalunya. Departament de Drets Socials\n22233 - Registre Oficial de Professionals de l’Educació en el Lleure de Catalunya Departament de Drets Socials benestar\nEl Registre té com a objecte la identificació de les persones que tenen una titulació oficial que les habilita per exercir de professionals de l’educació en el lleure, tant de manera voluntària com remunerada.\nAquest tràmit només es pot fer per internet. La documentació que aporteu per un altre canal no es tindrà en compte ni es computarà a efectes de data de presentació. La petició genèrica no és vàlida per a aquest tràmit.\nA persones que tenen una titulació oficial per exercir de professionals de l’educació en el lleure. No obstant això, s’inscriuran d’ofici i de manera automàtica:\nLes persones que obtinguin el diploma de monitor/a o director/a d’activitats de lleure infantil i juvenil en alguna de les escoles reconegudes per l’òrgan competent en matèria de joventut.\nLes persones que tenen el diploma de monitor/a o director/a que expedeix la Direcció General de Joventut amb anterioritat a l’entrada en vigor a l'Orde.\nORDRE TSF/174/2020, de 13 d'octubre, del Registre Oficial de Professionals de l'Educació en el Lleure de Catalunya\nData actualització 19.10.2021


Un 84% de la plantilla de CaixaBank participa en l’aturada contra l’ERO Un 84% de la plantilla de CaixaBank participa en l’aturada contra l’ERO – El Món\nUn 84% de la plantilla de CaixaBank participa en l’aturada contra l’ERO\nL'entitat assegura que la xifra és "totalment falsa"\nLa concentració dels sindicats de CaixaBank davant l'hotel Melià situat a l'avinguda Sarrià de Barcelona, on se celebra una nova reunió per negociar l'ERO a l'entitat (ACN)\nACN 02/06/2021 5:17 pm\nUn 84% de la plantilla de CaixaBank, segons dades facilitades pels sindicats, han participat en l’aturada parcial d’aquest dimecres contra l’ERO presentat per l’entitat i que afecta gairebé 8.300 persones a tot l’Estat, de les quals 686 serien recol·locacions. De fet, els sindicats defensen que el seguiment ha estat del 100%, perquè el 16% restant són directius. Consultada per l’ACN, l’entitat assegura que la xifra és “totalment falsa”, tot i que no especifica el percentatge d’empleats que han seguit la protesta. L’aturada s’ha produït entre les onze del matí i dos quarts de dotze del migdia i ha coincidit amb la celebració d’una nova reunió entre els sindicats i la direcció per desencallar una negociació que es troba “enrocada”. La representació dels treballadors veu possible reduir el nombre d’afectats per l’ERO -8.291 en total- a través de recol·locacions mitjançant excedències de grup, el desenvolupament de nous centres In-Touch i la cobertura d’absències amb empleats de CaixaBank. Per altra banda, insisteix que les 686 recol·locacions proposades continuen sent acomiadaments forçosos i demanen a l’entitat que deixi de banda “el rentat d’imatge”. “El missatge a la direcció és clar, la plantilla en bloc rebutja l’agressivitat de la direcció, els acomiadaments i les retallades”, indica.\nEn la reunió d’aquest dimecres, els sindicats també han presentat una contraoferta a la nova proposta de sortides que va presentar dimarts l’entitat. Pels nascuts l’any 1969 o abans, els sindicats demanen que els afectats per l’ERO percebin un 65% de la seva retribució anual bruta dels últims 12 mesos fins als 63 anys. A més, sol·liciten que puguin gaudir d’una pòlissa d’assistència sanitària, la cotització a la Seguretat Social fins als 63 anys i aportacions al pla de pensions. Pels nascuts entre 1970 i 1972, sol·liciten una compensació equivalent al 63% de la retribució total bruta dels últims dotze mesos fins als 63 anys, així com les mateixes condicions pel que fa a l’assistència sanitària, la cotització a la Seguretat Social i les aportacions al pla de pensions. Per la resta de treballadors, els sindicats demanen una indemnització de 45 dies per any treballat, amb un màxim de 36 mensualitats.\nTot i que el període formal de negociacions s’esgota, els sindicats es mostren poc esperançats i vaticinen que la direcció “ho rebutjarà tot”. En aquest sentit, adverteixen que la plantilla se seguirà mobilitzant si les posicions no s’acosten. La pròxima aturada serà el dilluns 7 de juny entre les 11 del matí i les 12 del migdia, mentre que les protestes del 9 i el 14 de juny duraran 24 hores.


Política de privacitat – Autoescola Magí\nMAGÍ FORMACIÓ SL és el RESPONSABLE del tractament de les dades personals de l’USUARI i l’informa que aquestes dades es tractaran de conformitat amb el que disposa el Reglament (UE) 2016/679, de 27 d’abril (GDPR), i la Llei Orgànica 3/2018, de 5 de desembre (LOPDGDD).\nMAGÍ FORMACIÓ SL. AMALIA SOLER, 34 – 08720 VILAFRANCA DEL PENEDÈS (Barcelona). Email: hola@magi.es\nPer a més informació sobre les garanties de privacitat, pots dirigir-te al RESPONSABLE a través de MAGÍ FORMACIÓ SL. AMALIA SOLER, 34 – 08720 VILAFRANCA DEL PENEDÈS (Barcelona). Email: jordi@magi.es