Ajuntament de Malgrat de Mar/La Taula de La Tordera vol ser un ens jurídic propi per poder prendre decisions i fer accions\nLa Taula del Delta i la Baixa Tordera es va tornar a reunir ahir a la tarda a l'Arxiu Municipal de Malgrat de Mar després d'1 any. La voluntat de la Taula de Treball és convertir-se en un ens jurídic, amb capacitat pròpia d'acció per ser una veritable força en la lluita per a la recuperació de l'equilibri de La Tordera i de defensa del territori.\nFormen part de la Taula de La Tordera els Ajuntaments de Blanes, Malgrat de Mar, Palafolls i Tordera, l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA), la Demarcació a Barcelona de Costes de l'Estat espanyol, Centre d'Estudis Avançats de Blanes (CEAB), Observatori de La Tordera, Plataforma Preservem El Litoral, L'Arrel i representants i propietaris de càmpings, i la ciutadania en general. L'objectiu de la taula és recuperar els equilibris socials i ecològics del Delta de la Tordera i reduir la seva vulnerabilitat al canvi climàtic mitjançant una planificació integral i estratègica desenvolupada de manera transparent i participativa. Actualment, és un òrgan consultiu i d'assessorament als Ajuntaments i representa el compromís dels consistoris per treballar conjuntament per assolir els objectius de la taula. A la reunió d'ahir es va repassar la tasca feta i es va parlar del full de ruta dels pròxims mesos.\nA més a més, durant la sessió de treball d'ahir es va comunicar que el Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals (CREAF) va obtenir un nou projecte finançat per a la Fundación Biodiversidad, el REDAPTA, que entre setembre 2019 i juny 2020 permetrà treballar amb la Taula per, d'una banda, co-dissenyar mesures de gestió, i per altra, fer un seguiment participatiu d'accions de restauració i crear una xarxa de Taules semblant a la de la Tordera, per a afavorir l'intercanvi d'experiències. El projecte es desenvoluparà en paral·lel amb la Taula pel riu Serpis a València.\nTrobada del Consell Regidor, dilluns


Borriol enceta un interessant Trofeu Diputació de Castelló - PilotaViu\nDijous, 31.8.2017 17:30h Escala i Corda\nBorriol enceta un interessant Trofeu Diputació de Castelló\nSoro III jugarà junt a Santi de Finestrat.\nBorriol, Diputacio de Castello, IX Trofeu Diputacio de Castello\nComença setembre, va acabant-se l'estiu i tornen els campionats oficials d'escala i corda de nou. Este dissabte, a les 18 hores, el trinquet municipal de Borriol acull l'inici d'un campionat de luxe, el Trofeu Diputació de Castelló. L’amfitrió, Pablo de Borriol, juntament amb Javi i Carlos defensaran, de blau, l'equip de l'Ajuntament de Borriol. Enfront tindran una parella que és un segur de vida i que els posaran les coses complicades, la formada per Soro III i Santi de Finestrat (Ajuntament de Vila-real).\nEls vencedors d’esta partida s’hauran d’enfrontar en la final contra l'equip que guanye de la segona semifinal que es jugarà a Borriana el dilluns 4 de setembre. En este cas, el trio i la parella que es veuran les cares seran els formats per Puchol II i Nacho contra Marc, Pere i Bueno.\nLa final es disputarà entre els dos conjunts guanyadors al trinquet de Vila-real el pròxim dia 8 de setembre.\n1250 lectures Cap comentari Envia


especialitats - Nou Horta\nMostrant articles per etiqueta: especialitats\nDilluns, 08 Juliol 2019 11:53\nConcedides a l'Ajuntament de Burjassot les cinc especialitats formatives sol·licitades per al pròxim curs\nL’Ajuntament de Burjassot ha sol·licitat, per al curs escolar 2019-2020, els Programes Formatius de Qualificació Bàsica de cinc especialitats formatives: “Operacions de Lampisteria i Calefacció-climatització domèstica”, “Operacions Bàsiques de Cuina”, “Operacions de fabricació mecànica”, “Arranjaments i adaptacions de peces i articles en tèxtil i pell” i “Activitats auxiliars en vivers, jardins i zones verdes”.\nEls Programes Formatius de Qualificació Bàsica són cursos dirigits a joves entre 16 i 21 anys que no hagen obtingut el títol de Graduat en Educació Secundària Obligatòria. L’objectiu d’aquests cursos és el d’afavorir la inserció laboral i la reincorporació educativa de l’alumnat desocupat, reduint les seues dificultats d’accés a un lloc de treball, a través de l’aprenentatge d’un ofici i de l’adquisició d’actituds i hàbits laborals.\nLes persones interessades a cursar alguna de les modalitats assenyalades, hauran de dirigir-se a la seu de CEMEF, situada en carrer Mare de Déu dels Desemparats, 26 de Burjassot.\nQuant al calendari de matrícula, la presentació de sol·licituds d’admissió és del 8 al 12 de juliol, sent el 17 de juliol el dia en què es faran públiques les llistes provisionals d’admesos. Les possibles reclamacions es podran presentar des d’aqueix mateix dia i fins al 19 de juliol sent la publicació de les llistes definitives el 23 de juliol.\nLa presentació d’al·legacions serà del 23 al 25 de juliol i la formalització de la matrícula per a l’alumnat admés en el procés ordinari serà del 24 al 30 de juliol. En el cas de la formalització de les places vacants, el període serà el comprés entre el 3 i el 5 de setembre. Es podran presentar inscripcions fins al 30 de setembre.\nTots els tràmits han de realitzar-se en CEMEF, igual que la sol·licitud d’informació sobre els cursos.\nDimecres, 08 Mai 2019 11:40\nL'Hospital de Manises rep l'acreditació per a la formació de MIR en quatre especialitats\nEl Ministeri de Sanitat ha notificat al Departament de Salut de Manises l'acreditació per a impartir docència a Metges Interns Residents (MIR) en les especialitats de Medicina Interna, Pediatria, Radiologia i Medicina Familiar.\nEl gerent del Departament de Salut de Manises, el doctor Ricardo Trujillo destaca que “l'acreditació és un reconeixement a la qualificació de l'Hospital com centre docent i posa de manifest el compromís del Departament amb l'excel·lència i la formació com dos eixos fonamentals de la nostra labor per a seguir amb la millora de la qualitat assistencial de la nostra població".\n“Tant en el centre hospitalari, com en els centres d'atenció primària, portem anys treballant en una organització enfocada a oferir formació a professionals sanitaris, independentment que es tracte d'estudiants universitaris, els propis professionals en plantilla o ara, Metges Interns Residents. Les infraestructures i els resultats assistencials del centre ens situen com un espai idoni perquè els professionals del demà puguen desenvolupar ací la seua etapa d'especialització”, indica Ricardo Trujillo. En aquesta línia, ha afegit que “els MIR rebran una formació integral, personalitzada i grupal; alhora que s'incorporaran en l'activitat assistencial i investigadora”.\nLa docència, una prioritat\nActualment, el Departament de Salut de Manises està formant a estudiants de grau, postgrau i centres de formació. De fet, durant el curs 2018-2019 més de 1.300 estudiants de medicina, infermeria, odontologia, formació professional sanitària, fisioterapeutes o alumnes procedents d'altres disciplines de diferents universitats de la Comunitat Valenciana han realitzat pràctiques formatives en el Departament.\nDilluns, 04 Febrer 2019 09:56\nL'Hospital General de València reuneix experts de diferents especialitats per a actualitzar coneixements\nL'Hospital General Universitari de València, ha celebrat la primera edició de la seua jornada multidisciplinària de rehabilitació multimodal en cirurgia abdominal a la qual han assistit més de 150 especialistes de cirurgia, urologia, ginecologia, anestèsia i reanimació, endocrinologia, nutrició, psicologia, rehabilitació, infermeria i auxiliars de diferents hospitals d'Espanya.\nLa jornada ha permès aportar informació actualitzada i transmetre l'experiència de professionals de reconegut prestigi en el camp de la rehabilitació multimodal en pacients sotmesos a una cirurgia abdominal, des d'un punt de vista multidisciplinària.\nL'Hospital General de València compta des de 2016 amb GRAMGEA, Grup de Rehabilitació Multimodal de l'hospital General. Es tracta d'un equip format per anestesistes, cirurgians, infermeria i auxiliars, endocrinòlogs, rehabilitadors i psicòlegs entre uns altres, que ha implementat de forma progressiva diferents mesures de rehabilitació multimodal en la cirurgia abdominal, tenint desenvolupats i posats en marxa els protocols de cirurgia bariàtrica, esofagogàstrica, hepàtica i colorectal.\n“Hui dia el circuit està completament establit i s'ha aplicat amb èxit a prop de 200 pacients del nostre hospital”, assenyala Marcos Bruna, metge adjunt del servei de Cirurgia General i de l'Aparell Digestiu de l'Hospital General.\n“La rehabilitació multimodal ha permès augmentar la seguretat dels processos quirúrgics, disminuint les possibles complicacions i millorant la recuperació postoperatòria dels pacients i la seua qualitat de vida”, ha afegit.\nQuè és la rehabilitació multimodal en cirurgia abdominal?\n“La rehabilitació multimodal inclou una sèrie de mesures que s'apliquen en el pre, peri i postoperatori dels pacients que se sotmeten a una cirurgia abdominal major amb vista a disminuir l'agressió que suposa la cirurgia, millorant l'estat dels pacients abans de l'operació i facilitant i agilitant la recuperació després de la cirurgia”, explica Mª Dolores Alonso, metgessa adjunta del servei d'Anestèsia, Reanimació i Terapèutica del Dolor de l'Hospital General.\nInclou mesures de caràcter multidisciplinari encaminades a millorar l'estat nutricional, físic i psicològic, a més de corregir els problemes derivats de les malalties del pacient com l'anèmia, problemes metabòlics, pulmonars i cardiològics, entre uns altres, amb la finalitat de reduir les complicacions associades a aquest tipus de cirurgies.\nDe la mateixa manera, l'Hospital General de València forma part des de 2018 del pla IMPRICA (Pla d'Implementació Nacional de la Via RICA), coordinat pel GERM (Grup Español de Rehabilitació Multimodal) que té com a finalitat aconseguir la implementació d'aquests protocols i mesures de cura perioperatori en la major part dels centres sanitaris del nostre país.


L’alcaldessa agraeix les iniciatives solidàries d’empreses i particulars que ajuden a disminuir la pressió d’aquests dies tan complexos | ÀUDIO - vilanovainformacio.cat - Portal de Comunicació de Vilanova del Camí\nL’alcaldessa agraeix les iniciatives solidàries d’empreses i particulars que ajuden a disminuir la pressió d’aquests dies tan complexos | ÀUDIO\nLa situació que ens ha tocat viure no és gens fàcil i la gestió municipal en aquests moments també s’ha vist alterada pels esdeveniments. Durant la roda de premsa d’aquest dimarts, els alcaldes de la conca han anunciat mesures excepcionals en l’àmbit de matèria tributària i econòmica per paliar els efectes de la situació d’estat d’alarma. L’alcaldessa vilanovina, Noemí Trucharte, assegura que els set alcaldes que formen la Mancomunitat de la conca d’Òdena estan treballant per poder oferir les mateixes oportunitats als veïns d’aquestes poblacions\nEntre les mesures acordades es contempla l’ampliació dels terminis de pagament d’aquelles liquidacions iniciades prèviament a la declaració de l’estat d’alarma. A Vilanova del Camí, l’alcaldessa també assegura que estudien la possibilitat d’ajornar els cobraments de l’IBI.\nL’únic impost en curs és el de circulació de vehicles i s’ha prorrogat pagament fins el juny. També s’ha decidit suspendre el cobrament de rebuts de les quotes de serveis que no s’han pogut prestat: esports, centres cívics, llars d’infants… i s’ajustaran les taxes per a l’ocupació de la via pública als restauradors i les del mercat ambulant en proporció al temps de confinament.\nAixí mateix es reduirà la taxa d’escombraries comercials als establiments que han hagut de suspendre la seva activitat i també es treballa per reduir els 30 dies de termini de previsió de pagament de les factures de proveïdors.\nD’altra banda, els alcaldes i alcaldesses mantenen un contacte fluid amb la delegada del govern de l’Estat a Catalunya, Teresa Conillera, que els ha confirmat que en breu podrà ser validada la resolució que afecta als drets dels treballadors i treballadores que no poden anar a treballar fora de la zona confinada. L’alcaldessa ha celebrat la bona notícia i assegura que aquesta era una de les principals preocupacions del govern i una de les principals de la població confinada que no pot entrar ni sortir per anar a treballar.\nD’altra banda, i més a nivell local, aquest dimarts s’ha tancat el Jutjat de Pau i Registre Civil, “per raons de seguretat”, explica Noemí Trucharte. “De la mateixa manera que s’han anat tancant altres edificis municipals, garantint els serveis mínims. Només s’atén al públic amb citació judicial o per fer una inscripció de naixement al registre civil però sempre prèvia trucada telefònica. per evitar sortides innecessàries”.\nL’alcaldessa ha agraït a particulars, empreses, entitats i autònoms les mostres de solidaritat que arriben a l’Ajuntament en forma de donacions i oferiments. Tot el material EPI que arriba, es recepciona a la Policia Local, que és també qui s’encarrega de distribuir-lo segons les necessitats, explica Trucharte.\n“Són prioritaris els serveis sanitaris, els de serveis socials i domiciliaris i també per a la pròpia Policia Local. També s’ha fet arribar una part d’aquest material al SAT (Servei d’Assistència Tècnica) del Consell Comarcal”.\n“La voluntat seria poder-ne distribuir per a tothom però l’estoc, ara per ara, no ho permet. Avui mateix s’ha cursat una sol·licitud de material a la Diputació de Barcelona”.\nL’empresa Herme, amb qui l’ajuntament ja havia treballat, s’ha ofert per col·laborar en la desinfecció dels carrers del municipi. De fet, va començar aquest dilluns. Les tasques de desinfecció continuen amb Fomento, Forestals, amb la Brigada i ara també Herme, que van fent progressivament tots els carrers del municipi però “insistint en les zones amb més concurrència com el CAP i les zones comercials” diu l’alcaldessa.\nLes iniciatives solidàries s’han incrementat aquests dies i tothom vol ajudar. Avui hem conegut que hi ha una aliança entre Iguaada Disseny i TIC Anoia que han estat capaç de reunir fins a 40 impressores 3D a la zona confinada preparades per començar a imprimir material per a servir als hospitals i les residències. Una iniciativa que l’alcaldessa vilanovina ha valorat molt positivament tot recordant i agraint la col·laboració d’un veí del municipi, Domi Alcalá, que ha elaborat un prototip de visera que ara produirà per protegir la Policia Local.\nLa psicòloga Verònica Amezcua facilita pautes per gestionar el dol d’un familiar per coronavirus | ÀUDIO\nL’Ajuntament desmenteix que hi hagi 180 aïllats a la residència de Vilanova del Camí


I si l'informe no diu el que diuen que diu?\nInici\tBloc\tde notes General\tPolítica mataronina\tPaïsos Catalans\tTertúlies a Mataró Ràdio\tPatrimoni arquitectònic\tDisseny gràfic\tFotodenúncies\tComunicació\tPreguntes sense resposta\tJoomla\tHobbi i entreteniment\tLes Santes\tComiats forçats\tSobre el bloc\tCuina\tBatalletes\td'un independentista 2001\t2000\t1999\t1998\t1997\t1996\t1995\t1994\t1993\t1992\t1991\t1990\t1989\t1988\t1987\tJoanTube\tvídeos d'en Joan Jubany Vídeos CUP\tVídeos Salvem Can Fàbregas\tVídeos Maulets\tVídeos Helena Jubany\tVídeos de cuina\tVídeos hobbi i entreteniment\tQui sóc?\tEnllaços\tAmics, coneguts i saludats\tMoviments socials i polítics\tCooperativisme\tContacta'm\tI si l'informe no diu el que diuen que diu?\tdilluns, 15 d'octubre de 2007 02:15\tDimarts, en roda de premsa, el regidor d'Urbanisme Ramon Bassas afrimava que enderrocar Can Fàbregas i fer-ne una rèplica és "la millor opció ".\nAixò després d'encarregar un informe destinat a donar cobertura a la\ncapgrossada de "reubicar" la nau. Em vaig fixar que la presentació de\nl'informe la feien el sr. Bassas (PSC-PSOE) i el gerent de PUMSA sr. César Fernández, sense cap altre representant del tripartit mataroní donant cops de colze per sortir a la foto. Els hi havia convidat? Dimecres, en un debat a Mataró Ràdio entre els sis partits amb regidors a l'Ajuntament, on jo participava en nom de la CUP,\nvaig felicitar el sr. Bassas i tot el seu equip de govern. Si el que\nvolíen és fer riure ho havien aconseguit amb un gag molt bo, però\nlamentava que l'acudit (o ocurrència) del govern es pagui amb diners\nAvui llegeixo al web de la plataforma Salvem Can Fàbregas i de Caralt l'article "Fent i desfent es fa l'aprenent ", on s'explica com la flamant regidoria d’urbanisme de l’ajuntament de la nostra\nciutat acaba d’oferir-nos un magnífic exemple de com fer i desfer una\nlectura unívoca d’un informe tècnic polisèmic.\nEfectivament, em descarrego l'informe\ni resulta que no diu el que en Bassas ha estat dient que diu. L'informe\nproposa tres "solucions", de les quals el regidor d'urbanisme ha agafat\nla que l'autor considera la pitjor i ha dit que és la millor.Com se'n\ndiu d'una persona que actua així? Ho haurem de buscar al\ndiccionari. D'entrada, l'informe d'en Josep Maria Puig Boltà diu:\ninforme no entra en el debat de si aquesta preservació ha de suposar\nnecessàriament la seva conservació, modernització i restauració en\nl'ubicació actual o el seu trasllat, conservació parcial, modernització\ni restauració en una altra ubicació. Hi ha un debat ciutadà sobre el\ntema, unes intencions de l'equip de govern, unes lleis urbanístiques\nque el condicionen a partir de la seva catalogació, unes opinions poc\nreflexionades d'Oriol Bohigas, unes votacions anul·lades del Consell\ndel Patrimoni Arquitectònic de Mataró, les decisions del Departament de\nCultura de la Generalitat, i el sentit comú. La funció d'aquest informe\nés complementar, informar, calcular i en definitiva donar dades a la\nreflexió i decisió final, debat que han de tenir el govern i la ciutat."\nel govern diu que a partir d'aquest informe podem parlar del futur de\nCan Fàbregas i de Caralt. Perfecte. Parlem-ne, però parlem-ne\nseriosament i amb totes les cartes sobre la taula. Tags:Can FàbregasArticles relacionats Salvem Can Fàbregas i de Caralt Can Fàbregas no és el barrufet rondinaire Roma no paga als traïdors. El Corte Inglés tampoc Vindràs dissabte a la manifestació? Èxit de la mani-festa-acció a favor de Can Fàbregas Avui he posat xampany a la nevera Capgrossada governamental Fent els deures fora de termini? Can Fàbregas: hem de riure o plorar? El Corté Inglés no vol enraonar\nCUP Mataró CUP nacional Can Fàbregas Carnestoltes Cernuda Charli Cinc Sènies Correllengua El Corte Inglés Facebook Guardia Civil Guillem Agulló Helena Jubany Hispanitat ICV Jesucrist Joomla José de Molina Les Santes Manuel Mas Maresme Digital TV Mataró Ràdio Mataró Viu MataróSenseFils Maulets Mònica Terribas PP PSC PSR PUMSA Pep Manté Policia Local RB Sebastià Salellas Televisió de Mataró Víctor Israel ajuntament antiborbònic batalletes botifarrada cinema concentració cooperativisme corrupció cuina disseny especulació franquisme hoquei independència memòria històrica mobilitat multes programari lliure referèndum religió repressió slot solidaritat transgènics Sindicació\t© 2006-2010 Joan Jubany


Benvinguda | Memòria 2013 Sant Pere Claver - FS\nBenvinguts a la Memòria 2013 de Sant Pere Claver - Fundació Sanitària, entitat privada sense afany de lucre amb vocació i finançament públic, creada l'any 1948. Conjuntament amb la Fundació Tutelar Lluís Artigues i Sant Pere Claver – Fundació de Serveis Socials integren el Grup Sant Pere Claver, conjunt d’entitats amb compromís socials i amb un origen fundacional comú.\nLa Fundació Sanitària ha realitzat aquest any un total de 110.000 visites anuals i compta amb 154 professionals de diferents disciplines multidisciplinars que treballen en més de 30 programes especialitzats i 5 equipaments en el nostre territori de referència. En l’àmbit de la nostra Responsabilitat Social Corporativa (RSC) ha estat també important la certificació d’EMAS (sistema comunitari europeu de gestió i auditoria ambiental) de l’equipament principal de la fundació i a la vegada seu social.\nL’any 2013, hem anat desplegant diferents accions en coherència al nostre Pla Estratègic 2012-15 compartit amb la resta d’entitats que integren el Grup Sant Pere Claver. Globalment la nostra institució remarca la voluntat de consolidar nous serveis en un context econòmic i social molt complex i exigent. La concreció més visible i de futur en aquest sentit ha estat l’inici de les obres de Cal Muns, equipament polivalent de salut, serveis i residencials al barri de la Bordeta.\nLes creixents necessitats sanitàries i socials de la societat, i especialment per aquells col·lectius més vulnerables pels quals treballem, suposa temps i reptes molt exigents per tots plegats els quals resoldrem millor de forma conjunta i sumant esforços.\nVolem destacar, també, un altre fet rellevant que permet seguir consolidant i donant continuïtat a la nostra visió institucional: l’alt nivell de compromís i solidaritat de l’equip de professionals contribuint a l’equilibri pressupostari de la institució, assegurant el manteniment de la qualitat assistencial. Un any més s’han assolit acords interns per poder superar de forma conjunta les dificultats econòmiques com a conseqüència de la reducció aquests darrers anys del concert amb el CatSalut.\nConfiem que la Memòria 2013 amb el recull dels fets més rellevants de l’any sigui del teu interès i restem oberts als vostres comentaris per tal de millorar la nostra activitat diària.\nDr. Pere Benito, President Carles Descalzi, Gerent


“L’Andrea volia la seva corona, ser primera per un cop a la vida” | BonDia Diari digital d'Andorra.\nÉs un esport federat. La Federació Andorrana de Culturisme es va donar d’alta fa un parell d’anys, jo la vaig estrenar com qui diu. No existia, no és com el futbol o el bàsquet. Em van proposar competir amb la bandera d’aquí.\nI comença a competir.\nVa ser complicat perquè tot just va arribar la Covid, però bé, la temporada va anar bé.\nDeu consistir en quelcom més que estar ‘buenorra’.\n[Riu]. La categoria en què jo competeixo consisteix a treballar un cos molt estètic. Has d’estar definida, és clar. Però no busquen esquena o braços o cames molt voluminoses, al contrari, resta punts i entra en una altra categoria.\nMés primeta, fina, doncs.\nMolt definit. Amb una preparació molt dura.\nÉs una altra estètica que la de, posem, una ‘top model’.\nUna Miss Univers o això? Sí, una altra cosa. S’ha d’entrenar força. Soc com una mica biquini antisistema: l’estereotip marca que per lluir en biquini fas uns exercicis molt bàsics, molt poc esforç, una dieta baixa calòricament i au.\nEntre una miss o top model i jo l’estètica és diferent.\nUna bellesa esportiva?\nExacte. Es valora la feina del gimnàs. Un equilibri entre entrenament i dieta ben portada. La pell ha de definir els músculs.\nEn què consisteix l’entrenament?\nEl que jo faig: hipertròfia amb bastant de força. Però quan em preparo per competir la dieta tindrà un dèficit de calories i per això faig un entrenament de cinc dies a la setmana, tres de cama o gluti i la resta de la part superior. Amb molta repetició dels exercicis però poca càrrega, sense estrès del sistema nerviós perquè no volem créixer, sinó definir.\nLa dieta és poc apetitosa.\nPer sort la meva constitució és agraïda i no tinc gaires dificultats a definir o no em dedicaria això, o no guanyaria. La meva dieta podria ser pitjor. Menjo de tot, en les quantitats que toquen.\nEls nois la passen magra.\nSí, potser es passen sis mesos menjant pollastre. En el meu cas la part més dura és just abans de competir. Ara, també hi ha la part més creativa i hi ha les air friers, que dona opcions.\nLes què, perdó?\nFregidores d’aire, robots de cuina: ho fan amb aire calent i queda cruixent, bo. I jo menjo amb sal, no grans quantitats, però és un mineral important.\nEl fitness és un estil de vida, i com en tot, t’esforces per pujar de nivell. T’aïlles, sí, de l’oci, en alguns moments. Però la família i els amics estan al teu costat.\nPerò l’Andrea, quan va començar, només volia guanyar la seva corona, ser la primera per un cop a la vida. I bé, a la primera competició vaig sortir campiona de la categoria Promeses, a Girona. Que bé! Que ràpid. I vaig continuar guanyant corones, copes.\nM’he mantingut al podi, entre la 1 i la 3, en cinc campionats.\nVaig anar a l’Europeu, l’octubre de l’any passat i vaig quedar sisena, de vint. Va ser uau! I Andorra al podi. Al Mundial vam quedar empatades de la cinquena a la vuitena. Però tot molt bé.\nTorno a preguntar com va començar.\nSempre m’ha agradat fer-me regals el dia del meu aniversari. Jo vivia sola a Andorra, amb la família a Barcelona, i un any vaig decidir: em cuidaré més, aniré al gimnàs, sense falta. Però l’Andrea és perfeccionista, així que en qüestió d’un any ja estava competint. Tot va venir sense buscar-ho.


Et vigilen. És hora de prendre mesures - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans Et vigilen. És hora de prendre mesures - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nSaps què és PGP? I Tor? Et sonen eines com Enigmail, Mailvelope o Cryptocat? Segurament no, i és ben normal, et passa com a la majoria de periodistes catalans. Potser paraules com criptografia i xifratge et fan venir son, o penses que són cosa de delinqüents freaks i paranoics, però val la pena que comencis a buscar-ne informació. Com asseguraràs l’anonimitat d’una font si no tens els mecanismes per fer-ho? Si el teu correu web la pot delatar a qualsevol que hi accedeixi, ja sigui d’una manera legítima o no? Com a periodista és una bona idea conèixer les principals eines per fer segures les teves comunicacions, n’hi ha que, com Mailvelope, són molt fàcils de fer servir i compatibles amb el Gmail; la veterana Electronic Frontier Foundation et pot ajudar a anar una mica més enllà.\nDes que Edward Snowden va començar a filtrar documents sobre els sistemes d’espionatge massiu de la NSA el món no és el mateix. O no hauria de ser-ho, tot i que la majoria actuem com si no hagués canviat res. Ara sabem que podem ser objectius d’espionatge electrònic massiu i indiscriminat tinguem res a amagar o no. Les comunicacions són molt més transparents del que podíem pensar i, en una època en què la majoria fem servir correu web, missatgeria instantània i tota mena de serveis on guardem les nostres dades a servidors de grans companyies, tenim molt poc control sobre qui accedeix a la nostra informació.\nSabem que estem més vigilats que mai però també tenim les eines per fer-ho molt complicat, per garantir que si una font ens vol enviar informació per un canal segur la podrem llegir sense que algú la pugui interceptar fàcilment. I garantir la seguretat de les fonts és una de les nostres obligacions com a periodistes. Sí, segurament consideres difícil que mai algú t’escrigui un correu electrònic xifrat, però si no tens una clau per rebre’ls és impossible. Glenn Greenwald ja se’n va adonar. Fixa-t’hi, mira les biografies de Twitter dels periodistes nord-americans i del món anglosaxó, no cal que busquis les estrelles més conegudes. Veuràs que molts inclouen un enllaç a la seva clau pública o el número d’identificació d’una clau de PGP. Creus que només ho fan a causa d’una epidèmia de paranoia?\nPrendre mesures de protecció no és només una obligació dels periodistes. La doctora en polítiques públiques Gemma Galdón alerta en aquest article d’’El País’ que “si els governs segueixen abusant de les seves capacitats tecnològiques i de les dades personals de la ciutadania, més persones adoptaran mecanismes d’anonimització i encriptació de les seves comunicacions”. És un avís als autors de la reforma de la Llei d’Enjudiciament Criminal, que vol permetre que es punxin les trucades i les comunicacions electròniques sense autorització prèvia de cap jutge.\n“Un món de comunicacions secretes és un món més insegur”, diu Galdón, perquè les “policies democràtiques depenen de la capacitat d’interceptar les comunicacions quan hi hagi motius per fer-ho”. Alerta que si les xarxes encriptades i anònimes es converteixen en la norma el món serà un lloc més insegur. El que diu té molta lògica. Però fa tard. Després de les revelacions d’Snowden i de l’escàndol d’espionatge massiu a internet que implica l’agència britànica GCHQ. Ens vigilen d’una manera massiva i ara ho sabem segur, tinguem res a amagar o no. Els periodistes i els ciutadans en general tenim dues opcions: permetre-ho i continuar fent servir vies de comunicació insegures o fer-los-ho més difícil, prendre mesures i evitar activament que arribem a un món semblant al de1984. La decisió és nostra.


Mankell – Llibres i més llibres\ndiumenge, 7 Juny 2009 by L L\nTraducció de la Ivette Miravitllas Pous\nBarcelona 2009. Tusquets Editores . Col·lecció L’Ull de Vidre\n460 pàgs. , 20.00€\nMés Mankell, però no millor. En Henning Mankell amb en Kurt Wallander excel·leix, amb la filla de l’inspector i amb el seu company de feina el nivell és gairebé el mateix. Amb “El Xinès” no, llàstima. Els fonaments de la novel·la son els mateixos de sempre: assassinat múltiple sense motiu aparent, policies perduts dins un maremàgnum de feina, pistes falses, implicacions internacionals, pèrdua del sentit de la nostra vida … A El xinès és novetat el fet que el protagonista no és ni el polí ni el dolent. El protagonista és una jutgessa en plena crisi personal i laboral (veure Kurt Wallander) i parenta llunyana de dos de les víctimes. Però perquè no enganxa? No ho sé. Llegint El xinès pots aturar-te; llegint La lleona blanca o Abans de la gelada o Els gossos de Riga no pots, malgrat que ja saps qui és l’assassí des del començament tens que arribar fins al final, no pots deixar sol a l’inspector en les seves investigacions, tens que patir com ell, tens que enxampar al dolent sigui com sigui. La segona novetat d’El xinès és que no se sap qui és el dolent fins la recta final de l’obra. Es pot intuir, es pot imaginar, però no se sap del cert fins els darrers fulls de la novel·la.\nDurant una nit d’hivern s’assassinen de forma salvatge els dinou habitants d’un petit poble colgat de neu enmig dels boscos suecs. A partir d’ací la trama es divideix en dos. Per una banda acompanyarem a una família de xinesos des de l’extrema pobresa en la Xina del segle XIX fins al boom xinès dels nostres tems. Viurem amb ells l’esclavitud patida pels pobres a la mateixa Xina i a fora d’ella, per exemple amb la construcció de les vies del tren a l’Oest americà. L’altra línia del relat segueix a la jutgessa Na Brigitta Roslin que s’implica, potser massa i tot, a les investigacions d’aquest assassinat múltiple. Gràcies a casualitats i intuïcions, potser que una mica forçades, la portaran fins i tot a la Xina i acabaran posant-la al punt de mira, real no metafòric, de l’assassí. Ella sola resoldrà el terrible assassinat i de pas arreglarà la seva vida sentimental i alleugerà la vida laboral. Quina dona!\nL’argument i la trama semblen versemblants, una mica agafats amb pinces també. No ho sé, és difícil d’explicar que he sentit llegint aquesta novel·la. Em trobo una mica desencisant amb el mestre suec de la novel·la negra. Penso que el Mankell necessita diners per mantenir les seves obres benèfiques a l’Àfrica i que n’ha escrit un llibre alimentici per recollir-hi. De fet, “El xinès” no és un llibre dolent, és un llibre força correcte, amb una història complexa i moderna, avui en dia els xinesos són a tot arreu, escrit amb professionalitat i ofici. Potser que amb massa ofici i poca passió. També és possible que les novel·les anteriors siguin massa bones i aquesta, pel que fet sigui, no arriba a la mateixa alçada. Preguem perquè el Henning Mankell no perdi el pas i continuï fent novel·les tan bones i amb les que ens té tan bé acostumat i que ens ha deixat tantes nits sense dormir.\nAh i el tancar i obrir el relat amb una escena molt semblant ja l’hem vist massa vegades amic Henning.\nUna capa de glaç cobreix la neu, fred rigorós. Ple hivern.\nUn llop solitari travessa la frontera invisible i des de Norueg arriba fins a Suècia per la vall de Vauldalen un dels primers dies de gener del 2006\nEn una de les pàgines va llegir, distreta, que havien mort un llop solitari en un poble al nord de Gavle.\nNi ella ni ningú sabia que, un dia de gener, el llop havia entrat a Suècia des de Noruega a través de Vauldalen.\nPublicat a novel·la\t| Etiquetat Mankell | 2 comentaris


L'Ajuntament de Girona millorarà l'accés del camí de l'escola Joan Puigbert - Diari de Girona\nS'aprova de forma inicial el projecte d'obres i es preveu que es pugui licitar a principis de l'any 2018.El cost dels treballs és de gairebé 50.000 euros\nL'Ajuntament de Girona millorarà l'accessibilitat del camí de l'escola Annexa-Joan Puigbert i suprimirà les barreres arquitectòniques al carrer d'Isabel la Catòlica en el tram entre l'ascensor del passatge dels Picapedreres i l'entrada de l'escola. Aquestes dues actuacions formen part d'un projecte que ja s'ha aprovat inicialment i que es preveu que es pugui adjudicar a principis de l'any vinent.\nLes obres consistiran principalment a eixamplar la vorera del tram esmentat del carrer d'Isabel la Catòlica per aconseguir l'amplada normativa d'1,80 metres i adaptar el pas de vianants que hi ha davant de l'ascensor de la pujada dels Picapedreres.\nAmb aquestes actuacions s'aprofitarà també per traslladar el pas de vianants que hi ha actualment davant de l'entrada principal de l'escola Annexa-Joan Puigbert fins a l'encreuament del carrer d'Isabel la Catòlica amb el carrer del Sol.\nD'aquesta manera, es donarà continuïtat al camí escolar de l'escola Annexa des del mateix carrer del Sol i es facilitarà una nova entrada a l'escola a través d'un espai exterior que es potenciarà com a lloc d'estada i relacions socials del centre. Amb les tasques que es portaran a terme també es millorarà l'accessibilitat dels accessos a diversos blocs d'habitatges del carrer d'Isabel la Catòlica.\nEl tinent d'alcaldia i regidor d'Urbanisme, Activitats, Mobilitat i Via Pública de l'Ajuntament de Girona, Joan Alcalà, va voler destacar que «amb aquesta actuació millorem sensiblement l'accessibilitat en aquesta zona del barri de les Pedreres, alhora que pacifiquem el trànsit en una zona de pas d'escolars gràcies a l'eixamplament de les voreres». El termini d'execució previst per a aquestes obres és de tres mesos i el pressupost de licitació de l'obra serà de 49.526,08 euros sense IVA.\nL'actuació que es portarà a terme és la segona fase dels treballs previstos en l'estudi del camí escolar de l'escola Annexa-Joan Puigbert fet el 2016. Llavors, es va executar una primera part del projecte per tal d'ampliar l'espai destinat a vianants del tram del carrer d'Isabel la Catòlica comprès entre l'entrada principal de l'escola i el carrer del Regiment de Baza. Les tasques van consistir a eliminar estacionament de vehicles i posar jardineres per delimitar el camí dels escolars.


Santiveri Tarragona: NUTRIENTS QUE AJUDEN A BAIXAR EL COLESTEROL\nQuan parlem de colesterol, primer de tot hem de definir bé el risc real i els límits que no cal traspassar. Quan les anàlisis adverteixen una pujada de colesterol, ja gairebé tothom sap que augmenta el risc de patir un infart, una embòlia ..., però realment quant risc hi ha que això passi?\nOn són les xifres que no cal traspassar i quins hàbits cal canviar?\nLa Fundació Espanyola del Cor recomana mantenir les xifres del colesterol per sota de 200 mil·ligrams i de 180 mil·ligrams si ja s'ha patit algun incident de cor. Segons aquest criteri, el 50-60% de la població espanyola adulta està en risc de patir alguna malaltia cardíaca. És alarmant, no?\nPer sort això no és matemàtic: persones amb xifres més altes mai patiran un infart, mentre que altres que ja van patir algun problema cardiovascular, encara esforçant-se a mantenir el seu colesterol a ratlla, tornen a patir algun episodi nefast.\nEl poder dels nutrients\nLa forma de menjar pot influir molt més del que sembla en els mecanismes de regulació del colesterol. Hi ha una llarga llista d'aliments recomanables perquè contenen nutrients que exerceixen una funció reguladora sobre el colesterol. En alguns casos, caldrà recórrer a complements dietètics en forma de perles, càpsules o comprimits per obtenir una quantitat eficaç del nutrient en qüestió.\nBetaglucanos: es tracta d'un tipus de fibra present sobretot en la civada que no es digereix a l'estómac i redueix l'absorció del colesterol a l'intestí.\nFitoesteroles: principis actius vegetals amb propietats antioxidants i regeneradores dels vasos sanguinis que són abundants en la soja, llúpol i trèvol vermell. Bloquegen l'absorció del colesterol intestinal i faciliten el seu retorn al tub digestiu.\nFibra alimentària: com la que aporten verdures com cols i cols, cebes, raves, etc., i els cereals integrals (aliments amb farines integrals i grans complets). Redueix l'absorció intestinal dels greixos.


Dessota: “Un gegant és el sentiment i la identitat d’un poble”\nParlem amb l’Associació Dessota, l’associació gestora de la imatgeria festiva d’Igualada sense foc, aprofitant que enguany, els gegants de la ciutat i els nans -nen i nena- bufen les espelmes pel seu 75è aniversari\nIgualada viu immersa en la seva festa major: dies i nits de rauxa, gresca, cultura, família i amics. Un dels elements més importants, característics i idiosincràtics de la ciutat és la imatgeria festiva: és l’hora de sortir al carrer i gaudir veient-los ballar. Parlem amb l’Associació Dessota, l’associació gestora de la imatgeria festiva d’Igualada sense foc, aprofitant que enguany, els gegants de la ciutat i els nans -nen i nena- bufen les espelmes pel seu 75è aniversari. Dessota va néixer l’any 2007 a través de l’empenta i l’impuls d’igualadins que volien preservar, vetllar i fer ballar sota les faldilles, dins les entranyes i l’ànima dels gegants, de l’àliga, dels capgrossos, dels gegantons i dels nans al ritme i al compàs de la gralla i el tabal.\n“Quan surts de la teva ciutat per anar a alguna trobada, la imatgeria representa a aquella població, és l’ambaixadora, la bandera”\nDeia Joan Maragall al seu poema 'Els Gegants' que “La geganta i el gegant ara ballen, ara ballen, la geganta i el gegant ara ballen i sempre ballaran”. Aquesta és una de les voluntats del naixement de l’Associació Dessota, una associació gestora de la imatgeria festiva de l’Ajuntament d’Igualada sense foc que va néixer a l’any 2007 amb l’objectiu de preservar, vetllar i fer ballar sota les faldilles, dins les entranyes i l’ànima dels gegants - són els casos dels petits gegants, dels Reis d’Igualada, els gegants del Poble Sec, els gegants de la Font Vella, els gegants de Sant Ignasi, en Tonet el Blanquer i la Conxita la Teixidora-, de l’àliga, dels capgrossos –Rufus el Traginer, Martingales el Músic, Petra l’Encantadora i en Mosca l’Aviador-, dels gegantons –els bessons Pia i Tomeu (els fills del Tonet el Blanquer i la Conxita la Teixidora- i dels nans –el nen, la nena, el Pinxo, la Iaia, en Grouxo i en Panxo- al ritme i al compàs de la gralla i el tabal.\nSegons el president de Dessota, Joan Pou, el principal objectiu de l’associació és preservar la imatgeria, fer-li el manteniment i com a entitat cultural, incloure, crear i impulsar balls nous i altres projectes –com per exemple, l’organització del concurs- per així evolucionar. Però, sobretot, un dels altres objectius és no limitar la imatgeria festiva perquè sigui present a l’àgora pública només per la festa major igualadina, sinó realitzar diverses sortides durant l’any, però “no ens sobrecarreguem, ja que gestionem figures antigues. Cada trasllat és un desgast de la figura. No som una colla de fal·lera gegantera”, assegura Lluís Ardèvol, tècnic de l’associació. La implicació d’aquests dos membres de Dessota és la següent: en el cas de Joan Pou, la involucració en el món geganter és més recent. En el cas d’Ardèvol “és de tota la vida” i forma part de la tercera generació familiar implicada en el món geganter.\nUna entitat oberta i familiar\nEn l’actualitat, aquesta associació compta amb dos cents col·laboradors i col·laboradores que fan possible que aquest objectiu esdevingui una realitat; tot i que des de Dessota es defineixen com un grup d’amics que s’estimen els gegants: “un gegant no és una figura de cartró. Som un grup de persones que quan ens hi posem a sota, quan els portem, els hi donem vida i el més important de tot: establim una connexió amb el públic” conclou Ardèvol. Per l’altra banda, Pou afirma que Dessota és “una entitat familiar. Impliquem famílies senceres. I és que com més siguem, millor! A Dessota pots portar un gegant o formar-te com a graller. Tots hem posat molt èmfasi en la qualitat dels balls, però també, hem respectat l’edat dels gegants i a Dessota, tothom hi és benvingut”.\n75è aniversari dels Gegants de la ciutat\nDessota està de celebració i el motiu és ben especial: el 75è aniversari dels Gegants de la Ciutat i dels Nanos Nen i Nena, que foren estrenats el 24 de juny de 1943 en motiu de la festivitat de Corpus. La parella de gegants va ser comprada per 9.500 pessetes a Barcelona. Al llarg d’aquests setanta-cinc anys, els ambaixadors de la ciutat han ballat per diverses poblacions, més de set dècades omplint places i carrers, fent esbossar somriures als més menuts –i no tan menuts- i ensenyant els secrets que s’amaguen sota les seves faldilles, però també han passat per diversos processos: al 2013 estrenaren vestuari, al 2016 un nou ball, i al 2017 van ser restaurats, ja que es trobaven en un estat força delicat de conservació. “Hem aconseguit tenir una partida pressupostària que ens ajudés a arranjar els gegants. Teníem molt clar que a l’hora de restaurar els gegants de la ciutat, no volíem que ens fessin una còpia, volíem salvar eles gegants. Existeixen casos en diverses poblacions que s’han fet còpies dels gegants, i els autèntics o bé han acabat a les mans de particulars o han acabat als contenidors. S’ha de seguir treballant per la sensibilitat perquè un gegant no és només una peça de cartró. La cara del gegant es desfeia, estava aixafada arrel de les seves caigudes i vam tenir molt clar –tot i demanar pressupostos en diversos constructors- que no tothom podia restaurar-lo i per això vam treballar amb Aitor Calleja qui sempre ha mostrat molt interès i ha restaurat diversos gegants. Gràcies a la seva bona mà, ens va ajudar a resoldre molts dubtes perquè la restauració implica anar al fons de la figura, descobrir què hi havia abans. Vam veure que en el cas del gegant era un model que tenia orelles per posar-li una cabellera de pèl, però durant els anys se li va posar cabell de cartró”, explica Ardèvol i afegeix que “Els gegants de la ciutat són gegants de sèrie que surten de la botiga El Ingenio, tot i que s’han fet molts estudis que aquesta botiga no va ser qui els va construir, sinó que tenien diversos constructors que realitzen els gegants i que ells, després, ho venien a la seva botiga. Aquesta parella formava part d’un model del qual se n’havien fet diversos motlles i els podem veure similars en diverses poblacions catalanes, com per exemple, a Amposta”. Però no en va ser l’únic secret que l’Aitor va despullar arran de la seva restauració sinó que “vam descobrir que el gegant s’havia decapitat”.\nLa celebració del 75è aniversari ha tingut com a plat fort una trobada –celebrada el passat dissabte 4 de juliol d’enguany- que va comptar amb la presència de nou colles convidades, “una trobada que feia molts anys que no es feia a Igualada” afirma Ardèvol. Però no ha estat la única acció que han realitzat des de Dessota, sinó que per celebrar aquesta efemèride tan especial, l’associació ha presentat els nous petits gegants que permetran als més petits i petites de la colla poder gaudir, encara més, de la festa. Segons Ardèvol, el 75è aniversari dels Gegants de la ciutat “era l’excusa perfecta per fer el projecte dels gegantons. Evidentment, no és la primera ciutat que té una rèplica dels seus gegants a escala més petita, sinó que ens hi sumem juntament amb Manresa, Vic, Tarragona... Això va crear un debat: com s’havien de vestir?”, i és que aquesta parella menuda és una rèplica exacta dels grans i duen una còpia dels vestits originals de 1943. “Teníem molt clar que havíem de recuperar la imatge que tenien abans les figures, recuperar el seu primer vestit, el vestuari de l’any 1943. La modista, la Roser Copoví ho ha reproduït al màxim de fidel possible. El resultat és espectacular”, rebla Ardèvol. L’objectiu d’aquesta creació és que els més menuts de la colla, a partir dels 8 i 9 anys, d’aquí uns anys saltin a la cola gran “i ja estaran preparadíssims, ja sabran les coreografies i el funcionament. Tindran una estima molt gran cap als gegants. Tenim el relleu assegurat”, afirma Pou.\nTots dos afegeixen com d’important és la imatgeria festiva per a la cultura catalana, però també la igualadina: “Quan surts de la teva ciutat per anar a alguna trobada, la imatgeria representa a aquella població, és l’ambaixadora, la bandera”. I un gegant? “És el sentiment i la identitat d’un poble”.\nWeb Dessota - Imatgeria Festiva d'Igualada\nRaquel Riba Rossy: “A les dones se’ns ha educat socialment per ser previsores,...


Les opinions dels que s’han allotjat abans que vosaltres són essencials, però alerta! - Associació Turística d'Apartaments a la Costa Brava i Pirineu de Girona\n– Perquè tothom l’interessa saber quines característiques té l’apartament o casa que volem llogar. Disposar d’informació prèvia de l’apartament, com per exemple si hi ha opció de wifi, climatització o equipament, o bé tenir dades de l’entorn, com zones d’oci properes, la distància al mar (potser que no sigui el mateix estar a 100 metres del mar que de la platja), etc. En definitiva, que els comentaris dels anteriors hostes diuen molt de l’habitatge. Us ajuden a escollir el que s’adapta més a les vostres necessitats.\n– Perquè tingui un comentari positiu o negatiu no vol dir que sigui fiable. Us heu de guiar per aquell habitatge que tingui més comentaris i que us ajudin a escollir i comparar amb els altres. Però alerta dels comentaris que veieu sospitosos o que distorsionen la realitat.\n– Sovint fieu-vos més dels comentaris del amfitrió responent a altres comentaris que un comentari d’un client. Les persones poden crear perfils falsos per tal de desprestigiar un allotjament, però el perfil del amfitrió no pot ser fals.


La llengua: l'estratègia del PP - Diari La Veu\nEscriba el número 900292\nLa llengua: l'estratègia del PP\nNo pot ser més clar. Fa uns anys en tenia evidències. Ara ja són certeses.\nEls anys que el PP ha tingut el comandament de la Generalitat han estat com deixar el control d'un camió a un xiquet de 8 anys: una autèntica desfeta en tots els aspectes. Però en matèria lingüística, l'estratègia ha estat donar la capacitació per a ensenyar en valencià a mestres que són una vertadera vergonya. No he anat gaire lluny per comprovar-ho. Per no desvetllar ni la font d'informació ni l'Institut on ho he pogut comprovar, anomenaré els personatges com alumna valenta i docent anacrònica.\nLa primera ha rebut aquest nom per haver-se enfrontat de manera educada i intrèpida a una mestra capacitada erròniament per a ensenyar la nostra llengua. L'alumna valenta, a més, ha hagut de suportar l'intent de ridiculització afegit al silenci covard de companys i companyes, tot i que la classe sencera havia elegit el Programa d'Ensenyament en Valencià (PEV).\nLa segona, nascuda fora del seu temps i amb un autoritarisme que la col·loca més a prop de les velles escoles franquistes, aprofita la suposada superioritat que li atorga el càrrec per a intentar botar-se les regles d'un model d'ensenyament que no li agrada i que odia i, a més a més, no té cap però per manifestar-ho obertament.\nAçò no és ficció. Ha passat en un poble del nostre País Valencià. Ha passat en l'any 2016. I hi ha constància de la feblesa per part de l'alumnat, que aixeca els muscles regalant al professorat la possibilitat d'infringir les regles quan se'ls proposa fer les classes en castellà, oblidant així la diferència que hi ha entre drets i obligacions.\nAquests dies m'he posat malalt. Malalt de llengua. Un mal al qual difícilment trobem vacunes. Hem arribat a una democràcia infinitament imperfecta. Retallades, tancament de televisió autonòmica, embutxacament de diners públics, trampes i màfies... Tot açò sovint té una visibilitat enorme. Però el que està dissimuladament amagat, tan subtil i gens efímer, conseqüència de la maniobra “pepera”, és l'estratègia per enderrocar el patrimoni principal de les valencianes i valencians: la llengua, el català occidental que tantes satisfaccions literàries ens ha donat al llarg dels segles. Eixos exàmens per a la capacitació de mestres han estat els darrers anys farcits de mala fe i ara ens trobem docents gens vocacionals ensenyant als nostres fills i a les nostres filles unes normes ortogràfiques que ni ells ni elles dominen. Unes lliçons de química orquestrades per elements que ens farien saltar per l'aire donada la nul·la preparació dels falsos instructors.\nNo hem de ficar tot el professorat a l'olla. A anys llum d'aquests farsants de l'ensenyament trobem sortosament els vertaders vocacionals i els autèntics genis de l'educació, convençuts i orgullosos del seu paper, i compromesos no sols amb una instrucció important, sinó també amb el redreçament del camí en què tan sinistrament ens toca suportar l'herència de la dreta més antivalenciana que puguem trobar mai: valencians i valencianes, fills i filles de la nostra terra, que sols trauen un pessic d'ADN quan es tracta d'ofrenar o d'ovacionar els assassins de les places rodones adornades amb barreres de color rojo y gualda.\nEscriba el número 553541


Els primers TAV que enllaçaran Figueres i París començaran a circular el 19 de desembre - El Gerió Digital\nHi haurà dues freqüències diàries per sentit i els viatgers que continuïn fins a Barcelona hauran de canviar de tren\nDilluns, 22 de novembre de 2010 17:04h\nTúnel del Pertús a punt per entrar en funcionament © ACN\nDesprés de setmanes d'incògnita, Renfe i la companyia francesa SNCF han desvetllat avui quan començaran a circular trens de passatgers pel tram internacional del TAV, que comprèn el túnel del Pertús (Alt Empordà). La data escollida és el diumenge 19 de desembre, i demà ja es començaran a posar a la venda els bitllets que permetran anar des de Barcelona fins a París.\nDe totes maneres, tot aquest trajecte no es farà en alta velocitat. I és que fins que no es completi la línia del TAV fins a la frontera -a finals del 2012 o principis del 2013-, Renfe posarà un tren de mitja distància semidirecte que anirà des de Barcelona fins a l'estació provisional del TAV a Vilafant (Alt Empordà).\nDes d'aquí, els passatgers que continuïn el trajecte fins a París hauran de canviar de tren i esperar-se a l'andana entre un quart d'hora i 26 minuts. A partir d'aquí, un TAV francès s'encarregarà de cobrir el trajecte entre Figueres i París. Hi haurà dues freqüències diàries d'anada i tornada, una al matí i una altra al migdia.\nDe totes maneres, per arribar fins a París, els TAV francesos hauran de reduir la velocitat un cop deixin enrere el tram internacional, perquè entre Perpinyà i Montpeller hauran de compartir via amb la resta de combois. Amb aquestes noves connexions, el temps de viatge entre Barcelona i París serà de 7 hores i 25 minuts, 'la qual cosa suposa una reducció d'una hora i quart respecte els actuals', segons ha ressaltat el president de Renfe, Teófilo Serrano.\nPer cobrir l'enllaç entre Barcelona i l'estació de Vilafant, Renfe posarà en marxa un servei de trens semidirectes que només s'aturaran a Girona. Els trens que faran aquest trajecte seran del model 449; és a dir, com els actuals Mitja Distància que es fan servir a la línia Figueres-Portbou.\n'Seran trens de mitja distància, però les característiques del servei seran d'alta velocitat', ha concretat Serrano. El president de Renfe també ha afegit que aquests combois els ofereixen 'versatilitat' i poden transportar fins a 500 passatgers, 'que és el màxim que admet un TAV francès de dos pisos'.\nL'entrada en funcionament de la nova connexió també suposarà haver de suprimir el Talgo que actualment cobreix el trajecte Barcelona-Montpeller.\nDes de 63,30 euros fins a 130,90\nA partir de demà, Renfe traurà a la venda els nous bitllets per anar des de Barcelona fins a París. Els abonaments costaran entre 63,30 euros i 130,90 euros, depenent de la tarifa que s'esculli (les que admeten canvis i devolucions, o les que no).\nDe totes maneres, per comprar tot el bitllet sencer caldrà anar a taquilles. I és que, si es desitja adquirir els abonaments a través del web de Renfe, la pàgina només permetrà comprar el bitllet entre Barcelona i Figueres. A partir d'aquí, i per anar fins a París o alguna altra de les ciutats on s'aturi el TAV francès (Perpinyà, Narbona, Montpeller i Nimes) els passatgers hauran d'anar a la guixeta de l'estació de Vilafant.\nEl president de Renfe ha assegurat que aquesta circumstància es deu a problemes d'adaptació tecnològica. 'Esperem que estiguin tots resolts la primavera de l'any vinent', ha puntualitzat Teófilo Serrano.\nDos dies després, mercaderies\nDurant la compareixença d'aquest matí, el president de Renfe també ha posat una altra data sobre la taula: el 21 de desembre. I és que aquest serà el primer dia en què els trens de mercaderies d'ample europeu també començaran a circular pel túnel del Pertús.\nPer arribar fins al tram internacional del TAV, aquests combois utilitzaran el tercer rail, que els permetrà anar des del port de Barcelona fins a la frontera i, des d'aquí, arribar fins a Lió (França) o Milà (Itàlia). Teófilo Serrano ha concretat que la intenció és que circulin quatre trens de mercaderies per setmana.\n'Com que el servei de mercaderies ja està liberalitzat, a més de Renfe aquesta connexió també la podran utilitzar altres companyies', ha indicat el president de Renfe. Els combois de mercaderies que circulin per l'ample europeu també podran incrementar la capacitat de càrrega, passant dels 450 metres per comboi als 750 metres.\n'L'estalvi de temps per fer els trajectes serà de fins a cinc hores, ja que s'eliminarà el control de mercaderies a la frontera', ha conclòs Serrano.


La ràtio de capital total se situa, al tancament de l’exercici 2015, en el 15,51% (14,57% sense incloure els resultats assignables a reserves), molt per sobre del mínim exigit legalment.\nLa ràtio de capital total mesura la relació entre els requeriments de capital i els recursos propis i, d’acord amb el Reglament (UE) núm. 575/2013, sobre els requisits prudencials de les entitats de crèdit i les empreses d’inversió (CRR), i la Directiva 2013/36/UE, relativa a l’accés a l’activitat de les entitats de crèdit i a la supervisió prudencial de les entitats de crèdit i les empreses d’inversió\n(CRD IV), ha de ser superior al 8%.\nAixí mateix, el superàvit de capital total a nivell consolidat s’ha situat, al tancament de l’exercici 2015, en 69 milions d’euros.\nEl Common Equity Tier 1 (CET1) del Grup Caixa d’Enginyers, amb dades al tancament de l’exercici 2015, és de 133.441miles d’euros, i la seva ràtio se situa en el 14,49% (13,56% sense incloure els resultats assignables a reserves), substancialment per sobre de l’exigit legalment.\nAixí mateix, aplicant els criteris previstos per al final del període transitori, el Grup Caixa d’Enginyers assoleix una ràtio CET1 fully loaded del 13,54%, inclòs el resultat net retingut corresponent a l’exercici, la qual cosa representa un excedent de 68 milions d’euros sobre el mínim CET1 fully loaded regulador del 7%, que inclou el 2,5% de coixí de conservació de capital.\n< Gestió del risc Informe d’auditoria >


14 de maig | Xerrada encausats de Lleida per lluitar contra la tortura a les presons | B Llibertari\nCartell xerrada 14 maig – Manresa\nUs convidem a la xerrada del dia 14 a l’Ateneu Anarquista La Ruda sobre el cas dels tres joves encausats per denunciar la tortura dins de les presons.\nComunicat del grup de suport (Lleida) :\nHan sortit les peticions fiscals als tres joves de Lleida que van ser denunciats per amenaces a un carceller del centre penitenciari de Ponent i per obstrucció a la justícia. La petició de la fiscal Marta Viñuales Loriente és de 4 anys de presó a dos d’ells i 3 anys a l’altre, sumat a una multa de més de 20.000 euros. L’advocat de la Generalitat Jorge Merino Hernández amplia aquesta petició a 6 anys pels dos primers i 3 i mig a l’altre. El 18 de Maig es celebrarà el judici.\nEn què consisteixen aquests delictes?\nObstrucció a la justícia és un delicte relacionat amb la pressió que es va fer fa dos hiverns als jutjats de Lleida, a les concentracions convocades pel grup de suport a presxs en lluita de Ponent en solidaritat amb els presxs que denunciaven abusos a la presó. Quan un pres denuncia a carcellers per maltractaments aquests li fan una contra-denuncia per agressions, a més de suposar-li sancions o trasllats. Amb aquestes accions aconsegueixen esterilitzar les denuncies per tortures dels i les preses, ja que la contra-denuncia aconsegueix que s’arxivi la del pres, o el trasllat fa molt més difícil el procés de la denuncia. Sigui quina sigui l’estratègia, l’escarment a un pres que denuncia passa pels augments de condemna, les pallisses o l’allunyament de la seva residència. Tot i això, assumint les represàlies, moltes preses arreu de l’estat es van coordinar per a fer visible la situació d’impunitat que es respira a les presons. Diversos grups de suport de diferents ciutats van tractar d’apropar la campanya Presó=Tortura al carrer.


El ‘tauler’ català: construïm un pol d’esquerres | El bloc d'en Joan Herrera\n23 Desembre 2014 · by joanherrera\t· in Drets nacionals, Joan Herrera, Qualitat democràtica.\t·\n“Sortirem a guanyar Artur Mas. No ens abraçarem ni amb Rajoy ni amb Mas”, ha repetit Pablo Iglesias des que va arribar a Barcelona. No puc estar-hi més d’acord.\nPerò a Catalunya no abraçar- se a Mas significa abraçar-se a la sanitat pública, a l’educació pública, a la redistribució de la riquesa. No abraçar-se a Mas significa fer tot el possible per derrotar-lo i construir una alternativa. Perquè la defensa del que és públic sigui fructífera, davant els qui es dobleguen als mercats, cal alguna cosa més que plantar cara i denunciar-ho. Cal crear una expectativa de canvi. I l’expectativa a Catalunya no la pot construir un sol actor.\nLa realitat catalana és complexa, una mica més complexa que la realitat del conjunt de l’Estat. Mentre a Espanya hi ha hagut bipartidisme imperfecte, al Parlament hi ha fins a set grups parlamentaris. De fet, les relacions entre forces polítiques catalanes han necessitat d’un accent construït, pensat i articulat des de Catalunya. És el cas del que va ser el partit de l’antifranquisme per antonomàsia, el PSUC, o fins i tot el PSC de Maragall.\nAvui la política catalana pot reduir-se a una dialèctica entre CiU i ERC per veure qui lidera l’independentisme, però sense que el debat sigui el del canvi de polítiques. Mentre que l’alternativa pot ser la de l’immobilisme encarnat per Ciutadans i PP. Paral·lelament, altres actors reivindiquem, amb diferents accents, un moment constituent basat en un moment nou i un canvi radical de les polítiques i la política. La qüestió és si entenem el “tauler” català com una peça més per al canvi de majories a Espanya, o el “tauler” català és un tauler propi, en el qual donem la batalla no per irrompre sinó per canviar les polítiques.\n← Entrevista amb Joan Herrera\nVenim de lluny i anem més lluny encara (la banca i la doctrina Botín) →


I això, on ho deso? | Revista - Part 4\n: Les 6 regles de la congelació\nLes 6 regles de la congelació\nQuè “no fa”. La congelació és una de les tècniques de conservació més antigues que es coneixen. Tot i això, aquest procés poques vegades elimina un risc que pugui estar present en un aliment, tant si està controlat o no. La congelació no mata els microorganismes que puguin ser presents en un aliment en un moment donat (bacteris, llevats, floridures, etcètera) ni tampoc elimina les toxines.\nInstruccions. Alguns fabricants que comercialitzen els seus productes a temperatura ambient o refrigerats pensen la possibilitat de congelar-los. Amb aquesta finalitat solen oferir indicacions als envasos per a fer-ho i quins terminis cal tenir present.\nSempre, sense obrir. Si optem per congelar qualsevol producte que no es distribueix amb aquestes condicions de conservació, la recomanació és fer-ho sempre que no s’hagi obert l’envàs. En el moment d’obrir-lo, tant si és una conserva, un semiconserva com un producte fresc s’incrementen les possibilitats que es contamini. Per això, després de la descongelació, tindrem un aliment que pot tenir més probabilitats d’estar contaminat que el d’origen.\nCompte amb l’envàs. Per a congelar un producte també s’ha de tenir en compte el tipus envàs (plàstic, vidre, metall, etcètera) i si conté líquid. Aquestes variables també condicionaran la possibilitat de congelar un producte sempre que, insistim, no s’hagi obert. Per exemple, un envàs de vidre corre el risc de fracturar-se, sobretot si porta líquid aquós: amb la congelació, l’aigua present a l’envàs augmentarà de volum, i per això es podria arribar a trencar.\nProductes que “no es congelen bé”. Hi ha aliments que tenen unes propietats organolèptiques que es veuen afectades negativament per aquest procés. Exemples: salses, l’estructura de les quals depèn d’una emulsió (maionesa); fruita fresca (si es congelen, poden servir per a altres usos, per exemple, com a ingredients de batuts, però les seves propietats sensorials són diferents de quan estaven fresques) o en almívar; receptes que incorporin patata o pastanaga, hortalisses i verdures que es vulguin consumir crues; i ous sencers.\nCuinar. Si obrim un producte, el més recomanable, abans de congelar-lo, és cuinar-lo (a temperatures per sobre de 65°C, perquè això n’implica la higienització).\nVes a la pàgina anterior: « Glossari de termes per a conservar els aliments


Erratzu – Baigorri – CAIT\nErratzu – Baigorri (2017)\nauthor/s : Miquel Brullas, Xavier Recasens\nlocation : Erratzu, Baigorri\nErratzu i Baigorri, units per disset quilòmetres de carretera i separats per la topografia.\nL’eix estructurador d’aquest territori, tant a un costat com a l’altre de la frontera, és la xarxa hídrica. Erratzu destaca entre els altres nuclis del voltant per situar‐se al riu Bidasoa i Baigorri també ressegueix el camí de l’aigua.\nLa xarxa de comunicació, amb carreteres i camins, ha crescut vinculada a la hidrografia, de manera que n’ha aprofitat els traçats. Tot i això hi ha un punt de discordança: la frontera.\nLa frontera se situa a la cresta de les muntanyes que separen ambdues poblacions. Aquesta condició fa que cada vessant sigui en una conca hidrogràfica independent. Però la xarxa de camins uneix aquestes dues parts. La carretera, serpentejant, s’enfila per un i altre vessant fins trobar‐se just al cim. La frontera, sens dubte, és un lloc singular. És cim i és cresta. És trobada i és muralla. És mirall de semblances i diferències.\nUna de les diferències més destacades és com s’ha assentat la població en el territori. Erratzu és un dels molts petits nuclis que es distribueixen a la vall, mentre que Baigorri és una aglomeració de barris alineats amb el riu.\nFruit d’això, els espais públics també tenen una relació diferent. A Erratzu s’organitzen en petites concentracions en cada nucli, i a Baigorri, tot i estar tots dins la població, estan disposats de manera menys densa.\nPer aquesta condició de la disposició dels nuclis de població, a Erratzu i els diferents pobles es multipliquen elements com ara esglésies, cementiris o ermites, que van estretament vinculats a la pertinença al lloc.\nPer altra banda, els frontons, espai públic destacat a la zona, són tractats de forma diferent en els dos costats de la frontera. A la part espanyola, molts dels tradicionals frontons han estat modificats, convertits o substituïts per uns de nous, o per poliesportius. En canvi, a la part francesa, s’ha optat per conservar‐los com a elements patrimonials i construir nous equipaments per a noves demandes.


Willy Claes - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nWillem Werner Hubert "Willy" Claes (Hasselt, 24 de novembre de 1938), és un polític belga, que fou secretari general de l'OTAN entre 1994 i 1995. Va ser membre del Partit Socialista.\n24 novembre 1938 (82 anys)\n8è Secretari General de l'OTAN\n17 octubre 1994 – 20 octubre 1995\n← Sergio Balanzino – Sergio Balanzino →\n7 març 1992 – 10 octubre 1994\n← Mark Eyskens – Frank Vandenbroucke →\nPolític, director d'orquestra i diplomàtic\nVa començar la seva carrera política a l'ajuntament de Hasselt. El 1968 va formar part del parlament nacional. El 1972, va ser ministre d'educació. Entre 1973 i 1992, va ser ministre d'afers econòmics de Bèlgica en tres ocasions no consecutives. També va exercir el càrrec de viceprimer ministre en cinc ocasions, i va ser un important negociador en la formació de coalicions dels governs dels anys 80.\nClaes va ser ministre d'afers exteriors de Bèlgica des de 1992 fins a 1994, i secretari general de l'OTAN des de 1994 fins a 1995, quan es va veure obligat a dimitir a causa d'acusacions de corrupció relacionades amb contractes d'helicòpters Agusta aprovats per ell quan era ministre d'assumptes econòmics. Per aquest afer fou condemnat el 1998, i perdé el dret de vot durant cinc anys.\nSergio Balanzino Secretari General de l'OTAN\n1994 - 1995 Succeït per:\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Willy Claes\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Willy_Claes&oldid=25690897»\nDarrera modificació: 15 des 2020 a les 14:23\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 des 2020 a les 14:23.


El Suri, no cal cap més presentació… - Created by Redacció malarrassa - In category: Destacats, Perfils - Tagged with: activisme, Associació de Veïns de Ca n’Aurell, el Suri, Escola d’Arts i Oficis de Terrassa, Floreal Soriguera, pintura, Pollock - malarrassa - El periòdic independent i gratuït de Terrassa\nYou are here: Home / Destacats / Perfils / El Suri, no cal cap més presentació…\nEl Suri, no cal cap més presentació…\n12 octubre 2016 No Comment\nFloreal Soriguera, el Suri, és un terrassenc que va néixer l’any 1927 a Labastide-Rouairoux, un llogaret del sud-est de França on el seu pare, que era llibertari i antimilitarista, es va instal·lar quan es va negar a incorporar-se a l’exèrcit… El Suri és una persona molt coneguda a Terrassa per la seva activitat artística, cultural i social durant llargues dècades i potser no cal allargar més aquesta presentació.\nEl fet és que un matí del juliol passat, les tres persones que signem, el vam anar a trobar al seu taller i vam mantenir amb ell una llarga conversa.\nCom et trobes en aquest moment de la teva vida?\nDes que tinc aquest nou taller, al carrer Nicolau Talló, estic molt content perquè em queda més a prop de casa, vinc caminant i em sento molt bé. Aquest dies, vaig endreçant coses que trec d’unes caixes on són des de la mudança i que em va embalar la família. És una alegria retrobar coses que tenia una mica oblidades. I vaig treballant. Estic pintant uns gira-sols i retallo imatges per fer un collage. També llegeixo cada dia, ara mateix uns escrits del Feliu Formosa i una novel·la del Baltasar Porcel.\nEl Suri ens mostra un dels seus darrers pensaments escrits. Foto: PV\nEscrius alguna cosa, memòries, reflexions?\nTinc escrits alguns pensaments. Sí, escric, però sense pretensió de publicar enlloc…\nD’infant vas anar a l’escola racionalista, amb el Joan Campà, quin records guardes d’aquella època llunyana?\nEncara tinc una fotografia d’aquella escola. Era al carrer sant Genís i estava promoguda per l’Ateneu Llibertari. Em va ajudar molt de petit —jo tenia cinc anys— la forma que tenia el Campà d’ensenyar i com tenia l’escola organitzada: els nois més grans també ensenyaven als més petits, sense necessitat del mestre… I allà va néixer la meva vocació per les arts plàstiques. Durant la guerra el Campà va ser director d’una escola del CENU (Consell de l’Escola Nova Unificada) a Barcelona i quan es va haver d’exiliar se’n va anar a Veneçuela, on va ser considerat un gran pedagog. Tinc molt bon record d’ell.\nParlem dels teus inicis com a artista plàstic, com recordes l’Escola d’Arts i Oficis de Terrassa i els seus professors?\nDesprés de provar d’aprenent en altres oficis, em vaig dedicar a un que em permetés treballar amb els colors: pintor de parets. I, a més, amb catorze anys, anava a l’Escola d’Arts i Oficis, de les set a les deu del vespre, per estudiar pintura i escultura. Dels professors recordo el Tomàs Viver i el Josep Rigol. Hi vaig fer molts bons amics allà, gent del meu ofici, pintors de parets o pintor decoradors, hi havia molt bon ambient. També aprofitàvem el cap de setmana per anar a pintar al natural o a visitar museus a Barcelona. D’aquesta manera em vaig anar formant i adquirint coneixements artístics.\nEn quin moment se’t va despertar l’interès per l’art que s’aparta de les orientacions clàssiques i acadèmiques?\nVaig trigar bastant, al principi era molt figuratiu, però quan vaig fer el servei militar a Tarragona, l’any 1946, vaig conèixer un professor jove que es deia Lluís Maria Saumells, un escultor que havia viscut a París, i que em va descobrir moltes coses que no m’havien ensenyat aquí.\nUn cop passat el servei militar, vaig entrar de professor auxiliar a l’Escola d’Art i Oficis. Era l’auxiliar del Rigol, però no ens aveníem quant a criteri artístic, ell era molt classicista. Quan es va jubilar, vaig passar a ser professor, però em calia tenir un títol i per això els matins anava a la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, a Barcelona, i allà encara se’m van obrir més les perspectives pel que fa a la creativitat. Per cert, vaig acabar sent el director a l’Escola d’Arts i Oficis durant l’últim curs de la meva vida laboral, el 1991-92. Vaig continuar, però, fent classes pel meu compte fins fa poc.\nDins dels molts estils pictòrics que has conreat, en quin t’has sentit millor?\nSí, he conreat estils molt diferents. Amb tots m’he sentit força identificat, però potser sobretot amb el que és més matèric i no figuratiu, l’abstracte. Com més senzill… amb un mínim de plasticitat… més m’agrada. M’agrada arribar a una síntesi amb uns materials mínims.\nMenys és més, diuen, però com arribar-hi…?\nSí, sí, del Jackson Pollock vaig aprendre molt quan vaig viatjar a Nova York i vaig veure l’evolució que havien experimentat els expressionistes americans. El Pollock feia servir la tècnica del dripping, l’esquitxat. La vaig aprendre i la vaig ensenyar a molta gent, amb diferents colors o bé amb el mateix color, amb el pinzell o amb els dits. Quan tens gairebé acabada una obra, el dripping l’acaba d’afinar d’una forma molt interessant.\nPots fer-nos una pinzellada sobre els happenings que organitzaves o les activitats amb el GRID?\nSí, cap al 1980 vam organitzar uns happenings que es van fer famosos: les Festes Blanques, les Festes del Solstici d’Estiu…\nL’any 1992, amb antics companys de l’escola de l’Escola d’Art i Oficis, vam crear el Grup de Recerques, Investigació i Divulgació, que va promoure moltes activitats culturals i artístiques. Va arribar un moment que el nostre lloc de trobada, al carrer Puig Novell, a casa d’un pintor, se’ns va fer petit, i vam anar al Centre Social, al carrer de la Font Vella. Deu anys abans ja havia fundat el Grup Tal Taca, que va promocionar artistes joves des de la sala d’exposicions de l’Arxiu Tobella.\n“Com a estil pictòric, m’agrada arribar a una síntesi amb uns materials mínims”\nTambé tenies molta relació amb artistes i escriptors d’arreu?\nFèiem unes tertúlies cada primer divendres de mes a casa, al carrer Salvà. La Maria Dolors tenia moltes coneixences a Barcelona i havien vingut gent com el Paco Candel, el Josep Maria Subirachs… i també molts estudiants sud-americans que feien estudis superiors a l’Escola Industrial. S’omplia el pis gairebé fins a la porta del carrer. Un dia es van presentar una parella de policies de paisà i ens van preguntar què feia tanta gent allà reunida? I la Maria Dolors, la meva companya, els va dir que passessin, que prendrien el cafè con tothom, i no, no van entrar, van marxar amb el cap una mica cot.\nDiuen que sempre has sigut molt amant dels viatges…\nEl meu pare era molt amant de la naturalesa i de petits sempre ens portava d’excursió. Després em vaig fer soci del CET i vaig participar en moltes excursions; una de les meves fites va ser fer el Montblanc amb la colla d’amics l’any 1956. Quan em vaig casar amb la Maria Dolors, vam fer molts viatges en família, primer per Catalunya, després per tota Espanya, al final per l’estranger: a Suècia, a Noruega… i, en l’època de la guerra freda, a Hongria, des d’on vam anar a Rússia, a Leningrad, amb un passaport diplomàtic que em va facilitar l’ambaixada russa a Budapest. I a l’Índia, al Brasil, a Austràlia…\nUn dels meus últims grans viatges va ser a Cuba, en un intercanvi amb un pintor d’allà. A Camagüey em vaig assabentar que els artistes cubans podien viatjar fàcilment a la Xina, que els facilitaven la residència i el material per pintar a canvi de les obres que fessis durant l’estada… i aleshores em vaig espavilar, vaig fer una gestió i… cap a la Xina ràpidament.\nQuè ens pots explicar pel que fa al teu activisme social i polític?\nDe ben petit el meu pare em va introduir en el naturisme, així que de gran em vaig integrar en un grup naturista de Sabadell que es reunia en un lloc en plena naturalesa que li deien el Jardí de l’Amistat, on vivia una mena d’anacoreta que es feia dir Llum de la Selva. L’any 1971 vaig fundar la Societat Vegetariana Naturista de Terrassa. Els de Terrassa i Sabadell teníem relació amb uns altres grups de Valldoreix i Mollerussa, i una vegada al mes ens trobàvem tots i fèiem paelles vegetarianes i altres activitats pròpies d’aquesta manera de veure la vida.\nAl marge d’això, vaig ser fundador de l’Associació de Veïns de Ca n’Aurell, també l’any 1971, i quan es va formar la FAVT, l’any 1980, em van elegir president. El moviment veïnal va organitzar moltes activitats, fins i tot en l’època franquista, i va despertar moltes consciències als barris.\nTambé vaig tenir a veure amb el naixement del Casal d’Amistat Catalano-Cubana. El vam fundar l’any 1980 entre uns quants que havien visitat Cuba. Inicialment havia de tenir la seu a Barcelona, però no vam aconseguir el permís i en canvi aquí, a Terrassa, sí. Al principi les activitats es feien al meu estudi, al carrer Arquímedes — jo hi era des del primer dia, i vaig ser el primer president—, i després ens van donar un local al carrer Cisterna, on encara és.\nDesprés que ens fes de manera improvisada un dibuix i que ens ensenyés tot d’obres, fotografies i records que guarda al seu taller, van marxar conscients que per manca de temps hi ha encara moltes coses que ens hauria agradat preguntar i rememorar i que haurem de deixar per a una altra ocasió: com va col·laborar l’any 1967, durant la dictadura, amb la candidatura democràtica de Barenys, Padró i Fresnadillo als terços familiars del govern municipal?, quina va ser la seva vinculació amb l’entitat Amics de la Unesco?, quina implicació va tenir amb l’Assemblea de Catalunya per a la recuperació de la democràcia?, perquè amb més 50 anys i amb una llarga trajectòria com a professor es va matricular a la Facultat de Belles Arts?…\nOriol Gómez Estripaboires\nAlbert Novellon, en el sender de la utopia, fent coses que aportin una espurna de creativitat\nEl Centre Cultural Terrassa mostra la vessant més sensual de Guinovart


Opinem – joanguardia.cat\nEl nomenament com a rector ha centrat la meva activitat en els darrers mesos. Des del nomenament que va tenir lloc el desembre passat i la presa de possessió just tornant de les vacances de\nBarcelona. Divendres passat, 11 de desembre, es va fer públic el resultat electoral de la primera volta al rectorat de la Universitat de Barcelona. La llista més votada va ser la que encapçala el\nPublicat a ElDiario, 10 de desembre de 2020 El voto electrónico es una gran oportunidad, una gran ventana a las cosas nuevas. Por primera vez en mi universidad, la Universitat de Barcelona, escogeremos rector\nCom és la Universitat de Barcelona que volem? La millor manera d’explicar-ho, dos dies abans de la primera volta de les eleccions a rector i com a cloenda de la campanya, és amb el\nUna de les missions de la universitat és la formació dels estudiants, formació que ha d’estar basada en principis i valors, compromís i ètica. Sense estudiants no hi ha universitat. La universitat ha de generar\nNotícia publicada a ElMón per Aleix Salvans Redactor0 7 de desembre de 2020 Joan Guàrdia, catedràtic a la Facultat de Psicologia, torna a presentar-se a les eleccions al rectorat per completar una transformació profunda i


“Ets el que recordes, però... gairebé tot és mig inventat”\nJosé Eduardo Agualusa, escriptor angolès\nTinc 57 anys. Vaig néixer a Tinc dos fills angolesos, Política? Sense déus, sense reis, sense fronteres. He rebut el\n27/08/2018 01:53 | Actualizado a 27/08/2018 02:49\nAquest escriptor angolès en llengua portuguesa, amb pinta de pirata i mirada punyent, és l’autor d’una novel·la de bellesa suggeridora, Teoria general de l’oblit (Periscopi) / Teoría general del olvido (Edhasa), i en l’agorafòbica poètica de les seves pàgines batega l’angoixa pel seu país, Angola, i per la humanitat sencera. Li envejo haver nascut i viscut en llocs exòtics –quin regal, per a un escritor!–, però em revela que “he necessitat allunyar-me’n per guanyar la capacitat de sorpresa, perquè t’habitues a l’absurd”. M’enlluernen frases seves: “La maldat també necessita descansar”, “el pessimisme és un luxe de pobles feliços”, perquè “els depressius s’han suïcidat,o els han matat”.\nAgualusa, curiós cognom...\nÉs un arcaisme propi d’antics marins portuguesos per als deixants lluminosos a l’aigua de l’oceà.\nEn la nit fosca, de vegades l’aigua emet fosforescències blavoses, a causa de la noctiluca, organisme unicel·lular bioluminescent.\nTé marins entre els seus avantpassats?\nEls portuguesos han deixat moltes empremtes pel món...\nPerò jo soc angolès, eh!\nAngola era colònia portuguesa, a la costa occidental de l’ Àfrica.\nCom Moçambic, on ara visc, a la costa oriental. Quan hi vaig arribar... la vaig reconèixer!\nQue vaig sentir com si ja conegués aquell lloc, com si ja hi hagués estat abans.\nAlgun avantpassat marí portuguès...\nO algun remot esclavista àrab... I em va passar el mateix amb la meva dona actual, que és moçambiquesa i que es diu Yara...\nQuè li va passar amb ella?\nEm vaig enamorar... com si la conegués, com si hagués estat enamorat d’ella des de sempre! El més sorprenent és que a la meva segona novel·la, escrita fa quinze anys, apareix una dona moçambiquesa anomenada Yara!\nPerquè potser el temps no és lineal, potser el temps no passa, sinó que és circular i hi és, el temps és, i vivim dins seu.\nJung va aventurar que era plausible recordar el futur...\nÉs el que m’ha passat amb la Yara: jo fa quinze anys ja recordava aquella dona fascinant amb qui avui convisc.\nPer què va deixar vostè Angola?\nEl meu país té moltíssims problemes. La seva capital, Luanda, és la més cara del món...\nResumeixi aquests problemes en un.\nSense això, com seria Angola?\nUn país pròsper, amb petroli, diamants, boscos, ports... avui molt mal governat.\nDes de la seva independència, el 1975, a la qual va seguir una guerra civil que es va prolongar, amb salts, fins a l’any 2000.\nLa va viure vostè?\nA Angola hi havia guerrilla des que jo vaig néixer, el 1960, i l’exèrcit portuguès se’n va cansar el 1975... i va deixar caure Angola.\nTenia vostè 15 anys: què va veure?\nCoses terribles. Pitjors de les que vaig veure com a reporter de guerra en altres països.\nNo, no vull explicar-les.\nVan passar por, vostè i la seva família?\nSí, teníem por, però l’eufòria desbordava la por! Ens sentíem reis d’una festa, eufòrics.\nEra vostè independentista, doncs...\nSempre! L’explotació d’Angola per part de la metròpolis lisboeta era aberrant.\nQuina relació mantenen angolesos i portuguesos?\nD’amor-odi. Ara els joves portuguesos parlen amb argot angolès, i l’heroi musical a Portugal és l’angolès Anselmo Ralph, i el ball és el kizomba angolès.\nA què es dedicaven els seus pares?\nImpartien classes a obrers de l’empresa ferroviària, mentre es construïa la via fèrria. Els meus estius eren viure amb ells al vagó-aula, avançant per selves i erms...\nEl tren s’aturava al capvespre, al mig del no-res, i el meu pare baixava i muntava a prop una pantalla de cinema: sortia gent de la selva, de no sé on, a veure les pel·lícules...\nRecorda quines pel·lícules?\nDocumentals sobre Pelé. Era un heroi, eren els anys seixanta, setanta... De vegades la guerrilla dinamitava les vies i descarrilàvem...\nSembla realisme màgic.\nSí! Les meves lectures juvenils eren el brasiler Jorge Amado i el colombià García Márquez... i tots els del boom llatinoamericà: hi ha quelcom africà en aquell realisme màgic. Amado i Márquez... són africans transterrats! Angola viu aquell surrealisme a diari.\nEls colonitzadors van reblir un llac. Hi van construir a sobre. Declarada la independència, el llac va aflorar! I ho va engolir tot. Va ser al darrere de casa meva: ho vaig veure.\nTel·lúrica metàfora de la llibertat...\nUn dia, a Angola va desaparèixer a la pista de l’aeroport... un Boeing sencer! No se n’ha tornat a saber mai res, d’aquell avió.\nExplica a la seva novel·la que una dona va viure 35 anys tancada al seu pis...\nHi va haver una temporada en què la vida a Angola era tensa i em vaig plantejar no tornar a sortir de casa. Podria resistir gaire? D’aquella emoció va néixer la meva novel·la.\nLes millors històries neixen en temps convulsos?\nSí, quan l’Estat és absent, emergeix la condició humana, el pitjor i el millor!\nQuè voldria oblidar?\nRes! Soc partidari de recordar: ets el que recordes, tot i que el que creus que recordes... sol ser sempre mig inventat.\nSi escrivís un llibre sobre la seva vida, amb quina escena començaria?\nAmb el dia en què vaig reconèixer la Yara, la meva dona.


Programari d’IBM que ajudarà a recordar | NoticiesTecnologia.com\nProgramari d’IBM que ajudarà a recordar\nPermet associar esdeveniments, llocs i persones.\nDavant de la quantitat d’informació que es genera actualment, i el desafiament que s’enfronta en tractar de recordar dades puntuals, IBM va desenvolupar un programari que ajudarà les persones a recordar temes, dades i gent, combinant diferents tecnologies.\nInformació presentada per la firma d’EEUU indica que es va desenvolupar als seus laboratoris d’investigació un programari que utilitza imatges, sons, i text gravat en dispositius mòbils com els cel·lulars perquè les persones recordin noms, rostres, converses i qualsevol tipus d’informació que desitgin.\nLa tecnologia va ser denominada “Pensive”; usa, segons s’explica la memòria associativa per connectar les peces d’informació relacionades o adquirides per una persona, amb l’avantatge que aquesta nova tecnologia comprèn el context en el qual es captura la informació.\nAsseguren que a causa que els dispositius mòbils actuals tenen una quantitat infinita de funcions, capaces de registrar la informació en temps real, el nou programari pot utilitzar les esmentades funcions, com les fotografies, el GPS, reconeixement de veu i altres per crear índexs i etiquetes d’informació.\nCom a exemple s’esmenta que si l’usuari coneix una persona en una conferència i usa el telèfon per prendre una foto, així com una imatge de la seva targeta de negocis, la nova tecnologia associa les dues informacions perquè van ser creades en el mateix moment i lloc.\nPosteriorment crea una cartera virtual d’informació que inclou la imatge de la persona, el nom de la conferència on la va conèixer, data i hora, així com la informació per recordar-la i així donar totes les dades pertinents a l’usuari per saber en el futur on i com la va conèixer.\n« Recopilació de programes gratuïts per a PC 11 extensions per Firefox que poden substituir aplicacions d’escriptori »\nData : 12 Agost, 2008\nEtiquetes: aplicacions, IBM, pensive


"Reduir a la meitat els diputats autonòmics estalviaria més de 50 milions", a la portada de 'La Razón'\nLa proposta de 'La Razón' per "quadrar els comptes" inclou reduir els parlamentaris "regionals". Assegura que "Catalunya, amb més de set milions, és la comunitat que més gasta en salaris". Segons l''Abc', la mesura estalviaria 170 milions\nARA Barcelona Actualitzada el 08/06/2012 07:23\nLa Razón: "Quadrar els comptes". Segons el diari, "reduir a la meitat els diputats autonòmics estalviaria només en sous i dietes més de 50 milions", i destaca que "Catalunya, amb més de set milions, és la comunitat que més gasta en salaris".\nAbc: "Retallar a la meitat els diputats autonòmics estalviaria 170 milions". El diari obre edició amb l'Eurcopa: "Tenim sort de ser espanyols", una declaració del davanter de la selecció espanyola Fernando Torres en una entrevista al rotatiu.\nEl País: "Dues caixes nacionalitzades obren un altre esvoranc de 9.000 milions", en referència a CatalunyaCaixa i Novagalicia.\nEl Mundo: "L'Audiència veu 'aparença de delicte' en els testimonis de l'11-M" i "Esquenada de Rajoy a De Guindos en elegir Linde com a governador" del Banc d'Espanya.\nEl Periódico: "Merkel dóna el sí a Europa" i "Síria, la vergonya".\nLa Vanguardia: "Rajoy talla el ball de xifres sobre el rescat de la banca".\nEl Punt Avui: "Ball de xifres".\nL' ARA: "40.000 milions per a la banca".


'Em va posar el genoll a l'esquena. Em va pegar puntellons a les costelles' - VilaWeb\nDiumenge 04.03.2012 13:16\nIvan Soler relata l'agressió policíaca de què va ser víctima dimarts passat\nEn una entrevista en vídeo, Ivan Soler detalla els fets ocorreguts dimarts passat a l'estació de trens d'Ontinyent, quan va ser víctima d'una actuació policíaca de dos agents a qui ha denunciat per agressió. Segons ha explicat, una agent de paisà li va demanar d'identificar-se, i com que no duia la documentació, va sol·licitar la presència d'una altres agents per confirmar la seua identitat. Un d'aquests agents, després de confirmar les dades facilitades verbalment, hauria colpejat de manera reiterada i injustificada el jove, a qui van emmanillar i detenir, acusat de resistència a l'autoritat.\nLa policia, que no ha volgut fer declaracions a VilaWeb Ontinyent, ha presentat també una denúncia contra Ivan Soler per agressions als agents. A més, acusen el jove d'haver-los insultat prèviament i haver-ne fugit.\nUn testimoni dels fets va confirmar a VilaWeb Ontinyent que els policies van actuar amb gran violència sense cap mena de provocació, i que un dels agents es va encarar a un grup d'alumnes de l'IES proper a l'estació que havien vist l'escena.\nDenuncien una agressió policíaca a Ontinyent (01.03.2012)\n'Ivan és una de les persones més treballadores i voluntarioses que conec.' (04.03.2012)\nComunicat de l'Assemblea de Joves Meruts d'Ontinyent (05.03.2012)


Barcelona es convertirà del 4 al 14 de juliol en la capital mundial del patinatge. Més de 4.000 atletes procedents de 81 països diferents participaran en la segona edició dels World Roller Games (WRG), l’esdeveniment esportiu més important que acull la ciutat de Barcelona des dels Jocs Olímpics de 1992.\nLa capital catalana i sobretot l’Anella Olímpica amb el Palau Sant Jordi al capdavant serà l’epicentre de l’esdeveniment, però hi haurà també quatre subseus més repartides per la província de Barcelona: Vilanova i la Geltrú, Mollet del Vallès, Sant Cugat i Terrassa.\nEls WRG és un nou format de competició que integra els Campionats del Món de les diferents modalitats de roller sports regulades per World Skate. Els patinadors competiran en 128 proves d’onze modalitats diferents: alpí, artístic, roller freestyle, descens, inline freestyle, hoquei línia, hoquei patins, roller derby, scooter, velocitat i skateboard.\nUn total de 86 esportistes catalans tindran representació en les onze modalitats que hi ha en aquests jocs i s’hi sumaran sis clubs que participaran en les modalitats de xou: CPA Olot, CPA Girona, Reus Deportiu, CPA Aldea, PA Maçanet i CP Lliçà de Vall.\nTot i que el denominador comú dels WRG són les rodes petites, sembla que serà un espectacle esportiu en majúscules!\nWeb oficial dels Campionats del Món d'Esports amb patins\nHoquei (es parla de l'hoquei patins un dels esports que integren els campionats)


sedentaris.cat: A caminar! (Olost - 37,5km - 28/06)\nUna última entrada per parlar de la caminada de 37,5 quilòmetres a la que anirem aquest diumenge. Hi ha obertes les inscripcions pel mateix dia (20€) o sigui que si algú s'anima i es presenta el 28/06 a Olost a les 7:30 ja sap que pot fer: caminar.\nFinalment serem un grupet de quatre nois sedentaris, tot i que esperem que algú més s'uneixi ni que sigui temporalment al nostre grup. Si algú ens vol saludar ens reconeixerà fàcilment per la samarreta verda que estrenarem oficialment.\nTenim bones notícies pel que respecta als avituallaments, ja que els organitzadors ens han fet arribar en un correu com van ser els de l'any passat i aquest any volen fer-los similar:\nEl tema dels avituallaments es potser el que vetllem mes... Tenim l'experiència de l'any passat, en varem fer si no recordo malament un total de 7, el primer fou tan sols aigües, ja que estava en un encreuament amb una carretera i així podíem controlar el pas dels participants. El segon va ser un esmorzar complert, amb botifarrada inclòs per agafar forces i poder-ho cremar durant la jornada. El tercer estava composat per sucs, fruita, aigües, barretes energètiques, etc... el 4 era tan sols aigua perquè estava a dalt d'una ermita de difícil accés. el 5 hi havia coca i xocolata a mes a mes de aigua, sucs, refrescos, fruita... i l'ultim no me'n recordo però estava ben estudiat i també era generós per afrontar l'ultim tram... finalment a l'arribada i havia més coses per si algú encara es quedava amb gana... aquest any esperem repetir la mateixa línea... i si podem millorar-ho!!!\nCom a bons sedentaris, crec que passarem molta estona als avituallaments i acabarem la marxa de resistència ben esmorzats i, quasi, dinat.\nA veure si ens podem fer unes fotografies dignes i posar-les al bloc. A les curses de muntanya és més difícil però a les caminades no hi ha excusa.\nI si algú s'anima encantats d'anar junts. El ritme que portarem no serà gaire fort ja que portem un (o dos) debutants al grup.\nPublicat per Sedentaris.cat a 23:21\nEtiquetes de comentaris: caminades, Cursa popular, trail


Vol en globus per Montserrat i la Catalunya Central - Fent País\nVol en globus per Montserrat i la Catalunya Central\nAventura · Bages\nTornada en 4x4\nViu la inoblidable experiència de volar en globus i descobreix indrets inaccessibles de la muntanya de Montserrat des de l’aire.\nSobrevolaràs el pla de Bages, des del començament dels relleus dels Pirineus al nord, fins al massís de Montserrat al sud. L’activitat té una durada aproximada de 3 hores i 30 minuts i l’alçada màxima del vol serà de 1.500 metres d’altitud. En aquest viatge als núvols, t’acompanyarà un pilot experimentat i certificat per Aviació Civil.\nTot plegat farà que sentis la màgia de flotar enmig de l’aire i que passis un dia inoblidable volant en globus i compartint el vol amb altres passatgers.\nEstacio de servei el Lleó (PETRONOR) - C16 sortida km 60 Sallent · Sallent ·\t08650 ·\tBages\nEs considera adult els infants a partir de 9 anys.\nVol amb ultralleuger per la Costa Brava\t89,90€\nQuico Giralt: El cas del collaret robat\t14,00€


sopar degustació – JazzCat\nSopar-Concert a la fresca amb JazzCat\n16 Juliol 2014 — Deixa un comentari\nAquest divendres a les 21:30h tindrà lloc el proper concert de JazzCat en un lloc especial, altament recomanable. Serà a la l’Hotel Cala del Pi 5* Platja d’Aro. Els assistents podran degustar un sopar-concert de temàtica americana, on, com diu la Nota de premsa de les Nits de Música i Cuina “la sinergia entre cuina i música es fa evident, unint-se en harmònica complicitat, un autèntic esdeveniment gastro – musical.”\nManel Fortià al Contrabaix, experimentat en el nostre estil, que forma part també del Projecte Pirene de l’Arnau Obiols Quartet, entre d’altres. Una gran ocasió per escoltar les nostres versions swing de “El Cant dels Ocells” i “Xotis d’en Roviretes”, o de la sardana curta “Els Segadors de Cassà” a ritme de Rumba, per exemple.\nThis entry was posted in concert, Jazzcat and tagged arnau obiols, contrabaix, flabiol, guitarra, jazz, Jazzcat, jazzcat trio, Jesús Torrent, Manel Fortià, Platja d'Aro, Projecte Pirene, sopar degustació, Xavi Torrent. Bookmark the permalink.


El vent, que es manté després de la tempesta, ha trencat branques, ha fet caure arbres -3 palmeres a Barcelona- i s'ha endut teulades i revestiments de naus\nEl cap d'una palmera ha caigut sobre un cotxe a la Diagonal. La conductora n'ha sortit il·lesa(BTV)\n22/01/2021 - 12.33 Actualitzat 22/01/2021 - 14.36\nEls Bombers i els serveis d'emergències han rebut més de 700 avisosper incidències relacionades amb la tempesta que ha escombrat bona part del país. La pluja ha passat però encara es manté l'alerta per episodis de vent.\nEl telèfon d'emergències 112 ha rebut 389 trucades fins a les 12 del migdia. La majoria dels avisos han estat de ciutadans de Barcelona i la seva àrea metropolitana.\n 112 (@112) January 22, 2021\nAltres avisos al 112 fan referència a la caiguda de material urbà a la calçada.\nContenidors bolcats (BTV)\nTres palmeres a Barcelona\nEntre els incidents hi ha la caiguda a Barcelona d'almenys tres palmeres, dues a la Diagonal. Una ha caigut, a l'alçada del carrer Numància, sobre un cotxe i els Bomberrs de Barcelona han rescatar la conductora, que no ha patit lesions d'importància. Els equips d'emergències mèdiques, SEM, l'han donada d'alta al mateix lloc. L'altra palmera ha caigut a la cruïlla de la Diagonal amb la Via Augusta.\nUna de les palmeres que el vent ha fet caure a la Diagonal de Barcelona (@vgutiez)\nEntre les 9.30 i les 11, els Bombers de Barcelona han fet 70 serveis relacionats amb l'episodi de vent. L'Ajuntament de Barcelona ha activat el Pla Bàsic d'Emergència Municipal i ha tancat parcs i jardins fins que passi el perill.\n💨⚠ En dies de #ventades fortes:\n🚘 Extremeu la prudència a la carretera.#ventBCNpic.twitter.com/IVT0bWBVe4\n Ajuntament de BCN (@bcn_ajuntament) January 22, 2021\nCadires de les terrasses arrossegades pel vent (BTV)\nArbres, naus i teulades afectats\nEls Bombers de la Generalitat han notificat, fins a les 11 del matí, 293 avisos que els han portat a fer actuacions, la majoria a l'àrea metropolitana de Barcelona per caigudes d'arbres, teulades i tendals.\nMolta precaució! El primer episodi de vent, a primera hora del matí, ha fet que #bomberscat atenguéssim 293 avisos, però encara en van entrant. El temporal continuarà. @emergenciescat ha activat l'alerta del #VENTCAT. Seguiu la predicció i l'evolució meteorològica del @meteocathttps://t.co/ehXZTe3toA\nPerò la ventada ha causat desperfectes i incidències a tot el territori, sobretot per branques i arbres trencats o arrencats i a teulats i revestiments.\nEl Pla de Lleida s'ha vist afectat pel fort vent i la calamarsa. A Tàrrega, a l'Urgell, la tempesta ha afectat diverses naus del polígon La Canaleta, on el vent ha arrencat revestiments i cobertes.\n⚠ Altres naus industrials del polígon La Canaleta de #Tàrrega també han patit severament els efectes de la tempesta de pedra i vent. Tot el nostre suport a les empreses afectades! Fotos: @RadioTarregapic.twitter.com/HFJwuNTdJr\n Ajuntament Tàrrega (@ajtarrega) January 22, 2021\nTambé a Cervera, a la Segarra, el fort vent s'ha endut els tendals del mercat setmanal i al polígon industrial ha tirat a terra fins i tot parets.\nAixí han quedat les naus d'un polígon de #Cervera després del pas de la tempesta. pic.twitter.com/FgCsCIp74n\n teresa macià viles (@teresamaciavile) January 22, 2021\nUn cobert de Concabella s'ha esfondrat per la tempesta (Bombers de la Generalitat)\nA Concabella, a la Segarra, els Bombers han intervingut en un cobert esfondrat, i a Vilanova del Camí, a l'Anoia, al Polígon Industrial Pla de Rigat, s'ha retirat un arbre caigut al damunt d'un camió aparcat. En cap dels dos casos hi ha ferits.\nUna branca ha caigut sobre un camió a Tàrrega (Bombers de la Generalitat)\nDestrosses a Mallorca\nEl temporal també ha afectat les Balears. Fins a la 1 del migdia el servei d'emergència ha registatrat 134 incidències.\n#BorrascaHortense>@Emergencies_112 registra, de momento, un total de 134 incidentes (hasta las 13h), la mayoría caídas de árboles (62) y elementos de riesgo (52).\nLa mayoría han sido en Palma, Llucmajor, Calvià y Manacor. pic.twitter.com/60nFDrjN6l\n Emergències 112 Illes Balears (@Emergencies_112) January 22, 2021\nA Palma, l'Ajuntament ha tancat els parcs i jardins després de la caiguda d'arbres i 4 palmeres del passeig de Mar. Més perillosa ha estat la caiguda d'una cornisa i una teulada que ha volat.\nUna de les palmeres que el vent ha fet caure al passeig de Palma (CCMA)\nEl fort vent ha dispersat, només durant una estona, les dues-centes persones que es manifestaven contra les mesures de tancament de la restauració aplicades per la presidenta balear, Francina Armengol. Tot i que la delegació del govern balear havia prohibit fer la protesta a peu, després de la tempesta han reprès la marxa.\nPalma de Mallorca, la meteorología no ayuda, pero aquí estamos! 🌪⛈☔💥🔥 pic.twitter.com/PSVZhSAIqy\n MikeLoDigas (@Mike_lo_digas) January 22, 2021\nVentadesCrisi climàticaBombersIlles Balears