Liber torna per analitzar mercats, nous models de negoci i l'evolució del llibre digital | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana\nLiber torna per analitzar mercats, nous models de negoci i l'evolució del llibre digital\nLa Fira Internacional del Llibre, Liber, que organitza la Federació de Gremis d'Editors d'Espanya successivament a Barcelona i a Madrid, és la fira internacional de referència per a l'edició en llengua espanyola.\nEs tracta de la major plataforma internacional de negoci de la potent indústria editorial de l'Estat, i un punt de trobada professional per establir contactes, informar-se de les tendències del sector i descobrir les possibilitats que els mercats emergents en llengua espanyola ofereixen a aquesta indústria. Tindrà lloc del 12 al 14 d'octubre al recinte firal de la Gran Via, a l'Hospitalet de Llobregat.\nEl programa inclou 180 ponents nacionals i internacionals, que reflexionaran sobre els principals problemes i reptes del món del llibre i la forma d'afrontar-los amb èxit. Hi ha previstes gairebé 90 taules rodones, conferències i presentacions a les quals s'abordaran diferents qüestions relacionades amb els nous models de negoci, els mercats exteriors, la comercialització o l'evolució de la digitalització del llibre, entre d'altres temes.\nEntre moltes altres, hi haurà sessions dedicades a com accedir a nous mercats a través d'Internet, d'anàlisi de casos d'èxit al continent Americà de models de negoci digital, sobre els algoritmes intel·ligents de recomanació de llibres a la xarxa, les tendències digitals a Llatinoamèrica, les biblioteques a l'era digital, o com el Big Data i la intel·ligència artificial poden ajudar el sector editorial. Així mateix es presentarà l'actualització del llibre La gran transformación, que radiografia el panorama del sector del llibre a Espanya.\nLa professionalització de l'edició davant d'altres opcions de publicació centrarà diverses taules rodones i conferències. En destaca la intervenció de l'analista i periodista internacional Edward Nawotka, qui identificarà les tendències que estan canviant el món de l'edició a nivell global. Altres ponències interessants versaran sobre l'autoedició i les petites i mitjanes editorials; la contraposició entre edició professional i gratuïtat; o si és lleure o negoci la utilitat dels eBooks de contingut tècnic per a l'exercici professional.\nEn l'actual context, la comercialització també es veu afectada pels nous models de negoci, especialment amb l'ús del comerç electrònic i l'obertura de més oportunitats en un mercat global. Així, s'abordaran les conseqüències i implicacions per al món del llibre del Mercat Únic Digital Europeu i del Tractat Transatlàntic de Comerç i Inversions (TTIP); de les noves excepcions que afecten el món del llibre a la Unió Europea; de les estratègies de distribució d'eBooks; de la tecnologia com a suport a la comercialització del llibre i es presentarà la plataforma Libelista que potencia i amplifica el valor de la llibreria de proximitat com a referent cultural en l'entorn online.\nD'altra banda, les Jornades Liber comptaran amb sessions específiques per analitzar aspectes concrets relacionats amb el llibre infantil i juvenil, l'edició cientificotècnica i acadèmica, i el còmic. En aquest sentit, se celebraran taules rodones sobre lectura i educació a Iberoamèrica, les claus de la distribució i promoció de la literatura infantil i juvenil o el foment de la lectura a través dels clàssics.\nDestaca, també la Zona Digital, un espai que acull diferents productes i serveis tecnològics relacionats amb l'edició, distribució i comercialització del llibre digital, que enguany es complementarà amb la nova Zona Apps. En l'oferta concreta d'aquestes àrees es podrà trobar des de software de gestió editorial i metadades fins a plataformes per exportar llibres electrònics arreu; passant per solucions antipirateria, ebooks i audiollibres en forma de targeta o apps que ofereixen a l'usuari experiències literàries interactives.\nLa Zona Digital i la Zona Apps serà un punt de trobada perquè el sector del llibre pugui intercanviar experiències i conèixer tendències en innovació, formació i nous models de negocis portats a terme a l'entorn digital, ja que s'hi portarà a terme un programa de presentacions d'eines i solucions desenvolupades per gairebé una vintena d'empreses i entitats.\nEl president de Liber i de la Federació de Gremis d'Editors d'Espanya (FGEE), Daniel Fernández, destaca que ambdues zones "faciliten als professionals que visitin el saló el contacte directe amb continguts, idees, experts i tecnologies que responguin a les necessitats i reptes que plantegin els productes i serveis digitals i mostrin l'interès del sector per aplicar les tecnologies més modernes al món del llibre, apropant-nos als lectors amb independència del suport en què llegeixin".\nEl programa d'activitats de la Zona Digital inclourà una vintena de ponències impartides pels professionals de les empreses participants i altres experts del sector.\nPer accedir-hi és imprescindible haver-se registrat abans. Fins al 9 d'octubre es pot gaudir del 50% de descompte en les acreditacions, que tenen diferents preus. Més informació aquí: http://www.liber.es/ca/visitors\nLiber 2016 ha concedit el Premi Foment de la Lectura a biblioteques obertes al públic a la Xarxa de Biblioteques Municipals de la província de Barcelona, que gestionen conjuntament els ajuntaments de la demarcació i la Diputació de Barcelona. El guardó que reconeix "la seva extraordinària aportació al llarg del temps a la creació d'una xarxa de biblioteques municipals, modèlica gestió i relació amb els lectors" serà lliurat el dijous, 13 d'octubre al Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC) en el marc de les activitats del saló Liber que enguany organitza Fira de Barcelona.\nDurant el mateix acte es lliurarà el Premi Liber 2016 a l'escriptor Juan Marsé, novel·lista de l'anomenada Generació dels 50, com a reconeixement a "l'autor hispanoamericà més destacat" i per a la seva "trajectòria amb projecció universal vinculada a les seves arrels barcelonines". D'altra banda, l'editora i fundadora de Tusquets Editors, Beatriz de Moura, rebrà l'Homenatge Liber 2016.


Com netejar eficientment un microones - Electrodomèstics i electrodomèstics essencialsLlegir Més\nPrincipal Electrodomèstics i electrodomèstics essencials Com netejar eficientment un microones\nCom netejar eficientment un microones\nEl secret és utilitzar bicarbonat, suc de fruita o vinagre\nActualitzat el 04/04/19\nSi no heu continuat a netejar el microones, és probable que hagueu desenvolupat una acumulació de secs en aliments. De fet, si fa temps que coagula, les maletes poden haver-se endurit, cosa que fa que sigui molt més difícil eliminar. Els brots d’aliments desordenats no són simplement poc atractius i tenen una bona olor: en realitat disminueixen l’eficiència del vostre microones. Per sort, podeu netejar l’embolic al microones amb una de les següents solucions fàcils i senzilles.\nSolució de bicarbonat de soda\nEl bicarbonat de soda és un bona solució de neteja per al microones quan es tracta d’un manteniment general. Barregeu quatre cullerades soda de bicarbonat de sodiu a un quart d’aigua tèbia i utilitzeu-lo per rentar la part interior del forn microones.\nPer eliminar els aliments al forn, simplement barregeu unes cullerades culleres de bicarbonat de sodiu amb aigua en una tassa segura per a microones. A continuació, bulliu-ho al microones uns minuts. La part interior del microones quedarà humida i fàcil de netejar amb una tovallola de paper o un llençol. Aquest mètode també eliminarà les olors que es podrien enganxar al forn de microones.\nConsell : de la mateixa manera que guardeu bicarbonat a la nevera per controlar l’olor, podeu mantenir una caixa de bicarbonat al microones entre usos.\nSolució de sucs de fruita\nUna forma fàcil i natural de netejar el microones consisteix simplement en el suc de fruita. Obteniu informació sobre com eliminar ràpidament la brutícia al microones amb aquesta solució:\nPoseu una tassa d’aigua i una llimona trossejada, llima o taronja dins d’un recipient segur per a microones que tingui unes quatre tasses.\nPoseu-lo al microones. Poseu-lo en marxa durant uns minuts o fins que veieu que la solució bull i la finestra es posa a vapor.\nDeixeu-ho reposar 15 minuts. A continuació, traieu el bol i eixugueu-lo dins del microones.\nUtilitzeu una esponja (humitejada només amb aigua) per netejar la junta a la porta. Si la finestra sembla grassa, netegeu-la amb una barreja que consta de mitja aigua i meitat de vinagre.\nSolució de vinagre\nEl vinagre és un gran agent de neteja, ja que és un desinfectant i desodoritzant que pot tallar el greix. Netegeu el microones amb vinagre en aquests quatre passos:\nAboqueu parts iguals aigua i vinagre en un bol. Utilitzar mitja tassa de cadascuna és una bona regla general. Tanmateix, si el vostre aparell necessita una neteja més profunda i més llarga, utilitzeu una tassa de vinagre i una tassa d’aigua.\nEs recomana posar un escuradents o un altre objecte petit de fusta a la barreja. Això minimitzarà el potencial d’una explosió (que pot ser causada pel vinagre.) Amb prevenció, es formaran bombolles sobre el escuradents o objecte de fusta. Això li permet bullir sense explotar si el bol es sobta.\nEscalfar la barreja durant cinc o deu minuts. Com més brut sigui el microones, més temps de neteja serà. Un cop acabat el temps, deixeu el bol a l'interior durant un minut o dos perquè es acumuli vapor addicional.\nUtilitzeu les guàrdies del forn per treure el bol escalfat. A continuació, submergiu una esponja a la barreja i fregiu el microones. L'alimentació enganxada hauria de desprendre's fàcilment amb alguns pals.\nArticle AnteriorQuè són els llits de cuc i com en puc fer-ne un?\nArticle SegüentMicroclimes al vostre jardí


Ponche, fitxatge exprés | martorellesport.cat - el web esportiu de referència de Martorell\nPonche va debutar a Sabadell com a integrant del Sala5 © MartorellEsport\nSergio González Pegalajar s’ha convertit en jugador del primer equip del Sala5 Martorell per a les últimes sis jornades. El de Pallejà va debutar a la pista de l’Escola Pia de Sabadell i va disputar el primer partit a casa el passat dissabte, davant el Bisontes Castelló.\nGonzález, conegut com “Ponche”, té 25 anys i torna a vestir-se de curt després de superar una lesió al turmell que l’ha mantingut allunyat de les pistes durant, pràcticament dos anys. L’ala dret arriba a un Sala5 Martorell necessitat d’efectius arran de les lesions en les últimes setmanes. Els vermells no podran comptar amb Raúl Castro per al que queda de curs, per un trencament en el menisc i el lligament creuat anterior. Pau Albacete podria tornar després de les vacances de Setmana Santa, recuperat d’una lesió muscular, mentre que Jaime Solana haurà d’esperar per conèixer l’abast de la seva lesió al menisc.\nPonche serà un dels jugadors que lluiti per mantenir l’equip a Segona Nacional B. “Puc aportar experiència a la categoria per mantenir l’equip a Segona. L’equip m’ha acollit molt bé, ja coneixia algun dels meus companys, i volem mantenir-nos a la categoria”, ha assegurat.\n“Creia que era una bona opció venir a Martorell i ajudar l’equip, que també li calen efectius”, ha admès el nou jugador vermell. Ponche coneix el club, i és que va formar-se en les categories base del club, abans de tornar al Pallejà i conèixer, de primera mà, la Segona Naciona B.\nEl primer equip del Sala5 Martorell tornarà a la competició el proper 22 d’abril, a la pista del Cerdanyola. Ara per ara, els martorellencs es triben en places de descens, tercers per la cua, i empaten a 23 punts amb l’Olímpic Floresta, el quart per la cua i que se salva, pels pèls, de la pèrdua de categoria.


L'obertura del nou hospital de la Garrotxa es preveu a principis del 2014 - El Gerió Digital\nL'obertura del nou hospital de la Garrotxa es preveu a principis del 2014\nEl centre utilitzarà el 80% de les instal·lacions i incorporarà serveis nous com ara oncologia i un TAG\nDilluns, 27 de maig de 2013 13:44h\nLes obres del nou hospital comarcal de la Garrotxa estan gairebé acabades © ACN\nL'obertura del nou hospital comarcal de la Garrotxa està prevista a principis del 2014. Aquest és el calendari amb què treballa l'equip tècnic que està planificant tot el trasllat de l'actual hospital Sant Jaume d'Olot al nou equipament, que passarà a tenir molt més espai i nous serveis, com ara els tractaments de quimioteràpia.\nLa constructora està a punt de donar les obres per acabades però queda pendent l'aprovació dels pressupostos de la Generalitat per destinar-hi una partida d'uns 10 MEUR per poder-lo equipar. En el moment en què es doni llum verd a aquesta part econòmica, faran falta uns nou mesos per completat tot el procés del trasllat, com ara autoritzacions i la instal·lació del mobiliari.\nEs tracta d'un procés "molt complex" que ha requerit molt de temps de planificació. Segons explica el gerent de l'Hospital Sant Jaume d'Olot, Carles Puig, caldran almenys uns nou mesos per completar tot el procés si bé confien poder fer tot el gruix del trasllat físic en un sol cap de setmana sense oblidar les tasques de coordinació i comunicació perquè els pacients no es perdin i sàpiguen en tot moment a on han d'anar.\nA més, també ho dificulta el fet que s'aprofitarà tot allò que es pugui de l'actual hospital, com és el cas per exemple dels llits. Calculen que més de la meitat dels que hi ha a l'actual edifici puguin servir per al nou hospital, on hi haurà 130 llits, repartits entre els d'hospital (urgències i ingressos d'una setmana)- i el sociosanitari (cures pal·liatives, convalescents o de llarga durada). A nivell de mobiliari també s'aprofitarà tot el que es pugui però tecnològicament només allò que sigui vigent, com ara els aparells per fer ecografies.\nUn nou TAC i tractaments oncològics, entre les novetats\nL'obertura del nou hospital permetrà digitalitzar tots els processos mèdics i per tant ja no es podran aprofitar aquells sistemes que hagin quedat obsolets. Així, caldrà incorporar un nou servei de radiologia -valorat en 1,8 MEUR del total destinat a equipació-, on s'inclourà un TAC, una tecnologia que a dia d'avui no té l'Hospital Sant Jaume d'Olot i que entrarà en funcionament coincidint amb la unificació d'aquest servei amb dues poblacions més, Vic i Campdevànol, un triangle d'influència que suposa una àrea d'uns 250.000 habitants. El que no s'incorporarà, però, seran les ressonàncies que es continuaran fent des del sector privat.\nUna altra de les novetats és la incorporació dels serveis de diàlisi, que actualment es fan a Girona o els tractaments de quimioteràpia, que també es passaran a fer per primer cop a la Garrotxa i per tants els pacients de la comarca ja no s'hauran de desplaçar tants quilòmetres i guanyaran en comoditat. El gerent, però, subratlla que tot allò que sigui de més s'haurà d'incorporar poc a poc i que per tant no es podrà de fer de forma immediata. "Primer cal consolidar el que tenim i després allò que és prioritari, com la diàlisi o l'oncologia", afegeix.\nUna obertura al 80% de la capacitat\nQuan es va dissenyar el nou hospital, es va pensar en un centre que pogués cobrir les necessitats de la comarca en els pròxims cinquanta anys i amb el supòsit d'arribar als 65.000 habitants. És per això que no entrarà a ple rendiment, sinó que es reservarà un 20% de les instal·lacions per evitar haver de fer ampliacions. "No és que aquests espais no s'obrin per un tema econòmic, sinó perquè queden de reserva i perquè no tindria sentit tenir-los equipats i mantenir-los" quan a dia d'avui no fan falta, explica Puig.\nEntre les millores que incorporarà aquest nou hospital hi ha el fet que passa a haver-hi el doble d'espai destinat a quiròfans, tot i que hi haurà els mateixos que ara -un total de 3- i un més que quedarà en reserva per si cal en un futur. Creixen també el nombre de consultes, de les 26 que hi ha actualment se n'obriran 34 -d'un total de 54 previstos- i de boxes d'urgència es passa de 16 a 20, tot i que hi ha capacitat per 31 en total.\nPer altra banda, l'hospital continua apostant pels parts naturals. Actualment, hi ha dues sales -per fer la dilatació i el propi part- però se n'incorporarà una altra i una quedarà en reserva. Una altra de les millores és que l'hospital de dia (destinat a aquelles persones que no han d'ingressar per rebre tractaments o després d'una operació) deixarà de tenir una sala comuna amb tots els pacients i hi haurà boxes, de manera que cada malalt tindrà un espai individualitzat.\nAmb totes aquestes millores, els responsables de l'hospital confien "retenir" el 87% de les patologies, un 7% més que el que hi ha actualment. "Són uns 400 pacients que marxen a fer-se proves o tractaments a altres llocs com Girona", explica el gerent, que ara podran quedar-se a la comarca per rebre aquests serveis. En aquest sentit, també vol deixar clar que aquest és un hospital comarcal i per tant no es plantegen anar més enllà del que es ve fent fins ara com a "hospital general bàsic" que és, com ara obrir línies d'investigació o fer alta cirurgia perquè aquesta no és la seva funció.\nA nivell de contractació, estan estudiant quins perfils caldrà incorporar de nou, ja que el nou espai requerirà tenir més personal de neteja, manteniment o administratius, però que encara s'està estudiant quin impacte tindrà a nivell de reorganització de personal. Actualment, hi ha uns 450 empleats fixes que treballen a les dues ABS i a l'hospital Sant Jaume.\nLa primera pedra, el 2009\nEl procés de construcció del nou hospital va començar l'any 2005 amb la publicació al DOGC de la licitació de les obres. El juliol del 2009 la Generalitat va adjudicar les obres a Sacyr i Tau per valor de 32,4 MEUR amb una superfície total de 27.571 metres quadrats i un total de 4 plantes. El 7 de novembre del 2009 es va col·locar la primera pedra amb la previsió que les obres acabessin ela finals del 2012 i el trasllat es fes el primer trimestre del 2013. El calendari, però, continua endarrerit i l'última previsió anunciada era la de l'Ajuntament, que assegurava fa uns dies que es mantenia el termini d'obrir portes al llarg d'aquest 2013.\nLa constructora ha anunciat que lliurarà l'equipament al Servei Català de la Salut a finals d'aques mes o, com a molt tard, a finals de juny, per acabar de tancar aspectes d'última hora. L'últim obstacle pendent era l'aprovació dels pressupostos de la Generalitat on s'havia d'incloure una partida d'uns 10 MEUR destinats a l'equipament. Els tècnics, però, calculen que si tot va sobre el previst i el mes de juny s'aproven finalment els pressupostos, caldran uns 9 mesos de marge per poder posar-lo en funcionament.


La subdelegació de Defensa de Tarragona distingeix als reservistes\nL'exèrcit espanyol celebra el «Dia de la Subdelegació de Defensa» a Tarragona\nL'acte va ser presidit pel Coronel Delegat de Defensa a Catalunya, Luis Castuera; el subdelegat de Defensa, Antonio Bergoñós i el subdelegat del Govern, Joan Sabaté\ndilluns, 3 de juny 2019 - 12:56h\nLa subdelegació de Defensa va entregar un seguit de reconeixements durant la jornada duta a terme aquest dissabte, u de juny, | Cedida\nLa subdelegació de Defensa, l'òrgan gestor de l'exèrcit espanyol a la província de Tarragona, ha estat de festa aquest dissabte, 1 de juny. Els militars han reunit a diferents autoritats, així com prop de mig de centenars de convidats, a la seva seu de la Rambla Vella per celebrar el «Dia de la Subdelegació de Defensa». L'acte ha sigut presidit pel Coronel Delegat de Defensa a Catalunya, Luis Castuera.\nEntre altres, l'exèrcit ha distingit a reservistes voluntaris, segons paraules del subdelegat de Defensa a Tarragona, el capità Antonio Bergoñós, «pel doble compromís que tenen amb la societat, tant des de les seves tasques particulars com el temps que dediquen a les forces armades». Bergoñós també ha recordat als veterans, pels quals ha tingut paraules d'agraïment «per tota una vida dedicada al servei d'Espanya».\nHi eren presents, en primera fila, el diputat socialista tarragoní, Joan Ruiz; el subdelegat del govern espanyol, Joan Sabaté; el vicari general de l'arquebisbat de Tarragona, mossèn Joaquim Fortuny; el comissari provincial del Cos Nacional de Policía, Carlos Yubero; i representants dels Mossos d'Esquadra i «del poder judicial i àmbit acadèmic».\nBergoñós, un any de subdelegat de Defensa\nAntonio Bergoñós va prendre el relleu del capità Joaquín Ballesteros al capdavant de la subdelegació de Defensa a Tarragona. Bergoñós, que ja coneixia la ciutat de Tarragona pel temps que va dur a terme la responsabilitat de comandant naval, va arribar a la Rambla Vella provinent de Melilla.\nEl capità Bergoñós va explicar, durant la seva presa de possessió que va tenir lloc a meitats del mes de juliol de l'any passat, que aspirava «a poder dur a terme una gestió exemplar per a tota la ciutadania, siguin civils o militars, i situar la Subdelegació de Defensa de Tarragona com a referent dins el Ministeri de Defensa».\nDefensa crea un segon reciment de l'Exèrcit de Terra a Catalunya


QUADERN A DUES VEUS: 2017\nAra que fa pocs dies que s’ha encetat el curs escolar, no tinc més remei que evocar aquells principis de curs de la meva infantesa.\nEn els primers temps al carrer Tarragona, com bé sabeu, jo era de les petites i potser no hi havia tanta xicalla que baixés carrer avall com succeí anys més tard, en què anaren naixent criatures i en vingueren de noves ja una mica crescudes. Aleshores, el primer dia d’escola semblava que ens poséssim d’acord i cap a dos quarts de nou sortíem de casa i descendiem pel carrer de sorra com un torrent d’aigua ho fa vessant avall, ocupant tota l’amplada del camí gairebé sempre lliure de cotxes (cosa que ara no seria possible).\nAl poble hi havia dues escoles. La majoria de les nenes i nens del veïnat anaven a les Nacionals, inclosos els meus germans. Però jo, com que l’àvia Teresa era la padrina i m’ho pagava, era alumna de les Monges. I no us podeu arribar a imaginar la feinada que costava als meus avis materns o als meus pares fer-me entrar a classe. Perquè jo tenia molt clar que allò de fer sanefes en fitxes, lletres i històries d’aquestes no era ben bé el que m’agradava. I plorava com una Maria Magdalena i em posava tossuda i marrana que allí no hi entrava. De manera que m’havien de deixar allà a la força i els muntava un sidral de ca l’ample.\nVaig començar quan tenia quatre anys. Portava una maleteta groga lluenta de mala manera amb un dibuix de la Pantera Rosa estampat. A dins hi cabia l’esmorzar, una llibreta, un llapis i una goma. I quan la monja de pàrvuls ens donava una fitxa, jo m’amagava sota la taula i treia la meva llibreta i dibuixava les nines i les princeses que m’havia ensenyat a fer la meva mare. I escrivia paraules de debò, perquè també me n’havien ensenyat a casa. De tant en tant, algun company de taula descendia a fer un cop d’ull als meus dibuixos, però jo no era gaire sociable que diguem. Un dia, la monja es va cansar de tanta bestiesa i em va tancar dins de la carbonera castigada. Això no va ajudar gaire a que m’agradés l’escola ni a canviar d’actitud, malgrat, objectivament, segurament m’ho mereixia.\nQuan vaig començar primer d’EGB, però, la cosa va canviar. Hi havia una mestra jove, la Juli, que va ser com un glop d’aigua fresca. I mira que a la classe hi havia quaranta nens i nenes! La Juli era molt baixeta i riallera i sempre ens explicava històries dels “Set secrets”. Penso que els seus contes i les titelles amb nines de la meva mare van influir molt en el meu gaudi per inventar i explicar històries, la veritat. Igual que els dibuixos de princeses de la meva progenitora van influir a l’hora d’estimular les meves ganes de dibuixar (malgrat les enrabiades de Sor Caritat per aquell afany de fer sempre el que em donava la gana). De totes maneres, a partir de llavors em vaig enamorar gairebé de totes i cadascuna de les meves mestres.\nTanmateix, si una persona va influir en el fet d’anar més de gust a l’escola va ser la Margaret. Ella i la seva germana gran, l’Esther, també anaven a les monges. I, a més a més, quan jo feia primer ella feia cinquè i és va convertir en el meu àngel de la guarda.\nCada matí agafava la motxilla i me n’anava a buscar la Margaret a casa seva, que era just al costat, ja que la meva mare havia de tenir cura dels meus dos germans petits. Sempre m’obria la seva mare, la Meri, amb el seu preciós somriure i la seva dolçor meravellosa.\nFaré aquí un parèntesi, perquè la Meri el mereix. Va ser per a nosaltres com una tieta, perquè ens sentíem molt estimats per ella. Fins i tot quan estàvem malalts, fos l’hora que fos, venia a casa a fer companyia a la meva mare, perquè el meu pare treballava al torn de nit. No la vaig veure mai enfadada i la imatge d’ella que servo com si fos un tresor és el de la seva figura recolzada a l’ampit de la porta, amb aquells ulls clars, espléndids i bondadosos, i un etern somriure. La veritat és que ens va deixar a tots massa d’hora, sobretot a la seva família. I va ser molt injust, perquè la Meri es mereixia haver viscut molt i molt de temps i haver-nos regalat el seu somriure amable i tendre fins més enllà de la nostra maduresa.\nI aquesta Meri, la nostra Meri, és la que cada matí de quan tenia sis i set anys m’obria la porta, com us he dit, i em feia passar fins al menjador mentre la Margaret acabava d’esmorzar. Després, anàvem cap a l’escola de pressa, perquè no cal dir que sempre se’ns feia tard, i ella m’acompanyava fins a la classe per disculpar-se amb la meva mestra, malgrat llavors encara arribava més tard a la seva i segurament la renyaven.\nLa Margaret també tenia cura de mi a l’hora del pati. Venia amb una seva amiga i ens feia jugar a les menudes com si fos una monitora d’esbarjo. Fins i tot ens havien regalat alguna joguina. La veritat és que mai li agrairé prou la manera com vertllava per mi, com una germana gran. Malgrat la diferència d’edat, va ser una gran amiga.\nMés endavant, la Margaret es va fer gran i va deixar l’escola. Però llavors els meus germans van tenir edat per anar ells a col·legi, i la meva mare ja baixava amb nosaltres a acompanyar-nos. Fins i tot va arribar un punt que jo vaig adquirir el rol d’acompanyant i anava fins l’escola pública, que eren més lluny, a deixar el meus germans i després tornava enrere per anar cap a la meva. M’agradava anar a portar els meus germans perquè així veia a la meva cosina la Mercè alguna vegada (fins que va pujar a segona etapa, que era a un altre edifici encara més lluny i on ja anaven les meves altres dues cosines) així com als meus dos cosins petits o les germanes Lorite, ja que jo llavors em feia molt amb la Mònica.\nVal a dir que no em vaig quedar sola del tot a les Monges. Quan va arribar la Mireia a viure a la preciosa casa-mansió, que ara és el restaurant “Les Brases”, de seguida ens vam fer amigues. I ella, malgrat era més petita, també anava a les monges. A més a més, aquesta amistat va durar passada l’adolescència. I la seva mare, la Núria, em va donar la meva primera feina per guanyar quatre calerons: durant dos Nadals vaig poder fer de botiguera al Triquet, que era la botiga que embadalia a tota la mainada quan sortia d’escola.\nNogensmenys, aleshores ja començava a ser força gran i el meu temps a l’EGB i la meva infantesa ja estaven pràcticament esgotats...\nCarme Jurado i Sayós\nPublicat per EMILI CASALS CARME JURADO a 8:11 2 comentaris:\nSi ara a un infant li parléssim de lleteria no sabria pas què és això. Però nosaltres hem viscut el pas d’anar a buscar la llet de pagès a l’expansió del tetrabric.\nA casa de l’àvia, on vaig viure fins els quatre anys, la llet era gairebé sempre en pols. Però quan vam anar a viure al carrer Tarragona, agafar la lletera (la nostra era de dos litres) i anar en processó cap a la casa de pagès de Cal Mestre era un ritual diari. Si no hi anaven les mares, hi anava la mainada en colla. I si hi anava una, l’altra podia acompanyar-la per a fer-li companyia. Això sí, sempre demanant permís a la progenitora, que si no a la tornada hi havia llançament d’espardenya.\nNo recordo ben bé quan va ser la primera excursió que vaig fer a la botigueta del Pla del Mestre. Possiblement vaig acompanyar la meva mare o alguna de les meves fantàstiques i admirades Mcosines grans. Aleshores passar amb les cosines més enllà del camp de la casa del mig (un dia us en parlaré amb detall d’aquest espai màgic per a nosaltres) ja era tota una fita. Baixàvem pel carrer de terra i després d’una petita esplanada hi havia un racó ple de dàlies grogues que eren precioses (la tieta Margarita sempre n’agafava i les posava en un gerro damunt de la taula del menjador de casa seva). Després del racó de les dàlies, el camí tornava a pujar i desembocava al majestuós parc del Pla del Mestre, que tantes estones meravelloses va aportar-me deixant-me bressolar pels seus gronxadors. I just davant del parc, hi havia la casa de pagès de Cal Mestre, on els masovers havien habilitat una petita habitació que donava fora per vendre la llet i els ous del seu bestiar.\nLa porteta sempre era oberta i havies de dir “Ei!” perquè et sentissin. Al mig de l’habitacioneta hi havia una taula de fusta lacada de blanc, amb un calaixet on la mestressa hi guardava els papers de diari que servien per embolicar els ous, perfectament arenglerats de tres en tres formant mitges dotzenes. En una altra taula raconera hi havia una lletera gran amb la llet del dia, els tres vasos mesuradors (de quart, de mig i de litre) i una cistelleta amb els ous. A la paret del davant, no hi faltava mai un calendari, que a mi m’agradava molt perquè sempre hi havia fotografies de vaques, gallines i d’altre bestiar. Tot feia olor de llet, fins i tot la masovera, que sempre sortia amb un somriure, les galtes vermelles i la seva bata de ratlles verticals.\nLlavors deixàvem la lletera damunt de la taula i dèiem quanta en volíem. I ella, amb els vasos mesuradors, prenia la llet de la lletera gran i l’abocava a la nostra amb un temple realment d’admirar, ja que no en vessava ni una gota. Solíem dur la lletera en una mà i en l’altra el preu just de la llet en monedes, tot i que de vegades les mares només comptaven amb un bitllet de cent pessetes i ens tornava el canvi amb parsimònia.\nVal a dir que aquesta va ser una bona manera d’aprendre matemàtiques i de tenir clares les magnituds de mesura, el compte en dotzenes i el valor de les monedes. No ens van caler ni problemes escrits ni simulacions a l’aula, ja que des dels set o vuit anys ens les vam haver de veure amb la pràctica real i diària.\nTanmateix, la primera vegada que vaig anar a comprar la llet tota sola va ser un autèntic desastre. Devia comptar set anys i, després d’haver fet d’acompanyant algunes vegades, la mare va decidir que potser ja estava preparada per a aquesta tasca. A més a més, ella havia de tenir cura d’en Lluís i d’en Jordi, que aleshores comptaven amb tres i un any respectivament. Em va donar els diners justos i la lletereta de dos litres i jo estva d’allò més contenta perquè em sentia important (tant, que em semblava que havia crescut dos pams i tot). En Lluís va plorar una mica perquè me n’anava sense ell i jo li vaig prometre que li portaria alguna coseta quan tornés.\nVaig baixar pel camí de sorra fent saltirons i més contenta que un gínjol. I després, vaig seguir el ritual d’entrar, fer un “Ei!” i esperar una estona a ser atesa. Al cap d’uns minuts vaig repetir l’”Ei!” més alt, perquè, com que era vergonyosa de mena, no em devien haver sentit. La segona vegada hi hagué més sort i va sortir la masovera amb el seu somriure, les galtes vermelles i la bata de ratlles verticals. Li vaig allargar la lletera i vaig dir “Dos litres de llet, si us plau”, com m’havia ensenyat la mare. Quan me la va allargar, li vaig donar les monedes, que estaven ben calentes pel contacte amb la meva mà, i vaig proferir un “Passiu bé!”, perquè em semblava més educat i que un adéu, i, perquè no admetre-ho, em semblava que així semblava més gran i responsable. I fins aquí, tot correcte. Havia fet la meva primera compra tota soleta.\nPerò, ai l’as!, no es pot dir blat si no és al sac i ben lligat. Perquè mentre tornava em vaig recordar de la promesa que li havia fet a en Lluís. Què podia portar-li com a present? Doncs a manca d’altra cosa, al voral del camí hi havia floretes, concretament, margarides i pixallits. Així doncs, que vaig deixa la lletera en una vora i vaig començar a collir-ne. Però vés per on que a les classes de matemàtiques de la lleteria, com que la taula era plana i llisa, no havia après que si hi ha pendent la lletera pot vessar-se. Axí que, a la que em vaig girar, em vaig trobar amb la lletera al terra i tota la llet escampada.\nQuin tip de plorar camí amunt, corrent amb la lletera, que anava d’un canto a l’atre, buida a la mà! Quan vaig arribar a casa esperant una esbroncada ben forta per haver fallat en la meva missió, sanglotava com una desesperada. Però entre sanglot i sanglot, vaig explicar el que m’havia passat a la meva mare i ella, per a sorpresa meva, no es va enfadar gaire. L’única cosa és que va haver de baixar a comprar la llet una altra vegada, deixant-me a mi i a la Montse, la meva Mcosina més gran, tenint cura dels meus germans.\nAixò sí, a en Lluís li van agradar molt les floretes i que hagués pensat en ell.\nDe vegades penso que m'agradaria tornar a veure la masovera que ens venia la llet i explicar-li que moltes vegades havíem jugat a venedores i venedors imitant el seu to de veu i el seu somriure, fent veure que les pedres del carrer eren els ous que arrengleràvem amb molta cura de tres en tres per embolicar-los amb paper de diari en mitges dotzenes.\nDe fet, hi ha moltes persones a qui m'agradaria agrair-los que, sense ells/es ser-ne conscients, m'ensenyessin moltes coses i m'ajudessin a créixer.\nSi algú de vosaltres fou un dels adults que es van topar amb mi en un moment o altre de la meva infantesa pel que fos, moltes, moltíssimes gràcies!\nPublicat per EMILI CASALS CARME JURADO a 6:33 3 comentaris:\nAra que l’estiu ja pràcticament s’ha acabat, no puc més que reviure els de la meva infantesa, en què el temps ens semblava etern i els minuts s’escolaven amb una parsimònia que realment es troba a faltar (i molt!) arribada la maduresa.\nEls estius al carrer Tarragona s’encetaven amb la preparació de la revetlla de Sant Joan. Just quan el curs s’acabava havíem de córrer a buscar caixes i fustes per a poder construir la base del que seria la millor foguera del món.\nLa veritat és que per parlar-vos de Sants Joans ho faré de manera transversal, ja que van ser molts i se’m barregen. Tots ells, però, teníen en comú que calia buscar i demanar per cases, camps i botigues el major nombre de dròmines per a cremar i fer la nit ben lluïda. I és que el nostre màxim anhel era que la foguera fos millor que la dels nois i noies de Can Sopes. Perquè, evidentment, al carrer Tarragona tenia el seu carrer rival, és clar. I en aquest cas, els altres eren majoria nois, mentre que nosaltres érem en gran part noies. Val a dir que mai havíem arribat a barrallar-nos gaire fort, encara que alguna batalleta de rocs, com a tot arreu, si hi havia estat, perquè negar-ho. D’altra banda, aquesta rivalitat només la vam viure pel tema de les fogueres, ja que no recordo gaire més moments en comú. I mireu que a Can Sopes llavors hi vivia la Beti, que anava a la meva classe, era molt bona nena i sempre que estava malalta em portava els deures. Però per Sant Joan féiem un parentesi. I si sobraven prou coses per a repetir l’experiència, també el fèiem per Sant Pere. Aquesta rivalitat ens portava a robar-nos els materials de les respectives fogueres, cosa que també ens obligava a fer guàrdies per a vetllar-les. Quina bogeria!\nLes primeres revetlles jo les vaig viure més com a espectadora que com a protagonista. Encara era menuda i la que portava la veu cantant en aquest sentit era la Margaret. Era tota una líder i controlava molt bé els petards. Les meves Mcosines, sobretot la Montse i la Margarida, però també la Mercè que, malgrat tenir la meva edat, era molt més atrevida, s’afegien a aquest domini de la situació. A les menudes ens donaven cebetes i bengales perquè no ens féssim mal (jo no vaig passar de les cebetes ni les bengales, ja que els petards no m’han fet mai gràcia i ara els defujo totalment). Quan hi va haver els Prat també s’hi apuntaven. I eren aquestes més grans les que aconseguien les caixes de cartró i de fusta que bastien la foguera. Tanmateix, la feina no s’acabava amb la nit màgica. L’endemà tocava cercar petards que no havien explotat entre les escorriaines, obrir-los pel mig i encendre’ls per a fer un volcà. A mi els volcans també m’agradaven, perquè no feien fressa, però no els encenia mai.\nQuan Margaret i Mcosines van començar a celebrar els Sant Joans d’una altra manera, els tres nens (els meus germans i el meu cosí) del carrer Tarragona, la meva cosina més petita i les germanes Lorite van començar a agafar força protagonisme. I també la Mireia, ja que els Prat s’havien venut la casa bonica als Parés-Coll. De més grans s’hi va afegir l’Albert de ca la Dolors (així li dèiem nosaltres), de l’edat de la meva cosina petita i l’Anna.\nRecordo un Sant Joan que va ser molt sonat quan jo ja devia tenir deu o onze anys. Els pares de l’Eva, la Mònica, la Susana i l’Ana es deien Juanito i Juanita, per tant era el Sant d’ambdós. Vam muntar taules al carrer amb taulons i caballets i cada família va aportar beure i menjar per a la festa. El pare de la Mireia, molt aficionat a la pirotècnia, va portar uns coets que eren una passada i tota la mainada va al·lucinar. I també hi havia un tiet de les germanes Lorite que va organitzar-nos a la tarda per anar a buscar estris per a la foguera per mig poble, de manera que vam aconseguir que fos gegantesca.\nVa ser una nit molt especial. M’embolcalla la nostàlgia quan penso en les delicioses croquetes de bacallà de la Juanita i en la germanor que va unir tot el veïnat.\nPerò aquells estius eterns no eren només revetlles. Eren matins de llevar-se passades les onze perquè a les nits havíem aprofitat la fresca i havíem jugat al carrer fins tard. Eren tardes de sèries pensades per distreure a la mainada i berenars de pa amb Nocilla que ara preparava una mare ara una altra. Eren tardes de tedi arrecerats a l’ombra, de córrer amb bicicleta pel pla, de tronades d’agost que ens feien aixoplugar-nos als diferents garatges durant una estona i després gaudir dels bassals i la fresca, de saltar a corda, jugar a gomes o a pilotes i fer giravoltar els «hula hoops» que es van posar de moda una temporada. Sí, les tardes d’estiu eren somnis, eren promeses, eren acabar les vacances amb el meu aniversari i la Festa Major del poble i el gaudi de pujar a les atraccions i menjar coco o núvols de sucre.\nEls primers estius també van ser l’avi Lluís a l’hort i les seves maduixes que agafàvem d’amagat, encara que ell ho sabia i feia veure que no ho veia. Van ser els Sugus que duia a la butxaca la tieta-àvia Pilar i que sempre ens oferia amb un somriure quan l’anàvem a buscar un tros avall del carrer amb una corredissa. Van ser històries que ens inventàvem, cançons que componíem i excursions a quatre passes. Van ser jugar amb els nostres gats i gossos i la fressa de la màquina que tallava la gespa de casa la Margaret i l’Esther i que servia perquè de mica en mica ens desvetllessim. Van ser començar a descobrir-nos a nosaltres mateixos i aprendre els uns dels altres, perquè, per bé o per mal, van ser els primers passos per encaminar la nostra vida.\nQui seríem sense aquells estius eterns? No puc deixar d’evocar-los amb certa enyorança...\nPublicat per EMILI CASALS CARME JURADO a 9:12 Cap comentari:\nUna de les nostres primeres joguines comunitàries al carrer Tarragona va ser la furgoneta vella del tiet Paco. Com us vaig comentar, el meu tiet Paco era constructor. I, com a tal, necessitava vehicles per transportar les eines. Aquests vehicles, pel gaudi de la casa Renault, van anar creixent i multiplicant-se a mesura que el negoci va començar a rutllar. Però això va ser molt més tard que quan se li va espatllar la primera furgoneta blanca i se’n va haver de comprar una altra.\nAra mateix tinc una furgoneta blanca. I, la veritat és que vaig aprendre a conduir molt tard i aquest ha estat el meu primer vehicle nou. Tanmateix, sempre deia que si mai em comprava un cotxe volia una furgoneta, perquè les trobava pràctiques i útils. La meva pregunta és: ha influït aquell petit tresor de la infància on tantes estones vam compartir les nenes del carrer Tarragona en aquest fet? Sincerament, penso que sí.\nUs adonareu que he dit «nenes» del carrer Tarragona. I és que sempre vam ser majoria. I més aleshores, quan feia poc que ens havíem instal·lat. El meu germà Lluís i en Paco eren infants de bolquers per aquell temps. L’altre meu germà, en Jordi, encara trigaria una mica en arribar. Aleshores hi havia un altre Jordi, el de la meva casa preferida del carrer que ara és un Restaurant (penso que més endavant us cantaré les excel·lències del que per a mi era una mansió com déu mana), però ell no jugava gaire amb nosaltres. En canvi, la seva germana Olga sí.\nQuan es va espatllar, la furgoneta va estar molt i molt de temps aparcada al davant de casa de les meves cosines, però a l’altra banda del carrer. Si em demaneu quant és aquest «molt de temps» no sabria dir-vos si van ser uns mesos o més d’un any, perquè quan ets petit el temps passa molt més a poc a poc i tens la sort de viure cada minut amb més intensitat. El que sí sé, és que hi vam gaudir de mala manera i que es va començar a rovellar per algunes bandes.\nI a què jugàvem en aquella furgoneta? Doncs ben senzill: a que totes plegades érem una família que viatjava pel món. En definitiva, que protagonitzàvem una road movie amb totes les de la llei! La Margaret era el pare, la seva germana gran, l’Esther, la mare, l’Olga, les meves tres Mcosines (la Montse, la Margarita i la Mercè), jo i l’Eva (que aleshores era la més menuda del grup) érem les filles. Allà ens teníeu, una colla de marrecs d’entre quatre i dotze anys contentes i ben avingudes.\nTardes, vespres, caps de setmana... quan la Margaret agafava el volant i l’Esther deia que tenia l’equipatge a punt, ens deixàvem emportar enllà sense moure’ns ni un centímetre. Hi portàvem joguines, dolços i hi berenàvem si feia falta.\nA mi no em deixaven menjar gaire llaminadures a casa (amb l’arribada dels meus germans la cosa va anar canviant) i com que en aquella furgoneta es compartia tot, vaig tastar delícies com ara els Bonys, els Tigretons i la Pantera Rosa (a aquest pastelet la meva mare li tenia una tírria molt intensa perquè deia que era molt postís). I també hi havia els cromos, enganxines i calcomanies que hi regalaven, que era un plus molt atractiu. Els regalets ja era més difícil que les meves companyes els compartíssin, a menys que no els tinguessin repetits, tanmateix també me’n va caure un o altre.\nSemblava que res pogués passar més enllà dels nostres jocs, que aquell espai màgic s’eternitzaria per sempre més. Però, és clar, res és etern.\nLa furgoneta va desaparèixer poc després de l’empatx que vaig patir a causa del panís torrat, altrament anomenat per nosaltres «Quicos». I aquest fet em va fer témer que la desaparició del nostre tresor, de la nostra joguina màgica, no fos per culpa meva. Havia estat una tarda divertida, en la qual les meves companyes d’aventures havien compartit amb mi una delícia que encara no havia tastat mai. Aquesta vegada era una cosa salada, però em va semblar tan bona que en vaig fer un gra massa. I a la nit la meva panxa es va revolucionar de mala manera, com era d’esperar.\nLa meva mare va posar el crit al cel, al·legant que la furgoneta era un focus de micobis i de malalties. I que a sobre s’estava rovellant i si ens hi fèiem qualsevol ferida agafaríem el tetanus. Per això quan al cap de pocs dies vaig veure que havia desaparegut, vaig pensar que era per culpa meva, encara que possiblement una nena de cinc anys no podia influir gaire en la decisió de treure-la d’allà. Segurament el meu tiet, finalment, havia trobat la manera de desfer-se’n i treure’n alguna cosa de la ferralla.\nCap de les meves amigues i veïnes em van culpabilitzar de la desaparició de la furgoneta, la qual cosa em va tranquil·litzar. Però ara ens caldria inventar altres jocs i buscar altres espais per dur-los a terme (cosa que, d’altra banda, no ens va costar gaire). Això no obstant, sé que una mica de nosaltres va marxar dins d’aquella furgoneta vella, blanca i rovellada, malgrat en realitat fos més que res que les coses canvien i no hi podem fer res.\nPoc després l’Esther ja va ser massa gran per als nostres jocs. L’Olga i els seus germans i germanes van anar deixant Centelles de mica en mica i també van créixer, és clar. Primer van anar a viure a Badalona, on la família tenia el negoci, i s’estaven a la «mansió» estius i caps de setmana. Després les visites es van anar espaiant fins que va arribar el moment de vendre’s la casa. Però al carrer Tarragona hi va anar arribant mainada nova, i malgrat les grans van deixar els jocs per menesters més adients a l’encetada adolescència, els petits passaríem a ser els grans, per continuar tirant endavant i inventar-nos noves històries i viure noves aventures.\nTanmateix, no m’avanço, que encara hi ha coses per dir sobre aquells primers anys!\nPublicat per EMILI CASALS CARME JURADO a 1:28 3 comentaris:\nDe vegades, els records d'infància són els que perduren amb més nitidesa, malgrat el vel del temps segurament ens els distorsiona més del que ens abelliria...\nJo vaig viure la major part de la meva infantesa en una casa aparellada del carrer Tarragona. Aleshores el carrer Tarragona ens semblava lluny de tot, perquè hi havia quatre cases al capdamunt i camps de conreu (sobretot de patates i blat del vell Dachs, el qual tenia un ruquet blanc i un carro) i prats salvatges on hi creixien les herbes en llibertat, sense el jou constant de jardiners ni hortelans arrencant-les. A més a més, s’hi accedia per una pista de terra, que feia queixar d’allò més a les mares de la pols que havien de treure dels mobles (aleshores els pares poca pols treien), especialment a l’estiu quan la calor punyent feia que s’haguessin d’obrir les finestres de bat a bat per a ventilar. Eren temps de mainada jugant al carrer tothora sense necessitat que ningú els dirigís què havien de fer ni els apuntés a mil i una activitats extraescolars per a tenir-los ben ocupats. Temps d’imaginació desbordant.\nAra, en canvi, tot és ple de cases. Tan ple que el nostre número original, el trenta-quatre, s’ha convertit en el cinquanta i escaig. Ja no hi ha camps de conreu, ni el ruquet blanc de l’avi Dachs que em recordava en Platero, perquè fa anys que tant el vell com el burriquet han desaparegut d’aquest món. El carrer és asfaltat i hi transiten cotxes amunt i avall constantment. De canalla jugant, res de res, per tant, aquests sí que es deuen passar les tardes ocupats fent anglès, música o practicant algun esport. El CAP és a tocar, hi ha supermercats no gaire lluny i un restaurant just al davant de casa dels meus pares. Nogensmenys us estic parlant de prop de trenta anys enrera, malgrat els últims vint hagin transcorregut com una exal·lació. En fi, que el món gira i les coses canvien de manera constant i inexorable.\nPerò centrem-nos en el relat. No sé ben bé si aquell dia de l’any 76 o 77 va ser la primera vegada que visitava la meva nova casa. Suposo que no. La veritat és que ni tan sols acabo de tenir clar que no hi estigués vivint ja, car de vegades s’anava a viure als llocs sense estar acabats del tot (més si érem sis en el pis de seixanta metres quadrats dels avis). Tenia quatre o cinc anys i alguns detalls s’han perdut en els viaranys més obscurs dels meus records. Això sí, sé que em vaig enamorar de dues coses: el parell de xemeneies que s’aixecaven imponents com les torres d’un castell de contes i les portes metàl·liques d’accés a casa meva, en aquells moments d’un taronja llampant. Les torres del meu castell particular han perdurat, és clar, fins els nostres dies, però el taronja de les portes no. I és que llavors no sabia que aquella pintura només era una protecció contra l’òxid i que tenia les hores comptades, perquè n’hi anava una altra al damunt.\nA la bessona de casa meva hi vivien els meus tiets i les meves cosines (el meu cosí em sembla que estava de camí). Ells sí que ja hi habitaven per aquell temps, perquè van anar-hi abans que nosaltres. Jo adorava les meves cosines, però amb qui més jugava era amb la Mercè, ja que teníem la mateixa edat i val a dir que era la meva millor amiga d’aleshores. I compartíem la mateixa passió per aquell taronja cridaner de les portes.\nAixí doncs, quan el meu pare va començar a cobrir-les amb una discreta capa de pintura verd fosc el món ens va caure a sobre. Què estava fent aquell home? Per l’amor de déu, quina cosa més insípida! Com podia no adonar-se que les reixes i portes d’accés al pati de les dues cases perdien tot el seu encant i magnetisme. Als ulls de dues nenes de quatre o cinc anys allò era una aberració inadmisible. Calia actuar!\nI quines eines tenen dues menudes que no aixequen més de cinc pams de terra per evitar que el verd fosc ocupi l’espai exclusiu del taronja punyent? Quatre mans armades amb vint ungles. Així que, mentre el meu pare pintava per altres racons, la Mercè i jo, sense fer fressa, ens vam asseure a la voreta de la primera porta i apa, grata que grata (només de pensar-hi ara ja em fa angunia, però aleshores no hi vam fer cap fàstic) a veure si rescatàvem aquell color tan bonic que havia quedat soterrat dessota tanta foscor. I ara un trosset aquí... Ara que no mirem ens camviem i rasquem una mica més enllà...\nQui de les dues va tenir la sensacional idea? No ho sé pas. Diria que l’una per l’altra ens vam anar engrescant. Tanmateix, sense voler atorgar-me protagonisme que possiblement no tinc, he d’admetre que en coses de colors jo era bastant tossuda. Així que, no m’estranyaria gens haver estat la incitadora de la trapelleria en aquella ocasió, encara que normalment només em dediqués a seguir la corrent de les pensades dels altres.\nPerò el resultat tampoc va ser gaire lluït, certament, ja que per més esforç que hi poséssim i malgrat la pintura era força fresca, no aconseguíem treure-la del tot. Només eren ratllades i més ratllades en la majoria dels llocs, malgrat a les parts baixes el taronja va tornar a adquirir força protagonisme. Tanmateix, havia perdut part de la seva brillantor i se’l veia brut i poc lluminós. Una llàstima! La nostra obra d’art era una porqueria, ves! Això sí, el mal estava fet i els estralls de la nostra tenacitat portarien prou feina als defensors del verd fosc. I és que els adults es van adonar del que fèiem un pèl massa tard pel seu gust.\nL’altre record que m’aborda és el de la Mercè i jo dues arraulides i agafadetes de la mà en un raconet del garatge de casa seva, darrera d’un garbuig de bastides del seu pare (era constructor i entre ell i el meu havien anat fent-se les cases durant les festes i el cap de setmana) mentre sentíem com els grans ens cercaven i rabiaven pel nostre mal fer. Tard o d’hora devien atrapar-nos, això ho tinc clar. Però no sé si la cosa va anar de corredisses i campionats de mares llançant l’espardenya (un esport que s’ha perdut en els nostres dies i que posava a prova l’acurada punteria de les progenitores i l’habilitat d’esquivar els cops dels seus plançons) o bé ens vam rendir amb dignitat cap el vespre i vam assumir les conseqüències: una bona escridassada i una plantofada al cul, que aleshores també es portava molt. El que sí sé, és que van repintar l’objecte del nostre desig i no va ser mai més taronja.\nDe totes maneres, servo aquest record amb una gran estima, perquè potser va ser el primer dels molts que han anat bastint el fonaments de la meva pròpia història.\nAviat, tant com pugui, compartiré amb vosaltres una altra de les cròniques de la meva infantesa al carrer Tarragona.\nPublicat per EMILI CASALS CARME JURADO a 2:33 2 comentaris:\nPublicat per EMILI CASALS CARME JURADO a 9:50 Cap comentari:\nAquest conte va estar elaborat per la Carme (com veieu tant els dibuixos com el text) en motiu del Carnestoltes de l'Escola Ribagorçana del Pont de Suert d'aquest any 2017. Va ésser així perquè el tema del Carnestoltes d'enguany era la Diversitat Cultural i L'any Internacional del Turisme Sostenible per al Desenvolupament.\nLa Fàtima, una noieta molt eixerida, vivia en un petit poble del Marroc. Cada matí, quan es llevava, mirava més enllà de les muntanyes de l’Atles i pensava en veu alta:\n- Com m’agradaria veure què hi ha al seu darrere!\nPerquè ella prou que ho havia demanat als seus pares o a l’avi Hassan, però, malgrat l’avi fos la persona més sàvia del poble, no li havien sabut explicar.\nPer això, quan va ser prou gran, va decidir llançar-se a l’aventura i viatjar per esbrinar-ho. Va agafar els seus estalvis, es va comprar un cotxe de cinquena mà mig desmuntat i despintat (però que estava arranjat per un amic seu inventor per gastar molt poc combustible i emetre pocs fums contaminants) i es va posar en camí, bo i cridant:\n- Més enllà de l’Atles hi falta gent!\nVa travessar deserts, selves i sabanes, on hi havia animals magnífics i ferotges. Va creuar rius que baixaven plens d’aigua i va veure cims que grataven la panxa dels núvols. Va conèixer un munt de gent amable que cada vegada tenien la pell més fosca. I va escoltar una munió de llengües, tot i que sempre va ser possible entendre’s amb tothom.\nFins que, al cap d’uns mesos, va arribar al Serengueti, a Tanzània, una sabana plena de bèsties als peus d’un volcà gegantí, però amb neu al cim, que es deia Kilimanjaro. I allà...\n- Ui, el cotxe de cinquena mà mig desmuntat i despintat se m’ha espatllat! I ara com ho faré? Estic sola i perduda enmig de la sabana...\nPerò de seguida se li va acostar un grup de nois vestits amb teles vermelles que semblaven estovalles.\n- Què t’ha passat? Necessites ajuda?\nEncara que fossin una tribu de la sabana, els maasais van arranjar-li el cotxe en un tres i no res.\nAl vespre, la van convidar a sopar al seu poblat i van fer una gran festa a la vora del foc. Quan ballaven, saltaven tant alt que semblava que volguessin atrapar algun dels milers d’estels que pinzellaven el firmament.\nL’endemà es va tornar a posar en camí, però no ho va fer sola. En Mokabi, un dels nois que l’havien ajudat, va decidir que ell també volia viatjar i saber què hi havia més enllà del Kilimanjaro.\nVan anar cap a l’est durant molts dies i mesos. Van tenir temps de parlar d’un munt de coses i de fer-se bons amics. Van travessar més llocs magnífics i van arribar fins a la muralla Xina, que era una meravella de les més grosses. Allà, però, el cotxe els va tornar a fer la guitza i se’ls va espatllar del tot.\nPerò la sort estava de part seva, perquè la Meiling ho va veure. I va donar la casualitat que ella tenia una avioneta, que també gastava un combustible nou i poc contaminant que havia descobert el seu pare, i acabava de començar també el seu viatge pel món.\n- Vull veure què hi ha més enllà de la muralla Xina!- els va aclarir.\nI, d’aquesta manera, ja van ser tres! I el seu gran viatge va continuar.\nVan sobrevolar l’oceà Índic i van arribar a Austràlia, que era una illa molt gran. Van veure cangurs saltant d’aquí cap allà i d’altres animals bonics i estranys.\nVan aterrar a prop de l’Uluru, una roca gegant i vermella. Allà van conèixer en Darel.\n- Jo també vull veure què hi ha més enllà de l’Uluru!\nI així, ja eren quatre.\nAllò era fantàstic! Perquè, a part de conèixer diferents llocs del món, feien amics ben diferents, interessants i divertits!\nVan tornar a l’avioneta i van travessar l’oceà Pacífic fins arribar a les illes Galàpagos, on hi vivien unes tortugues moooolt grosses, iguanes marines i els pinsans que van ajudar a explicar la Teoria de l'Evolució a en Charles Darwin! Allà se’ls va afegir l’Andy, que era de Quito, la capital de l’Equador.\nDesprés, van anar als Estats Units i s’hi va apuntar la Hillary de Nova York, que en comptes d’una avioneta tenia un avió (que funcionava amb alcohol!), i estava cansada de tants gratacels i volia anar a Europa.\nSort n’hi va haver, perquè ja eren sis i a l’avioneta no hi cabien!\nVan travessar l’oceà Atlàntic i van decidir començar el trajecte per la part d’Europa que quedava més lluny i, de mica en mica, anar-se acostant cap el mar Mediterrani. Així van conèixer a l’Andryi d’Odessa, Ucraïna, la Lonela de Bucarest, Romania, i... Bé, van fer-se amics d’un munt de noies i nois que van voler acompanyar-los i viatjar amb elles i ells.\nFins que un dia van arribar a un lloc molt especial, abraçat per les muntanyes dels Pirineus. A prop hi havia unes esglésies romàniques úniques al món i un Parc Nacional que es deia Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.\nSabeu on era aquest lloc?\nSí, era el Pont de Suert!!! I van decidir visitar l’escola d’aquest poble i explicar-los als nens i a les nenes d’aquesta escola el seu llarg i extraordinari viatge. I dir-los que el més bonic d’aquest viatge havia estat conèixer gent diferent i fer amics d’arreu del món!!!\nI vet aquí que van decidir quedar-se allà perquè era el dia que a l’Escola Ribagorçana se celebrava el Carnestoltes!!!\nI s’ho van passar tan bé que van prometre que l’any següent hi tornarien!\nI vet aquí un gat, i vet aquí un gos, que aquest conte ja s’ha fos!\n"Un Viatge Extraordinari" està subjecta a una llicència de Reconeixement-SenseObraDerivada 4.0 Internacional de Creative Commons\nPublicat per EMILI CASALS CARME JURADO a 2:31 Cap comentari:\nCRÒNIQUES DEL CARRER TARRAGONA: DE QUAN UNA FURGON...\nCRÒNIQUES DEL CARRER TARRAGONA: DE QUAN VOLÍEM LES...


Clam contra l'empresonament del Govern català - El Temps\nAtac a les institucions catalanes\nClam contra l'empresonament del Govern català\nDes dels referents de l'independentisme, Podem i els comuns fins al PSC, el Sinn Fein i els Verds europeus. Les crítiques a la decisió de la jutgessa Carmen Lamela, la mateixa que va engarjolar a Jordi Sánchez i Jordi Cuixart i als xavals d'Alsasua a Navarra, d'enviar a presó al Govern català han estat nombroses.\nLa maquinària de l'Estat espanyol ha fet un pas més. Després de citar als membres del Govern català a l'Audiència Nacional, la jutgessa que instrueix aquesta causa, Carmen Lamela, ha enviat a presó als consellers Raül Romeva, Jordi Turull, Meritxell Borràs, Josep Rull, Joaquim Forn, Dolors Bassa i Carles Mundó, i al vicepresident de la Generalitat de Catalunya, Oriol Junqueras. Tot reiterant un possible intent de reiteració dels presumptes delictes i de destrucció de proves.\nEspanya ha empresonat un govern democràticament elegit pels catalans. Que ho sàpiga tot el món! #LlibertatGovern #TotsSomGovern\nUn nou cop contra les institucions catalanes, però, que ha tingut reaccions immediates per totes bandes. L'exalcalde de Barcelona del PdeCAT, Xavier Trias, ha estat un dels primers a reaccionar a les xarxes socials. «Un Estat que empresona persones decents és un Estat indecent. Tot l'afecte i solidaritat als membres del Govern que avui envien a presó». «Sento una indignació profunda, però demano als ciutadans que sapiguem respondre de forma pacífica a un estat animal que l'any 2017 a Europa ha engarjolat un govern legítim», ha expressat la dirigent demòcrata, Marta Pascal.\nDe fet, el mateix Junqueras ha publicat un article al Diari ARA sobre el seu empresonament. «Des de fa dies que som molt conscients del nivell d'agressivitat del Govern del PP, legitimat pel PSOE. Permeteu-me, que amb tota la serenor, em pregunti si hauria estat possible l'aplicació del 155 sense l'absoluta complicitat del PSOE i, tristament també, del PSC. Sense el PSC, entregat en cos i ànima al PP, cap de nosaltres no seria avui a presó, cap», critica a l'article el vicepresident, que remata la seua columna així: «Guanyarem! No ho dubteu pas, per difícil que sigui el camí, perquè la causa que representem és la de la llibertat i la fraternitat entre tots els pobles».\nDes d'Esquerra, les reaccions tampoc s'han fet esperar. «Han posat a la presó el Govern escollit democràticament, polítics honestos que han complert amb el programa electoral», ha censurat la portaveu de Junts pel Sí i dirigent republicana, Marta Rovira. «21D. Al feixisme no se'l discuteix, se'l destrueix», ha piulat el diputat al Congrés d'ERC, Gabriel Rufián. El seu company al parlament espanyol, Joan Tardà, ha escrit a Twitter: «Tornarem a lluitar. Tornarem a sofrir. Tornarem a vèncer. Morin les injustícies! Visca la democràcia! Visca el Govern de Catalunya!».\nMinuts més tard, el mateix president de la Generalitat de Catalunya, Carles Puigdemont, ha emès un comunicat des de l'exili a Bèlgica. «Com a president legítim, exigeixo la llibertat dels consellers», ha demanat. «Els empresonaments han estat un cop a les eleccions del 21-D. Ens espera una repressió llarga i feroç», ha criticat, per a sentenciar en un missatge retransmès per TV3: «Empresonar als membres d'un Govern triat democràticament vulnera l'Estat de Dret». Fins i tot, el mateix conseller Raül Romeva ha piulat: «Vam triar el camí de la democràcia i no l'abandonarem mai. Retrobem-nos el 21 de desembre. Desbordem les urnes». Jordi Turull i Jordi Rull també han penjat els seus missatges a la xarxa de l'ocell blau.\nQue el 21D sigui la tomba de la demofòbia.\nLa solidaritat amb l'executiu català pres també ha vingut per part de la CUP. «La repressió no pot aturar a un poble. Tothom al carrer! Llibertat consellers!#SensePor #Règim155», ha censurat la formació anticapitalista a les xarxes. Precisament, Mireia Boya, diputada dels cupaires al Parlament de Catalunya, ha afirmat a Twitter: «El Govern legítim a presó. És un Estat feixista. Si ho normalitzem, ens anul·lem com a poble. Reaccionem pels drets humans i la #República». David Fernández, referent de l'organització, ha estat més lacònic. «Que el 21D sigui la tomba de la demofòbia», ha escrit.\nLa presidenta del Parlament de Catalunya, Carme Forcadell, també ha dit la seua. «Envien a la presó el govern democràticament escollit. Injust. Indecent. Estem amb vosaltres i les vostres famílies», ha teclejat a la xarxa de l'ocell blau. Les reaccions no s'han fet esperar ni a Òmnium Cultural ni per part de l'Assemblea Nacional Catalana. «Ara és l'hora del coratge. Probablement havem d'anar a una aturada de país. Comptarem amb tota la societat civil», ha demanat Agustí Alcoberro, vicepresident de l'ANC en un acte en suport del Govern català engarjolat. Marcel Maurí, número 2 d'Òmnium Cultural ha dit: «Ens hem de conjurar perquè la ràbia i la tristesa siguin la moral de la nostra victòria». Al mateix acte, l'exvicepresidenta Neus Munté ha confessat que sent «molta ràbia, molta indignació i també molt dolor». «No hi ha cap dubte que la societat catalana ha de fer tremolar l'Estat», ha rematat el diputat català de Podem, Alberto Dante-Fachin. A la xarxa, personalitats de la cultura com ara la cantant Maria del Mar Bonet també han criticat la decisió: «Indignació i tristesa davant l'empresonament dels membres del Govern. Tot el meu suport. Us volem a casa! #LlibertatPresosPolítics»\nPrecisament, des dels morats el líder de la formació, Pablo Iglesias, ha criticat a Twitter aquesta decisió. «M'avergonyeix que al meu país s'empresoni a opositors. No volem la independència de Catalunya però avui diem: llibertat presos polítics», ha piulat. L'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha anat més lluny i ha exigit un front ampli per defensar la democràcia catalana. «Dia negre per Catalunya. El govern escollit democràticament a les urnes, a la presó. Cal front comú per aconseguir llibertat presos polítics», ha escrit a la xarxa. «El pitjor que podia passar ha esdevingut, caldrà fermesa i intel·ligència per superar aquest moment. Amnistia ja», ha piulat Xavier Domènech, referència de l'espai dels comuns i parlamentari al Congrés. Alberto Garzón, líder d'Izquierda Unida, ha xisclat: «Lamentable la decisió de l'AN. Delicte inexistent (rebel·lió), falta de competències (AN) i mesures desproporcionades. No és democràcia».\n— Collboni BCN (@jaumecollboni) 2 de novembre de 2017\nJaume Collboni, segon tinent d'alcalde a Barcelona del PSC, també ha estat crític amb la decisió de la jutgessa condecorada per la policia espanyola i la Guàrdia Civil. «El conflicte polític CAT/ESP no es solucionarà mai als jutjats. Empresonar ex-consellers és desproporcionat i allunya solució», ha dit a Twitter. Fins i tot, el mateix PSC, que va validar l'aplicació de l'article 155 i intervenir les institucions catalanes, ha qualificat la mesura de «desproporcionada» en un comunicat. El portaveu dels socialistes, Óscar Puente, ha expressat, en canvi, que «la justícia fa un judici des dels fets. PSOE respecta estat de dret i mai farà valoracions sobre la justícia». L'expresident de la Generalitat de Catalunya, el socialista José Montilla, però, sí que ha censurat la decisió a Twitter. «Trist. Des del respecte i acatament de les decisions judicials, les mesures provisionals adoptades són totalment desproporcionades», ha piulat.\n— Iñigo Urkullu (@iurkullu) 2 de novembre de 2017\nDes del País Basc, el líder de l'esquerra abertzale, Arnaldo Otegi, ha piulat: «Els qui no extradeixen torturadors del franquisme, empresonen els republicans catalans». El lehendakari Íñigo Urkullu també ha dit la seua: «La presó incondicional és absolutament desproporcionat i la pitjor decisió que es podia prendre». «Un dia trist per la Democràcia. No hauríem d'haver arribat ací. Continuarem treballant per buscar solucions POLÍTIQUES d'ESTAT», ha criticat a la xarxa el president de les Corts Valencianes i president del Bloc, Enric Morera. Més per Mallorca ha escrit al seu compte de Twitter també sobre aquesta decisió judicial. «Empresonen un govern intentant empresonar unes idees. Però no podran empresonar la voluntat democràtica d'un poble. #LlibertatConsellers», han denunciat. La Chunta Aragonesista i el BNG també s'han manifestat en contra.\n— Enric Morera (@enricmorera) 2 de novembre de 2017\nLes mostres de suport cap als consellers empresonats també han vingut de fora de les fronteres de l'Estat espanyol. "L'empresonament no soluciona res, només fa escalar la tensió. Quan entendrà Rajoy que això és una crisi política, i no judicial?", ha piulat la líder dels Verds a l'eurocambra, Ska Keller. «Empresonar el Govern és anar massa lluny», ha censurat el president de Flandes, Geert Bourgeois. La primera ministra d'Escòcia, Nicola Sturgeon, ha dit que "tots els demòcrates" haurien de condemnar l'empresonament del Govern. «Independentment de l'opinió que es tingui de Catalunya, l'empresonament de càrrecs electes és un error, i tots els demòcrates ho haurien de condemnar», ha denunciat a la xarxa de l'ocell blau. L'eurodiputat del Sinn Féin, Matt Carty ha piulat: «L'empresonament dels líders catalans és una taca en la democràcia europea». Reacció de condemna contra un nou atac a les institucions democràtiques catalanes.\nAnalitzem els motius legals que han dut el Govern a la presó\nRebel·lió, sedició i malversació\nPresó per al vicepresident Junqueras i els set consellers que han acudit a declarar\nFins a 14 càrrecs polítics podrien ser empresonats preventivament, tal com demana la Fiscalia


Restaurant Saó – Cuina de l'Empordanet\nC. Estret, 3 - Fonteta\nTel. 872 00 15 11\nSaó Restaurant té com a eix central la cerca d’en Vicenç Fajardo per l’excel·lència a través de la brasa, basada en el producte local, les coccions acurades i el retorn a l’essència que ens dona el paisatge. En un espai únic situat al cor de l’Empordà, fa de Fonteta el seu punt de partida per explorar gastronòmicament tot el que dona aquest fantàstic territori.\nHivern tancat dimarts i dimecres, i totes les nits excepte divendres i dissabte. Estiu només dimarts. Agost no tanca.\nVacances del 2 al 11 de gener i del 7 al 30 de novembre.\nÉs l’actual president de la Cuina de l’Empordanet. Viu la cuina amb passió, alegria i honestedat. És home de món amb la ment molt oberta i amb una gran sensibilitat pel producte que tracta. Va tenir molt clar des de ben petit que volia ser cuiner, va cursar els estudis d’hostaleria a Girona i ha tingut un gran recorregut per diferents cuines. Ara és a la cuina de casa seva, SAÓ.\nDiscreta i propera , intenta passar desapercebuda però amb l’atenció sempre alerta per satisfer les necessitats dels seus clients. Va estudiar hostaleria per vocació i ara, en el punt àlgid de la seva trajectòria professional, és l’amfitriona de SAÓ.


PAG 6/19 - TOTAL 220 Propietats\nPis - Barcelona (Sant Gervasi - Galvany) , Superfície Construïda 116m2, 3 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nCasa - Corbera de Llobregat (Creu aregall junior) , Superfície Construïda 400m2, 6 Habitacions, 4 Banys, 2...\nEdifici - Montblanc (Conca de Barberà - Montblanc) , Superfície Construïda 364m2, 6 Habitacions, 5 Banys.\nPis - Barcelona (Sant Antoni) , Superfície Construïda 99m2, 20m2, 4 Habitacions, 3 Banys, Ascensor.\nPis - Barcelona (Sant Gervasi - Galvany) , Superfície Construïda 99m2, 15m2, 3 Habitacions, 1 Banys,...\ntorre - Vallgorguina (Can Puigdemir) , Superfície Construïda 323m2, 2004m2, 30m2, 5...\nCasa - Palleja (FONTPINEDA) , Superfície Construïda 459m2, 754m2, 20m2, 7 Habitacions, 3...\nPis - Barcelona (Vila de Gràcia) , Superfície Construïda 113m2, 5m2, 3 Habitacions, 1 Banys.\nLocal comercial - Sant Vicenç dels Horts (Sant Vicenç del Horts) , Superfície Construïda 529m2.\n669.500€ - 20%\nLocal comercial - Barcelona (La Nova Esquerra de l´Eixample) , Superfície Construïda 350m2, Ascensor.\n630.000€ - 16%\nOficina - Barcelona (La Nova Esquerra de l´Eixample) , Superfície Construïda 350m2, Ascensor.\nXalet - Torredembarra (TARRAGONA/TORREDEMBARRA) , Superfície Construïda 387m2, 780m2, ...\n695.000€ - 24%


Inici > Girona & Tossa de Mar\nTossa de Mar és una antiga vila medieval i poble de pescadors situada en un dels llocs més bonics de la Costa Brava.\nSi veniu des de Barcelona per conèixer Girona no us perdeu l’oportunitat de visitar i descobrir la vila de Tossa de mar.\nVisita a la Vila de Tossa de Mar, un dels llocs més bonics de la Costa Brava. Passejarem per la vila medieval, les seves muralles, el seu antic barri de pescadors i gaudirem de fantàstiques vistes del mar Mediterrani i del poble des del far de Tossa.\nExcursió guiada que us permetrà conèixer la història de la ciutat de Girona i les seves llegendes.\nHotel del client, estació de Girona o qualsevol altre lloc desitjat pel client.\nDes de les 10 del matí fins a les sis de la tarda.\nConductor guia acompanyant\nBegudes i dinar.


La justícia andorrana rebutja dos recursos contra la concessió de la llicència per al casino - Societat - AndorraDirecte\nDissabte, 2 de juliol de 2022 19:10 h\nLa justícia andorrana ha rebutjat dos recursos contra la concessió de la llicència per al futur casino d'Andorra, segons ha informat Jocs, l'empresa adjudicatària del concurs internacional per construir-lo i gestionar-lo.\nDilluns, 17.2.2020. 16:48 h\nLa secció administrativa del Tribunal de Batlles, al novembre, i la sala civil 2 de la Batllia, al gener, van rebutjar els recursos que les societats Cirsa i Lleure 3D havien presentat, segons ha explicat Jocs. En un aute, el Tribunal de Batlles refusava la petició de suspensió cautelar de l'execució de l'atorgament de la llicència a Jocs que va formular la societat Cirsa International Gaming Corporation.\nEl Govern d'Andorra creu que el Brexit pot aportar-los "coses positives i negatives" 14.02.2020.\nLes exportacions andorranes creixen un 22,3% al gener i les importacions un 2,7% 14.02.2020.\nOrdeig demana a Illa que l'hospital d'Andorra sigui el de referència per al de la Seu d'Urgell 13.02.2020.\nEn un segon aute, la Batllia desestimava la petició de la societat Lleure 3D de prohibir l'ús de la marca 'Casino de les Valls' a l'empresa adjudicatària.\nAquestes resolucions, segons Jocs, "posen de manifest que el procés de selecció del projecte guanyador i el mateix projecte de Jocs SA compleixen escrupolosament la normativa, malgrat els intents per enterbolir el procés i el projecte".\nEn aquest sentit, la guanyadora del concurs atribueix l'endarreriment de la decisió del Consell Regulador Andorrà del Joc (Craj) "a un pla d'intoxicació que van orquestrar algunes societats que també es van presentar al concurs".\nAixí, Jocs recorda que el passat mes de maig va denunciar "una campanya d'informacions esbiaixades i falsedats per malmetre el projecte guanyador de Jocs SA i atacar els socis d'aquesta empresa a través d'informacions que posteriorment es van desmentir".\nL'empresa adjudicatària ha reiterat aquest dilluns que el seu projecte "compleix tots els requisits del concurs del casino i s'ajusta a la legalitat vigent" i ha afirmat que confia que el Craj resoldrà favorablement l'atorgament de la llicència aquest febrer.\n130953 lectures Cap comentari


Edición del martes, 08 marzo 1988, página 35 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del martes, 08 marzo 1988, página 35\nMARTES, 8 MARZO 1988 LA VANGUARDIA 35 © A Catalunya s ‘estan duent a terme rnolts esforços comuns perqué la práctica de l’esport resulti més propera a tothom. S’han fet més de 600 noves instal•la cions i s’han remddelat, adequat, ampliat i modernitzat més de 1.000 equipaments esportius. S’han donat suport a moites iniciati ves de clubs, associacions, entitats, federa cions i ajuntaments d’arreu de Catalunya. S’han donat ajuts per valor de 9.000 milions de pessetes que han fet possibles realitzacions per valor de més de 18.000 milions. 1 aix per a tot tipus d’esport. Des dels de competició fins els de lleure. Des deis de práctica individual fins ais d’equip. Des dels infants fins a la gent gran. Així tothom pot fer esport. Tria el teu. Fes Esport. GEN ERALITAT DE CATALUNYA


Vist per a sentència | Catalunya Religió\nPer Eduard Ibáñez. Dc, 12/06/2019\nAvui ha quedat vist per a sentència el judici al procés independentista català. Ha arribat l’hora de la veritat per a la justícia espanyola i, per extensió, per als poders de l’Estat. Al meu parer, del contingut la sentència que es dicti (condemna greu per rebel·lió o sedició o bé condemnes menors) dependrà que ens situem davant d’un d’aquests dos possibles escenaris, que es dibuixen com a cruïlla històrica decisiva:\nO bé la ruptura completa i pràcticament irreversible, tant en el plànol jurídic, com polític, social i emocional, entre una majoria social de la comunitat nacional catalana i l’Estat espanyol, o bé el manteniment precari d’un petit espai per una possible resolució política del conflicte a mig o llarg termini.\nO bé el triomf de la pura raó d’Estat i del dret d’excepció orientats al manteniment coactiu i a qualsevol preu d’una unitat política, amb violació de les garanties i principis democràtics i els drets humans fonamentals, o bé la supervivència, encara que trontollant i plena de ferides, de l’Estat democràtic i dret a Espanya.\nTots els indicis, ara com ara, apunten a la primera de cada una d’aquestes alternatives, especialment a la vista de la immoralitat del persistent i brutal empresonament provisional dels acusats.\nA partir d’avui, cada dia que passi sense una resolució de llibertat provisional de tots els presos preventius ens anirà enfonsant en el primer d’aquests dos escenaris alternatius, amb conseqüències de molt llarg recorregut. Entre aquestes conseqüències, l’ensorrament definitiu de la vigència normativa i política de l’ordre constitucional espanyol en el territori de Catalunya, que haurà esdevingut una pura armilla de força autoritària sense veritable valor jurídic-constitucional. De retruc, comportarà la solidificació d’una greu anomalia política en el si de la Unió Europea, de greus repercussions per al prestigi internacional (ja malmès) de l’Estat espanyol.\nUn cop es publiqui la sentència, tots haurem de fer una profunda i serena reflexió sobre el que ha passat, sobre on som o sobre quines decisions cal prendre.\nBenedicció de Rams i Missa als Salesians de Mataró #Preguemacasa\nMissa de Diumenge de Rams des de Montblanc #Preguemacasa


Remuntada 'in-extremis' | Futfem.cat\nSant Cugat i Atlètic Vilafranca, dos vells coneguts, han estrenat avui la temporada amb un partit molt ajustat. Les de Sant Cugat, avui locals, han dominat el partit, però els ha costat superar un Atlètic Vilafranca sempre dur. «La primera part ha estat igualada, amb poques ocasions de gol pels dos equips», explica l'entrenador local Tono Cadevall.\nEl mateix explica el seu homòleg vilafranquí, Jordi Agustí, que destaca la comoditat del seu equip en defensa malgrat ser el Sant Cugat qui tenia la pilota: «A la primera part elles han tingut la pilota, però al seu camp, i nosaltres hem aguantat molt bé i hem tingut algunes ocasions a pilota aturada que ens han dut al gol».\nI així ha estat: les vilafranquines, malgrat no tenir la possessió, han creat perill a pilota aturada, i en un córner Mireia Llosas ha fet pujar el 0-1 al marcador. A la segona meitat, el Sant Cugat ha estirat línies per buscar el gol, i finalment han trobat el premi.\n«A la segona part tot ha canviat, i a partir del minut 5 o 10 hem guanyat el domini total de la pilota», destaca l'entrenador local. Aquest domini insistent ha permès el Sant Cugat empatar el partit al minut 13 de la segona meitat, i amb el gol, les locals han seguit buscant porteria. El premi pel Sant Cugat ha arribat al minut 87, quan Marta Feliu capgirava el marcador col·locant el definitiu 2-1 al marcador.\nJordi Agustí, entrenador del Vilafranca, ha acabat el partit pensant que «el resultat més just hagués estat un empat», però és conscient que l'equip no arribava al partit en les millors condicions: «No hem arribat al partit massa bé, perquè només hem fet dos partits de pretemporada i els hem perdut tots dos, i a més hem tingut baixes i han hagut de jugar dues jugadores del juvenil que van jugar ahir. El Sant Cugat és un equip amb ritme, que proposa joc des de darrere, i amb 2-3 jugadores que marquen la diferència».\nPer la seva banda, Tono es mostra prudent davant aquesta victòria, i destaca que vol anar partit a partit. «El Vilafranca sempre ha sigut un rival dur de guanyar, que lluita molt, i per això valoro molt positivament el resultat. Començar guanyant és important, i ara hem d'anar agafant confiança, ritme, i seguir treballant. Hem fet una pretemporada bastant bona, amb una plantilla molt compensada. Encarem la Lliga amb molta il·lusió i ganes, conscients que és una categoria molt complicada. Volem anar partit a partit, sense pressió», conclou


A la pantalla de Cl@ve, per seleccionar el mètode d'identificació, no puc triar totes les opcions. Per què?\nAcordeón de A la pantalla de Cl@ve, per seleccionar el mètode d'identificació, no puc triar totes les opcions. Per què?\nDepenent de les característiques del servici al qual vols accedir, és possible que algun mètode d'identificació no estiga disponible.\nAquesta situació es produeix a causa del nivell de seguretat que es requereix per a l'accés a aquest servici és superior al que pot proporcionar aquest mètode d'identificació (per exemple, perquè el servici fa servir dades de caràcter personal especialment protegides).\nQuan utilitze la Cl@ve Permanent, de vegades em demana la clau enviada per SMS i d'altres no. Per què passa això?\nAcordeón de Quan utilitze la Cl@ve Permanent, de vegades em demana la clau enviada per SMS i d'altres no. Per què passa això?\nEl sistema de Cl@ve Permanent té dos modalitats d'ús, la normal i la reforçada.\nEn el mode d'ús normal, solament és necessari proporcionar l'usuari i la contrasenya.\nNo obstant això, servicis determinats, pel tipus d'operació i d'informació que empren, necessiten un nivell de seguretat major al que proporciona l'ús normal. En aquest cas, per accedir-hi és necessari fer servir el mode reforçat que, a més d'identificar-s'hi amb l'usuari i la contrasenya, també cal amb la clau rebuda al telèfon.\nPer poder usar Cl@ve amb un certificat electrònic, és necessari que el certificat en siga un de persona física o d'empleat públic reconegut, inclòs en la "Llista de prestadors de servicis de certificació" (TSL) del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme.\nHe oblidat la meua contrasenya en C@ve Permanent. Què puc fer?\nAcordeón de He oblidat la meua contrasenya en C@ve Permanent. Què puc fer?\nEn cas d'oblidar la contrasenya o que quede bloquejada per haver-s'hi superat el nombre màxim de 5 intents fallats, podràs establir una nova contrasenya sempre que hages conservat el codi d'activació. Per poder fer-ho hauràs d'accedir al servici d'oblit de contrasenya i seguir els passos indicats.\nSi no has conservat el codi d'activació, pots obtindre-ne un de nou si et registres de nou en Cl@ve.


Viatges Paretours - MARROC MIL KASBAHS\nMARROC MIL KASBAHS\nDel 6 al 13 de novembre 2017\nData de sortida: 06 novembre 2017\nData d'arribada: 13 novembre 2017\nDIA 6. ORIGEN / GIRONA / RABAT\nSortida de Palamós i rodalies cap a l’aeroport de Girona. Vol directe a Rabat. Arribada a l'aeroport de Rabat, trobada amb el guia local que ens acompanyarà durant tot el recorregut. Trasllat a l'hotel. Sopar i allotjament.\nDIA 7. RABAT / MEKNES / FES\nEsmorzar i visita de les portes exteriors del Palau Reial, el Mausoleu de Mohamed V, la torre de Hassan i les ruïnes de les Oudayas. Continuació cap a Meknes. Visita de la Porta Bab Mansour, el Mausoleu Moulay Idriss i els Estables Reials. Sortida cap a Fes. Sopar i allotjament a l'hotel.\nDIA 8. FES\nEsmorzar i visita completa de la ciutat, començant per les portes del palau reial, calls i la fortalesa sud, per tot seguit realitzar visita completa a la gran medina d'aquesta ciutat. La ciutat antiga de Fes es troba protegida per la UNESCO i és patrimoni de la humanitat, a causa del gran conglomerat de carrerons que formen el seu nucli i que remunta als seus habitants a diversos segles enrere, molt propera a l'edat mitjana. Podran caminar pels seus carrers i els seus gremis d'artesans durant tota la tarda. Sopar i allotjament.\nDIA 9 FES / ERFOUD / MERZOUGA\nEsmorzar. A l'hora prevista, sortida en autocar en direcció al sud del país. Aquest dia creuen l'Atles per poblacions com ara Azrou, visitant el seu bosc de cedres o Midelt. Continuació cap a Erfoud, creuant la Vall del Ziz amb les seves interminables palmerars via Er Rachidia. Arribada a Merzouga, on prenen dromedaris sobre el promontori de Erg Chebbi fins a veure caure el sol totalment en aquest lloc màgic. Arriben a un campament nòmada on s'allotgen aquesta nit en tendes berbers i amb un sopar a l'estil tuareg. Allotjament en un hotel d'un milió d'estrelles.\nDIA 10. MERZOUGA / ERFOUD / OUARZAZATE\nEsmorzar al campament. Sortida cap a la ciutat de Tinerhir des d'on arribarem a les Gorges del Todra, on podran visitar aquest fantàstic accident geogràfic. Continuació creuant la Vall del Dades fins Boulmane du Dades i finalment Ouarzazate. Sopar i allotjament\nDIA 11. OUARZAZATE / MARRÀQUEIX\nEsmorzar a l'hotel. Sortida en direcció a Marràqueix. Tot seguit, arribada a la Kasbah d'Ait Ben Haddou, on podran veure la manera de vida dels seus habitants. Després creuarem el Col du Tichka per una carretera a mes de 2.000 mts d'alçada i on podran adquirir tot tipus de fòssils i minerals abundants en aquesta ciutat. Continuació cap a Marraquèix per arribar a mitja tarda. Sopar i allotjament.\nDIA 12. MARRÀQUEIX\nEsmorzar a l'hotel. Sortida cap a la visita de la ciutat, l'anomenada "perla del Sud". Aquesta visita comença en els grandiosos Jardins de la Menara, lloc on es diu aprenien a nedar els guerrers que posteriorment creuaven l'estret de Gibraltar per envair la península ibèrica. Posteriorment es realitza una vista exterior del minaret de la Koutoubja, germana bessona de la Giralda de Sevilla. Un cop dins de la part semi-antigüa de la ciutat, es realitza la visita al Palau de Badia, lloc on podran admirar la distribució de un antic palau d'una persona adinerada de la ciutat. Ja a la tarda, es realitzarà un recorregut caminant per la autèntica part antiga de la ciutat, els zocos i la medina. Temps lliure pls barris d'artesans de fusta, ceràmica, pelleters etc.. Sopar i allotjament a l'hotel.\nDIA 13. MARRÀQUEIX / AEROPORT RABAT/ GIRONA / ORIGEN\nEsmorzar a l'hotel. Temps lliure fins a l'hora prevista de sortida cap a l'aeroport de Rabat, per a sortida en vol a les 19h20. Arribada a Girona i trasllat als seus llocs d’origen.\nAssegurança d’anulació opcional 25€\nEL VIATGE INCLOU: Trasllat a/t a l'aeroport de Girona, vols directes Girona– Rabat - Girona, Circuit de 8 dies en autocar segons itinerari, estada en hotels 4 * i 5* a Rabat, Fes, Ouarzazate i Marràqueix amb esmorzar, 1 nit en campament nómada, tots els sopars, Dromedaris per passeig al capvespre, guía local durant totes les visites, guía acompanyant, assegurança d'assistència en viatge, guia acompanyant.\nNO INCLOU: Begudes als àpats, entrades, assegurança d'anulació, altres extres no especificats.\nViatges Paretours ©\t2017 •


Sóc administratiu i també he cursat un curs de Tècnic de Medi Ambient. Vaig iniciar-me en política a la Crida a la Solidaritat als 80s. He sigut insubmís a la PSS. A l’any 1992 vaig participar en el procés d’unitat de Els Verds que va finalitzar ocupant diferents responsabilitats entre elles la de responsable de Joves Verds, de Moviments Socials i portaveu fins la seva transformació en associació l’any 2006. També vaig participar a la creació i fundació de la Plataforma pel Dret de Decidir i de la Plataforma Aturem la Guerra formant part dels seus respectius òrgans executius i polítics. He coordinat diferents publicacions d’àmbit ambiental i social com ‘Els Ecologistes davant el Canvi climàtic’ i ‘Ecologisme i independentisme’.\nDes de l’any 2007 sóc militant de la secció local d’Esquerra de L’ Hospitalet i membre l’Executiva de Medi Ambient d’ERC . En el període 2009-2011 he estat president de la Sectorial de Moviments Socials d’Esquerra i conseller nacional. He estat impulsor a L’Hospitalet de diferents plataformes socials com la Plataforma en Defensa de la Sanitat Pública i Plataforma Salvem la Zona AgrícoLHa de L’Hospitalet (Can Trabal). Col·laboro també amb diferents mitjans de comunicació digitals i escrits d’àmbit local, comarcal i nacional .\nSóc soci d’Òmnium Cultural de L’H, membre del sindicat Intersindical-CSC, de l’Assemblea Nacional Catalana, del Casal Jaume Compte, de la Fundació Josep Carreras i de Penya Barcelonista l’Estelada Blaugrana. He estat president d’ERC de L’Hospitalet i actualment sóc cap de llista d’ERC a les eleccions municipals.


Tremp setembre de 2017: Els 20 millors lloguers d'apartaments a Tremp - Airbnb, Catalunya, Espanya\nTremp · Quan vulguis · 1 hoste\nApartament per a 4 persones en entorn tranquil ubicat en una ciutat petita amb tots els serveis i amb moltes possibilitats lúdiques. - Visites a Congost de Montremei - Esglésies romàniques - Llacs per a esports aquàtics i banys. - Senderisme. - Parapent. - Ràfting. - Estacions d'esquí.\nEl barri és tranquil i l'apartament a cinc minuts caminant del centre de la ciutat que disposa de tots els serveis i un centre d'informació documental Epicentre\nL'apartament en estar molt a prop de l'AGBS de Talarn és perfecte per a jures de bandera esdeveniments etc. És perfecte per fer nit un cap de setmana i aprofitar per anar a esquiar, fer ràfting, anar a escalar a Terradets perquè està molt a prop. Ideal per a la geologia ja que està al costat del centre geològic del Pallars, i del museu dels dinosaures d'Isona.\nUn petit gran lloc en un petit poble màgic espanyol. Molt, molt tranquil. Molt amigable. La vista des del balcó és fabulós !!!\nEns allotgem per una setmana a l'apartament; que és un molt bonic studio perfectament renovat. Benjamí és un gran i servicial amfitrió. Preguntes que vam fer per correu o text abans i durant la nostra estada, van ser contestades molt ràpidament. Així que sens dubte recomanem aquest apartament!\nApartament molt bonic i net, les vistes des del balcó són genials. És un lloc molt tranquil ideal per desconnectar en parella\nBenjamí ens va rebre personalment i ens va donar consells gran relació amb les compres, menjador, caminades i natació. Ell sempre estava disponible per a preguntes i respondre ràpidament als nostres correus.\nL'Hotel Buenos Aires es troba al Prepirineu a mig camí entre el Montsec i la Vall Fosca. Un edifici del senyal als afores de la capital del Pallars Jussà. 5 minuts de St Antoni Lake, a pocs minuts del parc natural dels contraforts del Boumort i envoltat de castells medievals del castell de Mur o Llorda.\nL'Hotel Buenos Aires es troba al Prepirineu a mig camí entre el Montsec i la Vall Fosca. Un edifici del senyal als afores de la capital del Pallars Jussà. 5 minuts de St Antoni Lake, a pocs minuts del parc natural dels contraforts del Boumort i envoltat de castells medievals del castell de Mur o Llorda. També conegut com "El Bueno" o "Ca la Marina" pels residents locals, que va néixer a mitjans dels anys seixanta, viuen nombroses renovacions i un canvi generacional en la gestió. Convidem a desfer-se de la regió dient aquesta regió Jussà està passant a través. Fer Mín Bons seu campament base per les seves sortides, excursions i activitats a tota la zona. "Benvingut al nostre hotel i restaurant" L'entusiasme i la dedicació del nostre servei familiar, Marina, Maribel i Mar (tres germanes), i la resta de l'equip Desitjo vostè sentirà com a casa tots els dies perquè vostè tingui una estada agradable i plaent. INSTRUCCIONS per arribar aquí Des de Lleida s'accedeix per la carretera comarcal C-13. També pot venir amb tren o autobús prenent la línia Lleida-la Pobla de Segur De Barcelona en cotxe: A-2 fins a Tàrrega, Balaguer des d'allí a través de C-53 i de Balaguer a través de C-13 carretera a Tremp Venint per l'eix C-25, agafeu la sortida Pons-Torà que un cop va passar Calaf i la C-1412 el portarà a través, Tora, Pons, el port de Comiols, Isona i altres petits pobles per finalment arribar a Tremp. Parada per esmorzar al bar, per què no? Un cafè cremós amb una llesca de bon pa i pa torrat amb melmelada feta a casa mentre llegeix el diari. O què tal un aperitiu o un refrigeri lleuger, si es passa en un "ésser salvatge Dut a-" viatge en moto o s'acaba d'entrar de tornada a casa. Els pares saben que tenim un petit racó per als nens plens de joguines que poden ser gastats mentre es pren un merescut descans. TERRASSA Un sopar amb amics, sintonitzi el fons. Un sopar romàntic, llums, brisa. Gaudir de -especialment a l'estiu- la nostra terrassa. Deliciosament reconfortant abans o després d'un festival al juliol o agost. La millor manera d'experimentar la veritable calma-camp. MENJARS pensió completa (per persona i dia) + € 49.50 Mitja pensió (per persona i dia) + € 38.50 els dies feiners Menú del dia (3 plats, postres i begudes) € 10.00 Cap de setmana menú (3 plats, postres i beguda) 12,00 € El nostre menú diari sempre inclou un plat per a vegetarians i també li ofereix la possibilitat de modificar-lo i adaptar-lo per vegans. Per a les persones amb malaltia celíaca tenim plats per a ells en el nostre menú, i també oferim la possibilitat de demanar un plat especial. Al menú per als nens tenim plats com croquetes de pernil i canelons casolans, o fins i tot el pit de pollastre arrebossat amb patates! També preparem menjars i sopars privats i festes temàtiques organitzades al nostre menjador. Per exposicions, conferències, aniversaris o comiats de solters també tenim una habitació privada per a un màxim de trenta persones. Amb Marina en l'aliment de la cuina és aclaparadora. A partir d'un menú diari completa, ràpida i assequible a innovadores delícies elaborades amb matèries primeres locals, a través d'un menú de temporada que li farà llepar-se els dits! ACTIVITATS ESPORTIVES -Excursions i familiars de turisme rural, amb bicicleta de muntanya (Pallars Jussà centre BTT), a cavall i en 4 × 4 -escalada (Per congost de Collegats i altres llocs) activitats de pesca i -Pesca -Senderisme i les activitats de la natura "Visites al voltant sobre la geologia". Del Pallars Jussà és un paradís geològic que inclou i-sis punts d'interès natural. -Institut de Geologia de Tremp ACTIVITATS CULTURALS -Raiers Museu a Pobla de Segur. Ruta dels castells fronterers. -Visita guiada a l'Castell de Mur. ALTRES ACTIVITATS I VISITES -Museu de la Conca de Della. -Visita al Parc Cretaci. -Voltures Ruta de la Terreta. Visita a les Salines de Gerri de la Sal -nacional Parc d'Aigüestortes i Sant Maurici. -Vall Fosca Guiada pel qual vis a Histroelèctrica central de Capdella (A l'interior del Museu de la Cuencia i la Tècnica de Catalunya) ACTIVITATS tema lliure Activitats -Aigua a Sant Antoni Lake -Excursions 4x4 -hot Aire Ballon Vols -Paragliding vols a Ager -Multi-rutes en bicicleta de muntanya -Rafting a Noguera riu Pallaresa. -Hunting a la Reserva Nacional de Boumort. -Canyoning CONSIDERAR Nens i llits supletoris. Poden acomodar els nens de tots les edats. Gratis! 1 menor de 2 any (s) allotjament gratuït utilitzant els llits existents. Animals domèstics. No es permeten mascotes. Considerar. Un cop feta la reserva s'enviarà un correu electrònic de benvinguda. roba de llit i les tovalloles estan incloses. Informe abans de l'hora d'arribada. Per a això, ho a l'apartat de comentaris en fer la reserva o contactar directament amb l'establiment. Les dades de contacte a la confirmació de la reserva. Parlem el seu idioma! Registrar 16: 00-23: 00 sortida 08: 00-12: 00 Prepagament: pagament d'un dipòsit de 20% de l'estada total més serveis es requereix. La quantitat de descans serà pagat a l'arribada. Cancel·lació / Modificació: En cas de cancel·lació de la modificació de la reserva actual 20% del total de l'estada més els serveis no serà retingut gaudit. Tots els preus inclouen l'IVA. S'exclou impost local de 0,50 € per persona per nit. Permís: HL-000.490\nUn lloc tranquil, amb ànima\nHem gaudit d'unes vacances d'una setmana a Talarn. Sheki té un lloc on sentir-se com a casa; pau i surrouding tranquil·la. Sheki és un tipus molt agradable i amfitrió. Ell va donar una bona informació abour la Zona i es va donar necessitava ajuda. La piscina és realment fantàstic; durant el dia, sinó també a la nit. Un veritable lloc especial sempre anem a mantenir bons records ...\nPassem un cap de setmana fantàstic, envoltats de natura i pau. Venint d'una gran ciutat com Barcelona, s'agraeix molt.\nQuè dir de Can Lamat .. Un lloc que ha superat amb escreix totes les nostres expectatives. El meravellós entorn que veus des que entres a la finca, que automàticament et fa sentir afortunat per poder gaudir de tal lloc, el bonic apartament decorat al mínim detall i amb originalitat i sense oblidar l'amfitrió, Sheki, que ens va ser de gran ajuda en qualsevol moment que ho necessitem, una persona que no et canses d'escoltar per aquesta tranquil·litat i pau que transmet, i sense oblidar la seva discreció perquè ens sentíssim com a casa. El recomano al 300% i no tinc cap dubte ... Tornarem :)\nVam tenir una estada fabulosa absoluta. Aquest lloc és únic, amb excel·lents vistes, relaxar ambient, bona ubicació i amfitrió increïble - Shaki. Pot recomanar a tothom.\nel millor dels millors!!! Sheki és el convidat número u on podeu somiar, la casa està perfectament situada, una vista fantàstica, perfectament moblada I Sheki és molt útil per a qualsevol consell que necessiteu per fer turisme, restaurant o qualsevol altra cosa. Al mateix temps, discret. Així que tot en una estada fantàstica! Gràcies!\nLa casa d'en Benjamí és molt acollidora i es troba en un poblet amb molt d'encant. A més Benjamí va ajudar molt a que la nostra estada fos molt agradable, sempre pendent de tot el que poguéssim necessitar. Molt recomanable!\nBenjamí és un magnífic amfitrió. Ens va donar recomanacions molt útils i encertades. Va ser un plaer estar a casa seva. La casa és tal com apareix en les fotos i disposa de tot el necessari per passar una perfecta estada.\nUs ho recomanem sense dubte! Està net, és molt acollidor i Benjamí, a més de ser molt agradable, ens ha facilitat les coses en tot moment. ------- Os lo decomendamos sin ninguna duda! Está limpio, es muy acogedor y Benjamí, además de ser muy agradable, nos ha facilitado las cosas en todo momento.\nVa ser una estada molt agradable, tot és nou i net. Hem gaudit molt. Guillem és molt bon amfitrió. We enjoyed our standing in the flat. It was clean, fancy and nice location. Guillem is a great host explained all we wanted and was very helpful with the hearing trouble.\nEstada tranquil·la i agradable en un poblet silenciós i enmig de la natura. Perfecte per a desconnectar de la ciutat i passejar per la muntanya\nL'estada ha estat perfecta.El piset té tot el que es pot necesitar.Bien situado.Sin sorolls !!. És un poble amb encant, molt ben situat per fer excursions per la zona.Benjamí, tot i estar fora aquells dies va estar sempre disposat a ajudar-nos en tot.El Pallars és una zona preciosa, amb paratges increïbles, ia més es menja molt molt bien.Totalmente recomanable.\nLa meva estada al pis d'en Benjamí i l'Elena a Talarn ha estat perfecta! He trobat allò que esperava: poder estar tranquil i fer alguna sortideta caminant. El pis també era perfecte. Tot tal i com es veu a les fotos i molt net! No he tingut cap probema i tant en Benjamí com l'Elena han estat uns molt bons amfitrions. Una experiència molt bona i un lloc per tornar-hi, sens dubte!\nTalarn,Lleida, Lleida, Espanya\nEs tracta d'un apartament complert diàfan i actual, ideal per a gent que viatja sola o en parella, doncs no hi ha habitacions independents. Tot i així disposa d'un bressol, d'un sofà llit doble, i d'un matalàs inflable per a altres opcions...\nVam estar només una nit, però va valdre la pena. Gràcies al Benjami per esperar-nos fins tant tard\nMolt bona experiència. El piset és molt acollidor, i tot està igual que es veu a les fotos. Una bona opció pels que vulguin visitar la zona d'Àger i rodalies. En Benjamí ens ha tractat molt bé i en tot moment hi ha hagut bona comunicació. Ben recomanable!\nBenjamí es un bon amfitrió, contesta ràpidament als missatges i quan vam arribar a l'apartament ens va oferir una bona explicació sobre l'entorn i totes les propostes en funció dels nostres gustos. Talarn es un poble petit i molt tranquil on passar uns dies de desconnexió amb un munt de propostes de muntanya a 1h en totes direccions.\nUn apartament agradable en un poble de consol. Vam tenir una curta estada molt agradable a Talarn. Benjamí ens va dir molt sobre la ciutat i els seus voltants\nVem estar molt agust! En Benjamí va ser súper atent i el pis és perfecte per passar un cap de setmana tranquil en parella. Està tot en perfecte estat :)\nLa nostra estada en aquest apartament va ser molt curta (una nit) i vam trobar a faltar poder-hi estar més dies: en poc espai, però molt ben distribuït, hi havia tot el que necessitàvem i l'apartament era molt tranquil tot i estar just a sobre la plaça. A més, l'acollida d'en Benjamí va ser molt càlida i ens va aconsellar sobre el que podíem fer pels voltants i on podíem fer àpats fora. Probablement repetirem!