Què veure al Festival BAM i Mercè Música 2018 | Qualsevol Nit\nQuè veure al Festival BAM i Mercè Música 2018\nDel 21 al 24 de setembre BAM i Mercè Música ompliran de música la ciutat i la convertiran en un aparador de luxe de la millor música del moment.\n14 · septiembre · 2018\nArriba el Festival BAM i Mercè Música, una de les cites musicals més importants de la ciutat amb 135 bandes provinents de 19 països que ho avalen.\nUn dels punts més destacables d’aquesta edició ha sigut l’esforç de l’organitzacio, amb Marc Campillo al capdevant de la programació del BAM, per incloure de manera quasi paritària formacions amb presència de dones dalt dels diferents escenaris. També ho és l’homenatge al Paral·lel que comptarà amb un nou escenari a càrrec de la Sala Apolo que conmemora el seu 75è aniversari. I per últim, amb Lisboa com a ciutat convidada a les Festes de La Mercè 2018 comptarem per una banda amb La nit de fados de Mercè Música, i per altre, la segona edició del Portugal alive dissabte 22 a la Pl. Joan Coromines dins del marc del Festival BAM.\nAmb tot, aquí us deixem amb una llista de les nostres recomanacions.\nEra el 1998 i, després d’uns inicis turbulents, amb canvis a la formació i un èxit que no acabava d’arribar i que amenaçava la seva supervivència, els nord-americans Mercury Rev publicaven la seva obra magna, Deserter’s Songs, un àlbum bellíssim a mig camí entre el pop orquestral i el dream pop grandiós, bastit sobre melodies tan senzilles com cançons de bressol, que va capgirar la seva fortuna i que aquest 2018 compleix 20 anys. Com que es tracta d’un disc icònic, en l’era de la retro mania i la nostàlgia hem tingut oportunitats més recents de sentir-lo en viu en tota la seva plenitud. Així que, per celebrar-ne l’aniversari, el grup proposa recuperar-lo ara en un format més íntim i acústic, amb el xiuxiueig i el rascat amb què va néixer.\nDiumenge 23, Pl. dels Àngels 21:45h.\nNathy Peluso, una argentina establerta a Madrid, va tancar el 2017 proclamada una de les sensacions de la nova onada del hip-hop espanyol, gràcies a l’EP Esmeralda, amb el seu rap de tall clàssic vestit amb una producció més contemporània, pròxima al trap. Però poc ens imaginàvem aleshores, quan admiraven el seu “Corashe” —un rap espaterrant descarnat amb accent argentí que és pur poder, un cop de puny a la boca de l’estómac dels covards que no s’atreveixen a estimar—, que el 2018 la veneraríem com La sandunguera, nom del seu àlbum de debut, autocoronada reina del soul-jazz llatí, teatral, ploranera, temperamental, pur sabor, com Lauryn Hill menjant pizza, com Chavela Vargas reencarnada en millennial o Princess Nokia disfressada de Carmen Miranda. Ella no vol fer música urbana: vol fer música de qualitat.\nDiumenge 23, Escenari Apolo 1:00h.\nVa néixer a Jamaica, com el seu pare, però és als Estats Units, d’on és la seva mare, on va créixer aquest artista de nom sud-africà (Masego vol dir ‘benedicció’ en tswana). També podríem dir que va néixer a YouTube, que és on Micah Davis, el seu nom real, es va estrenar com a músic penjant vídeos –va arribar a penjar 10.000 hores– en què afegia saxo i teclats a beats de música urbana i house futuristes pispats de SoundCloud i recreats amb caixa de ritmes. Sembla que al principi ho va fer per impressionar una noia, però va acabar cridant l’atenció de productors com Kaytranada, Sounwave i Jazzy Jeff. El seu àlbum de debut, Loose thoughts (2016), l’EP The pink polo (2016) i el parell de singles que va publicar el 2017 sumen desenes de milions d’escoltes. Ell es refereix a la seva música com trap house jazz.\nDissabte 22, Pl. dels Àngels 23:15h.\nFa anys que Ferran Palau acumula mèrits per ser considerat una de les veus més importants del pop d’autor de casa nostra: primer, compartint el lideratge, la com- posició i la veu d’Anímic amb Louise Sansom; però, des del 2012, quan va publicar L’aigua del rierol, també al capdavant d’un projecte personal cada vegada més sòlid, com han demostrat Santa Ferida (2015) i, sobretot, Blanc (2018). Sempre amb la complicitat del productor Jordi Matas (Seward), mà dreta i membre de la banda que l’acompanya en viu i que completen Joan Pons i Dani Comas, d’El Petit de Cal Eril, Palau ha vestit les seves lletres metafísiques –tan hàbils a l’hora de fer diana en la seva inconcreció– amb un so contemporani que l’apropa a l’avantguarda del pop. Tot i res.\nDiumenge 23, Pl. Joan Coromines 21:00h.\nÉs difícil pensar en un títol millor per a un disc de Balago que el que han triat per al seu sisè àlbum, que arriba 17 anys després del de debut, Erm (2001), i cinc després de Darder (2013), el seu celebrat darrer llançament fins a la data. El demà (2018) resumeix perfectament l’esperit del projecte de David Crespo, un nom que remet al caràcter sempre avantguardista, però sense estridències, d’una proposta d’electrònica ambiental a mig camí entre la programació electrònica i l’obsessió analògica. El demà que auguren les textures boiroses de Balago no ens fa esperar el futur amb gaire il·lusió: més desesperat que melancòlic, més angoixant que contemplatiu. Però sí que promet un directe emocionant que a estones ens recordarà Brian Eno, Harold Budd i Arvo Pärt, i també (uh-oh) John Carpenter, Angelo Badalamenti, Burial i Forest Swords.\nDivendres 21, Pl. Joan Coromines 21:00h.\nEstalvieu-vos la broma, perquè a Pongo sí que sabríeu on posar-la: la tindreu allà on ella vulgui desplegar el seu híbrid de kuduro amb EDM, bass music, dancehall i pop melòdic, una renovació del gènere en clau d’R&B contemporani. Nascuda a Angola i crescuda a Lisboa, on la seva família es va exiliar fugint de la violència del seu país, va ser a la capital portuguesa on va entrar en contacte amb l’escena del kuduro, el ritme angolès que ha conquerit el clubbing europeu, gràcies sobretot als portuguesos Buraka Som Sistema. Va ser aquesta banda qui va descobrir Pongo i se la va emportar de gira per festivals de tot el món. Però ara és hora que ella i les seves cançons, que compon mesclant les seves arrels africanes amb música urbana i sensibilitat pop, emprenguin el vol.\nDiumenge 23, Rambla del Raval 1:00h.\nBatuk mostra com el house pot servir per connectar la diàspora africana a través de la cultura del ritme. Són el productor i raper sud-africà Spoek Mathambo i la cantant i performer sud-africana d’origen moçambiquès Carla Fonseca, àlies Manteiga. El pro- jecte va néixer com una manera de connectar l’afrohouse amb la música de tradició angolesa, fent servir el ritme com a fil conductor entre la música de ball de Sud-àfrica, Moçambic, el Brasil, Portugal, Uganda, el Congo… Però la voluntat panafricana que recollia Musica da Terra (2016), l’LP de debut de Batuk, ha mutat en un homenatge a la música amb què van créixer a la seva Sud-àfrica natal a Kasi royalty (2018): kasi és, en afrikaans, l’argot per referir-se als guetos als quals es va traslladar la població no blanca durant l’apartheid. El resultat és una mescla ballable d’electrònica, ritmes urbans i R&B contemporani.\nDivendres 21, Rambla del Raval 1:00h.\nEl 808 del seu nom fa referència al Roland TR-808, la icònica caixa de ritmes que va revolucionar la música electrònica als vuitanta i amb la qual AMMAR 808 exploren les freqüències més baixes. Beats ferotges i agressius i tres veus magribines —tres cantants d’Algèria, Tunísia i el Marroc— arrodoneixen aquesta proposta de ritmes panmagrebins que dóna una volta de rosca tant a l’electro chaabi com al rock del desert. Maghreb united (2018), el seu àlbum de debut, és una reinvenció radical i electrònica de la música nord-africana, que busca unir folklore, mitologia i futurisme i que combina el so distorsionat del guembri (similar a la guitarra), la gasba (una flauta) i la zokra (un sac de gemecs) al servei de temes que sorgeixen de les profunditats de la tradició musical del Magreb, tan rica i tan diversa, però alhora amb tants punts en comú.\nDissabte 22, Rambla del Raval 1:00h.\nSón una colla de friquis, sense que això vulgui ser una desqualificació sinó una descripció objectiva. I, si no, doneu un cop d’ull al delirant videoclip de The sweet smell of Florida –una mena d’híbrid entre David Lynch i Little Britain que comença quan tres noies són convençudes per assistir a la pitjor de les barbacoes– i després en parlem. Tot i la iconografia ianqui que despleguen (camises amb barres i estrelles, barrets de cowboy), Warmduscher no són de Florida ni de cap dels dominis de l’Oncle Sam: són britànics i entre les seves files hi ha membres de The Fat White Family, amb els quals comparteixen (a banda de personal) vocació pel rock experimental i un sentit de l’humor excèntric de gust dubtós.\nDiumenge 23, Pl. Joan Coromines 24:00h.\nMaïa Vidal es va donar a conèixer al gran públic quan va compondre la cançó per a l’espot d’Estrella Damm de l’estiu del 2015, però aquesta nord-americana ja feia temps que es feia sentir a l’escena subterrània de Barcelona, amb el seu folk-pop acústic lluminós, des que el 2011 va publicar God Is My Bike, l’estrena del projecte que porta el seu nom i cognom. Ara, però, torna a les seves arrels més contundents –el punk del seu primer grup, les versions de Rancid que feia com a Your Kid Sister–, amb el trio elèctric de guitarra, baix, bateria i sintetitzador, d’inspiració glam rock Side Chick. El grup, sorgit a Barcelona entre matches a Tinder –o això afirma el trio–, ens permet descobrir una cara que fins ara no coneixíem de Vidal, més sorollosa i descarada.\nDiumenge 23, Antiga Fàbrica Estrella Damm 21:15h.\nTenen poc més de 20 anys, però aquest quintet valencià evoca el pop sintètic fosc d’aquella “nova onada” dels anys vuitanta, punt de partida, precisament, de la moguda valenciana que posaria el litoral mediterrani al mapa de l’avantguarda pop i la cultura de club internacional, abans de les paelles als pàrquings i tots els altres clixés de la ruta del bakalao. Al voltant de les cançons de Diego Escriche, els de La Plata agafen aquell bagatge, el pugen de revolucions i l’esquincen amb guitarres intenses no gaire allunyades de les de Triángulo de Amor Bizarro, amb qui coincideixen en el productor Carlos Hernández, que ha treballat amb ells en l’EP Un atasco (2017) i l’LP de debut, Desorden (2018). Teenage angst de vint anys amb una de les sensacions del pop independent peninsular de la temporada.\nDilluns 24, Antiga Fàbrica Estrella Damm 19:00h.\nFill d’un mite de la música africana, des que tenia nou anys el jove Seun Kuti de- manava al seu pare poder cantar amb ell i ho va aconseguir poc abans que Fela Kuti morís de manera prematura l’any 1997. Poc s’ho pensava, que li tocaria omplir el buit que havia deixat el seu pare a la formació que liderava, Egypt 80. Ho va fer mentre es mantenia fidel a les consignes socials i polítiques d’un artista compromès que havia barrejat sons ioruba amb el jazz i el funk. Seun Kuti ha continuat aprofundint en les tradicions musicals africanes i les ha portat als temps actuals per explicar, en els seus discs, les lluites que viu el continent. I ho fa amb la formació del seu pare, produint treballs com Black Times, editat aquest 2018.\nDivendres 21, Moll de la Fusta 1:30h.\nUna cara i una veu que sovint hem vist en territoris jazzístics ara lidera un projecte que té tant de rock com de blues, amb una mica de soul i unes notes de rhythm’n’blues. Us parlem de Myriam Swanson, que ha estat la veu dels Mambo Jambo en les conegudes Taboo Burlesque Nights de la Sala Apolo i que ara té banda pròpia, en el projecte musical més personal de tots els que passeja pels clubs barcelonins. Fa poc ha publicat nou disc, Lucha Libre, una excursió als deserts de Nou Mèxic amb parada en un ring de lluita lliure.\nDissabte 22, Pg. Lluís Companys 00:30h.\nLa Bien Querida, una de les millors compositores de cançons sorgides a la Península en aquest mil·lenni, porta l’herència de la cançó lleugera romàntica ibèrica al seu terreny de pop sintètic emparentat amb el dels vuitanta. Ningú no canta tan bé al desamor com Ana Fernández-Villaverde: ho va demostrar al fosquíssim Premeditación, nocturnidad y alevosía (2015) –bé, li fa la competència el seu amic J, de Los Planetas, un altre músic que beu tant del rock independent com de la música d’arrel espanyola–. Però amb Fuego (2017) ens ha recordat que això no és incompatible amb pujar la temperatura.\nDilluns 24, Antiga Fàbrica Estrella Damm 17:45h.\nEl passat 2017, Santi Balmes i els seus músics van celebrar els vint anys que fa que són dalt d’un escenari i, vista la quantitat d’escenaris des d’on els reclamen, també ho han continuat fent aquest estiu. La Mercè serà una molt bona oportunitat per escoltar la formació repassant una discografia plena de cançons brillants, lletres de qualitat literària i una voluntat clara d’explorar territoris nous sempre que poden. Cita imprescindible amb una banda indie que, a força de reinventar-se constantment i d’escapar al hit més fàcil, s’han convertit en una de les més estimades d’aquesta escena musical.\nDissabte 22, Platja del Bogatell 23:30h.\nBAM, La Mercè\nPrevArtículo anteriorPerotá Chingó: Vamo’ arriba las pivas\nSiguiente artículoWillie & Winnie, la promesa de Ferrol, en BarcelonaSiguiente


Blog d'en Pere Herms: ***** Nord clàssica al Gran Vignemale (850m, V)\nAlpina, espectacular, perdedora, vertical, inacabable, provocadora d'emocions... així és aquesta gran clàssica del Pirineu. Tot i que la dificultat sobre paper és assequible, val més tenir el cinquè grau alpí consolidat, una bona base de navegació en paret i algunes dosis de sang freda per poder progressar amb el temps suficient per sortir per dalt abans no acabi el dia. Es tracta de 850 metres de paret semi-equipada a l'estil clàssic a base d'alguns pitons, amb una qualitat de la roca que va des d'acceptable fins a dolenta i amb una varietat de tècniques d'escalada que fan que no puguis baixar la guàrdia en cap moment. Però un cop connectes amb l'essència de la seva línia, en tot moment lògica, i l'escalada comença a fluir, el seu ascens esdevé un plaer en tots els sentits.\nDificultat: La tònica està entre el III i el IV+, amb algún pas de V (escalada alpina, que vol dir que hi ha trams on la roca és dolenta, d'altres on la línia d'escalada és poc clara i d'altres on és difícil de protegir o muntar reunions; o tot a la vegada)\nEl nostre horari: 2h d'aproximació des del Pont d'Espagne fins al refugi Oulettes de Gaube (ritme alegre), 1h del refu fins a peu de paret, 11 hores d'escalada, 2h des del cim del Vignemale (3.298m) fins al refu d'Oulettes (2.150m)\nAproximació: Deixem el cotxe al parking del Pont d'Espagne (1.500m) (val 8€) i seguim el GR-10 fins al refugi d'Oulettes (2.150m) (camí molt marcat i evident). Per anar al peu de paret sortim del refugi cap a la dreta seguint, a l'inici, el camí que porta al coll de Mulets per, al cap de poc, abandonar-lo i continuar pel camí més lògic direcció a la paret, primer sense guanyar gaire alçada i llavors glacera amunt amb els grampons. Remuntem fins l'entrada original (tram vertical d'Ofita verda) però tal i com ens avien advertit, la rimaia es troba molt separada i optem per entrar a la paret per un tram de roca blanca i una vira estreta d'ofita verda que marxa a la dreta i que es troba a uns 40 metres per sota de l'entrada original. En aquest punt ens és fàcil sortir de la rimaia i situar-nos a peu de paret (2.450m).\nDescens: Des del cim, fer una mica de cresta cap a l'oest i baixar per un camí més o menys fresat cap a la glacera. Un cop allà cal baixar-la fins que s'acaba la neu i seguir un camí fresat fins que es creua amb el GR-10. Seguir-lo amunt fins al coll d'Ossoue i llavors fins al refugi d'Oulettes.\nLink de la ressenya del blog d'en Josep i la Laura: Clic aquí\nEra l'agost del 2012 quan amb en Rusky ens vam mirar per primera vegada aquesta paret. Veníem d'escalar l'esperó nord-oest del petit Astazou (700m, V) i de fer la cresta de les Cabrioles amb la idea d'escalar el bonic esperó nord del petit Vignemale (350m, IV+), però el mal temps no ens ho va deixar ni intentar. Tot i la pluja vam fer un vol per la glacera per mirar la línia tant del petit com del gran Vignemale. En aquella època, les dimensions imponents d'aquesta paret i el seu compromís ens sobrepassaven, però no deixava de fascinar-nos i amb aquella fascinació va néixer el desig d'escalar-lo. Tres anys després i un intent frustrat pel mig, ho hem aconseguit.\nArribem tard al refugi per culpa de les hores de cotxe a través del coll de Portalet i perquè ens hem parat a Cauterets per veure com en Quintana destrossa en Froome al Tour de França en el final d'etapa a l'Alpe d'Huez. Hi ha molta boira però per fi hi ha un moment que s'obre i podem contemplar la imatge somiada.\nCara Nord del Massís del Vignemale. D'esquerra a dreta: Petit Vignemale, Espalda i Punta Chausenque, Gran Vignemale\nTraiem ressenyes i intentem traçar l'itinerari des de la distancia. Els ulls van de bòlid mirant ara el paper ara la paret. Igual que el dit, que passa ràpidament del paper a l'aire per intentar dibuixar la ressenya a la paret. Cridem força i la gent ens mira. Algú fins hi tot s'acosta per preguntar que estem tramant. Però de seguida entra la boira i el joc s'acaba. A sopar toca: pa amb tomàquet i sardines en escabetx. Sort que tenim molta aigua.\nEns llevem a les 5 per començar a caminar a les 6 i ser a peu de paret sobre les 7. Ja fa estona que és clar i dintre meu penso que ja hauríem d'estar escalant. Tot i les ganes de fer-ho, fa dies que em neguitegen dues coses: trobar l'entrada i l'horari de la via.\nEl primer problema el resolem ràpid, no tardem gens a salvar la rimaia i a situar-nos a peu de paret. El segon problema i un cop resolt el primer comença a relativitzar-se: la previsió de la meteo és bona i el dia pinta estable això vol dir que si cal podrem apurar el dia. I és que l'horari de la via és un aspecte a tenir molt en compte ja que son molts metres i un cop hi entres n'és difícil la retirada i arriba un punt on l'única escapatòria que hi ha és per dalt el cim.\nEm trec els grampons i les botes i em poso els peus de gat, un canvi més que curiós haver de passar d'una glacera a una paret vertical, així de cop. I és que la via arrenca imponentment des del gel: cap aresta intermitja, cap terrassa, cap ressalt per grimpar, cap rampa per progressar i escalfar. Res de tot això: arrenca de cop i amb el grau més alt de la via, uns metres de cinquè que te'ls has de currar en fred, amb les mans i els dits gelats i sense haver assimilat encara el pes de la motxilla. I evidentment sense cap pitó a la vista. Les coses doncs, ja queden clares d'entrada. Aquí qui marca les normes és l'esperit dels pioners, aquells valents que als anys 30, contradient tota la lògica de l'època, eren els primers d'enfilar-se per aquestes parets.\nVistes de la línia d'ofita verda que vam seguir.\nL1 (60m, V): Arrenco per un tram de roca blanca que em sorprèn lo adherent que és. Un cop s'acaba vaig a buscar una línia d'ofita verda que va tombant cap a la dreta i la segueixo fins que quedo sota uns diedres tombats que et porten cap a l'esquerra. Busco els pitons que en teoria han d'anar marcant la línia, però apareixen amb comptagotes. Apuro la corda i monto la reunió d'un pitó i d'un tascó abandonat.\nL2 (60m, V): El segon llarg continua amb tendència a l'esquerra per una fissura molt maca i marcada. Trobo un burí amb una xapa que es mou i que protegeix un pas una mica més finet. Fa una mica de vent i això fa que no pugui preguntar a en Rusky quanta corda em queda. Quan intueixo que s'acaba monto la reunió en una espècie de repisa on hi ha un pitó que reforço amb un alien.\nI aquesta sembla que serà la tònica de la via: escalar-la pendent sempre dels roçaments de la corda, de quants metres queden, de les cintes gastades, d'intentar protegir el mínim per guanyar temps i gastar els menys catxarros possibles per tenir més opcions de muntar reunions i sobretot de tenir molta vista i muntar la reunió al lloc més lògic possible. Quasi res. Però mica mica anem guanyant alçada i les vistes de la vall es van obrint i amb això els ànims es van asserenant. Tant sols portem dos llargs però ens sentim com peixos a l'aigua, tranquils, contents i confiats. La intuïció ja hem diu que avui gaudirem molt. I el dia i la muntanya sembla que també hi estan d'acord.\nL3 (60m, IV+): El llarg arrenca per una curta fissura i continua per un petit sostre amb bona roca i molt de cantell. Sota el sostre m'he saltat 2 pitons amb un cordino podrit. Això ens indica que de moment estem fent les reunions diferents a la ressenya que portem. Però aquest terreny és així, indefinit i amb reunions al gust.\nContinuo per un tram d'ofita verda vertical amb bona roca i molt divertit d'escalar. Apareix una xapa, més amunt un pitó i continuo per un tram més fàcil fins que s'acaba la corda i monto reunió. Mirem la ressenya i veiem que hem reduït a tres llargs el que la ressenya marca com a quatre. Però de moment preferim deixar-nos portar i anar interioritzant l'essència de la via.\nÉs curiós l'alegria que un sent quan veu un pitó, i no perquè s'hi pugui posar una cinta exprés comodament i passar la corda, sinó perquè el pitó aquí és com la fita en un camí. I el cap i els ulls van de bòlid, buscant i remirant cada centímetre de roca "en busca del pitón perdido".\nL4 (uns 200 metres): A partir d'aquí el terreny és més fàcil i evident. Anem progressant, a vegades a l'ensamble a vegades amb reunions ràpides (fins i tot trobem 2 pitons amb una baga que no desaprofitem) per una llarga franja d'ofita verda amb molsa característica.\nEns fixem amb el següent punt de referència, un gendarme força gros que ja fa estona que hem vist. I cap allà ens dirigim, seguint sempre aquest riu d'ofita verda que s'enfila cap al cel.\nCanal d'ofita verda amb molsa\nGendarme gros ben visible a l'esquerra de la línia d'ofita verda amb molsa\nA l'últim llarg abans d'arribar al gendarme cal fer una travessa delicada (IV). Un pitó ens marca l'inici de la travessa. Jo pujo un xic massa perquè he anat a buscar una fisura horitontal que et porta a un gran ganxo uns 10 metres més enllà. Però està molt trencat i vas molt delicat de peus així que millor fer la travessa per la placa sense pujar tant. Però ja hi estic posat i arribo fins al ganxo on intento muntar reunió però ho acabo desestimant doncs no la puc reforçar amb res. Miro i remiro fins que veig un pitó prop d'una repisa uns tres metres mes avall, així que desgrimpo per muntar una reunió més còmode i segura. Fem un intent de parada però aquí bufa força el vent. Provarem sort a la propera reunió.\nReunió al costat del gendarme (R4 segons la ressenya d'en Josep i la Laura)\nL5 (35m, IV): Surto recte amunt amb tendència a l'esquerra fins que la via fa un canvi de vessant molt espectacular. Aqui la roca canvia cap a millor. Busco l'espit que en teoria hi ha per muntar reunió però no el veig així que faig la reunió amb un parell de friends. Llavors ens adonem que l'espit ha estat serrat.\nEstem en una zona més o menys còmode i protegits del vent, així que aprofitem per menjar l'entrepà i descansar uns minuts. Portem 5 hores i uns 400 metres, o sigui que anem dins l'horari previst.\nL6 (35m, IV): Aquí la via transcorre per un fil d'aresta molt divertit. En aquest llarg hi ha un parell de pitons durant el traçat i cal muntar la reunió allà on es pugui, en el meu cas, aprofitant un bloc i una fissura.\nL7 (50m, IV): la sortida és vertical i continua pel fil de l'aresta per un tram molt espectacular per les vistes i les sensacions. Faig la reunió en 2 pitons molt separats.\nL8 (45m, IV+): desgrimpo uns metres per anar a buscar una xemeneia a l'esquerra de la via. Progresso per un terreny vertical per sota la cresta amb una roca no gaire bona. Aquí el camí no és evident i al cap d'uns 35 metres tot es difumina i marxo massa cap a l'esquerra. De seguida m'adono que vaig malament i faig mans i mànigues per desgrimpar i tornar cap a la dreta. Arribo a una espècie de coll on busco algún pitó que no trobo així que monto una reunió molt incòmode amb una baga i penjat d'un gran bloc. Llavors veiem que hi havia un pitó 3 metres més amunt a la dreta.\nL9 (40m, V): altre cop la via avança per l'aresta on van apareixent alguns desploms que es superen bé per la qualitat de la roca. Arriba un punt on hi ha un pitó a l'esquerra i un altre a la dreta. Opto per anar cap a la dreta per una secció vertical més fineta de cinquè grau on hi ha un pitó estratègicament col·locat per qui vulgui fer el pas en A0. Reunió de 2 pitons. Aquí m'he de començar a descalçar perquè els peus comencen a fer mal de veritat. Ja portem 7 hores.\nL11 (55m, V): se surt per un terreny fàcil fins que trobem un curt diedre perfecte i llis molt divertit i d'equilibri. Després de superar-lo el terreny canvia i s'aplana. Monto reunió en 2 pitons.\nL12 (60m, III+): a partir d'aquí la roca es torna dolenta i cal fer una travessa incòmode cap a l'esquerra per anar a buscar l'inici de l'aresta vermella. Hi ha un spit per allà al mig que costa de veure.\nL13 (55m, IV): el llarg comença per una curta secció vertical amb roca dubtosa per llavors posar-se més tombat però per roca encara més dolenta. Cal seguir el fil de l'aresta vermella i muntar reunió allà on s'acabi la corda. En aquest tram costa trobar bona roca on posar friends o tascons.\nL14 (40m, IV+): a partir d'aquí comença una secció vertical força incòmode difícil de protegir i que després de tantes hores d'escalada et demana un plus de concentració. Cal trobar dos pitons per muntar reunió molt ben camuflats pels colors de la roca.\nL15 (50m, IV): a partir dels 2 pitons cal flanquejar en diagonal ascendent cap la dreta per un tram d'ofita verda on es va trobant algun pitó que t'indica que el camí és el correcte. Hi ha un moment de dubte si és per dalt o per baix i cal anar per dalt, per un curt tram vertical que et deixa damunt d'una repisa on hi ha 2 cargols sense xapa. Els 2 parabolts bons estan a uns 5 metres més a la dreta dalt d'uns blocs, al que seria l'aresta de Gaube. Després de tantes reunions amb pitons, friends i tascons es fa estrany trobar-se tant ben assegurat.\n15è llarg, gran travessa en diagonal a la dreta, amb l'espalda i la punta Chausenque com a únics testimonis de la nostra aventura. En Rusky ben petit en mig d'aquesta immensitat.\nL16 (50m, IV+): tant sols queden tres llargs i un ja té la sensació que la via s'hagi acabat però val més no abaixar la guardia doncs el cansament pot jugar una mala passada. A mi em fan molt mal els peus i m'haig de forçar per concentrar-me doncs començo a tenir el cap espés. Aquest llarg surt recte amunt seguint l'aresta de gaube, però de seguida cal anar cap a l'esquerra a buscar un diedre vertical amb molt de canto i roca acceptable.\nL17 (30m, III): tram curtet, gairebé de tràmit que et porta als peus de l'últim llarg, just a sota una xemeneia.\nL18 (55m, IV+): la xemeneia sembla més difícil del què realment és, però després de més de 10 hores d'escalada els braços i la ment ja no estan tant frescos. Un cop superada la xemeneia ve un tram poc definit que agafo per l'esquerra i després cap a la dreta fins que veig 2 pitons on monto reunió.\nApareix en Rusky i ara sí, sembla que ja ho tenim això! La paret s'ha acabat!!\nCridem, saltem i ballem mentre ens apropem al cim. No m'ho acabo de creure però sí, acabem d'escalar la gran clàssica dels Pirineus. Hem fluit i gaudit en aquest mar de roca vertical i això és el què em fa més feliç.\nSon les 7 de la tarda i ens mereixem uns minuts de repós, menjar i beure. Beure? Bé, ja fa estona que s'ha acabat l'aigua, però ara mateix ens és igual. Contemplem l'entorn mentre un petit ocell se'ns apropa per aprofitar les engrunes. Reconeixem unes quantes muntanyes que ja hem tingut el plaer de trepitjar: Astazous, Neouville, Balaitous, Mont Perdut... mentre comentem com de salvatge i brutal a estat aquesta escalada i de l'orgullosos que ens sentim d'haver-ho aconseguit i d'haver sentit, amb molta humilitat i respecte, l'esperit dels pioners.\nEsperem que l'evolució de l'escalada, on sembla que cada cop s'opta més per la seguretat i la comoditat, s'inspiri també en vies tant implacablement eternes com la clàssica nord del Vignemale.\nJust a l'arribar\nPublicat per Pere Herms a 21:00\ngrigri 29 de juliol de 2015 a les 16:15


City Heart Apartments Budapest Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTeréz körút 24., 06. Terézváros, Budapest, Hongria, 1066 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre City Heart Apartments\nDissenyat tant per oci com per negoci, City Heart Apartments està situat idealment a 06. Terézváros; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA City Heart Apartments, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, insonorització per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, City Heart Apartments és una selecció idònia per a la vostra estada a Budapest.\nCal que informeu el City Heart Apartments de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 50 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Tremsbuttel Entrada:\n1 ComentarisHotel Schloß Tremsbüttel...Habitacions per nit per només128 EUR Més zones a Tremsbuttel\nTremsbuttel és la mescla perfecta de tranquilitat i oci a l'emocionant ciutat de Tremsbuttel. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Tremsbuttel és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Pels millors allotjaments a la ciutat i els preus més baixos a comparar, no miri més enllà d'agoda.com. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Trobi les més bones ofertes en hotels a Tremsbuttel emplenant les dates d'estada a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Tremsbuttel, Tremsbuttel\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Schloß Tremsbüttel està situat idealment a...\nTots els hotels de Tremsbuttel\nHotels a Tremsbuttel: Hotel Schloß Tremsbüttel


the lost art of keeping a secret: una tendra coincidència\nuna tendra coincidència\nl’aleatori del ipod provoca, a vegades, tendres coincidències. o a mi m’ho sembla.\naquest matí han pujat a l’estació de tarragona un grup de nens d’uns deu-onze anys, suposo que per fer una sortida d’escola. un grup d’aquells que, per l’alegre xivarri que solen organitzar, fan que algun usuari del metro, amb tendència a ofegar-se dins d’un got d’aigua, es senti destorbat i violentat tenint al seu voltant nanos que, de moment, no conreen un sentiment massa tràgic de la vida. són aquells usuaris que, en veure’ls entrar, marxen amb la seva cara de lluç bullit a un altre vagó no sigui que se’ls hi encomani l’epidèmia de l’alegria.\njo no em moc. em trec un dels pinagnillos de l’mp3 de l’orella i així escolto música i criaturada alhora. m’agrada veure com riuen i es fan la murga amb innocents collejas. escoltar cóm i de què xerren. com els il.lusiona trencar per un mati de l’encaustrament escolar.\ntot i que no tinc a la boca tot el dia la paraula mestissatge ni introdueixo, a poc que pugui, el tema del respecte per la diferència a les converses, em plau veure com un nen negre (jofre li deien) s’abraçava a una nena que semblava no haver pres mai el sol. com un marrec amb tota la fila de ser del perú xerrava un català nivell c amb un altre que acabarà lligant pels descosits al msn. com un menut nen hindú viatjava enganxat a la professora (natàlia).\ntot i que no tinc a la boca tot el dia la paraula mestissatge, m’ha recomfortat veure aquesta mena de performance de la benetton al metro de barcelona, potser, autoenganyant-me pensant que no tot són grups i camarilles, raçes i religions, blancs contra negres.\nhan baixat a passeig de gràcia i jo he retornat el pinganillo a l’orella dreta amb un bon rotllo que encara em dura. a l’aleatori del ipod ha començat a sonar “rome wasn’t buil in a day”.\nuna tendra coincidència. o a mi m’ho ha semblat.\nPublicat per òscar a 13:55\nm'has recordat a l'anunci aquell de.. "Papa tu sabias que era negra?"\nBonnn cap de setmana!\nEl problema som els majors d'edat.\nQue arrosseguem moltes misèries morals encara.\nEspero que en un parell de generacions hagin desaparegut aquestes misèries.\n17 d’abril de 2009 a les 14:18\nUn nen saharaui em va dir una vegada: "yo soy negro, tu blanca, pero solo importa cabessa". Doncs això :) Jo també em quedo quan hi ha canalla, són el món real :)\n17 d’abril de 2009 a les 14:34\nA mi també m'agrada escoltar converses d'altres al metro, no és per xafarderia, és per curiositat i no tancar-me a l'entorn quotidiani. I també em fa gràcia sentir parlar a nens o adolescents\n17 d’abril de 2009 a les 14:39\nSaber robar converses és un art i, a més a més, divertit!\nGran post... ple de sentit comú!\nDempeus faig: Plas, plas plas!!!\n17 d’abril de 2009 a les 15:16\nde fet aquesta situació viscuda per tu no hauria de ser una sorpresa, ans el contrari, és la realitat que ja hauria de ser quotidiana i tu diu una mestra que té la seva escola com a punt de referència la ONU (42% d'immigració!!!)\n17 d’abril de 2009 a les 15:19\nUna bona espenta com aquesta per començar el dia s'agraeix!\n17 d’abril de 2009 a les 15:26\nEn aquesta edat encara són suportables, els nens.\nDel vídeo, no sé ben bé per què, m'ha fet gràcia el minut 2:05.\n17 d’abril de 2009 a les 15:33\nUi Òscar feia una o dues entradetas que no he pogut passar per aquí i trobo que contiúa tan divertit aquest espai com sempre!!\nSaps a mi m'encantan els nens ..malgrat jo no en tinc igual es per això, però també gaudeix-ho de la criaturada com una més, els meus nebots petits tenen 5 anyets i son bessons identics i els seus amics de l'escola son una nena magrebí y un nen negret i es una xulada veure'ls sortir de l'escola agafats de les mans, tel's pots imaginar..\nPerò sempre hi ha algú amb cara de pomes agres que sempre ha de fer el numeret a qualsevol lloc.\n17 d’abril de 2009 a les 16:15\nM'agrada com ho has exposat; no només el que vas veure, sinó la teva interpretació.\nAl meu entendre, la humanitat haurà fet una passa endavant el dia que ja no distingueixi els colors de les persones; blanc? negre? groc? Jo només veig persones.\nN'hem d'aprendre tant dels nens! però tant!\n'aquesta mena de performance de la benetton', gran frase!!!\nNomés fa falta que els adults no adulterem la seva visió, tan neta, d'aquestes coses.\n17 d’abril de 2009 a les 16:34\nJa sents la música quan et treus un dels pinganillos i tots els nens fan xivarri?\n17 d’abril de 2009 a les 16:42\nM'agrada molt l'apunt d'en ferran.\n17 d’abril de 2009 a les 16:47\ny aqui radica nuestra esperanza de un futuro de mestizage..aunque todos sabemos que demasiadas ideas inutiles nos inculcan..y estos niños..muchas barreras pueden romper..\nme ha encantado!!1\n17 d’abril de 2009 a les 16:59\nEls nens son nens i s'entenen amb tothom el problema es quant es fan grans, tot i que crec que la proera generació estaran ja molt més integrats tots plegats\n17 d’abril de 2009 a les 18:29\nConfesso que jo algun cop he canviat de tren... depen dels nens i de l'estat en que tu et trobis...\n17 d’abril de 2009 a les 18:34\nTant per bé com per mal, l'altre dia dues nenes negres es discutien en castellà pel carrer amb un nen àrab i li deien: "vete a tu país!", coi no ho sé, però molt bon rotllo no em va donar, ara que només és un apunt de res i sí que estic d'acord amb el teu escrit i el bon rotllo que pot donar considerar-nos tots habitants del món.\n17 d’abril de 2009 a les 19:13\nEl que primer he de dir és que el post és genial, pel que expliques, però sobretot per com ho expliques. M'ha agradat molt de veritat. Com també et dic que la cançó m'encanta, trobo que és un himne, però no n'havia vist mai el vídeo, i m'ha agradat també.\nDites totes les coses maques que tenia per dir (i segur que me'n deixo alguna), he de ser el segon que reconec que jo algun cop he canviat de vagó, me n'he allunyat o m'he cagat en tot en veure el típic grup de nens com el que descrius. Pensava que seria el primer a reconèixer-ho, ja que a la gent no li agrada confessar-se d'aquesta manera, però sortosament l'Abogada se m'ha avançat, i no seré l'únic. Et serveixi d'excusa o no, el transport públic és el meu moment de lectura, i no suporto que me'l desmuntin, per molta integració que demostri la canalla en qüestió. Però si et serveix de consol, et diré que hi ha altres espècimens molt més odiosos, i que si són grans els que ho fan també em cago en ells (sobretot als que van amb el mòbil amb l'altaveu posat i una música horrible... mort per ells...).\n17 d’abril de 2009 a les 20:21\nEstes barreges flueixen de manera natural... qui les atura? Els adults? No em vull fer gran, doncs.\nSi existis mes gent pensant com tú, el mon aniría molt millor, fins i tot correriem el risc de coneixer la felicitat día a día.\nAquest post m'agradat moltíssim!!\n17 d’abril de 2009 a les 20:43\nM'agrada aquesta idea que transmets d'integració i mestissatge però penso que al nostre país estem encara una mica lluny del que seria correcte però un post com el teu ajuden.\n17 d’abril de 2009 a les 20:48\nSi tots aprenguéssim dels nens petits a viure en armonia i bon rotllo a part de semblar el poble dels barrufets, un altre gall cantaria. Si n'hem d'aprendre de coses de la canalla.\nPost reflexiu, sens dubte! Les poques vegades que agafo el metro també, com diu l'Alex, robo converses de l'altre gent. M'encanta saber de què xerren i quines coses s'expliquen. Molt interessant!! (per la tarda, perquè per la nit només sents coses com "Pásame la birra" o "Tienes papel?").\n17 d’abril de 2009 a les 21:43\nConfesso que jo sóc de les que depenent del dia canvien de vagó, per motius similars als de XeXu, ja que aquesta estona és la que dedico a llegir/repassar matèria. També he de confessar que em canvio de vagó si entra algun cafre amb el txunda-txunda al mòbil o un músic d'aquests ambulants que toca de mala manera i et martiritza des de Espanya fins a Clot.\nPerò també aquestes escenes m'enterneixen i si m'agafa la dèria no puc deixar de mirar-les, amb un sonriu babau a la cara que em continua fins que arribo al meu destí.\n17 d’abril de 2009 a les 22:20\nMira quina casualitat, l'única cançó dels Morcheeba que m'agrada és aquesta. Això de l'anomenat "so Bristol" no m'ha encandilat mai.\n17 d’abril de 2009 a les 23:28\ndoncs jo et confessaré que tb ho he fet alguna que altra vegada això de treure'm l'auricular de l'orella i parar a les converses que poden tenir els infants.\nels infants ens donen lliçons dia a dia que els adults no sabem aprendre.\nla cançó,...m'agrada tant!!! que ara que arribo d'una reunió improductiva i que m'havia entristit una mica, m'ha fet tornar a riure!\n18 d’abril de 2009 a les 0:20\nEm sap molt greu que m'hagis dit lluç bullit. No m'ho esperava de tu :-) Al començament del post m'has fet ballar el cap. Dius: "Han pujat a l'estació de Tarragona...". I he pensat que avui voltaves pel sud de Catalunya. Després has escrit el terme "metro". I m'he interrogat: "Metro a Tarragona?". Després de cercar a Google, de trucar al 012... he descobert que a Barcelona hi ha una estació de metro anomenada Tarragona.\n18 d’abril de 2009 a les 0:38\nClar. És que els nens no entenen de colors. Qui els diferenciem som els adults i qui tenim més gilipollades. Quan comencen a diferenciar (cap a malament) és quan es fixen en nosaltres. Ojalà mai ens prenessin com exemple.\nQué bo la performance de la benetton...observar aquests grupets, tant de nins com adolescents, em fa somriure.\nQué bo Morcheeba!\n18 d’abril de 2009 a les 11:27\nJo passejo grups d'aquestes característiques pel planeta uns quants cops cada trimestre, i és que al costat del cole on treballo,la ONU fot el pena.\nPer sort, la canalla no tenen els prejudicis dels adults a l'hora de relacionar-nos, ho veuen tot de manera més senzilla, més fresca, més natural i més divertida.\nHi ha de tot, no ens enganyem, com a la vinya d'algun senyor, però jo sóc dels que pensen que treballar amb i per la canalla, per les generacions que ens sobreviuran, és una flipada i una grandíssima oportunitat de donar-los eines per fer i ser el màxim que puguin, allò que vulguin.\nPels que fa als que canvien de vagó... què vols que et digui... ells s'ho perden, l'espectacle, com descrius, (amb patrocinador inclòs) estava servit!!!\n18 d’abril de 2009 a les 13:39\nestà molt bé però encara ens sorprèn veure un nen negre parlar un català correctíssim, quan deixi de soprendre'ns vodrà dir que la diferència s'haurà acabat i tots serem iguals\n18 d’abril de 2009 a les 14:12\nSovint hi ha agradables coincidències i la cançó n'és una. Tot depèn de l'humor però no sempre en tinc suficient per sentir un grup de nens esvalotant. Però si t'hi fixes descobreixes que els nens són molts més naturals i intel·ligents que nosaltres amb les seves relacions amb els altres. Sovint som els adults que a mesura que vam creixent els anem 'enverinant' amb els nostres estereotips i manera de verue les coses\n18 d’abril de 2009 a les 19:07\nSí que són una monada als vagons del metro... Quanta estona va durar el viatge?\n18 d’abril de 2009 a les 20:46\nFill, al metro saps que t'hi pots trobar de tot, però hi ha grups que et fan companyia i t'agrada estar-ne atent, tal i com tu has fet, però sempre hi ha els cara de lluç, tot i que reconec que jo al final ja feia cara de lluç, hi havia cada personatge xiquet.\n19 d’abril de 2009 a les 9:18\nMirem als xiquets com si fossen aliens a la nostra vida, i olvidem que un dia natros també vam ser com ells, cridaners i plens de vida :)\n19 d’abril de 2009 a les 9:52\njo podia haver sigut aquesta profe i aquests nens podrien haver sigut els meus. Aquest xivarri dóna alegria, sense dubte. O almenys a mi me'n dóna! ;)\n19 d’abril de 2009 a les 13:20\nTan de bó sempre fos aixi. Lluitem pq aixi sigui. ;)\n19 d’abril de 2009 a les 15:25\nSorprenen, els nens sempre sorprenen...\n19 d’abril de 2009 a les 22:36\nEls nens ho fan senzill. Tant de bo que no canviin quan es comencin a fer grans.\nTinc una "princesa oriental" a la família i de moment tot va bé. Espero que segueixi així per sempre!\n19 d’abril de 2009 a les 22:48\nesprerem que l'ésser humà adult no faci com amb tot allò que toca, malmetre la innocència i la visió neta dels nens.\ntot i que els de la meva classe ja han absorbit aquests prejudicis i de tant en tant s'escapa algun comentari no gaire afortunat. de totes maneres la seva manera de relacionar-se i conviure ajudarien a molta gent a ser més feliços.\n19 d’abril de 2009 a les 23:01\nno conec l'anunci BIMBONOCILLA (i és raro perquè mira que em trago tele). m'acabes de "picar" per veure'n més .... uffff! :)\ntot és esperar TORO. espere'm, també, que el pes d'aquestes misèries no ho allargui més de dues generacions.\nen tots els casos i colors CLIDICE, el que més importa és un cap ben moblat.\nsom "lladregots" de converses alienes però no xafarders KHALINA. i a més de veritat! :)\ni jo amic ALEX, ja saps que també dempeus, et retorno els aplaudiments mentre vaig mirant de robar converses. de forma artística, això si! :)\nno ho hauria de ser MÒNICA. potser el primer que fa diferències soc jo mateix sorprenent-me per quelcom que ja no hauria de ser-ho.\nuna embrenzida diària ens fa obrir un pèl més les idees TXARLI. llàstima que estem massa poc acostumats a aquestes auto-embrenzides!\na mi les coreografies multitudinàries P-CFACSBC2V em fan riure molt.\nels nens són una de les millors coses del món pel meu gust LISEBE. tenir una mica d'esperit de peter pan segur que no és gens dolent pels adults.\nel pas endavant estarà fet, com bé dius FERRAN, el dia que aquestes coses passin de la categoria de sorpressa a la quotidianitat.\neren xocants aquells anuncis, ELUR. m'agradaven aquells mosaics de cares de colors diferents.\nsiiiiiiiii ALBERT :) baixo l'ipod i aguditzo l'oida :)\nen ferran té un criteri molt ben format de les coses MIREIA.\nqueda bastante por hacer MONNA. sin querer ser apocalíptico, pero todos los niños, alfinal, nos convertimos an adultos. en algunos casos lo acompañaría, seguro, de dos palabras: "por" y "desgracia".\nsempre tendim a tenir aquesta esperança GARBI. que any rera any les coses millorin. i en el món de les idees, no sempre és així. :(\nl'etiqueta de cara de lluç ABOGADA, soc conscient que moltes vegades també me la podria aplicar a mi. no sempre tot és blanc o negre, com no sempre m'he mantingut al vagó dels nens.\nel "vete a tu país" sembla ser que és un dels primers recursos oratoris que s'utilizen en aquests casos SERGI. denota un tarannà molt i molt obert :)\ncom li acabo de dir a abogada XEXU, mai sempre actuem igual. jo també he preferit, a vegades, canviar de vagó davant d'una entrada massiva de nens o, pitjor encara, mirar de reull algú em qui m'anava a creur pensant "oju que fa cara de quillo". com era allò? que tiri la primera pedra .... :)\njo tampooooooooooc BRUIXA. el cos diu una cosa que el cervell no vol asumir. igual no n'hi ha per tant, oi? :)\n20 d’abril de 2009 a les 7:34\nno soc massa exemple de res NAIDA. no és falsa modèstia, és així. igual que no sempre m'he quedat al mateix vagó dels nens, no sempre he mirat amb bons ulls tothom diferent a mi. cal que aquest sempre mai no torni a anar acompanyat del no davant.\nho estem encara KWEILAN. cal anar posant petits granets.\nel "tienes papel?" vols dir que no obeirà, JORDI, a una ansietat de la gent jove per conrear l'escriptura? :)\nno sempre actuem tothom de la mateixa forma SHALHEIRA i totes són bones si hi ha respecte. t'entenc perfectament: jo tampoc puc amb el txunda-txunda!!! :)\nés un temarro BABUNSKI.\nés una vitamina en forma de música RITS. miro de no abusar-ne o, al menys, diversificar-la amb altres vitamines.\ntu el que vols, NADADOR, és fugir del bullit. t'agrada més, segur, passat per la planxa amb all i julivert o dins d'una sarsuela. t'entenc i, per tant, esborro el bullit de les cares!!! :)\nels nens d'ara EVA són els adults del demà. i, malauradament, sempre ens agilipollem al menys una mica.\ndons la performance de benetton amb aquest tema de moorcheba seria ... boníssima TIENDITAS!\nno soc massa d'orgabitzacions MONTSE, però aquestes onu's a mi em posen un rato llarg!\njusta la fusta DERIC. quan deixi de sorprende'ns serà que tot plegat estarà normalitzat. malauradament quan es normalitza algo, solen desnormalitzar-se d'altres :(\nens acartronem MIREIA. i no tinc res contra el pobre cartró que no en te culpa de res.\nva ser una fiblada vitamínica d'uns deu minuts més o menys, VIOLETTE. faig un bon tram de línia verda! :)\nalguna o altra vegada amic CESC, hem sigut també cara de lluç. potser no per això, però si per d'altres coses.\ntota la raó BAJOQUETA. ón vam variar (a malament)?\nja avisaràs NIMUE. també puc agafar la linia blava si sé que he de trobar-me un espectacle tan possitiu com aquest :)\ni els grans encara més EVA, però no sempre per bé (els grabs, vull dir!). :)\nles princesses que no són de sang blava sempre van bé, ASSUMPTA. sols cal que estiguin allunyades de la comoditat dels iots i els palaus. (m'ha quedat pèl republicà això, oi?) :)\nmantenir la mirada del nen, CARLOS. maco de dir i difícil de fer quan un es fa adult.\n20 d’abril de 2009 a les 8:35\nCasualitat o no, l'important és que ha existit aquell moment màgic!!\n20 d’abril de 2009 a les 16:25\nUna coincidencia que em fa somriure i em dona una mica d'esperança, potser quan ells siguin grans no tindran tantes rucades al cap com nosaltres.\n20 d’abril de 2009 a les 16:37\n21 d’abril de 2009 a les 0:19\nM'encanta escoltar!!! Una abraçada, Òscar.\n21 d’abril de 2009 a les 9:05\ni molts cops aquesta màgia l'aporta la música, LLUIS.\nno consola massa pensar BELITA que, els adults d'ara, erem els nens del passat.\nvisca el bon futur, SKY-WALKYRIA.\nm'encanta que entenguis això, JORDI, com escoltar enlloc de xafardejar :)\n21 d’abril de 2009 a les 9:52\nSí, les coincidències també poden ser tendres.\nPer cert, bona cançó.\n21 d’abril de 2009 a les 13:02\navui has inspirat el meu post\n21 d’abril de 2009 a les 14:06\nBonica coincidència. Una mica d´esperança?\n(si vols pot votar fins les 23 h pel relat preferit del Concurs literari esportiu. Gràcies)\n21 d’abril de 2009 a les 18:07\nMe ha gustado tu post, da un puntito de esperanza. En la diversidad está el futuro. Espero que con educación y amor, se solventen las dificultades ;)\n21 d’abril de 2009 a les 18:34\nQuina cosa més bonica... No entenc com hi pot haver gent que defuig d'aquests moments...\nCreu-me que és esperançador, tendre i molt gratificant veure com una persona estrangera arriba a Catalunya sense saber què és el català i acaba adquirint la competència lingüística. Bé, almenys així és com jo ho veig...\n21 d’abril de 2009 a les 22:44\ncoincidim en que es tracta d'una bona (i positiva) cançó JERONI.\nen una estoneta faig la desitjada repassada als altres blocs. a veure en què consisteix aquesta :) inspiració, EL QUE MAI.\nupppps crec que faré tard SILVIA. tot i així, mirarem els relats de bon grat.\nesos dos factores son los que pueden dar un poquito de realidad a esa esperanza SILVIA D. un besazo!\nel primer cop que vaig veure un nen negre parlant un català correctíssim, GUSPIRA, em va sorprendre molt. quan aquesta sorpressa no sigui tal, serà que poquet a poc aquests conceptes tan de manual del mestissatge, etc-etc passen a la total pràctica.\n22 d’abril de 2009 a les 8:24\nA mi m'agrada molt veure grupets de nens i nenes :-)) M'agrada sentir com riuen, com parlen de les seves coses. Cada dia em creuo pel carrer grupets de nens i nenes que surten o entren a l'escola i és genial quan els veus ben barrejats i parlant català :-))\nPerò, la realitat no sempre és així... encara hi ha petits catalans que, quan arriben nens immigrants, es passen tots al castellà, "en bloc"... i això també ho he vist massa vegades :-(\nI també, a la banda negativa... els que jo no puc suportar als trens són els de 14-15 cap amunt que comencen a cridar (vull dir fer crits sense cap motiu, no a parlar fort) a fer petar una i una altre vegade les petites taules plegables que hi ha a alguns vagons, a posar les sabates als seients, a treure cigarrets i porrets i fer qualsevol cosa que pugui empipar al personal... Llavors no poso cara de lluç, poso cara de tauró en disposició a atacar...\n22 d’abril de 2009 a les 12:29\nla persona més persona\npost nerviós (una mica) i breu\nel bolso de la meva dona


Crossings/Traversées de Dominique Coulon - Centre Obert d'Arquitectura - COAC\nCrossings/Traversées de Dominique Coulon\nCrossings / Traversées\nAutor: Dominique Coulon\nContribucions: Luca Merlini, Claude Bonnet, Daniel Payot, Alexandra Pignol, Etienne Butzbach, Richard Scoffier\nMida: 23,5 x 29 cm. / 9.25 x 11.45 in.\nData de Publicació: Gener 2021\nPublicat per: Actar Publishers\nPreu: 49€ (en venda a La Capell)\nEl llibre “Crossings/Traversées” explora la dimensió pública de l’arquitectura fent una nova revisió al treball eclèctic de l’arquitecte francès Dominique Coulon. La seva producció d’edificis públics il·lustra la riquesa del seu enfocament arquitectònic que juga amb el context, la llum i la materialitat per produir llocs públics que són detallats i acollidors. L’arquitectura que proposa afecta i acompanya el cos com a part d’una relació dinàmica, mobilitzant els sentits per proposar un univers específic, que pot ser alegre o dramàtic.\nL’escriptura de Dominique Coulon & Associés, dues vegades nominats al premi Mies van der Rohe, reflecteix el treball de l’agència francesa i la construcció de complexes relacions espaials en diferents postures contextuals. En circumstàncies sovint difícils, els edificis afegeixen valor a les seves ubicacions transformant-les.\nEn la presentació del llibre comptarem amb l’autor, l’arquitecte Dominique Coulon, i el també arquitecte Ricardo Devesa.\nL'agència Dominique Coulon & Associés es va crear el 2008 a Estrasburg, a l'est de França. En negar-se a ser limitat per un mètode preestablert, Dominique Coulon busca explorar diferents maneres d'aproximar-se a l'arquitectura per tal de replantejar els espais i usos. Un procés intuïtiu que depèn en gran mesura de la naturalesa de la ubicació, la seva arquitectura sempre està composta d'elements dinàmicament imbricats.\nEn paral·lel amb la seva producció, Dominique Coulon també ha ensenyat a l'Escola d'Arquitectura d'Estrasburg des de 2007. Va fundar el màster en arquitectura i complexitat, on el seu mètode d'ensenyament consisteix a creuar diferents disciplines per tal de trobar una nova dinàmica en l'enfocament del projecte arquitectònic.


Novembre 2014 - Doctopolis Blog Innovacion En Salud | Bloc de Doctopolis d'innovació en la salut\nLa regulació de la venda de medicaments en línia\nLa regulació de la venda de medicaments en línia genera oportunitats de negoci gran TI\nLa venda de medicaments en línia està regulada a Espanya, Encara que no s'ha desenvolupat. Experts coincideixen que hi ha moltes oportunitats.\nEspanya és un dels països europeus presenten més oportunitats, E-Commerce. No només per nivells d'alta penetració mòbil, Si fins i tot per a la millora de l'economia.\nS'estima que el percentatge de transaccions en línia a Espanya estan en el 3%. En països com el Regne Unit o Alemanya es situa entre un 10 i un 15%. En els propers anys serà testimoni d'un augment considerable en aquest percentatge i farmàcies en línia serà una de les pendents de la destinació.\nSegons el Ministeri de Sanitat va anunciar recentment, al començament de 2015 Començarà a operar a la xarxa de farmàcies autoritzats a vendre medicaments via internet. Hauria ho fan amb un logotip específic (aprovat per Brussel·les) que acrediten la legalitat de l'activitat.\nPerò encara hi ha feina a fer. Segons el primer estudi de mercat sobre la presència Digital de Farmàcia a Espanya, les empreses no utilitzar o aprofitar eines digitals i gairebé la meitat d'ells no compleixi amb les normes legals.\nEn particular, només la 30% és a Twitter i la 43% a Facebook. Un escàs 0,2% dels enquestats suportats usant eines SEO.\nEl document adverteix que 4 de cada 10 farmàcies no compleix les normes legals. Aquesta regla per a la indústria farmacèutica a les xarxes socials s'estableix un marc legal i ètic extensible a les activitats de promoció. Legislació d'Internet també cobreix la e-comerç, protecció de dades, la privacitat i seguretat.\nAixò es tradueix en una nova oportunitat de negoci per a proveïdors de serveis. D'una banda, per optimitzar la seva comunicació a través de canals en línia, sense aquest contravenir la Llei. D'altra banda, l'aspecte més tècnic. Drogueries autoritzats a vendre en línia ha d'implementar tecnologia de control d'accés, ID d'usuari i establir una estructura d'enviaments de forma ràpida i eficient. Per fet, pacients dades segura ha de ser emmagatzemat i ser accessible en tot moment.\nper Nerea Bilbao\nSiliconnews.es [en línia] Vall de silici, CA (EUA): siliconnews.es, 27 Novembre de 2014 [Ref. 15 Octubre de 2014] Disponible en la Internet:http://2014/10/15/la-regulacion-de-la-venta-de-Medicinas-Online-genera-Grandes-oportunidades-de-Negocio-TI/ www.siliconnews.es/\nFebre tifoide gens ens\nLes persones que porten un tipus particular de gen tenen resistència natural contra la febre tifoide segons una nova investigació publicat en Genètica de la natura.\nInvestigador principal, Dr Sarah Dunstan des el Nossal Institut de Salut Global a la Universitat de Melbourne, va dir l'estudi és el primer a gran escala, Cerca imparcial per gens humans que afecten el risc d'una persona de la febre tifoide.\nFebre tifoide és una càrrega de salut per reduir els països de renda- www.ecofriend.com\nEnteric febre, o febre tifoide com més comunament conegut, és una càrrega considerable salut als països de renda baixa.\nAquesta troballa és important perquè aquesta resistència natural representa un dels majors efectes gen humà en una malaltia infecciosa.\n"Hem projectat el genoma humà buscar gens relacionats amb la susceptibilitat a la, o resistència de febre tifoide.,"va dir el Dr Dunstan.\n"Hem trobat que portar una determinada forma de la HLA-DRB1 gen proporciona resistència natural contra la febre tifoide.Aquest codis gènica per un receptor que és important en la resposta immunitària, reconeixent les proteïnes de la invasió de bacteris."\nFebre tifoide és contractat, per consumir aliments o aigua contaminats amb el bacteri, Salmonella Typhi o Paratyphi. S'ha estimat que causa la febre tifoide 200,000 morts cada any globalment, i infecta 26.9 milions de persones l'any.\n"Si podem entendre aquest mecanisme natural de resistència a les malalties, llavors podem utilitzar aquest coneixement per ajudar a desenvolupar vacunes millorats per a la febre tifoide, però també potencialment per altre invasores malaltia bacteriana,”\nMillor tractaments i les vacunes són necessaris per a la febre tifoide, com els bacteris infecting estan aconseguint cada vegada més resistents al tractament antibiòtic, la vacuna actual és només moderadament eficaç i no protegeix contra la febre paratifoidea, que està augmentant en Àsia.\nAquesta obra va ser realitzada en pacients de Vietnam amb troballes llavors replicats en cohorts d pacient independents del Vietnam i Nepal\nVa ser la col·laboració de recerca entre el Institut del genoma de Singapur i Universitat d'Oxford Unitats d'investigació clínica a Vietnam i Nepal.\nNewsroom.Melbourne.edu [en línia] Melbourne (AUS): newsroom.Melbourne.edu, 20 de noviembre de 2014 [Ref. 10 Novembre de 2014] Disponible en la Internet:http://newsroom.Melbourne.edu/News/typhoid-Gene-unravelled\nSimple i fort predictor de risc de diabetis trobat\nMcMaster University investigadors han descobert una manera simple de predir un adult ’ risc futur s de desenvolupar tipus 2 Diabetis.\nL'estudi, Publicat a la revista Diabetologia, va trobar que la nivell glycaemia de sang a una hora després de beure una solució de glucosa de 75 g batecs cada tipus conegut 2 model de predicció de diabetis publicats fins ara.\nD'esquerra: David Meyre, professor associat, Departament d'Epidemiologia Clínica i Bioestadística, i Akram Alyass, estudiant de doctorat de ciència computacional a McMaster\n“Tenir la glucosa d'una hora de plasma (1h-PG) informació de manera sola és suficient per identificar les persones que estan en risc de desenvolupar tipus més 2 diabetis en el futur,” va dir: David Meyre, el paper ’ s autor sènior i professor associat a la Departament d'Epidemiologia Clínica i Bioestadística a McMaster ’ s Michael G. DeGroote Facultat de Medicina. “Només 30% de mitjana edat adults no-diabètics en l'estudi mostren una alta 1h-PG (superior a 8.9 mmol/l), però ells van representar 75% de tots els casos de diabètics futurs”.\n“Aquesta mesura, conegut com una hora glucosa (1h-PG), pot ajudar a identificar els subjectes d'alt risc en la població general per a la inclusió en el tipus 2 programes de prevenció de diabetis.”\nVa afegir que aquesta programes de prevenció, Si s'aplica a escala mundial, pot salvar milers de milions de dòlars i millorar la vida de milions de persones.\nAixò és important com la prevalença de tipus 2 Diabetis té més que doblat globalment en els últims 30 anys, i la taxa de mortalitat entre els pacients amb diabetis és sobre dues vegades tan alt com entre els que no ho. Problemes relacionats amb la malaltia inclouen ceguesa, infart de miocardi, infeccions condueix a amputacions i malaltia renal.\nMeyre afegit: “L'aplicació de programes de cribratge massiu a les poblacions i gent en risc en un programa de modificació d'estil de vida senzill i barat d'inscriure, en cooperació amb el metge de família, pot evitar fins a la meitat del futur tipus 2 casos de diabetis.\n“Una altra Perspectiva emocionant la pena investigar és si 1h-PG prediu futures complicacions de tipus 2 diabetis.”\nMitjançant nous mètodes matemàtics per capturar dades sobre gairebé 5,000 Europeus del nord de dos estudis longitudinals independents, els investigadors van trobar que 1h-PG sol superat el popular però més complicats models de predicció basat en diversos factors de risc clínics, incloent-hi l'edat, sexe, història familiar de diabetis i índex de massa corporal.\nL'equip investigador, que incloïa els companys de McMaster i universitats de Lund, Suècia, i Hèlsinki, Finlàndia, va escriure que el valor de la PG-1h per tipus 2 Predicció de diabetis en estudis longitudinals multiètniques encara necessita ser avaluada perquè la taxa de la malaltia varia segons l'ètnia. No obstant això, són bastant la confiança a la transmissibilitat dels seus resultats a altres poblacions.\n“Companys de la Universitat de Texas va informar recentment que una hora glucosa era predictiu de tipus futura 2 risc de diabetis en mexicà-Americans i això és encoratjador,” va dir: Akram Alyass, l'estudi ’ s primer autor i estudiant de doctorat de ciència computacional a McMaster.\nL'estudi va ser finançat per diverses fundacions de recerca, hospitals i les universitats a Finlàndia i Suècia. Meyre té un Canadà Càtedra d'investigació en epidemiologia genètica.\nArticle estudi: Modelització de la corba OGTT identifica 1 nivell de glucosa en h plasma com un fort predictor de tipus d'incidents 2 Diabetis: resultats de dos cohorts prospectius (Diabetologia)\nFhs.mcmaster.ca [en línia] Hamilton, ON (POT): FHS.McMaster.ca, 17 Novembre de 2014 [Ref. 14 Octubre de 2014] Disponible en la Internet:http://FHS.McMaster.ca/Main/News/news_2014/predictor_of_diabetes_risk_study.html\nInhibidor de la Gene, Salmó fibrina restaurar funció perdut en lesió medul·lar\nInvestigadors de l'UCI Reeve-Irvine identifiquen tractament novel·la combinació\nUna teràpia que combina injeccions de fibrina salmó a la medul·la espinal i injeccions d'un inhibidor de gens en el cervell restaurat motricitat voluntària per lesió medul·lar, els científics al centre de recerca de la UC Irvine Reeve-Irvine han trobat.\nEn un estudi sobre rosegadors, Gail Lewandowski i Oswald Steward aconseguit aquest gran avenç per la marxa enrere del rellotge del desenvolupament en una via molecular crític per a la formació de tracte corticospinal Les conexions nervioses i proporcionant una bastida perquè els axons neuronals en el lloc de la lesió podria créixer i vincula de nou.\nOswald Steward és director del centre de recerca Reeve-Irvine a UCI\nResultats apareixen en el juliol 23 qüestió de la El Journal of Neuroscience.\nL'obra s'expandeix en estudis previs a la UCI. En 2010, Majordom va ajudar a descobrir que axons florir després de la supressió d'un enzim anomenat PT, que controla una via molecular que regulen el creixement cel·lular. Activitat PTEN és baixa durant el desenvolupament primerenc, permetent la proliferació cel·lular. PTEN posteriorment es converteix, inhibint aquesta via i beneficiés qualsevol capacitat de regenerar.\nDos anys més tard, un Equip d'UCI trobat aquell fibrina salmó s'injecta en rates amb medul·la espinal lesions plenes de cavitats en el lloc de la lesió, donant axons un marc en el qual reconnectar i per facilitar la recuperació. Fibrina és un filamentosa, insoluble proteïna produïda pel procés de coagulació i s'utilitza com una cola quirúrgica.\n"Aquest és un important pas endavant en el nostre esforç per identificar els tractaments que restaurar funcionals pèrdues sofertes per les persones amb lesió medul·lar,"dir Steward, Catedràtic d'anatomia & Neurobiologia i director del centre de recerca Reeve-Irvine, de les conclusions actuals. "Paràlisi i pèrdua de funció de lesió medul·lar s'ha considerat irreversible, però nostre descobriment assenyala el camí cap a una teràpia potencial d'induir la regeneració de les conexions nervioses."\nEn el seu estudi, va i Lewandowski tractats rosegadors amb el moviment de mà deteriorat a causa de la lesió medul • lar amb una combinació de fibrina salmó i un inhibidor PTEN anomenat AAVshPTEN. Un grup separat dels rosegadors aconseguit només AAVshPTEN.\nEls investigadors van veure que les rates rebent l'Inhibidor sol no presenta millora la funció motora, mentre que les AAVshPTEN i la fibrina salmó recuperat extremitat anterior utilitzar participació assolir i comprendre.\n"Les dades suggereixen que la combinació de PTEN supressió i salmó fibrina injecció en la lesió pot millorar significativament les habilitats motores permetent regenerativa creixement dels axons de vies corticospinal,"Steward dir.\nSegons la Christopher & Dana Reeve Fundació, sobre 2 per cent dels nord-Americans tenen algun tipus de paràlisi derivades de la lesió medul·lar, degut principalment a la interrupció de les connexions entre el cervell i la medul la espinal.\nUna lesió de la mida d'un raïm pot conduir a pèrdua de funció per sota del lloc d'ocurrència de completar. Per exemple, una lesió en el coll pot provocar paràlisi dels braços i les cames, una absència de sensibilitat per sota de les espatlles, incontinència bufeta i l'intestí, disfunció sexual, i els riscos de salut secundària com susceptibilitat a les infeccions del tracte urinari, pressió nafres i coàguls de sang a causa de la incapacitat per moure les cames.\nMajordom va dir que el següent objectiu és aprendre quant temps després de la lesió que al tractament combinació pot ser administrat eficaçment. "Seria un pas enorme si que podria ser lliurats en les cròniques període setmanes i mesos després d'una lesió, però hem de determinar-ho abans que poden participar en els assaigs clínics,", va dir.\nLewandowski és un projecte científic en el centre de recerca Reeve-Irvine. El suport rebut d'estudi del instituts nacionals de salut (concedir R01 NS047718) i donacions de cura mèdica i uniu-vos 2 Combatre la paràlisi.\nSobre el centre de recerca Reeve-Irvine: La missió del centre de recerca Reeve-Irvine és trobar nous tractaments per a la lesió medul·lar a través de la recerca col·laborativa i esforços educatius de destacats científics i metges tant a UCI i arreu del món. Per a més informació, visita www.Reeve.UCI.edu.\nNews.uci.edu [en línia] Irvine, CA (EUA): News.UCI.edu, 13 Novembre de 2014 [Ref. 23 el juliol de 2014] Disponible en la Internet:http://News.UCI.edu/Press-releases/Gene-Inhibitor-Salmon-fibrin-Restore-function-Lost-in-Spinal-Cord-Injury/\nLa capacitat de Polarització elèctrica d'ADN és una propietat fonamental que afecta directament les seves funcions biològiques. No obstant això, Malgrat la importància d'aquesta propietat no ha estat possible mesurar fins ara.\nEn un estudi publicat avui a investigadors PNAS a l'Institut de Bioenginyeria de Catalunya (L'IBEC) dirigit per Laura Fumagalli, investigador sènior de l'IBEC i Professor de la Universitat de Barcelona (UB), i els companys de l'Institut de recerca biomèdica (IRB), de la Barcelona Supercomputing Center-Centro Nacional de Supercomputación (BSC-CNS), Centre Nacional de biotecnologia (CNB-CSIC) Institut de nanociència de Madrid IMDEA, descriure com s'han trobat una manera de mesurar directament la capacitat de Polarització elèctrica de l'ADN – representat pel seu constant dielèctrica que indica com un material reacciona a l'aplicació d'un camp elèctric – per primera vegada en la història.\nInvestigadors han aconseguit gràcies a la utilització de la seva pròpia tècnica, novament desenvolupada a l'IBEC, basat en el microscopi de força electrostàtica (EFM, Microscòpia de força electrostàtica anglès). Aquest tipus de microscopi permet als investigadors explorar no només la morfologia dels individuals biològics complexos en un entorn natural, però també per a mesurar les propietats electrostàtiques que fan únic cada objecte. No obstant això, fins ara aquesta propietat clau de l'ADN – capacitat de Polarització elèctrica – S'ha mantingut desconegut, degut a les dificultats inherents d'aconseguir aquesta mesura donada la complexa estructura d'ADN.\nEls investigadors han pogut quantificar la constant dielèctrica de l'ADN d'una manera de manera no invasiva mitjançant la mesura de l'ADN en el seu estat natal, condensat, dins d'un bacteriòfag – un virus que infecta i replica en bacteris. La especial naturalesa d'aquests virus significa portar la informació genètica condensada en un paquet minúscul, qual cosa significa que mantenen l'ADN en una estructura cristal·lina gairebé que els investigadors van ser capaços de disseccionar per determinar les constants dielèctriques dels principals components; la coberta de proteïnes i ADN.\nEls resultats mostren que la constant dielèctrica de l'ADN és al voltant de 8, bé sobre el que sovint s'assumeix, i els investigadors van confirmar aquest valor basat en càlculs molt precisos teòrics, utilitza eines computacionals atomística d'última generació i recursos computacionals dels càlculs Barcelona Supercomputing Center-Centro Nacional de Supercomputación va resultar en gairebé el mateix valor, al voltant de 8, que coincideix amb les observacions experimentals.\n“Nostres experiments i càlculs revelen un propietari d'ADN que permet la predicció realista de la seva formació i les seves funcions en base a eines computacionals i ens ajuden a entendre millor les funcions essencials que l'ADN juga en el nostre cos”, diu Modesto Orozco, Responsable del muntatge programa de recerca en l'Institut de Biologia Computacional de recerca en biomedicina-Barcelona Supercomputing Center, i Professor de la UB. “Estos experimentos también abren nuevas vies para explorar propiedades de polarización fundamentales de otras biomoléculas.”\nArticle de referència: Ana Cuervo, Pablo D. Dans, Jose L. Carrascosa, Modesto Orozco, Gabriel Gomila i Laura Fumagalli (2014). Mesura directa de les propietats dielèctriques polarització de l'ADN. PNAS, Bar abans d'imprimir\nibecbarcelona.eu [en línia] Barcelona (ESP): ibecbarcelona.EU, 10 Novembre de 2014 [Ref. 18 d'agost de 2014] Disponible en la Internet: http://www.ibecbarcelona.eu/ NOTICIAS-DE-INVESTIGACION/investigadores-miden-por-primera-vez-una-propiedad-del-and.html\nPossible alternativa a la Cirurgia bariàtrica bariàtrica\nUn procediment experimental provat amb èxit en rates de laboratori obesos poden proporcionar una alternativa menys invasiva a Cirurgia bariàtrica la pèrdua de pes, informe d'investigadors en línia en Endocrinologia.\nCientífics de l'Hospital Medical Center infantil de Cincinnati utilitza un catèter per tornar a dirigir el flux de la bilis des de la Via biliar a l'intestí, produir el mateix metabòlica i beneficis de la pèrdua de pes com a Cirurgia bariàtrica com by-pass gàstric. Van anomenar el procediment desviament de la bilis, o BD.\n«Això pot conduir a noves maneres de tractar l'obesitat relacionades amb les condicions,", va dir l'investigador principal, Rohit Kohli, MBBS, MS, un metge i investigador en la Divisió de Gastroenterologia a Cincinnati infantil. "Els nostres resultats proporcionen proves fefaents que la manipulació d'àcids biliars és suficient per recrear els efectes dels procediments bariàtrica claus, incloent-hi el bypass gàstric, i pot ser especialment beneficiós per a les persones amb obesitat relacionades amb disfunció hepàtica. "\nLa Cirurgia bariàtrica s'ha convertit en una opció terapèutica important per a l'obesitat mòrbida i esteatosi hepàtica sense alcohol. Cirurgia de bypass gàstric està associat amb la pèrdua de pes sostinguda i redueix la mortalitat global en pacients. Encara, el procediment invasiu-que consisteix en alterar l'anatomia gastrointestinal dels pacients – també ve amb riscos mèdics.\nEls metges també no comprendre els mecanismes biològics que produeixen els beneficis postquirúrgic dels procediments com el bypass gàstric. Això és teoritzat que els nivells elevats d'àcids biliars detectats en la sang dels pacients gallet molecular processos que poden ajudar a millorar el metabolisme i despesa energètica.\nEn l'actual estudi, Kohli i els seus col·laboradors – que incloïa els investigadors de la Universitat de Cincinnati College of Medicine – va treballar des de la hipòtesi que desviar àcid de bilis en rates obeses vols recrear els beneficis de la Cirurgia bariàtrica.\nMale les rates amb l'obesitat induïda per la dieta rebut del procediment de desviament de bilis o una cirurgia farsa en què va ser disseca la Via biliar. Un tercer grup d'animals no sotmetre's cirurgia i també van ser utilitzats com un grup de experimental control. Investigadors van comparar els efectes metabòlics de desviament de bilis, en Sham cirurgia i no durant cinc setmanes com rates en tots tres grups van ser alimentades amb dietes alta en greixos.\nRates sotmesos a desviament bilis tenia elevats nivells d'àcids biliars a la sang i exposat de major pes, massa greix reduïda, millorada la glucosa i greix reduïda del fetge. Aquestes característiques no es van observar en la farsa o grups "sense cirurgia".\nKohli deia que els investigadors utilitzarà les seves troballes més explorar com desviació de bilis i augment àcids biliars a la sang dirigir moleculars vies de senyalització que condueix a la pèrdua de pes i millora metabòlica. Emfatitzant que extensa investigació addicional és necessària, Kohli afegit que un eventual objectiu és desenvolupar fàrmacs que poden produir les mateixes prestacions que la Cirurgia bariàtrica sense haver d'anar a través de procediments quirúrgics que alteren anatomia intestinal de pacients.\nRecursos econòmics per a l'estudi venia de l'Institut Nacional de la diabetis i l'aparell digestiu i malalties renals beques (K08 DK084310-03, U01 DK08505, P30 DK078392) i de Ethicon Endo-cirurgia.\nCincinnatichildrens.org [en línia] Cincinnati, AH (EUA): cincinnatichildrens.org, 07 Novembre de 2014 [Ref. 01 el maig d ' 2013] Disponible en la Internet: http://www.cincinnatichildrens.org/ news/release/2013/bariatric-surgery-obesity-4-30-2013/\nCribratge de trastorns del comportament alimentari basat en l'escola\nProjecció basat en l'escola per trastorns alimentaris podria millorar la detecció i resultats.\nUna breu projecció enquesta per identificar els adolescents en situació de risc per un trastorn alimentari podria conduir a diagnòstic anterior i ajudar a trobar dur-a-detectar casos, que podria reduir els costos de tractament global i millorar els resultats, Hospital investigadors reporten Boston infantil avui en Revista americana de salut pública.\n"Molts casos de trastorns alimentaris passar desapercebudes durant anys. Això pot ser degut a l'estereotip que l'adolescent amb un menjar típic trastorn és una fina, rics, dona blanca. En realitat, trastorns alimentaris vénen en totes formes i mides i ambdós sexes, i afecten persones de totes les procedències grups racials/ètnics i la socioeconòmics,"diu Kendrin R. Sonneville, ScD, RD, autor sènior d'estudi de Boston infantil Divisió de Medicina d'adolescents.\nTrastorns alimentaris —anorèxia nerviosa, la bulímia nerviosa i trastorn per afartament— són menors diagnosticats i tractats menors, especialment entre els baixos ingressos, minoria, adolescents amb sobrepès i masculins. Només 3 per 28 per cent dels adolescents amb trastorns alimentaris rebre tractament per la seva condició. D'altra banda, intervencions per trastorns alimentaris, com tractament residencial i teràpia llarg, tendeixen a ser molt car. Adolescents amb trastorns alimentaris no tractada cara complicacions mèdiques, hospitalització i major risc de mort prematura.\nLa combinació de sota diagnòstic, sota tractament i tractament alt costos ha generat suport per a la projecció de l'escola basada, que podrien ajudar a identificar els adolescents amb trastorns alimentaris. "No obstant això, la rendibilitat de l'escola basada cribratge de trastorns alimentaris no havia estat demostrat prèviament,"diu Sonneville.\nPer tal d'avaluar el cost-efectivitat d'un programa de cribratge basada en l'escola, Sonneville i companys va idear una simulació per ordinador comparant projecció anual de 10- als 17 anys d'edat a un escenari de no-projecció.\nEls investigadors van trobar que l'enquesta 5-pregunta va impulsar la detecció i el tractament de trastorns alimentaris. Implementar un programa de cribratge basada en l'escola és una ganga en termes de temps i diners; costos de projecció $0.35 per estudiant, i l'enquesta pot ser anotats en pocs minuts.\n"L'escola basada cribratge de trastorns alimentaris és molt probablement un enfocament rendible per millorar la salut dels adolescents. Porta al diagnòstic precoç a tractament precoç, que significa que aquests joves es milloren més ràpid i evitar moltes vegades el dany a llarg termini a la seva salut i vides que poden causar els trastorns alimentaris,"diu Sonneville. "Una simple projecció per a trastorns del comportament alimentari a les escoles podria donar milions de nens una nova oportunitat per a una vida saludable".\nChildrenshospital.org [en línia] Boston, MA (EUA): childrenshospital.org, 03 Novembre de 2014 [Ref. 18 el juliol de 2014] Disponible en la Internet: http://www.childrenshospital.org/ news-and-events/2014/july-2014/school-based-screening-for-eating-disorders-could-improve-detection-and-outcomes


Tanca el gimnàs Ekke de Lleida de «forma preventiva»\nConsideren que a la ciutat s'està vivint una «situació extrema»\nper Redacció 09/07/2020 14:30h\nMissatge per als socis i sòcies del director d'Ekke Viding, Pep Castarlenas, amb motiu del tancament preventiu de la instal·lació. Prudència i seguretat. Gràcies per la vostra col·laboració i comprensió. #lleida #ekkeviding pic.twitter.com/gbFtJId24D\n— ekke (@ekkelleida) July 8, 2020\nEl gimnàs Ekke Viding de Lleida ha decidit tancar les portes de «forma preventiva» arran dels brots registrats al Segrià.\nSegons han explicat el mateix director de centre a través d'un comunicat, Pep Castarlenas, consideren que a la ciutat s'està vivint una «situació extrema» i que, per això, s'han vist en la responsabilitat de tancar de nou les seves instal·lacions.\nTancar després de tots els esforços\nAixí i tot, assegura que «és molt dur haver de tancar després de tots els esforços que hem fet per evitar contagis dins del nostre entorn». Ha seguit assegurant que «estem segurs que és un acte de prudència i responsabilitat que ens corresponia pel bé de la nostra comunitat». Finalment, Castarlenas ha animat els seus socis a seguir practicant esport de forma diària, ja que «és un gran generador d'endorfines i necessitem viure aquesta situació amb el màxim d'alegria i autoestima possible».


Pouilly (Mosel·la) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Pouilly (Moselle))\n49° 03′ 02″ N, 6° 11′ 09″ E / 49.050555555556°N,6.1858333333333°E / 49.050555555556; 6.1858333333333\nPouilly és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 690 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Pouilly era de 690 persones. Hi havia 278 famílies de les quals 48 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 32 dones vivint soles), 109 parelles sense fills, 97 parelles amb fills i 24 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 289 habitatges, 275 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 12 estaven desocupats. 271 eren cases i 18 eren apartaments. Dels 275 habitatges principals, 240 estaven ocupats pels seus propietaris, 32 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 13 en tenien tres, 49 en tenien quatre i 210 en tenien cinc o més. 246 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 105 habitatges hi havia un automòbil i a 158 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Pouilly el 2009\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 454 persones, 297 eren actives i 157 eren inactives. De les 297 persones actives 280 estaven ocupades (143 homes i 137 dones) i 17 estaven aturades (7 homes i 10 dones). De les 157 persones inactives 73 estaven jubilades, 55 estaven estudiant i 29 estaven classificades com a "altres inactius".\nEl 2009 a Pouilly hi havia 278 unitats fiscals que integraven 712,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 22.657€.\nDels 13 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses financeres, 1 d'una empresa immobiliària, 3 d'empreses de serveis i 4 d'entitats de l'administració pública.\nL'any 2000 a Pouilly hi havia 5 explotacions agrícoles.\nFleury (1,2 km)\nCuvry (2,2 km)\nMarly (2,8 km)\nCoin-lès-Cuvry (3,0 km)\nChesny (4,0 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Pouilly (Mosel·la)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pouilly_(Mosel·la)&oldid=19554687»


Un camp de margarides: Sis proteïnes afavoreixen el creixement i la metàstasi del càncer de pit\nSis proteïnes afavoreixen el creixement i la metàstasi del càncer de pit\nEn la actualitat el càncer de pit, és un dels tumors més freqüents en Espanya, ja que cada any es donen uns 150.000 nous casos. Aquest tipus de càncer sol desenvolupar-se en dones i amb menys freqüència en homes.\nUn nou estudi realitzat per la revista Science Signalling, afirmen que han resolt una sèrie de punts decisius en quant al creixement del càncer de pit.\nEl primer d’ells, és que les proteïnes Vav2 i Vav3 actuen de forma coordinades en el creixement del tumor de pit.\nEl segon punt, és que a part de les proteïnes Vav2 i Vav3, existeixen altres quatre proteïnes més (IIk, Inhibina bet A, Ciclooxigenasa i Tacstd 2) que quan s’inhibeixen provoquen la disminució del creixement del tumor i eliminen la metàstasi del càncer.\nS’estan plantejant que en un futur aquestes inhibicions poden utilitzar-se com diana terapèutica. Però de moment sols s’ha utilitzat en teràpies preclíniques.\nPerò es pensa que si els futurs fàrmacs són capaços d’inhibir estes proteïnes i no tenen afectes adversos en els pacients, és procedirà a l’aplicació.\nAlguns dels resultats sobre dianes terapèutiques ja han sigut patentats per la Universitat de Salamanca, el Consell Superior de Investigacions Científiques (CSIC) i el Centre de Investigacions Energétiques, Medioambientals y Tecnológiques (CIEMAT).\nTeixit pulmonar amb metàstasi\nPer veure la noticia completa: http://www.agenciasinc.es/Noticias/Seis-proteinas-favorecen-el-crecimiento-y-la-metastasis-del-cancer-de-mama\nPublicat per Marcel Pitarch Marín a 21:30\nEtiquetes de comentaris: BIOLOGIA, cancer, cancer_mama, curso_2012-13, diana_terapeutica, enfermedad, proteina\nPodem veure com el coneixement de què és el que passa a nivell cel·lular, genètic, ens pot ajudar després a curar.\n27 d’octubre de 2012 a les 20:08:00 CEST


Calabruix – Emblemàtics Balears\nGuillem Santandreu era un artesà de la pell i el cuiro que va decidir muntar un taller l’any 1887, conegut com Can Bavalei. Varen començar fent sabates i després es va especialitzar en cadires, amb una tècnica específica, i cinturons. El fill del fundador es va posar al capdavant del taller continuant amb l’ofici. A mesura que passaven els anys, la demanda d’aquests productes va caure per motius com els nous materials de producció, les grans indústries de la fusta, etc.\nGuillem, tercera generació de la família i amb el mateix nom que el pare i el padrí, el 2003 va traspassar el negoci a Ana García, que continua amb l’ofici artesà de la pelleteria i, a més de cosir, ha ampliat l’oferta de productes. L’any 2006 va traslladar el taller al passeig d’Antoni Maura i va afegir espai per a la botiga, amb la singularitat de ser una casa típica mallorquina de na Camel·la, al nucli antic de Manacor.\nCal destacar que fa tot tipus de productes amb pell, com ara cinturons, encàrrecs a mida, simbombes, anses de senallons i vestits de dimoni per a les festes de tot Mallorca, realitzats amb productes de l’illa (pell, fang, llata, fusta, etc.). Són els únics productors de cadires de frare de l’illa; per exemple, van fer les cadires de l’Ajuntament de Palma i les de la sala de plens de l’Ajuntament d’Inca. A més, Calabruix disposa d’un ampli assortiment d’autèntica artesania de Mallorca.\nPasseig Antoni Maura, 71 · Manacor · Mallorca\n+34 971 550 696


Vida social de la zona de Rabós\nFotos de la zona de Rabós\nMartís de Dalat, Clot de Espolla, riuades provocades per la pluja a la Garrotxa seguint el Fluvià\nGosseta sobiranista al seu balcó\nFum des d'una eixida peraladenca\nA Madrid s’està celebrant el congrés mundial sobre la crisi climàtica. En aquest congrés, que durarà quinze dies, hi participen 29.000 persones. Mentre Greta Thunberg fa el gest de travessar l’Atlàntic...\nCap a unes terceres eleccions?\nSembla que els nostres polítics segueixen sense posar-se d’acord, anteposant els seus interessos als dels ciutadans i ciutadanes. Si no són capaços de pactar per formar govern, com arribaran després...\nDirectors escolars corruptes\nEl Departament d’Educació fa pocs anys, i amb el Decret de Plantilles, va prometre que el cos de directors dels nostres centres públics seria professional, expert i líder entre els seus docents. Així...\nCom ens poden acusar de marginar el castellá? El que s´està fent es defensar una llengua en perill d´extinció, sobre tot a Barcelona i el seu entorn. Posaré un exemple real: soc fill de immigrants...\nDel 2 al 13 de desembre se celebrarà a Madrid la cimera anual de la ONU –una més- per discutir conseqüències i prendre urgentment mesures sobre la contaminació, en principi la principal causa d’un...


La Perla 29 estrenarà un muntatge 'fellinià' titulat '28 i mig' - Butaques i somnis\nElisa Díez 16:15 La Perla, Noticias\nLa Perla 29 reestrena aquest cap de setmana a la Biblioteca de Catalunya 'Cyrano'. Després de l'èxit a Barcelona i Madrid, i després de la gira, l'espectacle torna a la seva matriu amb el mateix repartiment, encapçalat per Pere Arquillué. L'obra estarà en cartell sis setmanes i tancarà el cicle que s'haurà allargat un any, un fet excepcional al teatre català. Arquillué admet que va ser una "jugada difícil i arriscada des del primer moment", i que la va acceptar perquè la proposta venia d'Oriol Broggi i La Perla 29, i perquè li va agradar la traducció de Bru de Sala. Per l'actor, interpretar Cyrano ha estat una experiència "gairebé vital" i que l'ha fet retrobar "una empatia amb el públic" i una "inconsciència, alegria i il·lusió" de fer teatre que no sentia actuant des que tenia 15 anys.\nEtiquetas: La Perla, Noticias


Revolució de Setembre del 1868 | enciclopèdia.cat\nRevolució de Setembre del 1868\nMoviment revolucionari, conegut també amb el nom de La Gloriosa, que foragità del tron espanyol Isabel II i obrí un període de llibertats democràtiques durant el qual irromperen en la vida política, plenament conformats i amb programes propis, el moviment obrer i la petita burgesia (1868-74).\nLa inadequació del règim polític isabelí a les necessitats del procés industrialitzador, palesat des dels primers anys del decenni de 1860, es féu més evident arran de la crisi econòmica del 1866 i féu adoptar a la burgesia industrial i financera una actitud contrària a aquell. D’altra banda, per l’agost de 1866, a Oostende, i amb l’objectiu d’implantar un règim basat en el sufragi universal, arribaren a un pacte els partits demòcrata i progressista, abocats a la via insurreccional per la sistemàtica exclusió del govern a què els condemnava la involució del sistema i l’arbitrarietat de la corona, que afavoria el monopoli del poder per part dels moderats, expressió d’una oligarquia latifundista com més anava més zelosa dels seus privilegis; al pacte d’Oostende s’uní més tard la Unión Liberal, fet que assegurà la col·laboració d’un important sector de l’exèrcit i l’esquadra. Les classes populars, afectades per l’atur i per la crisi de subsistències del 1867, i hostils a la monarquia per la conducta poc exemplar de la reina i per la corrupció i brutalitat dels governants, donaren suport a la insurrecció, que esclatà el 18 de setembre a Cadis, quan Prim i l’almirall Topete revoltaren l’esquadra. El moviment revolucionari s’estengué ràpidament per tot el litoral mediterrani; fou publicat el manifest ¡Viva la España con honra!, que preveia la formació d’un govern provisional i l’elecció de corts constituents per sufragi universal; i des de Sevilla les tropes de Serrano avançaren cap a Madrid i a les proximitats de Còrdova, al pont d’Alcolea, derrotaren les forces fidels a la reina, comandades per Novaliches (28 de setembre). Isabel II, que estiuejava a Sant Sebastià, s’exilià a França (30 de setembre), i poc després fou constituït el govern provisional, dirigit per Prim i Serrano, que aviat dissolgué les juntes revolucionàries formades en nombroses ciutats, les quals, fent-se ressò de les reivindicacions populars, reclamaven reformes que anaven més enllà del que els dirigents de la insurrecció desitjaven. Les notícies de la batalla d’Alcolea i del triomf de la revolució a Madrid, conegudes a Barcelona el 29 de setembre, provocaren la immediata formació, a totes les ciutats de la perifèria mediterrània, de juntes revolucionàries, les quals, comptant a molts indrets dels Països Catalans amb una forta presència republicana, procediren a la destrucció dels símbols de l’Antic Règim: la de Barcelona decretà l’enderrocament de la Ciutadella, la dissolució dels mossos d’esquadra i l’abolició de quintes i consums. Es produí aleshores una onada d’optimisme intervencionista entre les forces d’esquerra catalanes, que actuaren com a motors del procés revolucionari i intentaren d’imposar a tot l’estat el règim que desitjaven, tant els progressistes, instal·lats al govern amb homes com J.Prim o L.Figuerola, com els federals, que concretaven amb el pacte de Tortosa llur situació hegemònica en el marc dels Països Catalans. D’altra banda, la nova situació de llibertats democràtiques afavorí el ràpid desenvolupament del moviment obrer, algunes de les fites del qual són la fundació de la Federació de Les Tres Classes de Vapor, el congrés obrer de Barcelona (1870) i la constitució de la Federació Regional Espanyola de l'Associació Internacional del Treball. Tot això accentuà encara més les diferències de ritme polític i social entre Catalunya i la resta de l’estat, i establí de fet una situació de doble capitalitat entre Madrid i Barcelona que es manifestaria tot al llarg del sexenni revolucionari. El descontentament provocat per l’aprovació d’una constitució monàrquica menà els federals a l’aixecament de la tardor del 1869, estès per Catalunya, el País Valencià, Múrcia, Andalusia, etc; la desfeta d’aquest havia de suscitar en una bona part de la classe obrera catalana una reacció de rebuig i malfiança envers un estat llunyà i aliè, que es concretaria en l’adhesió a l’internacionalisme bakuninià, mentre que un altre sector federal, igualment decebut —Almirall—, evolucionava vers el catalanisme. El fracàs republicà feia, doncs, inevitable la instauració, volguda per J.Prim, d’una monarquia democràtica en la persona d’Amadeu de Savoia, que el darrer intent insurreccional dels federals —el motí contra les quintes, a Gràcia, pel març del 1870— no pogué ja destorbar.\nMAr / JBCC


El Principal de València esclata en l'adéu d'Obrint Pas\nEl Principal de València esclata en l’adéu d’Obrint Pas\nEl grup ha fet tres concerts consecutius al Teatre Principal per acomiadar-se del públic\nPer: Bel Zaballa i Jordi Carreño\nObrint Pas ha dit l’últim adéu abans de plegar de manera indefinida. Ho ha fet amb tres concerts consecutius a casa, a València. A l’emblemàtic Teatre Principal, on feia gairebé deu anys que no s’hi sentia cantar en català. On fa un temps hauria estat lamentablement impensable que un grup com Obrint Pas hi pogués actuar, però que aquests dies ha lluït a la façana una gegantina pancarta amb uns llegibles ‘Obrint Pas’, ‘seguirem’ i ‘gràcies, València’. Una nova batalla guanyada, recuperada.\n[L’últim concert d’Obrint Pas, en tres vídeos: Us oferim íntegres tres cançons de l’actuació de divendres del grup al Teatre Principal de València.]\nSota una làmpada d’aranya gegantina, el decorat de l’escenari transporta el públic a paisatges exteriors i el desprèn dels arranjaments carques i gastats de la sala. Barraques, canyars, oliveres. L’albufera, l’horta i els terrats de València.\nCom ha fet en cadascun dels concerts acústics de comiat, el grup ha repassat les cançons més representatives de la seva trajectòria de vint anys. Cançons que ja han quedat en la memòria col·lectiva de més d’una generació i que en aquesta darrera ronda han compartit amb pares i germans musicals com Al Tall, Miquel Gil o Pep Gimeno Botifarra. I també amb les corals del Micalet, dolçainers, tabalers i una extensa secció de vents i percussió de l’ESMUC.\nObrint Pas no s’han cansat de repetir que tot allò que són ho deuen al seu públic. Potser per això aquests últims concerts han estat més aviat cànons i cantates. Una confluència entre uns i altres, sentint-se part d’un mateix tot. Més de dues hores d’un còctel de bona música, reivindicacions, cants, emocions i aplaudiments eterns que han fet tremolar el terra del Principal. Amb murals, llunes de plata, camins, flames i alegria. Amb himnes, jotes i fandangos. Amb la solemnitat de la Muixeranga i la disbauxa de la fanfàrria. Amb crits d’independència que ben probablement sentien per primera volta aquelles parets. Amb el record sempre present de Guillem Agulló i la constatació que aquells que el van matar no han pogut silenciar-lo.\n‘Si d’alguna cosa estem orgullosos és d’haver fet tant sense renunciar mai a allò que crèiem: la nostra música, la nostra llengua i les nostres idees’, deia Xavi Sarrià. Vint anys després, s’acomiaden aquells adolescents que van coincidir en una de les primeres aules en català de la ciutat. Aquells amics d’institut que enarboraven l’antifeixisme i les lluites socials i nacionals i que van decidir combatre també a través de les cançons. Aquell grup desacomplexat que, des del sud, ha plantat les seves banderes a escenaris de tot el món i ha vertebrat aquest país allargassat on diem t’estime, t’estimi, t’estimo i t’estim.\nPodeu veure l’entrevista amb el grup…\n…i l’opinió del seu públic:


El meu bloc: El hielo negro\nEl hielo negro (Black Ice) és la segona novel·la de la sèrie del detectiu d'homicidis, de la policía de Los Angeles, Harry Bosch escrita per Michael Connelly.\nAproximadament un any després de la seva anterior aventura (eco negro) Harry Bosch és a casa seva preparant-se pel sopar de Nadal quan a través de la ràdio de la policia sent un avís. Han trobat un cadàver en una habitació d'un motel, tot i estar ell de guàrdia aquella nit no ha estat avisat.\nSeguint el seu instint Bosch es dirigeix al motel sense haver-hi estat convidat. Un cop al motel s'hi troba a un dels peixos grossos del Departament: Irvin Irving, un dels tres subdirectors. El mort és l'agent de narcòtics Cal Moore, desaparegut des de feia dies. Moore s'havia suïcidat.\nBosch és apartat del cas i el tinent Pounds, el seu superior immediat a la comissaria de Hollywood, li encarrega una feina molt especial. Mirar de tancar algun dels casos oberts d'un dels altres detectius de la comissaria. Pounds necessita acabar l'any amb una estadística de casos tancats superior al 50%.\nA partir d'aquest moment, Bosch, agafa el cas més recent i comença a estirar el fil per acabar veient que sembla relacionat amb un altre que té ell (l'assassinat d'un narcotraficant hawaià) i que podria haver-hi alguna relació amb la mort de Moore. La clau és el hielo negro, una droga d'origen mexicà que està començant a entrar als Estats Units i que promet tenir un gran èxit.\nMentrestant, Harry Bosch, després de comunicar la mort de Moore a la seva viuda comença a sentir-se atret per Sylvia Moore.\nPublicat per Alasanid a 18:40\nTé bona pinta. M'encanta la novel·la negra... i aquesta sembla negra negra jejeje. Gràcies per la recomanació.\n26 d’agost de 2009 a les 21:54\nDoncs jo m'hi he ben enganxat (vaig a començar el següent) als llibres d'en Connelly i si ja t'agrada el gènere prova'n alguna i espero que t'agradi.\n26 d’agost de 2009 a les 22:01\nTambé intentaré llegir-ne algun, jo... m'ha agradat!! Fa temps que no tinc a les mans algun llibre d'aquest gènere\n27 d’agost de 2009 a les 9:20\nEscolta, al final et vas llegir aquell llibre de Woody Allen?\nA veure què us semblen\n27 d’agost de 2009 a les 15:54\nEl Conjunt de Mandelbrot\nPremis Ig Nobel de la Pau (2001 - 2009)


El blog d'en Xavier Bonastre: Un altre doblet\nNo està gens malament per ser gairebé "pretemporada" i per doblar curses. Felicitats. Ara bé, el plantejament de la marató del Mediterrani demostra que ja tens un ritme de maratons molt assumit perquè la prepares en menys de tres mesos, no?\nMediterrani me la prenc enguany com un entrenament llarg. Normalment les preparo amb 3-4 mesos. L'objectiu és sempre estar el millor possible per la de Barcelona.