Pàgines: 1 ... 3 4  6 7 ... 12 Anar Baix\nAutor Tema: Enllestint la web d'Avamet (Llegit 27788 cops)\n« Respondre #60 el: 17 de Des de 12, 21:43:45 pm »\nTambién podías poner en cola el tener la estación de La Vall d´Ebo con todos los datos dentro de nuestra web para que sean más accesibles a la gente, ahora que ya está alojada la plantilla en el servidor de avamet.\n« Respondre #61 el: 17 de Des de 12, 22:00:23 pm »\nCita de: damilme en 17 de Des de 12, 21:43:45 pm\nAixò és més fàcil... potser ja ho duga papa noel je je\n« Respondre #62 el: 18 de Des de 12, 13:49:06 pm »\n« Respondre #63 el: 19 de Des de 12, 22:27:40 pm »\nPrimera provatura feta per a les dades de la Vall d'Ebo!\n« Respondre #64 el: 20 de Des de 12, 00:31:45 am »\nGenial com queda integrada, gràcies company.\nPer cert, no sé si arriba a marejar un poquet, ja que tenim:\nXarxa Manuel Iranzo\nMeteoXarxa (antiga xarxa meteonix)\nXarxa Online (estacions pròpies d'avamet online)\nPodriem integrar a Xarxa Online amb el mot "MeteoXarxaOnlne".\nIdees? La idea seria que quedara el més clar possible que no es tracte de marejar al usuari.\n« Respondre #65 el: 20 de Des de 12, 00:58:18 am »\nJo també opine com Jesús, MeteoXarxaOnline estaria bé.\n« Respondre #66 el: 20 de Des de 12, 07:15:27 am »\n« Respondre #67 el: 20 de Des de 12, 12:51:40 pm »\nApanyat! je je\n« Respondre #68 el: 22 de Des de 12, 13:24:42 pm »\nTrobe que arribar fins ací a través del web d'AVAMET està una mica complicat, perquè si no saps que ahí està l'accés... trobe que el text de "+ dades" no descriu exactament el que hi ha a l'enllaç. Tal vegada amb "dades en temps real" aniniria millor, no sé, que en penseu?\n« Darrera modificació: 22 de Des de 12, 13:27:24 pm per alzimet »\n« Respondre #69 el: 27 de Des de 12, 19:43:50 pm »\nUna xicoteta matisació en la nova estació de Benitatxell, en la web consta com a "El Poblenou de Benitatxell", i ben escrit es: "El Poble Nou de Benitatxell", separat el Poble Nou, altra cosa es que quan puntxes sobre la població i es desplega amb totes les dades, posa que està a la Marina Baixa, i es Alta.\nI ara ja que es te que modificar estes xicotetes dos coses, aprofitar que a cambiar una tercera ahí mateix, i es l'enllaç a la web de meteoxabia, que està amb el domini .es, i millor cambiarlo al domini .com, www.meteoxabia.com.\nGràces anticipades, i sense presa si estàs mig de vacances\nBon Nadal i any nou!!\n« Respondre #70 el: 30 de Des de 12, 23:24:50 pm »\nCita de: meteoxabia en 27 de Des de 12, 19:43:50 pm\nFa temps vaig trobar un llistat toponímic però amb la comarcalització dels 80, la qual assignava Calp, Benissa, Teulada, Senija i el Poble Nou a la Marina Baixa, a més de moltes altres coses que ara ja no es gasten. Vaig tractar de corregir-ho tot però clar, alguna cosa s'havia de passar, je je\nAra, preferisc emprar aquesta web (http://esadir.cat/toponims/paisvalencia) per a toponímia amb la comarcalització oficial GVA.\nFeliç any 2013 a tothommmmmmm\n« Respondre #71 el: 27 de Feb de 13, 18:56:13 pm »\nUna coseta que m'ha passat pel cap...\nA la meteoxarxaonline la idea era posar les estacions propietat de l'AVAMET. Però mentre no en tinguem més...\nEstaria bé que aparegueren les estacions a temps real dels SOCIS? Podria ser un valor afegit a l'hora d'apuntar-se a l'Associació, aparèixer a la portada de la web amb dades en directe....\n« Respondre #72 el: 27 de Feb de 13, 19:30:14 pm »\nSerá una bona idea\n« Respondre #73 el: 27 de Feb de 13, 21:51:50 pm »\nSeria més útil que tindre les dades sols diàries (+24h), i imagine que seria el que vols dir com un xicotet meteoclimatic, no?\n« Respondre #74 el: 30 de Mar de 13, 21:58:40 pm »\n- He estat fent proves d'arreplegar de les vostres webs les dades per a que apareguen a Avamet. Ara estan les de Felet a la vista... i sembla que la cosa va bé...\n- He posat el vincle al fòrum més a la vista (ho va suggerir Pego a Beniarrés i ho veig bona idea)\n- He traspassat de meteonix (RIP ) les estadístiques mensuals i anuals de les estacions (gràcies per recordar-m'ho Damimet)\nPàgines: 1 ... 3 4  6 7 ... 12 Anar Dalt\nPàgina creada en 0.014 segons amb 20 consultes.


"Quan escric, sé com acabarà" | Edición impresa | EL PAÍS\nVentura Pons (Barcelona, 1945) rep al seu despatx mentre repassa el correu ?les cartes manuscrites encara l'entusiasmen, tot i que té un iPad al qual no fa gaire cas? i es mostra nerviós davant de la imminent estrena de la seva darrera pel.lícula Mil cretins, demà mateix. Com un principiant. Es tracta d'una cinta basada en el llibre homònim de Quim Monzó, de qui ja va adaptar El perquè de tot plegat fa una quinzena d'anys. Però "no tenen res a veure", subratlla. Passem d'un "fris minimalista" a una nova pel·lícula estructurada en tres parts on els relats de Monzó estan lligats i relligats. A més del nivell formal, Ventura Pons avança que la temàtica no és la mateixa: "Hem passat de l'època del riure a l'època de l'angoixa, tot i que darrere dels textos del Quim [Monzó] hi ha mala llet, hi ha humor". El director català assegura que ens trobarem davant "d'un drama en format comèdia".\nEnvoltat de records, de papers i de projectes, Ventura Pons assegura que en el seu negoci "cal humilitat" perquè "de vegades hi ha pel·lícules en les que creus molt i no funcionen". Després de 22 cintes estrenades, sap de què parla. I per què un llibre de Monzó, ara? Doncs "perquè trobo que compartim el moment vital, les preocupacions", exposa. Pons agraeix al seu amic Monzó la bona disposició en aquesta cinta i en l'anterior. Hi ha, a més, una complicitat generacional i al director de cinema li ha despertat la curiositat la manera amb què l'escriptor ha abordat "la decrepitud".\nDe fet, ara, reduir a Ventura Pons a director de cinema és equivocar-se. Perquè a part del seu bagatge com a creador audiovisual, sempre associat a l'escriptura de guions i altres, cal afegir-hi la faceta d'escriptor. Com ell mateix diu, "aquest any, bessonada" ja que a més de la pel.lícula també presenta Els meus (i els altres) (Proa), unes memòries que no són gaire a l'ús perquè es basen en històries de setze persones, que van des de Mary Santpere al seu germà Jordi, passant per Maria Aurèlia Capmany o Joan Oliver. Es tracta d'un llibre escrit a raig, en un mes, on descobrim uns relats descriptius força vius. "Sempre he escrit", admet despreocupat Pons, que reconeix que "aquest llibre em surt aquest estiu passat, ningú me'l demana, però es produeix perquè estic una mica cansat". De què? "Doncs de la situació del cinema a Espanya, no m'agraden com estan pensades les ajudes de la Llei del Cine, però no vull entrar-hi", apunta.\nPons es defineix "compulsiu" i va d'un lloc a l'altre. Hi ha diverses converses dintre de la mateixa conversa, però no es perd ningú. Tornem al moll de l'os del seu procés creatiu. "Quan escric, sé com acabarà la història", apunta el director barceloní com res. Bon conversador, el cineasta explica que sempre ha tractat les mateixes qüestions, però que amb el temps s'ha anat amollant als matisos que cada tema requereix. L'interessen "la necessitat dels altres i l'amistat que esdevé família, una cosa que ha ajudat a trencar amb la família tradicional d'arrel judeocristiana".\nTracta de no prendre's gaire seriosament a si mateix, però de tant en tant etziba sentències improvisades com aquesta: "La creació et salva de la mediocritat". I quan se n'adona demana que "no sigui un titular, això, quina vergonya". Diu menys del que sap i es mossega la llengua. Gat vell. I no acaba de veure clar el model de cinema català, el model de subvencions. "Per tenir Pa Negre, que ha estat un èxit, hi ha altres grans produccions com Bruc o Herois, per dir-ne algunes, que no han funcionat com s'esperava", dispara Pons. Creu que el seu tipus de cinema es complementa amb les grans produccions, però alerta de certa saturació al mercat: "Hi ha hagut més de 90 pel.lícules industrialment catalanes el 2010, són moltes; el territori que tenim pot absorbir el que pot, no gaire més", sentencia el cineasta.\nDesenganyat i recelós\n"Cas De la Iglesia". Ventura Pons és un home que sap de què va la indústria del cine, que s'ha mogut per centenars de festivals i que, entre altres coses, ha estat vicepresident de l'Acadèmia Espanyola del Cinema, tasca que el va fer desenganyar, i coneix el pa que s'hi dóna. Per això creu que la renúncia d'Álex de la Iglesia com a director de l'Acadèmia a resultes de la polèmica Llei Sinde "no n'hi ha per tant". De fet, Pons assegura que "encara no se sap ben bé per què dimiteix". El director barceloní admet que De la Iglesia tenia un paper galdós perquè "quan et poses enmig de dos que es barallen, reps segur", ara bé, "ell ja ho sabia, quan s'hi va ficar".


La impossibilitat del pacte federalista\ndimarts, 9 de octubre de 2012\nMés caos amb les xifres: Sanitat treu 2.000 morts del recompte de víctimes del Covid-19\nDe vegades va bé mirar les enquestes perquè aquestes responen les realitats sociològiques. Per exemple, la gran diferència entre les percepcions socials a Catalunya i Espanya sobre l'evolució que ha de tenir l'estat de les autonomies. A Catalunya la majoria aclaparadora i absoluta per ampliar competències, apropar-nos a un estat federal o la independència superen aquells que volen mantenir el status quo o recentralizar. En canvi a Espanya la realitat és totalment contrària.\nEn aquest cas vull analitzar la credibilitat de qualsevol proposta federalista o d'ampliació de competències, basicament el que plantegem des del PSC de cara a aquestes eleccions autonòmiques, basat en un pacte federalista amb el PSOE de cara a aconseguir una reforma constitucional que ens permeti realitzar un referèndum que al seu torn ens apropi a un estat federal (intenteu dir-ho de forma seguida i sense respirar).\nEl problema de tot això no són els incentius o ganes que tenim des del PSC d'aconseguir un estat federal o un pacte d'estat amb el PSOE i d'aquí voler que els espanyols el recolzin. Ganes no ens falten, d'arguments anem sobrats, incentius per aconseguir aquest pacte els tenim tots (entre d'altres, no tenim un pla B oficial i si no som creibles ens anem al garete).\nEl problema està en el PSOE i basicamente en el conjunt de la població espanyola. Si analitzem el que han declarat els espanyols en l'enquesta del CIS (una enquesta no és la realitat, però és el més semblant que tenim), la cosa és òbvia. Pesa molt més (gairebé el doble) la recentralización que l'opció que amplia l'autonomia o busca opcions federalistes/sobiranistes. I això que l'enquesta inclou també Catalunya! que si no, el resultat seria molt més clar.\nRecordem que les opcions que des de Catalunya reclamen ampliar l'autonomia o un estat propi gairebé cuadripliquen les que volen recentralizar. El que indica que sociològicament, en aquest aspecte, Catalunya és diferent a la resta de l'estat espanyol.\nVeure: Tipus d'estat que desitgen els ciutadans espanyols enquestats pel CIS en el baròmetre de setembre del 2012, en el total i segons els 3 principals partits d'àmbit estatal que van votar en les darreres eleccions.\nPerò anem més profundament, analitzem com són els votants dels tres partits estatals principals... com és evident els votants del PP són bastant centralitzadors, encara que els de el PSOE i IU no es queden curts, per a ells és la segona opció majoritària. En el cas del PSOE els defensors del Status Quo són els majoritaris. Només cal mirar quan agrupem la preferència 1 i 2 (estat central sense autonomia, menys competències) i la 3 i 4 (més competències, permetre l'autodeterminació) que queda clara les preferències del ciutadà mig espanyol i les del votant socialista.\nVeure: Tipus d'estat que desitgen els ciutadans espanyols enquestats pel CIS en el baròmetre de setembre del 2012, en el total i els que van votar en les últimes eleccions al PSOE, agrupant les opcions "estat central, menys autonomies" com recentralización, estat autonòmic actual com Status Quo i les d'avanç en competències o soberanisme com a "avanç autonòmic o possibles federalistes".\nQualsevol secretari general del PSOE que pretengui guanyar alguna elecció o simplement no suïcidar-se electoralment no recolzarà cap opció federalista (que estaria entre les possibilitats dels que han respost D i E en la pregunta), i molt menys una reforma constitucional que només recolzarien els que han respost l'opció sobiranista en la pregunta del CIS (és a dir un 5,4% dels votants del PSOE, una quantitat inferior fins i tot a la mitjana estatal del 8,9%).\nHi ha qui vol fer-nos creure que els dirigents estatals i especialment els de el PSOE votarien en contra dels seus interessos i sobretot del sentir dels seus votants. El PSOE no és immobilista en aspectes com el federalisme per maldat, per ser uns jacobins acabats, o perquè prefereixin que el PSC s'enfonsi a Catalunya, sinó perquè simplement els seus votants no volen que existeixi aquest avanç. Demanar el contrari al PSOE és demanar que es desacobli més encara del seu electorat. D'altra banda, esperar que a Espanya guanyi qualsevol reforma constitucional que atorgui un sol avanç nacional a Catalunya o a qualsevol territori és assumir que els votants seran totalment irracionals i que votaran en contra de les seves preferències. Alguna cosa que o algú ho aconsegueix argumentar de forma molt sòlida o de moment el més racional és assumir que l'electorat no acceptaria qualsevol reforma constitucional en aquest sentit.\nÉs més, vista les preferències dels ciutadans del regne d'Espanya i entre els votants dels dos partits majoritaris, si ocorregués qualsevol proposta de reforma constitucional, aquesta seria més cap a una recentraltizació, no tot el contrari.\nPer tant, el repte de Pere Navarro i el seu equip és enorme, primer hauran de convèncer-nos als militants del PSC que intentem llegir les enquestes i analitzar la realitat social en la que vivim, segon haurà d'intentar encaixar les preferències del seu electorat (més propens a recolzar un increment de l'autonomia catalana, de l'estat federal i fins i tot de la sobirania, més que a una recentralización) amb un posicionament del PSOE amb el seu propi electorat en la resta de l'estat.\nSi alguna cosa ara comença a estar en dubte, o és bé que tipus de relació ha de tenir el PSOE i el PSC i com el PSC prioritza l'interès dels seus electors sobre l'interès general del PSOE, fins i tot en esferes com el Congrés dels diputats, o bé l'encaix del PSC entre els seus propis electors. Temo que l'equip d'adreça del PSC ha obtado per negar la realitat i intentar fer-nos colar alguna cosa que sociologicament no se sosté.\nAmb les terribles conseqüències de fractura social que això pot tenir.


Enviat per @marcsic el Dv, 15/07/2011 - 16:21\nLa Festa de Sant Zenon 2011 ha estat reeixida. El sentiment majoritari és de satisfacció i orgull per com ha anat tot plegat. Cal doncs felicitar tothom qui s'hagi corresponsabilitzat de les activitats programades i celebrades així com també de tothom qui n'hagi gaudit des de la vessant de mer espectador (que en són d'importants els espectadors!)\nI no puc evitar fer-me aquesta pregunta: Hauria lluït el mateix aquesta Festa Major en les condicions d'ara fa un any, amb una riera partida per la meitat? Dit d'una altra manera, tenir la riera endreçada ha estat un element clau en el lluïment de tot el que ha succeït en aquest àmbit de la vila?\nAra que ja ens ho podem mirar amb perspectiva i que el “conflicte” (esqueles incloses) queda ja prou lluny, seria interessant repescar aquelles veus crítiques amb el calendari de les obres de la Riera i d'una manera especial els qui des de la sala de plens (i altres posicions de pressió) defensaven que era aquest estiu (el 2011 i no pas el 2010) el que la riera havia d'estar en obres, si no volíem matar el comerç de la vila.\nD’aquelles veus, algunes han canviat de cadira a la sala de plens. Una, ha passat a presidir la sala. Una altra s’ha apropat considerablement a la “zona de govern” però deixant clar que no “en forma part” però que treballa “com si en fos”, però que no cobra “com si en fos” sinó que cobra “com no sent-ne”. Innovació, en diuen, d’aquesta esquizofrènia (ep, alerta, és un adjectiu de “la cosa” no pas de ningú, no seré jo qui posi ningú sota sospita d’haver-s’ho de fer mirar per un psiquiatre).\nDoncs, què voleu que us digui, no puc evitar pensar que va ser una bona decisió iniciar la remodelació de la part baixa de la riera aleshores, prescindint d’aquella minoria rondinaire. Els qui vam créixer llegint el Cavall Fort hem constatat com en la vida et vas trobant periòdicament amb “barrufets rondinaires”.\nPer sort, també et trobes amb grans barrufets, barrufets bromistes, barrufets savis, la barrufeta, en Jan, en Trencapins....\nDe fet, m'agrada com ha\nEnviat per fani el Ds, 16/07/2011 - 18:23\nDe fet, m'agrada com ha quedat la part baixa de la riera i crec que les coses com més aviat es fan millor, el que crec que encara queda pendent d'arreglar, és el disseny o la falta d'ell de les terrasses dels bars i cafeteries. N'hi ha dues especialment horroroses. La de davant del rial sa Clavella i la de davant de can Danés. Hi ha televisors, taules de menjador, làmpades barroques... coses que crec que no toquen. N'hi ha d'altres, com la de l'Alèxia, el Tastam, l'Atzara que son senzilles, obertes i boniques i casualment més plenes de gent.\nEsperem que el pròxim sant Zenon pugui estar sol.lucionat.\nMarge de temps per convertir-les\nEnviat per @marcsic el Dg, 17/07/2011 - 21:11\nM'atreviria a dir que el 99% dels arenyencs/ques comparteix aquesta opinió en relació a l'estètica d'algunes terrasses.\nNo penso pas que sigui casualitat sinó més aviat causalitat que les terrasses que han invertit en el model al qual tothom haurá d'anar a parar en 3 anys siguin les que més èxit estan tenint.\nÉs probable per tant que l'any vinent, per Sant Zenon, encara convisquin terrasses no reconvertides i terrasses reconvertides, atès aquest període de transició que se'ls ha donat. Ara bé, si la clientela tendeix a anar a les noves terrasses, potser les altres es posaran les piles i acceleraran la reconversió.\nI, en qualsevol dels casos, cal fer un marcatge estret a aquelles que són un atemptat a l'estètica de la nova riera. No tot s'hi val!!!


+q mil Paraules: 02.2011\nDr. Manel Esteller: el caçador genètic\nL'any passat vaig tenir el privilegi de poder fotografiar a un d'aquells savis que, dels resultats de les seves investigacions, pot canviar la vida de molta gent. Tot i així, és pràcticament desconegut per la majoria de la societat. Parlem d'un dels millors especialistes mundials en l'investigació de l'Epigenètica i el càncer que ens alerta que a Espanya, només aquest any, es registraran 180.000 nous casos d'aquesta malaltia i la xifra continuarà creixent a la propera dècada. Efectivament parlem del Dr. Manel Esteller, que recentment l'han fet membre de la Faculty of 1000 (F1000), un club d'investigadors, on hi figuren varis Premis Nobel, més d'una dotzena de Premis Lasker i més d'un centenar de Membres de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels EEUU, que per mitjà de la xarxa, poden avaluar directament els articles i documents més rellevants de les seves investigacions; justament una de les últimes que ha publicat, fa referència a la mutació dels virus que circulen pel medi ambient i que poden causar càncer . El que han descobert és que si el virus "es disfressa", el nostre sistema immunitari el deixa de reconèixer perquè els seus gens ja no creen les proteïnes que el delaten. Tot i així, manté actius aquells gens que causen càncer i, en qualsevol moment, pot decidir desarrollar-los en el nostre organisme amb plena llibertat d'acció.\nSegons el Dr. Manel, si erradiquessim de cop el tabac, eliminaríem un 30% dels casos de càncer que hi ha en el món. Si ets fumador, el tabac t'altera els gens i els components de les cigarretes actuen ràpid sobre l'organisme. Quan naixem, comencem la partida amb unes determinades cartes de la baralla i al morir acabarem amb unes altres molt diferents. Tot dependrà de la nostra habilitat a l'hora de jugar.\nTot i aquesta realitat tan demolidora sobre els efectes del tabac en l'organisme, la nova llei que afecta als locals públics, ha generat un allau de crítiques, fins hi tot hi han hagut casos de propietaris de locals que s'han declarat en rebel·lia per poder seguir fumant. Això em porta a una irrefutable conclusió: els humans podem ser molt savis però també molt burros.\nL'imatge encarregada per la revista QUO (encara pendent de ser publicada) es va pendre a l'àrea d'investigació de l'institut català d'oncologia, situat a Bellvitge. Vaig decidir fer aquesta imatge en un passadís i amb una sobre il·luminació posterior per donar l'efecte de camí cap a la llum, donat que és una imatge metafòrica representativa del tipus d'investigació que hi desenvolupen. Vaig disposar d'un compacte de 600 W al final del passadís que donava prop de 5 diafragmes més que la mesura frontal, il·luminat per un altre compacte de 600 W amb paraigües translúcid.\nGràcies Rafa Mingorance per deixar-me llegir l'entrevista que vas fer-li.\nPublicat per Òscar Rodbag a 9:32 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Dr. Manel Esteller, Epigenètica, genètica, investigació, Quo\nFriends: Dj Pharma, virus musical sense recepta coneguda.\nN'Agustí Yern, amic d'infancia d'en Pep Lluís, el defineix com una persona aparentment extravertida, que li agrada i es desenvolupa bé en les relacions socials. És un personatge accessible, que destil·la simpatia i suggereix complicitat, des del primer moment. Però alhora és una persona gelosa de la seva intimitat i del seu entorn més proper. S'aboca en la relació amb les persones que estima, tant família com amics, i és on mostra la seva vessant més natural i sincera.\nPerò la seva dualitat més coneguda és la de compartir la seva feina de farmacèutic (on s'el coneix com a Pep Lluís), amb la seva afició - i podríem dir que segona professió- de disc-jockey on es converteix en el super reconegut Dj Pharma.\nEn Pep Lluís en el següent texte, reflexiona sobre quan i com va descobrir la seva passió vers la música. Espero que us agradi tan com a mi i si el voleu conèixer en persona viatjeu a Formentera i pregunteu a qualsevol o bé podeu visitar la seva web.\n"No recordo el primer cop que vaig sentir música, potser ja va ser quan encara estava dins la panxa de la meva mare. Jo ja tenia una germana que era més gran a la que també li agrada molt la música i cap els anys setenta, dècada en la que vaig naixer, a casa ja s’escoltava Santana, The Beatles o Los Bravos. Potser per això les meves primeres passes anaven acompanyades d’un ritme musical frenètic i en comptes de caminar ja semblava que ballava.\nEl meu contacte amb els escenaris també va començar molt aviat. En un acte benèfic que organitzava l’escoleta on jo anava, i d’una forma improvisada em van treure a escena i amb una parella una mica especial, una nina de drap, vaig improvisar un ball a ritme de tango. Tenia tres anys. Després s’anaren repetint les actuacions i tan prompte ballava un vals com cantava un tema d’alguna de les mítiques series de dibuixos animats que s’emitien en aquella època.\nPerò va ser a l’escola, quan ja era una mica més gran, i més concretament a les festes que organitzàvem per recaudar diners pels viatges d’estudis, quan va començar la meva passió per la música, més que per la música jo diria que per a fer ballar a la gent. Sense una tècnica massa acurada vaig començar a veure que els meus companys i companyes movien el seu cos com abans no ho feien quan el que estava darrera els plats era un servidor. En aquells anys vaig tenir l’oportunitat de conèixer alguns dels dj’s que treballaven a les discoteques de Formentera sent ells qui m’ensenyaren el que encara avui estic fent, punxar discs.\nLlavors, i per motius d’estudis, vaig viure uns anys a Barcelona on vaig deixar de banda el tema de punxar, però on vaig recuperar la meva altra i primera gran passió: la dansa. Anant una mica d’amagat de la meva mare (el meu pare havia mort feia uns anys, t’estimo pare), a la que estimo i li tenc molt que agraïr, em vaig inscriure a una acadèmia de dansa. Potser no hauria entès que no es podien compatibilitzar els estudis de Farmàcia amb la dansa jazz. Ara crec que ja ho ha entès.\nI s’acabaren els estudis, es va acabar la meva vida a Barcelona i vaig tornar a Formentera. Va ser aquí on vaig començar de nou a recuperar els meus discs i tornar a provar sort dins les cabines de dj. Al costat del mar, a la platja de Migjorn on hi ha un bar ben conegut per tothom , el Blue, els caps de setmana es tornaren a convertir amb les nits de fer ballar a la gent i repartir felicitat, perque és així com veig al públic que balla al meu ritme, contenta i feliç.\nD’aquí cap endavant tot va anar i va sobre rodes. Segueixo treballant en les dos feines que m’agraden. Per una banda intento ajudar a la gent que ho necessita des d’el meu lloc de feina: la oficina de farmàcia en la que hi treballo des d’adolescent, i per una altra banda ajundant a la gent, des de damunt un escenari punxant i ballant, a que durant una estona siguin més feliços oblidant els problemes que puguin tenir. En definitiva, estenent música sota la llum de la Lluna."\nJosep Lluís Ribas – Dj Pharma\nFormentera, febrer de 2011.\nVols escoltar com punxa? Fes click aquí!\nPublicat per Òscar Rodbag a 1:10 4 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Dj Pharma, FORMENTERA, friends, Pep Lluís\nEl passat estiu, la productora E2s em va encarregar fer unes fotos d'una campanya publicitària diferent; diferent en la manera de produïr i organitzar un encàrrec provinent del consistori municipal de Cardona. El departament creatiu de la productora va decidir, molt encertadament, incloure a vilatans reals com a models per la campanya. Aquí teniu part del resultat.\nCom cada vegada que faig un encàrrec per E2s, produeixen un Making off, si voleu saber més sobre la producció d'aquesta campanya o de E2s, clickeu aquí.\nPublicat per Òscar Rodbag a 20:29 7 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Comerç Cardona, E2s, publicitat, video\nFriends: Dj Pharma, virus musical sense recepta co...


esports – El blog del TERMCAT\n08 abril 2022 TermcatDeixa un comentari\nPer exemple: nedem d’esquena, d’esquenes o d’espatlla? Enmig d’un partit, ataquem l’esquena, les esquenes, l’espatlla o les espatlles de l’adversari? Passem la pilota per sobre l’esquena o per sobre l’espatlla? Quan ens cal protegir la pilota, avancem d’esquena o d’esquenes? I, en esports de combat, les projeccions les fem d’esquena o d’espatlla?\nPer tant, per indicar una direcció contrària a l’habitual, diem a l’esquena o d’esquena (i no *a les esquenes,*d’esquenes o *a les espatlles), perquè la part posterior del cos és l’esquena i només en tenim una. Així, podem dir que una cosa ens queda a l’esquena, que tenim el rival a l’esquena, que ens girem d’esquena a la companya d’equip o que correm o nedem d’esquena. El plural ens fa tanta nosa com si diguéssim que correm *de cares o que tenim la porteria *de cares. I les espatlles les reservem per fer rotacions de braços, per treballar-nos unes espatlles amples a còpia d’exercici o per transportar un lloro malparlat (sobretot si tenim una cama de fusta i un pegat a l’ull).\nEs va acostar d’esquena a la porteria contrària, controlant la pilota amb l’estic. (NO *d’esquenes o *donant l’espatlla)\nVa fer bàsquet d’esquena a la cistella. (NO *d’esquenes o *d’espatlla)\nQuan s’ha acabat l’entrenament, no em podia ni ajupir del mal d’esquena que arrossego.\nPerò per què el català i el castellà fan servir paraules diferents? Perquè resulta que la paraula que feien servir els romans per a l’esquena, dorsum, va desaparèixer aviat d’unes quantes llengües romàniques, de manera que les llengües afectades van haver d’empescar-se alguna cosa per omplir aquest buit i per combinar-ho amb el nom de les espatlles.\nPer resoldre-ho, en català vam aprofitar la paraula germànica *skĭna (‘columna vertebral’), reconvertida en esquena, i vam mantenir el llatí tardà spatŭla (que a l’origen volia dir ‘omòplat’) per a les espatlles. Exactament igual que l’italià, que en diu schiena i spalla, com nosaltres. I similar al francès, que va mantenir dorsum per a l’esquena (en francès actual, dos) però que també va recórrer a spatŭla per a cada espatlla (en francès, épaule).\nEl castellà, en canvi, va decidir que espalda (derivat de spatŭla) quedava bé per a l’esquena, encara que en llatí signifiqués ‘omòplat’. I per a les espatlles va recórrer al llatí humĕrus (que era l’húmer, la part de dalt del braç o l’espatlla), reconvertit en hombro. També el portuguès diu ombro en el segon cas (i dorso o costas en el cas de l’esquena).\nResumint, que en aquest punt el català i el castellà van resoldre de manera diferent un mateix problema: el català, més com l’italià i el francès, i el castellà, més com el portuguès. Tot perfectament normal. Només que ara la forta influència del castellà sobre el català provoca que en català ens faci mal gairebé tot allò que històricament ens diferencia. Per exemple, l’esquena i les espatlles. És un dels mals que tenim els catalans.\n11 març 2022 TermcatDeixa un comentari\nMés o menys tothom ha sentit a dir algun cop que els orígens del futbol s’han de buscar a la civilització asteca (amb aquell dubte de si és cert que se sacrificava l’equip vencedor). O també entre els romans, que jugaven a una cosa vagament similar com a entrenament dels legionaris —amb un reglament que avui ens posaria els pèls de punta. Però, i entremig, què? Entre els romans i nosaltres, qui va mantenir un esport similar?\nDoncs, per exemple, els britànics, amb el seu futbol de carnaval. Imagineu-vos, a la Gran Bretanya de l’època medieval, dos equips multitudinaris (fins i tot de més de cent jugadors) disputant-se una pilota per introduir-la en una de les dues metes establertes. Disputant-se vol dir ben bé això, disputant-se, perquè sembla que l’única regla era la prohibició de matar un adversari. Pel que fa a la pilota —probablement una bufeta de porc inflada— es podia impulsar o carregar amb qualsevol part del cos. I els punts on s’havia de fer arribar estaven molt lluny l’un de l’altre, perquè sovint hi jugaven dos pobles veïns i el guanyador era el que aconseguia emportar-se la pilota cap a un espai simbòlic de casa; posem a dintre de l’església pròpia.\nI la religió no només hi era present com a propietària de les esglésies que servien de porteria. De fet, aquest diguem-ne esport es practicava per carnaval. Sobretot el dimarts de carnaval, és a dir just el dia abans que el dimecres de cendra imposés el rigor de la quaresma. Durant una època ben llarga de la nostra història, la quaresma significava el començament d’uns dies grisos i avorrits, per adequar l’estat d’ànim dels creients al temps religiós de la Setmana Santa i la mort de Jesús. En aquest context, el carnaval era realment l’última oportunitat de gaudir d’uns quants plaers, i d’aquí que passés a identificar-se amb la disbauxa. Un esport com el futbol de carnaval s’hi ajustava perfectament.\nÉs per això que en català proposem dir-ne futbol de carnaval d’aquest futbol històric. És una forma que ja es documenta en algunes fonts i que lliga amb el temps en què es jugava i fins i tot amb l’absència de límits i lleis tan pròpia del carnaval. En anglès, en canvi, en diuen mob football (en referència al seu caràcter multitudinari). Altres noms més transparents, i més llargs, són futbol medieval anglès (en anglès, medieval football).\nAcabada l’època medieval, aquest joc es va continuar jugant a la Gran Bretanya. De fet, no va ser fins al segle XIX que pràcticament va desaparèixer, substituït finalment pel futbol actual. Tot i això, avui encara es conserven traces del futbol de carnaval en festes tradicionals d’alguns punts d’Escòcia i Anglaterra…\nAra som en temps de quaresma, ja ho hem dit. Si volguéssiu dirimir amb un partit de futbol de carnaval la típica rivalitat entre poblacions veïnes (Sabadell i Terrassa, Calella i Pineda, Manlleu i Vic, Reus i Tarragona…), tindríeu pràcticament un any de coll per a anar-vos preparant.\nPerò, sabeu què?, en realitat, més val que feu servir el format actual de futbol. Feu-nos cas. Perquè, per més dur que pugui jugar el rival i per més que l’àrbitre faci els ulls grossos, sempre tindreu més possibilitats de sortir-ne sencers que en un partit de futbol de carnaval.\nI, malgrat tot, fins el futbol de carnaval medieval era més civilitzat per a resoldre problemes que la guerra d’avui.\n11 febrer 2022 TermcatDeixa un comentari\nAra mateix, amb el fred gèlid de Pequín, els esportistes dels jocs olímpics d’hivern ho saben millor que ningú: abans de posar-nos intensament en qualsevol activitat esportiva (i tinguem l’edat que tinguem), és convenient fer escalfament; si fa molt de fred, com a Pequín, encara més. És la manera de millorar el rendiment i d’evitar lesions.\nPerò… ens hem d’escalfar o hem d’escalfar? I, ja que hi som: Un cop acabat l’escalfament, entrenem o ens entrenem? És dir, quines són les formes correctes: entrenar/escalfar o entrenar-se/escalfar-se?\nDoncs depèn. En català hi ha molts verbs que no tenen cap pronom de persona quan l’acció s’aplica sobre algú, una cosa o una part del cos; en canvi, aquests mateixos verbs sovint sí que porten pronom quan l’acció s’aplica sobre un mateix. Així, la mare o el pare pentinen l’Arnau o pentinen els cabells de l’Arnau, però la Maria ja es pentina sola (les nenes sempre van més de pressa, ja se sap).\nI entrenar i escalfar es comporten exactament així, com pentinar. Amb la particularitat que, a més de escalfar-se, també podem dir fer escalfament.\nEl quadre següent mostra uns quants usos habituals.\n—El responsable de tecnificació entrena els esquiadors.\n—Avui entrenarem un sistema de joc nou.\n—Abans de sortir a córrer, hem d’escalfar els músculs de les cames.\n—Escalfem el cos per tonificar els músculs.\n—L’equip d’hoquei gel s’entrenarà demà a les 10 del matí.\n—Vull que us entreneu amb més ganes!\n—Abans d’entrenar-nos, ens escalfarem. [O …farem escalfament]\n—La davantera s’escalfa a la banda esperant el moment d’entrar. [O La davantera fa escalfament..]\n—Si t’haguessis escalfat bé, potser t’hauries estalviat l’esquinç. [O Si haguessis fet un bon escalfament…]


Àrees - Institut Ramon Llull – Llengua i cultura catalanes\nÀrees de l'Institut\nEl Llull desenvolupa les seves activitats a través de les àrees de Creació, Literatura i Llengua i Universitats.\nÀrea de creació\nL'Institut promou la projecció internacional de les arts visuals, l'arquitectura, les arts escèniques, la música i el cinema de Catalunya.\nDifon al món la cultura catalana d'excel·lència dissenyant i organitzant esdeveniments artístics en ciutats estratègiques i capdavanteres en els diversos àmbits de la creació.\nImpulsa la presència d'artistes catalans en programacions destacades de la creació contemporània internacional mitjançant acords específics de col·laboració amb festivals, institucions, mostres internacionals, centres d'arts i museus.\nPromou l'intercanvi entre el sector creatiu local i internacional mitjançant l'organització de visites de comissaris, crítics i programadors estrangers i estatals perquè assisteixin a festivals, fires, exposicions, estrenes, concerts, etc.\nInforma sobre la creació contemporània per mitjà de la publicació de materials específics de promoció (arts visuals: www.arxiuartistes.cat; música: catalansounds.llull.cat; teatre: www.catalandrama.cat i Catalan Performing Arts) i de l'assistència a fires i mercats sectorials.\nAfavoreix la mobilitat internacional dels artistes a través d'ajuts al desplaçament per a actuacions dins el circuit professional.\nÀREA DE LITERATURA I PENSAMENT\nL'Institut impulsa la publicació en altres llengües d'obres de literatura i de pensament originals en català, posant una atenció especial als clàssics, a través del suport als editors que publiquen obres traduïdes.\nFomenta la difusió exterior dels autors i les obres per tal d'incrementar-ne la visibilitat en el context literari internacional i la participació en intercanvis literaris i culturals, i organitza la presència de la literatura catalana a fires del llibre.\nDóna suport a la tasca dels traductors literaris del català per tal de contribuir a la qualitat de les traduccions, a la seva formació continuada i al reconeixement de la seva feina.\nFacilita el diàleg i l'intercanvi entre assagistes i investigadors en llengua catalana i els seus interlocutors estrangers, per tal de fomentar la internacionalització del pensament i de la recerca.\nAfavoreix la projecció internacional de les revistes de pensament i cultura en català a través de l'intercanvi amb les revistes homòlogues d'altres països.\nÀREA DE LLENGUA I UNIVERSITATS\nL'Institut promou els estudis de llengua i cultura catalanes a les universitats de l'exterior, amb les quals subscriu acords per a la implantació o la consolidació d'estudis catalans, i dóna suport a les universitats, el professorat i els estudiants per mitjà de diversos programes i línies d'ajuts.\nFomenta els estudis avançats i la recerca sobre la llengua i la cultura catalanes a través de centres d'estudi i càtedres de professors visitants en universitats de prestigi reconegut, i dóna suport a les iniciatives de les associacions internacionals de catalanística.\nCom a organisme oficial de certificació dels coneixements de català a l'exterior, organitza convocatòries de proves que permeten acreditar-ne els diferents nivells, d'acord amb el Marc europeu comú de referència per a les llengües.\nAmb l'objectiu de garantir la qualitat de la docència, ofereix formació permanent al professorat i promou accions adreçades als estudiants de l'exterior per tal que completin la seva formació lingüística. Impulsa la realització d'activitats acadèmiques i culturals a les universitats de l'exterior per tal d'afavorir la difusió de la llengua i la cultura catalanes.


Alfred Bosch denuncia que han intentat entrar a casa seva mentre dormia\nEl republicà afirma que els agents li van explicar que en els darrers temps s'han detectat organitzacions molt professionals que rebenten pisos per posar un pany nou i llogar-los a altra gent\nRedacció 18/01/2017 - 11.48 Actualitzat 19/01/2017 - 01.12\nPorta del pis d'Alfred Bosch a Ciutat Vella\nEl president del grup municipal d'ERC a Barcelona, Alfred Bosch, ha denunciat que un home ha intentat entrar aquesta matinada al seu domicili, a Ciutat Vella, mentre dormia. Segons ha explicat el mateix Bosch a "Els matins", de TV3, va despertar-se en sentir sorolls a la porta. En un primer moment es va pensar que eren ocupants dels pisos turístics que tenen a l'escala, però, en acostar-s'hi, va veure - des d'una finestra on es veu el replà- com intentaven forçar el pany de casa seva.\nBosch va preguntar què passava i l'home li va preguntar si el pis estava ocupat. El portaveu republicà va respondre: "Sí, vivim aquí. Aquí vivim". Finalment, l'home va marxar i Alfred Bosch va trucar a la Guàrdia Urbana, que va comprovar que el pany estava forçat i li va recomanar que ho denunciés als Mossos d'Esquadra.\n"Crec que hauríem de defensar més que aquí viu gent i hem defensar la gent que hi viu, no el meu cas, són tot de veïns de Ciutat Vella i d'altres barris que es troben en situacions preocupants".\nEl republicà ha explicat que els agents li van explicar que en els darrers temps s'han detectat organitzacions molt professionals que rebenten pisos per posar un pany nou i llogar-los a altra gent.\n"Els agents van explicar que començaven a detectar coses que havien passat en altres barris com el Besòs, Ciutat Meridiana i Nou Barris ara passaven a Ciutat Vella. Màfies, organitzacions molt professionals, que rebenten pisos per posar un pany nou i llogar-los a altra gent. Van a buscar pisos buits, però de vegades es troben amb gent".\nBosh ha lamentat que fets com aquest passen perquè cada cop hi ha més pisos buits i això passa perquè el barri perd vida:\n"Si comença a passar a Ciutat Vella és perquè cada cop hi ha més pisos buits, gent que especula, pisos turístics, gent que marxen. Se'ns està buidant el barri, un barri buit és un barri que perd vida".


llars.net agents immobiliaris - Local comercial en venda en Sant Joan-Aiguacuit-Molí de Vent per 213.500 € - 004888\nllars.net agents immobiliaris - Local comercial en venda a Sant Joan-Aiguacuit-Molí de Vent per 213.500 € 004888\nSant Joan-Aiguacuit-Molí de Vent (Vilanova i la Geltrú)\nLocal comercial en venda al Plaça Anxaneta\n¡Ha baixat 96.500€!\n4 HabitacionsHabs 2 Banys 390 m2\n4 HabitacionsHabs - 2 Banys - 390 m2\nExcel·lent local cantoner de 390 m2. Amb dues façanes de 21 metres cadascuna i amb 6 portes d'accés o aparadors en total. Alçada de sostres de 3 metres. Possibilitat d’instal·lar-hi varis tipus de negocis que necessitin una gran superfície o bé, i gràcies a les sis portes d’accés, poder-lo dividir-lo en diferents locals comercials o per usos privats. Apte per comerç, per gran magatzem, com a garatge particular i traster o per taller personal i gairebé qualsevol ús al que el vulguis destinar. Disposa d'un lavabo. Local en brut, amb persianes a totes les portes i un accés amb porta basculant. La façana principal dóna a una concorreguda plaça enjardinada i amb arbrat.\nExcel·lent local cantoner de 390 m2. Amb dues façanes de 21 metres cadascuna i amb 6 portes d'accés o aparadors en total. Alçada de sostres de 3 metres. Possibilitat d’instal·lar-hi varis tipus de negocis que nec...\nSuperficie solar 422 m2\n128 Kg CO2/m2 any


Ruta amb bici: la Plana de l’Aubi - Camping Relax-Ge Ruta amb bici: la Plana de l’Aubi - Camping Relax-Ge\nN 41º 53' 33" - E 03º 08' 38" +34 972-301-549 Reservar\nIgloo Tipus E\nIgloo Tipus L\nCampeco Clima ❄\nClub 5 Clima ❄\nCamping Relax-GeBlogActualitatRuta amb bici: la Plana de l’Aubi\nRuta amb bici: la Plana de l’Aubi\nDes de Palafrugell, comencem una ruta amb bici que ens portarà des del Mont-ras fins a la plana de l’Aubi, un lloc allunyat de grans camins i carreteres que encara conserva tota la seva identitat rural.\nDescobreix la Plana de l’Aubi des del Càmping Relax-Ge amb aquesta ruta amb bici a través de la qual coneixeràs un indret ideal de natura que a més conserva tot l’encant medieval gràcies a la gran quantitat de masies disperses que formen els barris d’Ermedàs i Santa Margarida, que antigament estaven fortificades per defensar-se dels atacs pirates que amenaçaven la costa catalana.\nEn la nostra ruta amb bici descobrirem la via verda que uneix Palafrugell amb Palamós, també coneguda com a Ruta del Tren Petit, que mostra un traçat que transcorre per una part de l’antic recorregut que connectava amb Girona, a través de la Bisbal d’Empordà. L’actual camí travessa Palamós, Mont-Ras i Palafrugell, permetent-nos explorar els mateixos paisatges de l’Empordanet que va descriure Josep Pla. Fins a arribar a la plana d’Aubí, un espai de gran valor agrícola, envoltada pel massís de les Gavarres i les muntanyes de Begur.\nEl Càmping Relax-Ge, gràcies a la seva privilegiada ubicació, és el punt de partida perfecte per iniciar aquesta ruta amb bici. El seu recorregut és circular, amb sortida i arribada a l’inici de la via verda. Es tracta d’una ruta molt senzilla, apta per a tota la família i per a qualsevol edat, que ens permet gaudir del recorregut mentre descobrim els paisatges més bonics del Baix Empordà, un espai entre mundà i pagès que encara avui dia es considera insòlit i poc turístic.\nEn aquesta ruta amb bici hi ha alguns punts que no podem passar per alt, com per exemple l’església de Sant Esteve, una de les parades gairebé obligatòries que hem de fer. Un altre dels punts de referència que trobarem és el Mas de Ca l’Aliu, a través del qual entrarem en la zona on els masos estan fortificats: la torre Roja, la torre del Mas Petit o la torre del Mas Fina en són magnífics exemples.\nUn cop entrem al centre d’Ermedàs, a través de la nostra ruta amb bici a la Plana de l’Aubi es pot observar l’església de Sant Ramon, un gran exemple d’arquitectura religiosa del segle XVI. El camí ens porta fins a la carretera vella en direcció a Calella i si continuem arribarem a Llafranc, on podrem visitar la plaça de Sant Jaume, el centre de la vil·la i la Plaça Nova. Més tard, iniciarem el camí de tornada i la fi de la nostra ruta amb bici.\nDescobrireu que el Càmping Relax-Ge és el lloc ideal on descansar abans i després de fer aquesta meravellosa ruta amb bici per un dels paisatges amb més encant del Mont-Ras i els seus voltants. A més, podreu fer moltes altres activitats a la natura, descobrir les platges i cales més boniques de la Costa Brava i el seu entorn, així com allotjar-vos en un dels nostres fantàstics igloos per completar una experiència increïble. Ja podeu consultar els preus de la temporada 2022 i animar-vos a fer la vostra reserva per a les properes vacances!\nItinerari turístic: Ruta Josep Pla\nActivitats nadalenques a la Costa Brava\nRuta per les cales del Baix Empordà\nLlocs de llegenda a la Costa Brava\nEl lloc de Desconnexió i Relax per a la teva família\nCarretera C-31 · Salida 330\nCosta Brava · Gerona\nT. 34 972.301.549\nGPS: N 41 º 53 '33\nFolletó Descarregar 3 MB\nCamping Map Descarregar 481 KiB


Actualment als hospitals públics hi ha 454 llits disponibles i 32 més a cures intensives\nL'Hospital Son Espases. / ARA BALEARS\nPalmaEl Ministeri ha informat que a Balears s'han comptabilitzat 1.000 casos de coronavirus, cosa que significa que té 856 pacients actius, 93 dels quals són a l'UCI, tenint en compte la mort de 37 persones i l'alta de 107 pacients. La Conselleria de Salut ha informat que actualment als hospitals públics hi ha 454 llits disponibles i 32 més a cures intensives.\nLa consellera Patrícia Gómez ha assenyalat que tot i que el govern s'està preparant per a un increment de casos, actualment encara a la sanitat pública hi ha prou llits lliures i disponibles per atendre malalts de coronavirus. Gómez ha afirmat que l'activitat a les zones que no es dediquen a atendre pacients amb covid-19 "és molt baixa". Només es fan operacions urgents, entre 13 i 15 al dia.\nMeliá Palma Bay i Palau de Congressos\nGómez ha informat que previsiblement es traslladaran quatre pacients amb covid-19 de l'hospital Son Llàtzer a l'hotel hospitalitzat Meliá Palma Bay aquest dimarts. També ha explicat que s'organitzarà una zona de vuit unitats de 25 llits hospitaliaris, a la qual en dos dies es podria disposar de 200 llits.\nD'altra banda, la consellera ha valorat positivament el fet de tenir "una planta hotelera important a les Illes i l'oferiment de moltes cadenes d'hotels". Així, "en lloc de muntar envelats, es podrà habilitar un espai a la planta baixa del Palau de Congressos". En cas que les UCI "arribin al seu límit", ha dit la consellera a la zona del Palau de Congressos, amb la supervisió del 061 es preveu instal·lar 24 punts d'UCI. "Ens volem anticipar als esdeveniments, però esperam no arribar a aquesta fase assistencial", ha dit.\nDels 856 pacients que han donat positiu a les proves, 153 són sanitaris, dos dels quals fan feina a Menorca i un a Eivissa. Alhora, n'hi ha 353 d'aïllats en vigilància activa per possible contagi.\nA Mallorca 471 persones estan hospitalitzades amb el virus, 134 de les quals són a Son Espases (21 a l'UCI); a Son Llàtzer n'hi ha 84 (19 a l'UCI); a Inca n'atenen 12 malalts (6 a l'UCI); a Manacor, 32 (6 a l'UCI); a l'Hospital General, 12; a l'hospital Joan March, 8; al Psiquiàtric, 6, a Sant Joan de Deu, 18, i a l'hospital Creu Roja, 26. A la xarxa privada hi ha 4 persones a l'Hospital del Llevant, 1 a l'unitat de cures intensives de Muro, 15 (7 a l'UCI) a la Policlínica; 49 (9 a l'UCI) a la Palmaplanas i 7 a la Clínica Juaneda. D'altra banda, hi ha 425 persones a les quals les UVACS fan un seguiment a domicili.\nA Menorca hi ha ingressades a l'hospital Mateu Orfila 14 persones, 10 de les quals estan ingressades a l'UCI. També hi ha 32 persones amb covid-19 ateses a casa seva per les UVAC.\nA Eivissa hi ha 43 persones ingressades a Can Misses, 12 a l'UCI, una resident a Formentera. A la clínica Nuestra Señora del Rosario hi ha 7 malalts (3 a l'UCI). 32 malalts amb coronavirus són atesos per les UVAC a casa seva, un d'ells a Formentera.


Ahir mateix el cineclub d’Igualada programava Paterson, de Jim Jarmusch. I encara és possible veure-la en alguns cinemes del país. Jarmusch i cineclub fan bona parella i, si miréssim enrere en l’històric del d’Igualada, segur que hi trobaríem uns quants títols del director del cabell blanc.\nAra feia temps que no en veia cap, del Jarmusch, i em va fer gràcia retrobar-me amb aquella sensació de certa incomoditat provocada per la lentitud de l’acció. No recordo quina va ser la primera que vaig veure, potser Mistery train o Down by law; però va valer la pena superar aquells moments, llavors crítics, que finalment puc recordar amb un somriure.\nL’acció de Paterson i, és clar, la manera del director de presentar-nos els seus personatges i la seva història, em van fer reviure aquesta cadència pausada del seu cine, que més d’una vegada, pensant-hi, crec que té el valor d’acostar les històries que explica al batec real de la vida, la que passa fora de les pantalles, vull dir.\nTambé hi ajuda, en aquest cas, el personatge, en Paterson, conductor d’autobús urbà i poeta en una ciutat amb el mateix nom que el seu, home de poques paraules, amb una vida monòtona però, a la seva manera, plena. Assistim al seu dia a dia, una vida de rutina, senzilla, ordinària, si voleu, i viscuda amb naturalitat continguda. Jarmusch ens explica la manera de Paterson de veure aquesta vida, a través de la seva poesia secreta, escrita en el seu quadern i tan sols a l’abast de la seva companya, fan incondicional i fantasia en estat pur. La poesia d’una vida corrent aparentment avorrida, la quotidianitat transformada per fer-la millor gràcies a la manera com es mira, com s’explica, com es viu.


Reflexions de l’estada al Regne Unit – Escola IPSE\nReflexions de l’estada al Regne Unit\n20 desembre, 2019 Posted by IPSE-EditorSense categoriaBarcelona, escola, experiències, intercanvi, IPSE, Regne Unit, viatges\nEl viatge a Anglaterra va ser una sorpresa molt agradable per tots perquè tot i que teniem moltes ganes i expectatives no ens esperàvem que fos tan interessant. Totes les visites i guies que vam tenir van estar molt bé, les visites eren interessants i els guies agradables i amb molt coneixement, alguns fins i tot una mica curiosos, tot s’ha de dir. L’estada a l’escola i amb les diferents famílies també va ser molt bona, sobretot l’escola i els “buddies”. Brighton és molt maco i interessant, Londres, evidentment, igual. I a més a més, la relació entre els que hi vam anar era molt bona i en alguns casos es van despertar noves amistats. En resum el viatge ens ha marcat i ha sigut pràcticament perfecte!!!\nJoan Torruella, Adrià Córdoba, Gerard Garcia, Matteo Mendola alumnes de 1r de BATX\nL’experiència de viatjar a Anglaterra\nLa considerem una experiència inoblidable i recomanable al dos-cents per cent.\nTots vam gaudir de les activitats i amb els guies de l’estada a Anglaterra. Creiem que estar a una casa d’acollida és una experiència molt recomanable perquè coneixes encara més la cultura del lloc que visites. Creiem que el fet d’anar amb edats variades ha creat nous vincles entre persones que potser mai s’haguessin format. En general hem gaudit moltíssim.\nMiquel Rovira, Pol Eichhorn, Àdam K, alumnes de 4t d’ESO


Gran partit al Pavelló de Can Vinader de Castelldefels ja que l'equip local rep el Rocasa Gran Canària, que és el líder de la Divisió d'Honor Femenina amb 5 victòries en 5 partits. Es jugarà a les 19:30 hores.\nEl Castelldefels és a la cua amb 2 punts en els 5 partits jugats, igualat amb tres equips més. Tot i això les catalanes esperen fer un bon paper davant el seu públic i perquè no donar la sorpresa i superar a les canàries.\nLes catalanes tindran la important baixa per lesió de Dolo Martín, però esperen aconseguir un bon resultat per dedicar-lo a un dels pilars de l'equip, que estarà una llarga temporada sense poder jugar.


Torres de l'antiga muralla d'Alcover - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nTorres de l'antiga muralla d'Alcover\nLes torres de l'antiga muralla d'Alcover són un monument del municipi d'Alcover declarat bé cultural d'interès nacional.\n41° 16′ N, 1° 10′ E / 41.26°N,1.17°E / 41.26; 1.17\nDe les divuit torres que conformaven l'antiga muralla d'Alcover, construïda el S. XIV, en romanen quatre que són: les dues que es troben als costats del Portal de Sant Miquel, una de les quals rebia el nom de «Torre d'en Girona», la torre de Ca Ballester, antigament coneguda amb el nom de «Torre dels Tins», i la torre de Ca Tatxó, que tenia abans el nom de «Torre del Rec». Pel que fa als portals se'n conserven dos, el de «Sant Miquel» (situat a l'extrem nord-est del recinte) i el de la «Saura» (situat a l'extrem sud). La resta de torres i de portals va desaparèixer a conseqüència de la configuració i desenvolupament dels ravals, i de l'aprofitament de la muralla per a la construcció d'habitatges.\ntorre de Ca Tatxó (2018)\nportal de la Saura (2018)\nLes torres són totes de planta quadrada, construïdes amb tàpia i amb uns murs d'aproximadament un metre de gruix. De la funció defensiva d'aquestes torres encara es conserven en una d'elles dues pedres buidades de manera que es pogués tirar la caldera d'aigua i d'oli bullents. En l'actualitat, la morfologia de les torres és molt diferent de la que presentarien en el seu origen, ja que han estat adaptades a les necessitats d'habitatge dels veïns.\nEl portal de la Saura.És d'arc de mig punt a l'exterior, fet amb pedra de sauló vermell, i d'arc apuntat a l'interior, aquest darrer construït amb pedra de sauló groga. A l'interior del portal es conserva una torre circular amb una espitllera i una font amb dues canelles, a més de dues espitlleres als baixos del portal. Al seu costat es construí un altre portal en l'ampliació de la muralla l'any 1634. Aquest segon portal també és de mig punt, i dóna accés al Raval del Carme.\nEl portal de Sant Miquel. És d'arc de mig punt a l'exterior i d'arc apuntat a l'interior. Està emmarcat per dues torres de defensa de l'antiga muralla.\nAlcover és un dels indrets del Camp de Tarragona documentats de més antic. L'any 1060, el comte de Barcelona Ramon Berenguer I va donar el puig d'Ullastrell a Bernat Amat i, en una de les confrontacions, és esmentada Santa Maria d'Alcover. A l’any 1245 es té la primera notícia de l’existència d’un recinte emmurallat a Alcover al qual s'accedia a través dels portals de Sant Miquel, la Saura i d'Amunt. La vila era closa i, fora de muralla, hi havia l'hospital i, probablement, l'església de Sant Miquel, propera al portal del mateix nom. Durant el segle XIV, el rei Pere el Cerimoniósva ordenar la fortificació de la població i la nova muralla va ser reforçada amb 18 torres i, almenys, 3 portals.\nA primers de setembre del 2010 es van encetar les obres de restauració de la torre de Ca Tatxó, edifici de propietat municipal catalogat com a Bé Cultural d’Interès Nacional. Situat dins del nucli antic del poble, la torre és una construcció del s.XVII\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Torres de l'antiga muralla d'Alcover\n↑ 1,0 1,1 «Torres de l'antiga muralla d'Alcover». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].\n↑ 2,0 2,1 «Torres de l'antiga muralla d'Alcover». Inventari arquitectura. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2018].\n«Torres de l'antiga muralla d'Alcover». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.\nTorres de la muralla d’Alcover a Castells Catalans\nTorres de la muralla d’Alcover a Catalunya Medieval\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Torres_de_l%27antiga_muralla_d%27Alcover&oldid=23926770»\nDarrera modificació: 30 juny 2020 a les 15:05\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 juny 2020 a les 15:05.


LI - Espectre del Rif, malson del Rei\nEspectre del Rif, malson del Rei\nA l’octubre passat, a la ciutat d’Al Hoceima al nord del Marroc, un jove venedor de peix Mouhcine Fikri, va ser aixafat i mort per un camió d’escombraries, en tractar de recuperar el seu peix, confiscat i llançat a les escombraries per la policia. Les protestes antigovernamentals que van començar de seguida després de l’incident, continuen. En l’última setmana, les concentracions van anar fentse més violentes i expandint-se a través del país i, amb alts i baixos, ja porten set mesos.\nNo sorprèn que les revoltes contra el govern estiguin a l’ordre del dia, especialment a la regió del Rif. La regió, on viu la majoria Amazigh (berbers), té una llarga història de tirania, violència i discriminació política i cultural per part del règim despòtic marroquí. El que és pitjor, l’estat escassament inverteix a la regió del Rif si ho comparem amb el que inverteix a la resta del país. On més inverteix és en repressió.\nRastres de 2011\nEncara que les protestes van començar amb l’assassinat de Mouhcine Fikri, el que en realitat l’origina és la ràbia acumulada del poble cap al règim repressiu, per les polítiques antidemocràtiques que fa anys s’apliquen, i que van portar al país a sotmetre’s al saqueig del capital estranger. En 2011, quan les masses de Tunísia, Egipte i Síria es van mobilitzar contra la dictadura, en demanda de vida digna, treball, justícia social i llibertat, al Marroc el moviment 20 de Febrer omplia els carrers amb les mateixes demandes. No obstant això, tement que les protestes poguessin aconseguir els nivells de Tunísia o Egipte, el Rei «va fer concessions a les demandes de les masses, en allò legal i fins a cert punt»; va dividir a les masses i així va poder frenar les protestes. Les lleis del Rei van ser una escenificació i és per això que les masses surten novament al carrer. De fet, l’experiència de 2011 encara està fresca en la memòria de la gent avui, malgrat els esforços dels països de la regió i de l’imperialisme per desviar-ho, controlar-ho i mitigar-ho. Més important encara, les condicions que van iniciar el procés revolucionari s’han intensificat i encara subsisteixen en molts països.\nEls sons del Rif\nEls sons del Rif Els sons del Rif Els sons del Rif Els sons del Rif A les demandes de les masses que van prendre els carrers de la regió del Rif -el centre de les mobilitzacions- sota els lemes «govern corrupte» i «vida amb dignitat» els aspectes democràtics, socials, econòmics i culturals coincideixen: judici als assassins de Mouhcine Fikri i de les cinc persones assassinades durant les manifestacions de 2011; alliberament de tots els presos polítics de la regió del Rif: aixecament de la llei de 1958 que ha transformat Al Hoceima en un àrea militaritzada; aixecament del bloqueig econòmic a la regió i augment de la inversió en educació i salut; acabar amb la corrupció; trobar solució a la desocupació juvenil, i construir centres culturals, biblioteques i teatres a la regió. A aquest aixecament, conseqüència de les polítiques neoliberals i repressives del règim despòtic marroquí, via l’imperialisme i el gran capital, el règim va tractar d’aïllar-ho.\nA pesar que l’estat marroquí va fer servir tots els recursos possibles per evitar aquestes manifestacions i aconseguir un impacte mediàtic en altres parts del país i a l’estranger, no ho va aconseguir. És necessari ressaltar que els comitès locals, formats per la gent del Rif a través de les mobilitzacions, van visibilitzar el procés. El règim, ansiós davant la possibilitat que les protestes s’estenguessin en fer-se visibles, va arrestar a Nazer Zafzani, líder del Moviment Hirak, en un intent de suprimir les mobilitzacions. Aquest moviment lidera la lluita en el Rif i Al Hoceima, amb gairebé vint mil militants. No obstant això, aquesta acció del govern va ser contraproduent i va provocar que la gent en moltes ciutats del país prengués els carrers amb les mateixes demandes: Fes, Marrakesh, Casablanca, Rabat, Oujda, Nador i unes altres.\nDe fet, la ruïna democràtica i econòmica creada pel règim és evident en si mateixa, no solament a la zona del Rif sinó també de llarg al del país, a través de la pobresa i la repressió. Això permet al poble Amazigh i del Marroc unificar la seva lluita contra el règim despòtic i les polítiques neoliberals. Un rumb unit per les necessitats democràtiques i econòmiques urgents del país, incloent el dret a l’autodeterminació del poble Amazigh, donarà una oportunitat als treballadors, els joves i les dones, d’avançar en la seva resistència i transformar el malson del Rei en alguna cosa molt més terrorífica.


Èxit de la vaga de tota la comunitat educativa a Catalunya! Multitudinària manifestació a Barcelona!\nTenim força per lluitar i derrotar a la dreta!\nLa lluita ha de continuar!\nLa primera vaga general de tota la comunitat educativa, des de 0 a 3 anys fins a universitat contra les retallades educatives ha estat un tremend èxit a Catalunya. El Departament d’Interior, els Mossos d’Esquadra i els mitjans afins a CiU i PP poden mentir tot el que vulguin a les seves publicacions. Però qualsevol que hagi participat a la manifestació d’avui a Barcelona és conscient de la tremenda força que els treballadors i els joves tenim. Centenars de milers d’estudiants, professors i pares i mares han omplert els carrers de la ciutat. Des de Plaça Universitat fins a Pla de Palau una marea de lluita ha demostrat que la immensa majoria de la comunitat educativa s’oposa a les retallades i està disposada a seguir lluitant en defensa de l’educació pública.\nEl seguiment de la vaga ha estat massiu: els estudiants han paralitzat per complet l’educació secundària: El 90% dels estudiants dels IES públics han participat a la vaga malgrat els exàmens i la repressió de juntes directives reaccionàries. La universitat també s’ha paralitzat pràcticament per complet. Destaca el campus de Mundet, on els estudiants de diverses carreres estan participant en una vaga indefinida amb el suport dels professors. També destaca l’atur en la UAB i la UB. En quant al professorat, el seguiment ha estat del 80% dels docents segons CCOO, USTEC i UGT.\nEn quant a la manifestació, els sindicats del professorat han xifrat la participació en 150.000 assistents, però podrien ser moltíssims més tenint en compte que quan han desconvocat, tota la Via Laietana encara estava plena. Ha estat una manifestació massiva i molt combativa. La presència del Sindicat d’Estudiants, amb un festeig amb centenars d’estudiants ha destacat pel seu contingut anticapitalista i les seves crides a continuar la lluita.\nEn el nostre festeig no han deixat de cridar-se consignes en defensa de l’educació pública. Crits com “No, no, no a la privatització”, o cantant “Oe oe, oe oa, A l’Artur Mas li volem preguntar, que quants diners s’en butxacará, al retallar l’educació i la sanitat”. Però també consignes exigint la continuïtat de la lluita: “Fa falta ja una altre vaga, un altre vaga, fa falta ja una altre vaga general”. Quan es passava a prop d’algun banc, un crit unànime: “Culpables!” i la consigna de: “Si que hi ha diners, el tenen els banquers”. I també crits contra la repressió: “Més educació, menys repressió” i vinculant la lluita dels estudiants amb la de la classe obrera: “Obrers i estudiants, units i endavant”, “Que la crisi la paguin els rics”.\nAra la lluita ha de continuar. Tenim molta força per derrotar a la dreta i els seus atacs, ja siguin de CiU o del PP. Al setembre s’ha de desenvolupar una autentica rebel·lió social a les aules, amb un pla de lluita proposat pels sindicats i debatut democràticament a assemblees de professors i estudiants en tots els centres d’estudi, d’on surti un calendari de lluita i de mobilització, ampli, sostingut en el temps, que vagi de menys a més i que, entre altres accions inclogui una vaga general de 48 hores, no només de la comunitat educativa, sinó del conjunt de la classe treballadora. El Sindicat d’Estudiants participarà i impulsarà totes les mobilitzacions contra els atacs que estem sofrint. Organitza’t amb nosaltres per continuar la lluita al teu centre d’estudis.


trossets de cuina: de febrer 2013\nUs he repetit moltes vegades que fer pa a casa és una de les experiències més recompensades que es poden fer. Des que comences a barrejar els ingredients fins que el treus del forn, cada un dels processos ofereix l'exercici d'un sentit diferent. Començant pel procés d'amassat, tocar com la massa pren força, com es va estructurant l'interior del que serà el pa, entendre-la i saber què necessita en cada moment o quan pots parar d'amassar, és un procés totalment tàctil, no necessitaries cap més sentit que les teves mans en aquest moment. El moment del llevat, on la vista t'ajuda a saber si la massa ja ha crescut prou o necessita més temps, prendre't el teu temps i, potser, fer-te un té mentrestant. L'enfornat, on tant important és la vista com l'olfacte, quan descobreixes que la casa ja comença a fer la inconfusible olor de pa recent fet. Pot semblar difícil i llarg, potser la primera vegada tingueu la sensació que no val la pena, però no és cert. Fer pa és fàcil i si t'organitzes pots aprofitar el temps de llevat per fer moltes altres coses.\nAquests panets d'hamburguesa us sorprendran, no només pel fàcils que són de fer, sinó perquè, com podeu veure a les fotos, l'interior és una delícia. Són completament tous i esponjosos, i a mi em van convèncer no només com a panets d'hamburguesa, sinó per a fer entrepans per a mig matí. Com veureu, són fets amb oli d'oliva i llet, sempre intentant treure la mantega de les receptes i aprofitar que tenim un oli d'oliva boníssim del poble. Proveu-los, ja us dic que no serà la primera vegada que els fareu.\nPublicat per Cinta a 21.2.13 11 comentaris:\nHan passat uns quants mesos des que vaig fer els últims cupcakes; era l'estiu quan vaig fer els cupcakes de cervesa i llimona, una recepta molt refrescant que era perfecta pels dies calorosos d'estiu. Aquests dies em trobo a mi mateixa desitjant que arribi l'escalfor i la llum dels dies de primavera, les tardes llargues on pots obrir finestres, airejar la casa durant hores i sentir com l'aire fa girar el molinet de colors del balcó. M'agrada l'hivern, però no sé perquè aquest se'm està fent més llarg del normal, tot i no ser, en absolut, fred.\nHe aprofitat tot el temps que aquest cap de setmana m'ha donat per estar a la cuina. Despertar-me aviat, seguint el rellotge dels dies laborals, anar a fer un cafè a la cafeteria del cantó, tant acollidora que em passaria hores prenent cafés, i posar-me a la cuina: cupcakes, panets d'hamburguesa, massa mare de pa i, finalment, pa per tota la setmana. Era tant aviat que quan era hora per sortir i disfrutar passejant ja havia acabat amb fotografies.\nLa recepta d'avui no és només el resultat de tenir mascarpone i fruits vermells a punt de fer-se malbé, sinó també provar noves receptes de cupcakes que portin menys mantega de l'habitual. La base és perfecta, tan esponjosa i flonja que ja s'ha convertit en la recepta base dels cupcakes; el frosting té el punt de dolç adequat per no ser empalagosos. Delicisosos. Sense cap dubte, ajuden a passar aquests últims dies d'hivern i a recordar-nos, que sempre torna a sortir el sol i a venir la primavera.\nPublicat per Cinta a 18.2.13 21 comentaris:\nPublicat per Cinta a 13.2.13 8 comentaris:\nPublicat per Cinta a 7.2.13 20 comentaris:\nGalette de carabassa, ceba caramel·litzada i formatge de cabra\nSempre he pensat que no hi ha decisions incorrectes. Hi ha conseqüències positives o negatives de les decisions preses, però una decisió sempre és correcta. Una decisió és, o hauria de ser, el resultat d'haver-te pres un temps analitzant el què sents, el què vols i les possibilitats d'acció; d'haver-te compromès amb tu mateix i d'haver pres la determinació d'avançar, o fins i tot de retrocedir, en un context molt específic i no extrapolable a un altre moment. Una decisió és un procés molt conscient que fas en un moment molt concret, totalment subjectiu. Per tant, una decisió és un acte ferm a partir d'un procés molt conscient i no es pot considerar incorrecta. L'acció de decidir sempre és correcta i mai infravalorable. Ara bé, pot ser que la decisió, és a dir, el procés de decidir com a tal, hagi donat conseqüències no positives. En aquest cas, no podem fer res més que acceptar-les i tirar endavant, perquè varem ser nosaltres mateixos els que, plenament conscients, vam escollir aquest camí.\nPer contra, és probable que el que ens hagi portat a la situació desavantatjosa no sigui una decisió conscient, sinó una no-decisió. I les no-decisions sí que són perilloses. Les no-decisions fan que ens deixem portar pel camí a la voluntat de tots menys la nostra, fan que ens moguem a voluntat del context social, les costums o els discursos inconscients, portant-nos a ser no el què som, sinó el que hauríem de ser. La no-decisió és quan t'abandones a la sort, quan no fas res per redreçar el camí, quan esperes alguna recompensa imaginària sense que sigui necessària la teva voluntat, el teu esforç o la teva consciència. L'acció de no-decidir sempre, sempre, és equivocada, sempre és incorrecta i, tot i que sempre sigui còmoda perquè sents el recolzament extern del context, les tradicions i el discurs predominant, sempre t'acabes adonant de l'error, i també sempre, és massa tard per fer quelcom per solucionar-ho.\nPublicat per Cinta a 4.2.13 18 comentaris:


Formes de pagament | CoopFunding\nProcés per fer aportacions i formes de pagament acceptades\nCoopfunding accepta diverses formes de pagament, amb el doble objectiu de facilitar les aportacions amb els métodes més utilitzats i facilitar alternatives que no depenguin de l’us de comptes i productes bancaris.\nPodeu realitzar aportacions sense registrar-vos a la pàgina o si ho preferiu us podeu registrar de manera que el vostre perfil quedi guardat i us ajudi a fer seguiment dels diversos projectes i les vostres aportacions.\n1. Quan escolliu un projecte al que fer una aportació, un cop esteu a la pàgina d’un projecte, us surt a la dreta un botó rectangular de color verd que diu Col·labora ara.\n2. Després de clickar us sortirà una nova pantalla en la que, en funció de cada projecte, us sortiran diverses opcions de quantitats a aportar o bé l’opció de que escribiu vosaltres mateixos la quantitat.\n3. Un cop seleccionada la quantitat escollida, us sortirà una nova pàgina per iniciar el procés de pagament. En aquesta haureu d’escollir entre:\na) Targeta via Fairbill.\nb) Altres formes de pagament.\n4. Si escolliu Fairbill, en la propia pàgina us sortiran una sèrie de camps de dades personals que heu d’omplir que en el cas que estigueu com a usuaris potser ja les teniu registrades, si no, les heu d’omplir en el moment de fer el pagament.\nEntre les dades que us demanarà el sistema hi haurà la vostra targeta de dèbit o crèdit.\nCal tenir en compte que amb aquesta opció, Fairbill es queda una comissió que serà descomptada directament al projecte que cofinanceu. Aquesta comissió és del 3,1 % + 0,30€ per operació.\nEn totes les altres opcions no hi ha cap intermediari que descomptin una quantitat de l’ingrés i per tant són les que recomanem.\nEn el cas de Fairbill, si el pagament es completa, l’ingrés serà immediatament quantificat en el compte de coopfunding i transferit setmanalment al compte de la campanya.\n5. Quan escolliu altres opcions de pagament, us arribarà un correu electrònic amb les diferents opcions de pagament acceptades i la vostra aportació quedarà pendent de comptabilitzar-se fins que sigui realitzada.\n6. A continuació, us anticipem la informació de les altres formes de pagament acceptades, en linies generals, encara que pot ser que alguns projectes no les tinguin activades totes:\na) Transferència bancaria\nPodreu fer una transferencia, al compte que se us faciliti per correu electrònic. El concepte serà coopfunding + el nom del projecte\nb) Aportació en efectiu\nPer corrreu electrònic se us facilitan les adreces i horaris disponibles segons el projecte.\nc) Ecos – Sistema CES o IntegralCES\nPodeu donar-nos per correu electrònic, el vostre número de compte de 8 xifres d’una xarxa del integral CES https://www.integralces.net o bé del CES original http://www.ces.org.za , per a que us realitzem el càrrec que heu apuntat en el formulari.\nd) Faircoins, Bitcoins i altres criptomonedes\nEn el correu us sortirà l’adreça on accedir per realitzar l’aportació segons el canvi del moment.\ne) Altres opcions de pagament\nPodríem acceptar pagaments entre d’altres amb diversos sistemes electrònics (paypal, payza, okpay,etc…) o en d’altres monedes socials. Ens haurieu d’avisar amb quina moneda preferiu i us confirmarem l’acceptació i la manera de vehicular-la,\nQualsevol dubte ens podeu escriure a info@coopfunding.net


La Samfaina: Enderrocar la història\nEnderrocar la història\nA Benicarló, tenim la mala mania d'enderrocar edificis. Té igual si són vells, si són menys vells, si tenen valor de patrimoni o si són una caseta com qualsevol altra. La qüestió és tombar-los per a construir de seguida un altre en eixe solar. Bé, ara amb la crisi ja no tant de seguida, però l'esperit de l'enderrocador benicarlando és present.\nAixò no ve d'avui en dia. Agafem la història: la vella esglèsia d'abans de Sant Bartomeu, el baluart mariner i l'ermita de la Mar, el far, la llotja, el palau dels Creixells... I la muralla per què ens van obligar en la Guerra de Successió, que sinó tampoc ens hauria arribat als nostres dies. Fins i tot, en el seu moment, cap els anys 20 del passat segle, algú se li va ocòrrer que es podria enderrocar el Convent de Sant Francesc. I ja veus, una vegada que no fan cas i noranta anys després tenim un centre cultural de primer ordre a la comarca. Imaginem quin Benicarló tíndriem avui en dia si tants i tants edificis d'indubtable valor arquitectònic hagueren estat perdonats, com a mínim a l'alçada de qualsevol poblet del Maestrat interior o dels Ports.\nPerò bé, això ja està fet i ja queda per a la història. El problema és quan al 2010 encara seguim si fa no fa en la mateixa línia d'enderrocar. Les darreres víctimes són els tallers coneguts com d'Orero, al principi de l'Avinguda Marqués de Benicarló. Tot just un mes i mig abans de què passen al record, segons ens diuen els diaris. D'acord, creen una cruïlla una mica perillosa amb Cèsar Cataldo i l'entrada al Port. D'altra banda, són un dels pocs vestigis que ens queden d'aquell Grau de Benicarló, d'un barri mariner, pràcticament una segona vila dins del terme. Del Grau poca cosa queda. Els tallers, davant la mar dècades i dècades, ens recordaven altres temps de major esplendor marítim i pesquer.\nQuè estaven fets pols? La rehabilitació podria haver convertit eixos edificis en centres per a la zona marinera de Benicarló, uns carrers què també necessiten dels seus referents en la història local. En lloc d'això, tot a terra i substituits per aparcaments o per antiestètics blocs de pisos (com si no ens sobraren ara!). Si el progrés i la modernor significa despersonalitzar Benicarló dels seus símbols, doncs serà que per molt segle XXI, encara som de poble i pensem de poble, a l'igual que els nostres avantpassats.


Castellbisbal comença la Primavera de la Gent Gran - Social.cat\nCastellbisbal comença la Primavera de la Gent Gran\n200 persones visiten la Terrassa industrial i modernista\nUn moment de la sortida. Font: Ajun. Castellbisbal\nLa Primavera de la Gent Gran del 2010 de Castellbisbal ja s'ha posat en marxa. Es tracta d'una iniciativa que ofereix a la gent gran de la població diferents activitats. Entre elles, tres excursions que tenen l'objectiu de promoure el reconeixement del patrimoni modernista i industrial de la ciutat. El dissabte 15 la visita va ser al Museu Nacional de la Ciència i la Tècnica, la Casa Museu Alegre de Sagrera i la façana de l'Ajuntament de Terrassa.\nDesprés de les visites, els visitants van poder passejar per el centre comercial de la ciutat i van anar a dinar a l’hotel Don Càndido i després hi va haver un ball de sobretaula. Els van acompanyar l’alcalde accidental de Castellbisbal, David Vidal; la regidora de Benestar Social, Ana Belén Gallego; i per la regidora de Promoció Econòmica, Consol Benayas.\nL’excursió es repetirà els dos dissabtes restants del mes de maig, amb una assistència prevista de 200 persones més en cada ocasió.


Casal Jaume I Vall d'Albaida ACPV: HEU VIST "L'HOME DELS NASSOS"?\ncartell de la festa d'enguany\nEl 31 de desembre hi haurà un personatge pels carrers d’Ontinyent que ens visita cada any, aquesta data exacta. Això, en les festes en què es trobem, no seria gens estrany. Ara bé, es tracta d’un personatge que té tants nassos com dies li resten a l’any. Fugisser i poregós, es mou amb rapidesa pels carrers i les cantonades; hi ha qui diu que l’ha vist en el reflex de l’aigua d’una séquia… o al desaparegut Hostal El Sol, d’Ontinyent.\nLa broma, la llegenda –ara urbana – i l’enganyifa per als infants se’ns presenten vinculats a un espai concret, però el ben cert és que aquest mateix personatge “uninassut” el podem trobar a Tarragona, Vinaròs, Barcelona, Granollers…\nMés enllà d’això, la “broma” té unes arrels bastant més profundes del que podria semblar en un primer moment: segons Joan Amades, en el seu Costumari sobre les tradicions i la cultura popular dels països de llengua catalana, el personatge està vinculat a un arbre mitològic pirinenc, una criatura fantàstica del bosc però del regne vegetal, que hostatjaria el que s’ha esdevingut, amb el pas del temps, el nostre “Home dels nassos”.\nAixí doncs, el que pensàvem –molta gent seria capaç d’afirmar que l’ha vist en algun lloc i hora concreta– que era un costum o una broma familiar supera aquest àmbit i s’estén per diversos territoris qui sap des de quan i com: potser té a veure amb la tradició industrial tèxtil ontinyentina que la importà d’altres llocs? O ha arribat i perviscut arran la transmissió oral de pobladors i repobladors diversos?\nDe qualsevol manera, pensem que, front a pares noels antimediterranis i altres models del consumisme globalitzador, cal recuperar els nostres personatges que han estat objecte i representació d’allò desconegut, d’allò simbòlic i, també, d’allò que ens feia por i ens obligava a enfrontar-ho i superar-ho. Perquè, com les rondalles, aquests “monstres” simbolitzen l’espai de la imaginació, però també de l’explicació d’allò irracional, inabastable per a la condició humana: la mort, la nit, la incertesa, el buit. Per què no?\nEl fet d’imaginar aquest personatge i de buscar-lo pels carrers ens proposa una excusa per descobrir-nos i apropiar-nos, simbòlicament, de l’espai, i de saber quina és la nostra posició dins d’aquest. Res millor que fer-ho des de referents de l’imaginari propi i no d’altres que, mentre ens proposen un espai de somni, figurat, més enllà de la realitat, ens venen el darrer producte de moda. Front al consumisme cultural globalitzador derivat de la factoria Disney i altres, tancat en la “capsa màgica” de la televisió, cal que redescobrim els carrers i els records de les persones que els han viscut i els han poblat.\nAlmudena Francés i Jordi Oviedo


Les millors estratègies per captar, optimitzar i fidelitzar clients\nData: Del 30 abril al 8 de maig\nAdreça: Modalitat Autoformació:Del 30 abril al 8 de maig.\nDestinataris: Empreses, agents, institucions i persones vinculades al sector turisme en el sentit més ampli: oferta hotelera, gastronòmica, oci, entreteniment, cultura, patrimoni.\nEl mercat ha canviat en els darrers cinc anys més que en els darrers 20. La crisi que hem travessat ha professionalitzat el mercat fins nivells extrems.\nEn aquest nou entorno, les empreses, emprenedors i comercials s'enfronten a uns problemes als que han de donar solució en el menor temps possible. Els emprenedors, comercials i executius demanen formació per construir processos comercials amb noves eines, millorar les habilitats de creació d'accions comercials i per a la gestió d'eines de transformació amb valor afegit.\nAquest curs té com a objectius que els alumnes tinguin una visió molt clara sobre com la planificació d'accions comercials pot garantir un major èxit, i com utilitzant eines i tècniques de captació adients s'assoleix major eficàcia i eficiència comercial.\nEl curs mostrarà les característiques del mercat actual, i les eines de planificació comercial i digitals per respondre a les necessitats actuals dels clients.\n1. Incrementar vendes i facturació.\n2. Planificar i executar accions comercials d'èxit.\n3. Augmentar i optimitzar clients.\n4. Fidelitzar clients.\n5. Conciliar la gestió de clients diària amb el creixement des de la metodologia.\n6. Digitalització dels processos comercials, utilitzant eines digitals (linkedin).\nFormació teòrica, role playing i qüestionari d'avaluació presencial, formació pràctica i cas pràctic real online.\n1. Entorn global, canvi de visió, com ho farem?, nou model professional, estratègia, on i quan vendrem.\n2. Com vendrem; metodologia i planificació interna.\n3. Com vendrem; atreure new business, captar, venda/negociació i fidelitzar/escalabilitat.\nEntendre que les regles del joc han canviat, una visió del mercat actual, el preu ha passat a ser un commodity, i actualment s'ha de transformar el valor afegit en valor diferencial.\nPassar de comercialitzar a cobrir necessitades (venta consultiva), combinant planificació comercial, eines digitals i les habilitats/skills de captació (comercials on/off).\nTreure-li valor al preu per afegir-ho al producte o servei.\nPlanificar un calendari comercial amb accions mensuals concretes.\nPassar de la diferenciació per preu a la diferenciació per valor. Establir una estratègia comercial que ens diferenciï dels nostres competidors.\nConstruir un procés comercial d'acord amb el valor del producte/servei que comercialitzem.


L'alcalde de Tarragona defensa davant del jutge la legalitat dels contractes amb Inipro\nActualitzat 26/01/2016 14:10 CET\nBallesteros diu sentir-se víctima d'una "persecució política" de la CUP, que va posar la denúncia\nL'alcalde de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, ha defensat, en la seva declaració com a investigat davant del jutge, que els contractes que l'Ajuntament va signar amb l'empresa Inipro per potenciar l'associacionisme entre immigrants "eren dins de la legalitat" i que ell va obrar correctament.\nEn declaracions als mitjans a la porta del Palau de Justícia de Tarragona, i després de declarar al voltant de tres hores davant del jutge, Ballesteros ha dit que aquests contractes no només eren legals, sinó també "necessaris".\n"Avui ha quedat acreditat claríssimament que el servei calia; no només perquè hi havia demanda social, sinó perquè hi ha un informe de tècnics de l'institut --l'Institut Municipal de Serveis Socials de Tarragona, IMSS-- que ho diu", ha considerat Ballesteros, que ha estat el primer dels 11 investigats a declarar; la resta ho faran en les pròximes setmanes.\nEl titular del jutjat d'instrucció 1 de Tarragona, Joaquín Elías Gadea, l'havia cridat a declarar en no entendre per què "no va actuar per evitar que es continués amb les lliures de diners públics a una empresa a la contractació de la qual semblava advertir-se des del principi serioses sospites d'il·legalitat", segons va recollir en la sentència de citació.\nEl contracte amb aquesta empresa hauria d'haver finalitzat el 31 de desembre del 2010, segons figurava en el mateix contracte, però la relació entre Inipro i l'Ajuntament va continuar fins al 2012 i se li van pagar les factures.\nPerò Ballesteros ha defensat que, la doctrina del Tribunal Suprem (TS) avala que, com l'administració és lenta a l'hora de licitar i contractar, es puguin seguir prestant aquests serveis i pagar-los: "Si no ho fes incorreria en un delicte d'enriquiment il·lícit de l'administració. Per tant no tenia més remei que firmar-ho".\nA preguntes dels periodistes, Ballesteros ha dit que se sent víctima d'una persecució política de la CUP --partit que ha presentat la denuncia--: "Hi ha un objectiu polític per part de la CUP que és posar-me a mi en el disparador quan saben que la meva responsabilitat és signar aquests decrets", ha valorat.\nEl jutge sospita que aquest servei contractat no calia, que hi ha hagut un "direccionamient" de l'adjudicació a aquesta empresa, que es va excloure a qualsevol altre competidor i que hi podria haver una contrapartida que des de l'administració es podria haver obtingut a canvi d'obtenir el contracte a Inipro.\nEl cas es remunta a fa més de dos anys qual la CUP va denunciar irregularitats de l'IMSST en una adjudicació a Inipro, quan l'Ajuntament va aprovar el 2010 el concurs per a un contracte de serveis sobre 'potenciar l'associacionisme entre la població nouvinguda', malgrat existir una Unitat Tècnica d'Immigració i Ciutadania (Utic) a l'Institut.\nLa investigació va constatar que va estar augmentant la quantitat que l'Ajuntament pagava a Inipro: més de 61.000 euros el 2010, més de 93.000 el 2011 i més de 104.000 el 2012, any en què no coincidia la quantitat declarada per l'IMSS (més de 121.000 euros) i la declarada per Inipro (més de 104.000).\nA més, la relació de les dues parts va durar aquests tres anys tot i que l'ens públic no podia prolongar aquest contracte, segons figurava en el mateix contracte, que fixava el seu final el 31 de desembre del 2010 de manera improrrogable.\nMalgrat això, va continuar 21 mesos més sense suport contractual, cosa que va ser possible perquè Ballesteros signava "tot i les reiterades advertències d'il·legalitat" que se li van fer, segons el jutge.


Els Dijous d'Òmnium tornen amb diversos tipus de literatura - Garrotxa Digital\nOlot - Publicat a les 10.14\nComentaris tancats a Els Dijous d’Òmnium tornen amb diversos tipus de literatura\nUn any més, els dijous la seu d’Òmnium acollirà conferències i presentacions de literatura catalana. El cicle començarà el 5 de setembre amb la presentació del llibre ‘Digues un Desig de Jordi Cabré, seguirà el 3 d’octubre amb la presentació dels contes de Victor Català. Al novembre es parlarà de poesia, amb Un cos preciós de David Caño i s’acabarà l’any parlant de còmic.\nNúria Batallé, presidenta Òmnium Garrotxa: Aquest any, com altres vegades, no tenim un fil conductor d’un tema determinat. O la dona, la mort o el que sigui, sinó divendres maneres de literatura. La novel·la de Jordi Cabré, els contes de Victor Català, la poesia de David Caño i el Còmic d’Oriol Malet. Aquesta és la proposta que fem que esperem que haguem sabut estirar els interessos de la gent de la comarca perquè vinguin a escoltar aquestes presentacions\nDel còmic es donarà a conèixer Mandela i el General i de totes les formes de literatura que es tractaran enguany a els Dijous d’Òmnium és de les menys populars, però s’ha afegit amb ganes d’aprofundir-hi.\nNúria Batallé, presidenta Òmnium Garrotxa: Estem posant moltes esperances en el còmic, tenim moltes ganes d’obrir cap aquí. Potser és una forma de literatura que a certs col·lectius o a certes edats hi entra molt, però a certes edats costa molt de llegir i tenim moltes ganes d’aprofundir-hi\nTotes les conferències dels dijous d’Òmnium es faran a la seu de l’entitat a les set de la tarda. El cicle començarà el cinc de setembre però aquest dijous 29 d’agost, com a acte previ, hi ha la presentació de Sis nits d’agost de Jordi Lara, una activitat que es farà a la seu d’Òmnium però està organitzada per l’Assemblea d’Artistes de la Garrotxa.\nLa nova Comissió de la variant d’Olot reclamarà a la Generalitat la partida per al projecte constructiu del tram nord als propers pressupostos\nL'església del Santuari de Santa Maria dels Arcs de Santa Pau va acollir dissabte la XVII edició dels Premis Salvador Reixach per a Treballs de Recerca i Projectes Finals. Dels 30 treballs finalistes se'n van premiar un total de 7 i es van atorgar dos accèssits.…\nL’empresària garrotxina Anna Navarro, distingida amb la Creu de Sant Jordi\nHo hem sabut aquest mateix migdia. La portaveu del Govern, Patrícia Plaja, ha anunciat que la Generalitat ha acordat aquest dimarts donar la Creu de Sant Jordi a vint persones i deu entitats, entre les quals l'olotina Anna Navarro. Enguany hi destaquen personatges…


Sant Boi acollirà projeccions del Barcelona Sports Film Festival - Sant Boi Diari\nLluïsa Moret i Marta Carranza durant ll’acte de signatura del conveni // Fundació Barcelona Olímpica\nEsport i exili, Esport i valors, Agafa la pilota! i dos sessions de curtmetratges de temàtica esportiva són les temàtiques que els cinemes Can Castellet projectaran dins del BCN Sports Film Festival, els propers 3, 4 i 5 de maig. L’alcaldessa de Sant Boi de Llobregat, Lluïsa Moret, i la presidenta de la Fundació Barcelona Olímpica, Marta Carranza, han signat un conveni de col·laboració amb el qual l’Ajuntament «remarca la seva voluntat d’apropar les manifestacions culturals i esportives al públic en general com a medi i eina d’integració social«.\nDocumentals, obres de ficció, animació, efectes visuals i espots publicitaris configuren la programació d’aquesta edició amb gairebé un centenar de pel·lícules. Es projectaran en les diferents sessions de la setena edició del festival, que se celebrarà del 3 al 7 de maig a Sant Boi i a diversos indrets de Barcelona: el Museu Olímpic i de l’Esport, la Sala Àmbit Cultural d’El Corte Inglés de Barcelona, el Centre Cívic Fort Pienc, l’Auditori Sant Martí de Provençals, l’Ateneu Barcelonès i diversos centres penitenciaris de Catalunya. Enguany, la participació al festival ha estat de més de 400 pel·lícules procedents de 40 països.\nTags:Ajuntament de Sant Boi de Llobregat Ateneu Barcelonès Auditori Sant Martí de Provençals BCN Sports Film Festival Centre Cívic Fort Pienc cinema cinemes Can Castellet Cines Can Castellet El Corte Inglés esport Fundació Barcelona Olímpica Lluïsa Moret Marta Carranza Museu Olímpic i de l'Esport\n← El minut a minut del ple municipal de Sant Boi del mes de març de 2016\nL’Ajuntament reclama a l’Estat que reactivi projectes inacabats malgrat que no hi ha govern →


CCCB: "I would prefer not to" CCCB: "I would prefer not to"\nCCCB: “I would prefer not to”\nFotografia de l'exposició 'Després de la fi del món' - ACN\nEl CCCB ha presentat la seva programació per aquest 2018. Una programació basada en una gran exposició de Stanley Kubrick importada del Deutsches Filminstitut de Frankfurt i la mostra La Llum negra (producció propia), alhora que una posada en relleu de la polèmica feminista i republicana. Presenten també Memefest, una celebració de l’humor col·lectiu a internet. D’altra banda el centre està immers en la cerca d’un nou director i d’una cap d’exposicions. Les grans personalitats assistents aquest any seran Rebecca Solnit, Judith Butler i Byung-Chul Han. L’últim, el filòsof coreà resident a Alemanya és el que ens ha de preocupar. Aquest filòsof pot ser un símptoma de com el CCCB compren la qüestió republicana.\nByung-Chul Han ©Isabella Gresser\nByung-Chul Han el pensador del cansament\nByung-Chul Han és un pensador conegut per la seva reivindicació de la fatiga com a mal dels nostres temps, alhora que la no-producció com a reivindicació social. És celebre el seu La societat del cansament, 2012. El filòsof és conegut en els cercles de la Fabra i Coats i l’esquerra artística barcelonina. Màrius Carol va arribar a adoptar les seves tesis en una editorial de La Vanguardia el 2016: No és la posició social, ni són els diners, ni els privilegis, ni les distincions, ni la celebritat… El més valuós bé del que disposa l’ésser humà és el temps.\nByung-Chul Han basa el seu discurs en la definició de la nostra societat com la societat del rendiment. En la que som valorats per allò que produïm. La no-producció per tan és un element revolucionari. En la seva tesi, la societat actual està marcada per l’autoexplotació, la sobreabundacia: La sobreabundancia de positividad, paradójicamente, genera cansancio, el cansancio de ser uno mismo, de autoobligarse a rendir igual o cada vez más, de vivir la ilusión de “pensar que cuanto más activo uno se vuelva, más libre se es”. L’acció contraria llavors, és la inspiració de l’avorriment, el fet d’escoltar etc. Per sostenir les seves tesis, es recolza en autors clàssics que cita i posa a favor seu. Sense en cap moment respectar l’autonomia dels mateixos autors. No investiga els fets, analitza que s’ha dit sobre les seves tesis i les justifica, com explica Ernesto Castro.\nHenri Michaux. Sense títol. 1983. Oli sobre paper de lli. 24 x 33 cm. © Cortesia Galerie Lelong & Co. Fotografia: Fabrice Gibert\nUn filòsof adorat per artistes i crítics\nAquest discurs, altament influent en certes faccions del nostre país, però, queda en evidencia davant dels esdeveniments dels últims mesos a Catalunya. Si ve és cert que el cansament capitalista, fruit de la contradicció treball-capital, produeix un cansament existencial en l’obrer. El pensament de Byung-Chul Han fàcilment convida a la inacció política.\nA La societat del cansament de Byung-Chul Han trobem la frase “I would prefer do not” com a consigna dels nostres temps. Cantada per Herman Melville a Bartleby. En aquest sentit el discurs polític de Jordi Amat al seu La confabulación de los irresponsables, seria un exemple de l’aplicació pràctica de la frase. Hi ha una situació política estable, la qual és desequilibrada per una facció política que vol avançar / conquerir llibertat. En ser una situació que en última instància provoca una auto explotació considerable, provoca el posicionament davant d’uns fets justos o injustos. Manifestacions, possibles detencions, debat col·lectiu, acció en hores intempestives, etc. Davant d’aquesta situació un part del món cultural fa seva la frase de Melville: “I would prefer do not”. No imagina un futur nou, intenta com sigui tornar al punt on poden continuar fatigats pel sistema. No creuen que sigui possible un “novus ordus seclorum”\nChris Martin. If You Don’t See It Ask For It, 2016. Acrílic i purpurina sobre tela. 195.6 x 152.4 x 4.4 cm. Cortesia de David Kordansky Gallery, Los Angeles, CA. Fotografia: Brian Forrest\nUna filosofia contra qualsevol canvi\nDos milions de catalans o més volen sortir del sistema en el qual viuen i fer realitat la República catalana. El CCCB potser hauria d’imaginar públicament quelcom nou. Hauria de basar els seus esforços en el “novus ordo seclorum” de lluita contra la tirania, base irrefutable del moviment republicà. Alhora que convertir els nostres problemes en problemes globals. La tirania no és un problema català. Turquia, Polònia, Àustria, els EUA, com una taca la tirania s’escampa per tot el món occidental. Un món democràtic unit des de 1945 en la lluita contra la tirania.\nByung-Chul Han és un filòsof autor de best-sellers filosòfics. La seva insistència en l’home víctima d’unes circumstàncies superiors (i aparentment sense solució), atrapat per un sistema que ja no només l’explota sinó que el fa autoexplotar-se. El seu tarannà romàntic, alhora que inconclús; és incapaç de passar les seves paraules a qualsevol acció concreta, el fa un filòsof perfecte per una gran part dels pensadors catalans. En la seva figura poden veure l’exemple d’un pensador, que en un món que demana acció, escriu sense mullar-se desitjant tornant a un moment més plàcid de la història. Tot això sense deixar de criticar el sistema capitalista.\nEl CCCB ha de tenir la missió de ser una porta a la reflexió i pensament global. Així ho demostra la seva bona tasca d’itinerància d’exposicions i programació de debats. Ara però, en el context en el qual vivim l’elecció de Byung-Chul Han com a gran ponent internacional acaba sent una justificació política per una part de la nostra societat. Alhora que alimenta un debat que erròniament es concentra en les anècdotes i no afronta la tensió entre llibertat i tirania amb la profunditat que s’hauria de fer. Per últim; el forà veurà tot el que passarà els pròxims mesos i pensarà. Al mig d’una revolta republicana i antifeixista; per què el CCCB porta un filòsof romàntic, amant de la inacció i incapaç de transmutar les seves idees en res concret? Tan perduts estan?