La balança metropolitana que decantarà les eleccions catalanes\nLa majoria d’indecisos i abstencionistes es concentren a les ciutats d’entre 100.000 i 500.000 habitants\n02 de de febrer del 2021. 15:47\nLa medalla d’or en unes eleccions catalanes és el resultat d’un fràgil joc d’imperfectes equilibris entre la mobilització de la Catalunya interior, amb més pes en la llei electoral vigent, i la de l’àrea metropolitana de Barcelona, on viu el 43% de la població catalana. L’última enquesta del GESOP per a EL PERIÓDICO ha emès el primer avís: els indecisos i els abstencionistes no deixen d’augmentar. Són gairebé dos milions d’electors, i la seva deliberació acabarà inclinant la balança del 14-F.\nEls racons del sondeig permeten detectar que aquesta balança decisiva tindrà l’epicentre al cinturó de Barcelona, que va ser vermell durant dècades i que els últims anys s’ha anat tornant morat o taronja. Allà és on entaulen la principal batalla per la victòria ERC i el PSC, i les dades demostren que aquí és on estarà, en efecte, la clau del 14-F. Segons el GESOP, si en el conjunt de Catalunya només garanteixen que aniran a votar el 61,5% de l’electorat, aquest percentatge descendeix fins al 54,4% als municipis d’entre 100.000 i 500.000 habitants.\nPrimera i segona corona\nDe les nou localitats que se situen en aquesta franja de població, sis es troben en la primera corona metropolitana o la segona: L’Hospitalet de Llobregat, Badalona, Terrassa, Sabadell, Mataró i Santa Coloma de Gramenet. A la resta de Catalunya, les expectatives de participació se situen per sobre de la mitjana en percentatges molt similars, tot i que lleument més alt als municipis de fins a 100.000 habitants que a la ciutat de Barcelona, on el 62,6% dels enquestats té clar que acudirà a votar.\n¿A qui amenaça més la desmobilització? El rècord de participació del 2017, quan va votar el 79,09% de l’electorat, va propiciar la primera victòria d’un partit no nacionalista català, Ciutadans, però no va impedir que l’independentisme pogués continuar governant. Aquest equilibri es manté amb la pandèmia com a rerefons. Hi ha més electors que garanteixen que aniran a votar entre els secessionistes (74,3%) que entre els que no ho són (54,2%), però els votants més mobilitzats ara mateix són els del PSC (78,7%). Amb tot, els dos socis del Govern consignen també cotes de mobilització per sobre del 70%, i la de JxCat superior a la d’ERC.\nEl factor dels indecisos\nAquestes dades ajuden a entendre la màxima igualtat que estan mostrant les enquestes. De fet, el repartiment territorial dels indecisos és bastant homogeni, però una mica superior al cinturó barceloní, tradicionalment més refractari al sobiranisme. Al conjunt del país, el 31,6% dels votants asseguren no saber encara quina papereta triaran. A les poblacions de 100.000 a 500.000 habitants, aquest percentatge és del 32,8%. I als nuclis d’entre 10.000 i 100.000 habitants, del 32%. Per sota de la mitjana està la indecisió a Barcelona capital (31,2%) i als municipis de menys de 10.000 habitants (29,8%).\nMés significatiu resulta, per exemple, que estiguin molt més indecisos els catalans nascuts a la resta d’Espanya (39,8) que els nascuts a Catalunya (28%). O que hi hagi més indecisió entre la població de més risc al coronavirus, els més grans de 60 anys (37,4%), i entre els que solen consignar més desafecció política, els votants d’entre 18 i 29 anys (32,7%).


Construcció d'una passarel·la per facilitar l'accessibilitat a la Devesa\nEl Servici Devesa-Albufera de l’Ajuntament de València ha iniciat la construcció d’una passarel·la de fusta de 900 metres de llarg per connectar l’accés a la urbanització de la Kasbah i del nucli 6 de la Devesa del Saler amb la zona urbanitzada que focalitza els servicis comuns, com ara les parades dels autobusos públics i escolars, el supermercat o la farmàcia.\nEl projecte es deriva de la consulta ciutadana d’inversions en barris d’enguany, una oportunitat que “permet conjugar les necessitats de la ciutadania amb el respecte cap a un entorn d’un gran valor ambiental”, segons ha explicat el regidor de Conservació d’Àrees Naturals i Devesa-Albufera, Sergi Campillo.\n“Des de l’inici del mandat el Govern de la Nau ha treballat de valent per millorar el benestar dels veïns i les veïnes de la Devesa en paral·lel a la protecció del nostre patrimoni mediambiental i continuem fent-ho, amb infraestructures com aquesta i unes altres molt paregudes que ja hem fet, que faciliten el dia a dia per a les persones que viuen en aquest entorn i ho fan amb materials plenament compatibles amb la protecció d’un espai tan important per a la nostra ciutat”, ha defensat Campillo.\nAquesta passarel·la se suma a la ja instal·lada a finals de 2015, que uneix la parada del bus 25 de la Gola del Pujol fins a l’edifici del Sea House (carrer de la gola del Pujol, 6), una altra reivindicació històrica del veïnat. Les passarel·les permeten transitar còmodament a les persones amb mobilitat reduïda a banda de ser una zona segura en estar segregades del trànsit rodat. A més a més, com en el cas de la primera passarel·la instal·lada, està feta de material perfectament compatible amb el bosc de la Devesa i el seu entorn.\nLa passarel·la de fusta, en procés d’instal·lació, s’està construint al costat de la via existent. S’estima que les obres conclouran en un parell de mesos i el pressupost total arriba als 57.452 euros.\nEl pressupost de JCF augmenta per a continuar apostant per les Falles\nPayasospital compleix 20 anys amb més de 270.000 atencions a menors i preveu incrementar-les un 52% enguany\nLa Setmana de l'Urbanisme continua aquest cap de setmana\nsetze + sis =


Un estudi acusa TVE d’haver desvirtuat la realitat de les protestes contra la sentència\nEls aldarulls van estar presents tot el temps en alguns informatius (CCOO)\nL’informe, elaborat per CCOO a RTVE, mostra com els informatius no han ofert cap visió crítica amb la resolució del Suprem\nper Joan Antoni Guerrero Redactor Barcelona. 30 d’octubre de 2019 15:07\nUn estudi analític de CCOO a RTVE sobre el Telediario 1 i Telediario 2 de TVE entre el 14 i el 20 d’octubre —des de l’anunci de la sentència del procés fins als darrers aldarulls— ha conclòs que els informatius comandats per Enric Hernández i Begoña Alegría “no han estat a l’alçada” del moment. L’informe, al qual ha tingut accés 'El Món', denuncia a més la “impressionant parcialitat” sobre els esdeveniments que ha tingut lloc a Catalunya.\nL’informe, que ha fet l’estudi de 14 informatius, assegura que els Telediarios de TVE “han contribuït a la construcció d’una realitat que res o molt poc té a veure amb el que ha succeït”. Els autors de l’estudi denuncien que la visió dels fets que s’ha aportat “no ha estat neutra, ni en termes polítics, ni en termes informatius”.\nA partir de l’informe, els autors acusen els informatius de “distorsionar la realitat” dels fets desvirtuant la “principal responsabilitat” que els mitjans públics tenen encarregada.\n“En absolut es tractava d’ignorar els incidents, es tractava de situar-los en el seu context, d’establir el marc en el qual tenien lloc, acotar-los allí on la seva presència era notable”, diu l’estudi. Però contràriament a això, els informatius de TVE “com si ens trobéssim davant d’una autèntica rebel·lió social, van optar per amplificar fins a l’exaltació els incidents i convertir-los en objecte de consum informatiu”.\nAbús de les imatges d'incidents\nLa lectura crítica professional dels informatius aboca a la conclusió que des d’una perspectiva global els informatius de TVE “han desvirtuat la realitat dels fets” en “abusar de les imatges dels incidents”. Les imatges d’incidents estan presents en el 100% del temps d’emissió del TD2 del 19 d’octubre. El 18 d’octubre, dia en què van tenir lloc les Marxes per la Llibertat amb l’arribada de més de mig milió de persones a Barcelona, els aldarulls van ocupar el 96% del TD2 mentre que les marxes pacífiques només un 4%.\nUna altra situació que es produeix és que els incidents obren tots els informatius analitzats i escombren altres informacions. Així doncs, hi ha notícies que s’avancen en el sumari però després no són emeses (la presència de Quim torra en una manifestació, la marxa de pensionistes o la polèmica per la data del derby Barça-Madrid).\nL’informe també demana una reflexió sobre el respecte a la neutralitat en període electoral, que considera que s’ha vulnerat en aquest període. Cita com a exemple que els dies 16 i 17 d’octubre s’emeten les rodes de premsa del president del govern espanyol en funcions, Pedro Sánchez, i del ministre de l’Interior, Fernando Grande-Marlaska. “Va intentar el Telediario en alguna ocasió una entrevista en directe amb el president de la Generalitat, Quim Torra? Ho va intentar amb el conseller d’Interior de la Generalitat, Miquel Buch?”\nEls autors de l’estudi salven de les crítiques els programes informatius produïts en el centre català de TVE a Sant Cugat. “Aquests programes van saber adequar la seva informació a la realitat del que estava passant a Catalunya i no en determinats carrers de Barcelona”, apunten.\nL’estudi també denuncia que en els informatius analitzats “en cap cas s’ha emès cap informació que traslladés una visió jurídica crítica contra la sentència del Suprem”.


La radioteràpia oncològica | Quirónsalud\n| La radioteràpia oncològica\nLa radioteràpia és un tipus de tractament oncològic que utilitza les radiacions ionitzants per a eliminar les cèl·lules tumorals, generalment cancerígenes, en la part de lorganisme on sapliquin. Per aquest motiu, es tracta dun tractament local o locoregional del càncer, ja que actua directament sobre el tumor destruint les cèl·lules malignes i impedint que creixin i es reprodueixin. Això passa perquè els teixits tumorals són sensibles a la radiació, fet que provoca que siguin destruïts a lhora que bloquegen el cicle cel·lular. Tot i que aquesta acció també es pot exercir sobre teixits sans, el fet és que no són tant sensibles a les radiacions.\nLa radioteràpia és un tractament amb més d'un segle d'història que ha evolucionat gràcies als avenços científics i tècnics. Entre altres coses, hi ha hagut una millora pel que fa als equips, la precisió, la qualitat i la indicació dels tractaments. Juntament amb la cirurgia i la quimioteràpia, la radioteràpia segueix sent un dels pilars fonamentals pel que fa al tractament contra el càncer. En total, més del 40% dels pacients afectats per un càncer precisen d'aquest tipus de tractament per tal de dur a terme un control del tumor o una teràpia pal·liativa en la seva evolució.\nL'especialitat mèdica que s'encarrega d'aquest tractament és l'oncologia radioteràpica i es classifica en funció de diversos paràmetres, com per exemple la distància, la seqüència temporal o la finalitat.\nEn funció de la separació que hi hagi entre la font emissora d'irradiació i el cos del pacient, es poden distingir dos tipus de tractament: la teleteràpia o radioteràpia externa i la braquiteràpia. En la teleteràpia, la font d'irradiació està a certa distància del pacient i es duu a terme mitjançant equips de grans dimensions, com per exemple l'accelerador lineal d'electrons. En aquest tipus de tractament, els pacients acudeixen diàriament de manera ambulatòria per un període de temps variable, depenent de la malaltia que s'estigui tractant. La radiació pot ser o bé de raigs X o d'electrons. Pel que fa a la braquiteràpia, el tractament es fa amb la col·locació de fonts radioactives encapsulades dins o a prop del tumor. S'utilitza en determinats tipus de càncer.\nEn funció de la seqüència temporal, podem parlar de tres tipologies: la radioteràpia exclusiva, la radioteràpia adjuvant i la radioteràpia concomitant o concurrent.\nPel que fa al primer cas, l'únic tractament oncològic que rep el malalt de manera exclusiva és la radioteràpia pura; mentre que en el segon cas, aquest tractament es complementa amb la cirurgia. Pel que fa al tercer cas, la radioteràpia s'aplica de manera simultània a un altre tractament, generalment la quimioteràpia, i es potencien mútuament.\nPel que fa a la finalitat que tingui, la radioteràpia pot ser de tipus radical o curativa, o de tipus pal·liativa. La radioteràpia radical empra dosis altes de radiació amb l'objectiu d'eliminar el tumor.\nAquest tipus de tractament acostuma a ser llarg i pot perjudicar alguns teixits sans. En canvi, en la radioteràpia pal·liativa s'empren dosis menors de radiació, suficients per a calmar o alleujar els símptomes del pacient amb càncer. La durada del tractament acostuma a ser curta i amb escassos efectes secundaris.\nfichero PDF de la noticia271 KB


DR. CIRIL ROZMAN – Testimonios para la Historia\nPortada » PC, 12è VOLUM. Fundacions » DR. CIRIL ROZMAN\nVolem progressar cada cop més en els tractaments i arribar a poder guarir tots els afectats\nLa Fundació Internacional Josep Carreras treballa per sensibilitzar la societat envers la leucèmia, així com per millorar els índexs de curació, i qualitat de vida dels pacients: “Volem progressar cada cop més en els tractaments i arribar a poder guarir tots els afectats. No anem tan ràpid com ens agradaria, però hem fet passos de gegant en les últimes dècades, i la situació present dóna peu a l’esperança. Tanmateix, el preu ha estat alt: la vida de tots aquells que no han pogut ser curats, l’experiència dels quals però ha servit per perfeccionar les teràpies.” La seva arrel primera és la vivència personal de la malaltia del tenor Josep Carreras: “Estava enregistrant a París la pel·lícula La Bohème quan se li va diagnosticar. El prestigiós hematòleg francès Dr. Bernard va aconsellar que el tractament s’iniciés al servei d’hematologia de l’Hospital Clínic. Malgrat que amb la quimioteràpia va obtenir resultats força favorables, es decidí fer-li un trasplantament de medul·la per augmentar les possibilitats de curació. Aleshores a Barcelona ja es podia fer, però la pressió social i l’aparició d’un nou fàrmac que disminuïa el risc de rebuig a un hospital de Washington, ens decidí a realitzar el procediment als EUA. Avui no tindria cap sentit fer-ho perquè Espanya és capdavantera en el tractament de la malaltia.” Un any després, el tenor català reprenia la seva activitat i creava una fundació –constituïda el 14 de juliol de 1988– per lluitar contra la malaltia. La Fundació té com a president el senyor Carreras i com a vicepresident el professor Ciril Rozman, un doctor d’origen eslovè especialitzat en medicina interna que ha dedicat la seva carrera a la docència universitària, la recerca en hematologia i la pràctica clínica. A més, des del 1968 ha coordinat les successives edicions del tractat Farreras-Rozman de Medicina Interna: “El cas del senyor Carreras suposà un punt d’inflexió en la meva carrera perquè, atesa la repercussió de la seva figura pública, la meva també tingué una certa difusió i perquè vaig haver de vetllar pel dret a la intimitat d’un pacient l’estat de salut del qual preocupava a milions de persones. Personalment, va marcar l’inici d’una relació professional i personal que dura fins a l’actualitat.”\nLa leucèmia consisteix en un creixement desordenat i anormal de cèl·lules creadores dels glòbuls blancs. Fa 50 anys un diagnòstic de leucèmia era una sentència de mort; avui, gràcies als importants avenços en el tractament de quimioteràpia i els trasplantaments, els índexs de curació són d’un 75-80% en nens i un 50% en adults. Malgrat tot, encara es perden molts pacients. El professor Edward Donnall Thomas, patró de la Fundació, va contribuir substancialment a la curació de les leucèmies i hemopaties malignes mitjançant la introducció del trasplantament de medul·la òssia: “Els trasplantaments es poden realitzar a partir d’un donant familiar o no emparentat (al·logènic) o a partir de la medul·la òssia del malalt obtinguda durant un període de remissió (autogènic). Les cèl·lules s’obtenen a partir de medul·la òssia, sang perifèrica o, més recentment, a partir de la sang del cordó umbilical. Des que a la dècada dels seixanta el professor Thomas va desenvolupar la tècnica del trasplantament, aquest ha estat essencial en la lluita contra la leucèmia.” Per aquesta contribució, el professor Thomas va rebre el Premi Nobel de Medicina l’any 1990.\nAquest tractament, però, té dos inconvenients: s’ha de practicar en el moment precís i un 70% dels malalts no troba donants compatibles dins la seva família. Una de les iniciatives més importants de la Fundació ha estat crear un registre de donants no emparentats de medul·la òssia (REDMO): “Té com a objectiu localitzar un donant compatible per a aquells malalts que no en disposen a les seves famílies. Gràcies a l’accés a la xarxa internacional de registres, el REDMO ha localitzat un total de 1.000 donants compatibles per a pacients en espera d’un trasplantament. També és molt important la solidaritat dels donants registrats, 90 dels quals han cedit part de la seva medul·la per al trasplantament d’un pacient. En aquest moment comptem amb 44.000 donants registrats, dels quals gairebé 40.000 figuren al registre internacional com a disponibles.”\nActualment, un dels avenços més importants és la introducció de la sang de cordó umbilical com una altra font suplementària de cèl·lules progenitores. Aquesta tècnica està donant molt bons resultats, especialment en infants: “Espanya és el segon país del món amb número d’unitats de sang de cordó umbilical emmagatzemades. La Fundació Carreras dóna suport amb un important finançament al desenvolupament del Banc de Cordó de Barcelona i el REDMO és el registre encarregat de realitzar les recerques d’unitats compatibles de cordó per al seu trasplantament a Espanya. Aquesta possibilitat és molt prometedora.”\nLa Fundació Josep Carreras és present a 4 països: la Fundació Internacional Josep Carreras a Barcelona, la Fondation José Carreras pour la lutte contre la leucémie, Genève, a Suïssa, la Deutsche José Carreras Leukämie Stiftung e.V., a Alemanya, i els US Friends of the José Carreras International Leukemia Foundation, als Estats Units: “La primera Fundació va ser la de Barcelona. Després, gràcies al reconeixement internacional de Josep Carreras, es crearen les altres. Tant en l’organització, com en l’estructura i l’economia són independents, ja que ens acollim a legislacions diferents, però tenen un mateix objectiu, la lluita contra la leucèmia, i totes estan presidides pel Sr. Carreras.”\nAltres ocupacions de la Fundació són “enfortir la infraestructura mèdica dels centres assistencials, desenvolupar la investigació clínica amb els ajuts acadèmics i oferir serveis socials. En el cas de Barcelona, facilitem a les famílies amb menys recursos un allotjament durant la seva estada acompanyant el malalt.” Quant a les beques, en concedeixen de dos tipus: “Les internacionals, per a postdoctorats, pretenen enfortir les habilitats investigadores dels joves talents perquè es formin sota el mestratge de figures de prestigi internacional i a centres internacionals del més alt nivell. Les nacionals, avalades per les fundacions espanyola i alemanya, s’adrecen a candidats amb menys experiència, i els permeten iniciar-se en la metodologia i tècniques de la recerca mèdica.” A més, també organitzen seminaris, simposis i períodes de pràctiques. També ha finançat la creació d’Unitats de Trasplantament a l’Hospital Clínic i a l’Hospital Germans Trias i Pujol.\nEls fons d’aquesta entitat catalana s’obtenen amb donacions particulars i amb les actuacions que Josep Carreras ofereix regularment. La tasca del President, però, va més enllà de tot això i ha esdevingut un ambaixador de la lluita contra la malaltia. Arran de la tasca desenvolupada, ha rebut diverses distincions, entre les quals destaca el títol Doctor Honoris Causa per la UB i la Placa Josep Trueta de la Generalitat al mèrit sanitari.\nPrevAnteriorSRA. ISABEL RUBIÓ BADIA\nSiguienteSRS. ANNA ROS GUTIÉRREZ I ENRIC ISIDRE CANELA CAMPOSNext


Rafi Bueno, infermera del CAP Martorell: “Escriure cada nit era una teràpia per a poder descansar” – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 7 de març de 2021 a les 17:00 0 494 Visites\nDurant la primera onada de la covid-19 es va instal·lar a Martorell l’Hotel Salut Ciutat de Martorell. Allà hi va treballar Rafi Bueno, infermera del CAP del municipi des de fa 5 anys. La seva experiència la recull en el llibre ‘Un hotel per la COVID‘ (Editorial Cuatro Hojas) i l’explica a La Bústia.\nHa estat molt dur. Al principi va ser molt impactant perquè no coneixíem la malaltia. Era tot molt desconegut i ho vam agafar amb moltes forces i molta intensitat. A mesura que que han anat passant els mesos, amb molt cansament físic i psicològic. Ara amb la vacuna estic molt il·lusionada.\nQuin ha estat el teu paper a l’Hotel Salut Ciutat de Martorell?\nVaig estar des del principi fent la coordinació, juntament amb una altra infermera del CAP de Martorell. Vam muntar la infraestructura, vam modificar tot el que va ser l’hotel, el vam dotar de material, de personal… Va ser un gran projecte i a nivell personal era una gran satisfacció veure que funcionava i que vam poder descongestionar els hospitals.\nEra una gran satisfacció veure que l’Hotel Salut Ciutat de Martorell funcionava i que vam poder descongestionar els hospitals\nEn recordo molts de positius. Vam fer una família, no només treballadors sanitaris sinó tot el personal de l’hotel. Van ser gairebé dos mesos, des de principis d’abril fins a finals de maig que va estar obert i vam treballar moltes hores junts.\nTenia tanta tensió que no podia dormir a la nit i trobava el moment per escriure. El vaig començar d’una manera anecdòtica, recollint la meva història i les històries dels pacients. Era una teràpia per a mi per a poder descansar. Destacaria una frase del llibre: “Si no buides la teva ànima de tot allò que et fa patir, no podràs omplir-la de tot allò que et fa feliç”. Seguint aquest consell vaig començar.\nTenia tanta tensió que no podia dormir a la nit i trobava el moment per escriure\nNo. El meu objectiu era poder arribar a algun lloc, però no esperava que arribés a publicar-se. Pensava que seria una cosa personal, pels pacients i per la gent que em coneix, però ha tingut molt bona acceptació tant en els sanitaris com en els no sanitaris.\nEstà estructurat en cinc capítols. Explico la meva història personal i l’experiència professional. També les zones que fèiem servir de l’hotel i menciono tot el personal que vam estar treballant. Per últim, hi ha reculls de relats reals i al final de cadascun hi apareix un desig escrit de la mà de cada pacient, en forma de pos-it.\nSí, la meva neboda ha fet les il·lustracions. Volia posar-ne alguna més, però em van dir que per treure fotografies necessitava les autoritzacions.\nA llibreries de Martorell i a través de la meva pàgina web d’autora.\nAquí l’entrevista a Sara García, metgessa de l’Hospital Sant Joan de Déu de Martorell.


Castelló recolza el producte de proximitat i promou el consum de 'Peix del Grau'\nL'Ajuntament activa campanyes entre escolars i majors i anima a elaborar els menús nadalencs amb els productes de la llotja\nL'Ajuntament de Castelló, a través de la Regidoria de Consum Sostenible dirigida per la regidora Mary Carmen Ribera, impulsa diverses accions encaminades a promocionar el Peix del Grau, donant-lo a conéixer als més xicotets, presentant-ho també a la gent gran i instant a apostar per aquest producte de proximitat i quilòmetre zero en l'elaboració dels menús nadalencs.\nL'alcaldessa, Amparo Marco, al costat de Ribera, han participat en la campanya dirigida als centres escolars, que arribarà a uns 750 alumnes i alumnes de 13 escoles de la ciutat. "Aquest és un projecte meravellós que es desenvolupa en les instal·lacions de la llotja amb l'objectiu que els nostres fills i filles coneguen com es pesca, les diferents modalitats de pescar, com entren les barques i vegen la subhasta de peix, i alhora aprenguen hàbits de consum saludables", ha destacat la primera edila en una de les visites.\nParal·lelament, s'està realitzant la campanya dirigida als majors, en la qual es preveu una participació d'unes 750 persones de 34 associacions de la ciutat. L'objectiu primordial és posar en contacte a la població major amb l'essència marinera i donar a conéixer el peix fresc i la gastronomia marinera.\nEn tots dos casos, tant escolars com majors, s'han realitzat visites guiades, assistit a una subhasta en directe, degustat peix fresc de temporada, visualitzat un audiovisual sobre l'ofici i l'evolució del port pesquer. A més, també han pogut aprendre lesarts i modalitats de la pesca a través del Museu de la Mar.\nAl marge, l'Ajuntament de Castelló ha llançat per segon any la campanya A Nadal, Peix del Grau amb l'objectiu de promocionar i animar a les famílies a incloure aquest producte local en els menús nadalencs, donant suport així al sector pesquer en aquesta temporada. La campanya insta a consumir peix del Grau, com el llenguado, lluç, polp o aladroc, tant en els dies més festius de Nadal com en les setmanes prèvies.\nLa regidora de Consum Sostenible i Gent Gran posa l'accent en la importància d'apostar pels productes de proximitat i de quilòmetre zero. "Des de l'Ajuntament de Castelló animem a aprofitar el potencial del Peix del Grau, a utilitzar-lo en les receptes nadalenques, per la seua qualitat, pel seu sabor, i per estar al costat del sector pesquer local", ha indicat Ribera.


Casa aïllada Xalet Golmés Pla d'Urgell En venda Lleida\nCASA EN VENDA EN GOLMÉS\nAnunci publicat el: 02/06/2017 4:23:17\nHabitatge en venda de 208,74 m2. Consta de planta baixa més dues plantes. La casa es distribueix en 4 dormitoris, 2 cambres de bany, gran terrassa i un magatzem. Disposa de dues sales amb llar de foc. Per a més informació, no dubti en contactar amb nosaltres.\n25241 - Golmés (Pla d'Urgell)\n257.600 € (venda)


Barça – Kiel: Els dos grans d’Europa, cara a cara\nEl Palau Blaugrana viu avui un dels millors partits del món\n01 d’oct. 16\nEls dos grans dominadors de l’handbol mundial de la darrera dècada es veuran de nou les cares al Palau Blaugrana. A les 19.30 h de dissabte i en directe per Esport3, el pavelló blaugrana acollirà la segona jornada de la VELUX EHF Champions League. Serà el debut a casa dels de Pascual i ho faran contra el THW Kiel, un dels millors equips del món.\nDominadors de l’handbol\nEl FC Barcelona suma nou Copes d’Europa i el THW Kiel, tres. Els alemanys han estat en sis de les set Finals a Quatre jugades, i els blaugranes, en cinc de les set. Amb aquestes dades es demostra que el partit d’avui al Palau és un dels espectacles més interessants de l’handbol mundial.\nL’entrada al partit és gratuïta per als socis i sòcies del FC Barcelona i els menors de 14 anys també poden accedir-hi gratuïtament. Les entrades per al públic és poden adquirir en aquest enllaç.\nEls precedents demostren la rivalitat històrica i la igualtat entre ambdues entitats: 21 partits oficials, 10 triomfs blaugrana, 10 per als alemanys i un empat.\nTots dos equips han fet una aposta de rejoveniment, el Barça amb la incorporació de joves com Andersson, Mem i N’Guessan, i els alemanys, amb noms com Nilsson o Bilyk.\nA més, un estol de jugadors de primera línia mundial sortiran al Palau Blaugrana a jugar un dels partits més atractius de l’handbol mundial, Landin i Wolff trobaran Pérez de Vargas i Ristovski a l’altra porteria.\nTomás i Zeitz, Entrerríos i Duvnjak, Sorhaindo, Syprzak i Noddesbo davant Hansen i Wiencek…, l’explosivitat de Santos davant l’eficàcia de Valero Rivera, veure com llancen Jallouz, Jicha o com ho fa Vujin. Tots aquests duels demostren que avui el Palau Blaugrana viurà un dels grans espectacles de l’handbol mundial.


Juanan i Iván Vallés seguiran en l’Ontinyent C.F. – TV Digital Ontinyent\nHome>Esports>Juanan i Iván Vallés seguiran en l’Ontinyent C.F.\nJuanan en un partit de la temporada 2016-2017. Imatge de Toni Tortosa.\nJuanan i Iván Vallés seguiran en l’Ontinyent C.F.\nRedacció TVdigitalOntinyent 14/07/2017\tEsports, Ontinyent Comentaris tancats a Juanan i Iván Vallés seguiran en l’Ontinyent C.F.\nL’ollerià Juanan allargarà la seua segona etapa com a jugador blanc-i-negre fins enllaçar la seua tercera temporada consecutiva des que arribà provinent de la UD Benigànim en l’estiu del 2015, de la mà de Miguel Ángel Mullor. Com ja és sabut, és un migcampista tot terreny, capacitat per a les labors ofensives i defensives gràcies a un gran físic que li atorga la possibilitat de jugar des del pivot defensiu fins a mitja punta, passant per pivot ofensiu.\nJuanan Casanova Vidal (L’Olleria, 26 de gener de 1990) ha fregat els 3300 minuts en lliga, més tots els de promoció d’ascens, i és una clara aposta per donar continuïtat a part de la plantilla que va aconseguir l’ascens de categoria fa escasses setmanes. És la seua segona etapa com a jugador de l’Ontinyent, ja que en l’anterior va jugar al filial, entrenat per Mullor en aquella època, per escalar fins la Regional Preferent. El seu treball no passà desapercebut per al tècnic del primer equip, Toni Aparicio, que el va fer debutar en Segona Divisió B. A continuació va passar pel CD Llosa i UD Alzira, d’on acabaria en el Benigànim de Mullor, que fregà la promoció d’ascens a Segona B fa tres temporades.\nJuanan és molt apreciat per l’afició ontinyentina, ja que ha demostrat moltes facetes de joc amb un criteri exquisit i alçant-se com a home important en el baló parat gràcies a la seua alçada. Sense anar més lluny, en la gala de la Federació Valencia de Futbol va ser nomenat com a millor migcampista de la delegació d’Alberic, i quedà finalista en els premis Golsmedia 2017. Ara intentarà quallar en la divisió de bronze del futbol espanyol i aportar grans coses a un equip que vol lluitar sense límits per estar en la part més alta possible de la classificació.\nAmb aquesta renovació la plantilla queda composada a hores d’ara per: Rober Sierra, Juanan, José Antonio Soler, Alberto Abengózar i Miguel Nemesio (Novelda CF). Altres jugadors estrangers han arribat en les últimes hores a terres ontinyentines, com els mexicans Omar Arellano, Kenyi Adachi i Edgar “Tepa” Solis, que en els propers dies podrien signar contracte si la direcció tècnica ho aprova.\nL’Ontinyent i Iván Vallés, units per dos temporades més\nNo podia ser menys per a un jugador que ho ha donat tot durant la temporada tot i que no ha pogut gaudir de més minuts davant un gran Raúl Poveda, que ha sigut ferma defensa de la porteria ontinyentina. En canvi, Iván Vallés va demostrar grans dots en el partit de lliga davant el Buñol i les va confirmar en l’últim encontre de la temporada, demostrant un saber estar que pocs jugadors a la seua edat estan capacitats encara per demostrar. Després d’esgotar els 120 minuts de joc amb l’eliminatòria igualada va prendre la responsabilitat per parar dos penals dels quatre llançats pels locals, el de Dani Iglesias i el de Jon Ander, per segellar un ascens a la categoria de bronze.\nIván Vallés Ferrer (Beniarrés, 23 d’abril de 1998) és un jove porter que acaba la seua formació com a juvenil amb l’Ontinyent CF amb qui, a banda d’anar convocat en tots els encontres del primer equip, ha defès la camiseta del conjunt juvenil en Regional Preferent. Iván ha estat un dels herois de l’ascens a Segona Divisió B i ha rebut el focus mediàtic en els últims dies amb un saber estar impropi de la seua edat, tant dins com fora del terreny de joc. El club entén que és una aposta segura de futur i l’acord s’allarga per a dos temporades, tot i que en la primera d’elles eixirà cedit a un club de categoria inferior per gaudir de minuts i seguir creixent. Iván Vallés va iniciar la seua carrera a les categories inferiors del Muro CF, per passar en infantil pel Plus Xàtiva i tornar novament a Muro, des d’on va arribar a la disciplina ontinyentina com a cadet de segon any.\nNo només se li dóna bé parar penes màximes, ja que en entrenaments i els minuts que ha tingut ha demostrat ser un segur en els balons penjats i molta atenció als balons en profunditat, pel que en pocs anys està cridat a ser un referent en el futbol de les comarques, i perquè no, en un major àmbit.\nAnterior Bocairent participa en la 6a edició dels Experts Municipals Voluntaris amb projectes a Equador i Bolívia\nSegüent Reunió entre la Plataforma per la Reindustrialització i CC.OO. PV a Ontinyent


Gay Sitges Link fa entrega dels diners recaptats a la White Party d'enguany\nEls amics de Gay Sitges Link ens han fet entrega dels diners recaptats durant la present edició de la "Fiesta Blanca con Corazón" que per segon any han organitzat, amb l'objectiu de recaptar fons en favor de les persones amb discapacitat intel·lectual.\nAquest estiu Sitges es va tenyir de blanc en motiu de la celebració de la Withe Party organitzada pels amics de Gay Sitges Link. En aquest event es va poder involucrar a molts negocis i associacions locals als que es va animar a vestir-se de blanc i a recaptar fons en favor de la Fundació Ave Maria.\nAquest matí els representants de l'entitat han fet entrega d'un xec per valor de 1.200,00€ que l'Ave Maria destinarà íntegrament a la consecució dels nous projectes en els que treballa, com són les obres d'ampliació de l'actual residència que permetrà crear 8 noves places.\nUna part dels socis de Gay Sitges Link han acudit a l'acte d'entrega de la donació i han pogut visitar les instal·lacions de l'Ave Maria per conèixer una mica millor els seus servies i el destí del seu donatiu.\nVolem fer arribar a nostra felicitació i el nostre agraïment a aquesta iniciativa solidària i a tothom qui hi ha participat.


El Recreativo de Sergi Barjuan, que està quallant una més que destacable temporada en l'any del seu debut, ens visitarà en ple mes d'abril on es preveu un duel entre dos equips ofensiu i que tenen com a filosofica de joc el mimar la pilota per sobre d'un futbol més directe i més defensiu. Es tracta d'un conjunt ben armat a qui tot i costar-li guanyar partits lluny del seu estadi, no es mostra com un rival gens fàcil de derrotar i quan cau ho fa sempre lluitant fins al darrer instant. De fet, el seu primer triomf no va arribar fins a la 11a jornada quan van vèncer per 2 a 3 al Mini Estadi de Barcelona.\nCuriosament, la segona victòria fou també al camp de l'altre filial, el Madrid Castilla a qui van derrotar per 0 a 1. Però a més de guanyar a equips més joves, també han estat capaços per exemple de vèncer a Córdoba per 0 a 2, just abans de Nadal i es caracteritza per ser un conjunt que lluny del Nuevo Colombino no acostuma a empatar. Durant la temporada han patit baixes importants en defensa i és per això que durant el mercat d'hivern van reforçar la reraguarda amb Ruyman que provenia del Racing de Santander i tornava de la seva cessió Álvaro Vega que estava jugant al San Roque de Lepe de la Segona Divisió B.\nAl centre del camp també van aterrar dos futbolistes. Un d'ells, vell conegut de l'afició saballuda com és Albert Puigdollers que després d'una curta etapa al Cowdebeath de la segona divisió escocesa va provar uns dies amb els de Huelva per qui acabaria firmant. L'altre jugador que arribaria a la zona ample era Arana, futbolista cedit pel Rayo Vallecano en busca de més minuts i molt ben dotat tècnicament. Durant el mes de gener també van tenir baixes i van abandonar l'equip Lamas, que sense fitxa signava per l'Alcorcón, Ramon Arcas que ho feia pel Cartagena i també marxava Bonaque al filial del Villarreal. Es tracta d'un equip perillós que aprofita molt bé les jugades d'estratègia on futbolistes com Dimas o Jonathan Valle són determinats en aquest aspecte pel seu bon toc de pilota. Els seus dos homes més golejadors són Alexander i, sobretot, Chuli que ja ha superat la quinzena de gols. Futbolista molt ràpid i format a les categories inferiors de l'Espanyol.\nEl darrer precedent en un partit disputat pel Recreativo a la Nova Creu Alta data de la temporada anterior en un partit que va disputar-se en dilluns i que es decantaria al nostre favor per 1 a 0 amb un gol, casualment, de l'actual jugador del Recre, Albert Puigdollers, després d'una magnífica assistència d'Òscar Ramírez.\nPublicado por Miguel Angel "almunia" en dijous, d’abril 18, 2013\nAnduva tampoc va veure guanyar el Sabadell\n36a Jornada Lliga: CE Sabadell-CD Mirandés\nMillor Jugador SD Huesca-CE Sabadell\nArcediano, no tornis mai més!\n35a Jornada Lliga: CE Sabadell-RC Recreativo Huelva\nMillor Jugador CE Sabadell-Real Sporting Gijón\nUn gol al darrers instants ens deixa sense puntuar\n34a Jornada Lliga: SD Huesca-CE Sabadell\nDesplaçament a Osca!\nGran i patida victòria davant l'Sporting\n33a Jornada Lliga: CE Sabadell-Real Sporting Gijón\nEl Rival: Real Sporting Gijón


El blog de Jordi Cabré: Els veïns i les veïnes\nEls veïns i les veïnes\nVaig coincidir a TV3 amb un membre (i antic president) de l'Associació Veïnal Vila de Gràcia, Toni Ramon, que durant aquests dies ha estat portaveu davant de tots els mitjans de comunicació que han volgut “copsar l'opinió dels veïns i les veïnes”. El que em vaig trobar va ser, ras i clar, un defensor del moviment okupa i de la resistència antipolicial. No hi ha cap problema, té tot el dret el senyor Ramon de simpatitzar amb el moviment okupa i de denunciar el que ell anomena “el procés d'elitització del barri” en referència a l'augment dels preus dels pisos per l'especulació immobiliària (jo havia arribat a pensar que el procés d'elitització del barri, de diversos barris de la ciutat, consistia en el fet que una elit no paga el lloguer per fer activitats cíviques i d'altres entitats paguen lloguer per fer feines similars). Però la qüestió no és aquesta, amb el senyor Ramon podríem coincidir perfectament amb el tema de la pujada exagerada dels preus dels pisos a la vila, i fins i tot podré assumir que una cosa és protestar i l'altra és estar en guerra. Si estàs en guerra no negocies i no hi ha convencions de Ginebra que valguin. Entesos. Però aquest no és el tema que m'inquieta: el que m'inquieta és que aquesta sigui, o pretengui ser, “la veu dels veïns i les veïnes de Gràcia”.\nQuan l'alcaldessa Colau parla dels “veïns i les veïnes” de la ciutat i fins i tot sembla que parli dels ciutadans com vostè i com jo, em pregunto si no està dirigint-se més aviat a algunes associacions d'altaveu enorme però de representativitat més que discutible. No és cap crítica: una associació només pot i ha de representar els seus associats, i pot dur el nom que vulgui, i si jo munto l'associació dels “humans i les humanes” de Barcelona però tinc com a secretari el meu quiosquer i com a vocal la meva sogra, puc aparèixer perfectament davant dels mitjans com a portaveu de l'associació més humanitària de la metròpoli. I si l'alcaldessa no negocia amb mi, voldrà dir que està contra els humans (i les humanes), evidentment. Que no escolta, o que és antihumana, o encara pitjor, casta o màfia. El que vull remarcar és que algunes d'aquestes associacions estan, notòriament, marcades d'ideologia. Pst!: amb tot el dret, i tant que sí. Moltes d'elles formen part de la FAVB, federació d'associacions que va tenir com a president l'ex cap de llista de Catalunya Sí que es Pot al Parlament de Catalunya, Lluís Rabell. També de tendència política molt marcada. També amb tot el dret, és clar. Aquesta mateixa federació, si no recordo malament, va aplaudir el nefast referèndum de la Diagonal impulsat per l'alcalde Hereu i fins i tot va recomanar no votar l'opció C, la que descartava qualsevol de les dues solucions proposades pel consistori (amb tramvia totes dues, com també proposa avui Ada Colau, quines coses). Com tothom sap, es va imposar l'opció C de forma aclaparadora i la “representativitat veïnal” va quedar doncs això, ben representada. Insisteixo, no passa res: la qüestió canviaria si els veïns i veïnes ens organitzéssim millor i participéssim activament en la vida municipal, omplíssim (ja no dic “okupéssim”) aquestes associacions de veritable pluralitat de pensament o, en tot cas, en féssim de noves que no obeïssin a consignes polítiques ni a interessos de lobbies. La culpa no és de cap associació ni de cap federació, ni del senyor Ramon ni del senyor Rabell, que fan la seva feina (o la seva guerra). El que sí que em grinyola és que donem tanta veu, tanta visibilitat i tant poder decisori a entitats de representativitat discutible.\nEls “veïns i les veïnes” de la vila de Gràcia, o de Sants en el seu moment, o de la Barceloneta quan arriba l'agost, poden tenir una opinió més pròpia i una veu més diàfana si no permeten que portaveus molt mobilitzats, molt polititzats i molt organitzats, gestionin algunes associacions i donin la cara en nom de. L'associacionisme té un poder immens, una força transformadora gran, com està més que demostrat els últims anys: però aquest no és l'àmbit dels polítics i les polítiques, sinó dels veïns i les veïnes. De la gent que potser té simpaties cap als okupes però no cap a les protestes violentes, o que hi simpatitza al cent per cent, i tant, o que en canvi ho considera tot un xantatge intolerable. Tant se val, “el poble” pensa de formes diverses. Però quan té veu, veu de debò i no mediatitzada per hipotètics “representants”, de vegades (hop!) acaba votant l'opció C.\nAquesta gent. On sou?\nPublicat a El Punt/Avui el 31 de maig del 2016\nPer Jordi Cabré el 5/31/2016\nMont-serrat Grané Alsina 1 de juny de 2016, a les 15:56\nMoltes felicitats Jordi per l'article. Boníssim !!\nTenim molta feina a fer!!


El Caja Laboral, un rival en ratxa - FC Barcelona\nHomeMés esportsBàsquetPrimer EquipNotíciesEl Caja Laboral, un rival en ratxa\nEl proper rival del Barça Regal a la cinquena jornada del Top 16 de l’Eurolliga (dijous, 20.15 hores) viu un moment dolç de forma, amb una ratxa de 17 victòries consecutives Amb el triomf d’aquest diumenge davant el CAI, Tabak ha superat Pesic com l’entrenador amb més triomfs consecutius a la Lliga Endesa després d’agafar un equip a mitja temporada\nTabak dóna instruccions als seus jugadors / FOTO: Josu Izarra - ACB Photo\nDes del debut de Zan Tabak a la banqueta, el Caja Laboral ha encadenat 17 victòries consecutives entre l’Eurolliga i la Lliga Endesa. No hi ha dubte, el proper rival del Barça Regal en la cinquena jornada del Top 16 de la màxima competició continental està en un gran estat de forma. I això ha de ser una motivació afegida per als de Xavi Pascual. Repetir triomf a domicili a l’Eurolliga i, alhora, trencar aquesta gran ratxa de victòries dels vitorians.\nEl Caja Laboral encapçala juntament amb el Montepaschi el Grup F d’aquest Top 16, amb un balanç de quatre triomfs i cap derrota. Els de Tabak s’han imposat a l’Olympiacos i el Besiktas al Fernando Buesa Arena i han guanyat a les pistes del Maccabi i del Fenerbahçe. El Barça Regal el segueix de ben a prop, amb tres victòries i només un partit perdut, a Rússia, davant el Khimki. Per tant, una victòria dels de Pascual igualaria encara més la classificació i donaria moral a l’equip.\nTabak supera Pesic\nAmb l’ajustat triomf d’aquest diumenge davant el CAI Saragossa (74-73), Tabak ha superat Svetislav Pesic com l’entrenador amb més victòries consecutives a la Lliga Endesa després d’arribar a un equip a mitja temporada. El tècnic croat ja suma 10 triomfs seguits a la Lliga Endesa. Una xifra que li ha permès superar els nou de Pesic de la temporada 2010/11 al capdavant del València Basket.\n“Podem donar un cop sobre la taula”\nBarça Regal leave it late (82-88)


Alberg Turístic Vall del Nonaya | Etapa 2 Etapa de San Juan de Villapañada a Salas | Camino de Santiago\nAlberg Turístic Vall del Nonaya\nEstàs en la següent localització: Portada > Viatges > Camí de Sant Jaume > Albergs > Alberg Turístic Vall del Nonaya\nEls albergs: Alberg Turístic Vall del Nonaya\n( 56 vots ) M’agrada! 0 comentaris\nAdreça: C/Arquebisbe Valdés, 5 (en la plaça de l'Església)\nLocalitat: Salas (Astúries)\nTelèfon de contacte: 626 527 073\nPàgina web: www.alberguevallenonaya.com\nPersona encarregada d’atendre l'alberg: Sandra\nObservacions: L'alberg ofereix desdejunis, menjars i sopars. Totes les formes d'allotjament inclouen desdejuni self-service a partir de les 7.00 hores, inclòs en el preuNo s'admeten mascotes.Disponible informació del Camí Primitiu i informació turística de la zona.\nEls pelegrins opinen sobre el Alberg Turístic Vall del Nonaya\nInformació sobre el Alberg Turístic Vall del Nonaya\nEstat de conservació: Inaugurat el 14 de maig de 2017\nDisponibilitat de l’alberg: Obert d'abril a octubre\nPreu: Allotjament (desdejuni inclòs) 14 euros. Habitació doble (desdejuni inclòs) 42 euros\nDescripció d’habitacions: L'alberg compta amb una àmplia habitació de vint places de capacitat,distribuïdes en lliteres. En la primer planta de l'edifici hi ha 3 habitacions dobles amb un bany per a compartir, i una sala-menjador per als desdejunis i ús dels clients de les habitacions.\nCondicions d’admissió per accedir a l’alberg: Alberg obert a tota mena de públic, però enfocat en pelegrins.\nHora d’obertura: Recepció de 13.00 a 20.00. Fora d'aquest horari, trucar per telèfon.\nHora de tancament: No tanca\nRentadora: Sí, rentadora i assecadora . A més compta don servei de bugaderia (rentada i assecat): 8 €\nTovalloles i sabó: Sí. Tovalloles i llençols de lloguer.\nMàquina de cafè: Sí, hi ha cafè, infusions, llet, etc. a lliure disposició.\nCuina: Sí, Disponible cuina menjador amb frigorífic, microones, cafetera, torradora, parament,\nEstable o quadra: Sí, consultar amb antelació.\nInternet: Sí, connexió Wi-Fi\nEndolls per carregar la bateria: Sí, endoll i llum individual per plaça.\nAixí veuen els pelegrins el Alberg Turístic Vall del Nonaya


Publicar, llegir i descarregar obres a Internet, encara més senzill amb la TINETbiblioteca » El Bloc de TINET\nPublicar, llegir i descarregar obres a Internet, encara més senzill amb la TINETbiblioteca\nAra, publicar les teves obres a Internet i difrondre-les per a què siguin llegides és encara més senzill. La TINETbiblioteca t’explica, pas a pas, com ho has de fer i t’informa sobre les diferents possibilitats que tens: els formats en què es podran llegir els teus textos i amb quins dispositius.\nCom sempre, la TINETbiblioteca ofereix la possibilitat d’incorporar obres digitals totalment de franc. Únicament cal que siguis tinetaire (si no disposes d’un compte de TINET pots demanar-la i omplir el formulari d’alta com a redactor).\nEls documents s’oferiran als lectors en format .PDF i en format .ePUB, permetent la seva lectura en la majoria de dispostius electrònics, com ordinadors i e-readers, lectors d’e-book o llibres digitals. Si no coneixes la tecnologia o els formats, només cal que donis un cop d’ull als apartats corresponents dins de la página de la TINETbiblioteca de TINET a biblioteca.tinet.cat\nA més, la TINETbiblioteca posa al teu abast més de sis-centes d’obres que pots llegir i descarregar de franc. Els textos estan classificats per autors, pel títol de l’obra i per matèries. Hi trobaràs, també, sis col·leccions diferents i un cercador per a què trobis tot allò que busques, i busquis de manera senzilla tot allò que t’interessa. Llegir i publicar, més senzill que mai amb la TINETbiblioteca\n08/03/2012 | bloctin | Comentaris tancats\n« Ous ferrats, del vallenc Xavi Ballester, gauanya el 15è Premi TINET


Allsites.com - Search Engines : World : Català : Medicina i salut : Medicina : Institucions\nSearch Home : World : Català : Medicina i salut : Medicina : Institucions\nWorld: Top/World/Català/Societat/Associacions/Col·legis professionals/Medicina\nAcadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i de Balears: Entitat fundada l'any 1872. Informació, serveis i recursos per als profesionals de la Medicina.\nAcadèmia de Ciències Mèdiques de les Balears: Presentació, història, membres associats, biblioteca i revista.\nAgrupació de Ciències Mèdiques de Girona: Filial de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears.\nConselleria de Salut i Consum: Del govern de les Illes Balears. Organigrama, esdeveniments i notícies. Enllaços.\nConsorci Sanitari de Barcelona: Organisme públic que dirigeix i coordina la gestió dels centres sanitaris de la ciutat. Guies de recursos, publicacions, urgències, programes de salut i concursos de treball.\nCreu Roja Andorrana: Presentació i activitats.\nCreu Roja Catalunya: Presentació, activitats, notícies i voluntariat.\nCreu Roja d'Alacant: Creu Roja Espanyola a la província d'Alacant us presenta un espai de solidaritat i compromís amb els altre per a tots i totes els qui esteu interessats/des en el món de les ONG's.\nDepartament de Sanitat i Seguretat Social: De la Generalitat de Catalunya. Programes de salut de la Conselleria de Sanitat, informació sobre centres, institucions i malalties.\nEescola de SIDA de Balears: Grup de professionals i voluntaris. Presentació, activitats, documents i prevenció.\nFundació Biblioteca Josep Laporte: Biblioteca presencial i digital, i centre de gestió del coneixement en ciències de la salut. Accés restringit a metges col·legiats.\nFundació Dr. Robert: Centre avançat de formació i de serveis en ciències de la salut i de la vida.\nFundació Internacional Josep Carreras: Institució benèfica sobre la leucèmia, de tipus assistencial i científic, amb l'objectiu bàsic de finançar la investigació, l'ajut a centres assistencials, el manteniment del Registre de Donants de Mèdul·la Òssia (REDMO) i els serveis socials a pacients i familiars.\nInstitut Municipal d'Investigació Mèdica - IMIM: Presentació, recerca, serveis interns, productes i serveis a l'exterior, programa Ramón y Cajal, congressos, publicacions i dades bibliomètriques de Catalunya.\nInstitut Municipal d´Assistència Sanitària - IMAS: Organisme de l'ajuntament de Barcelona que gestiona els equipaments assistencials de la ciutat. Informació sanitària d ela ciutat, centres, investigació, notícies i borsa de treball.\nInstitut Universitari de Salut Pública de Catalunya - ISP: Màster en Salut Pública. Accés a Medline. Serveis i enllaçps.\nInstitut d'Estudis de Medicina de Muntanya: Presentació, medicina del viatger, malalties per altitud, formació i docència, enllaços, imatges i bibliografia.\nInstitut d'Estudis de la Salut: Organisme depenent del Departament de Sanitat de la Generalitat de Catalunya que vetlla per la promoció i renovació pedagògica en l'àmbit de les ciències de la salut. Informació institucional, activitats docents i formatives.\nInstitut de Recerca Ciències de la Salut - IRCIS: Fa les tasques de laboratori pròpies dels grups d'investigació biomèdica.\nParc de Recerca Biomèdica de Barcelona: Investigació biomèdica en diferenciació cel·lular, i càncer, genòmica, epidemiologia i salut pública, fisiopatologia, bioinformàtica i informàtica biomèdica.\nServei Català de la Salut: Organisme adscrit al Departament de Sanitat de la Generalitat de Catalunya, al voltant del qual s'organitza el sistema sanitari del país. La web ofereix informació sobre l'estructura interna del SCS, el model sanitari català, la xarxa sanitària pública, la targeta sanitària individual i els centres concertats.\nAnglès Islandès Danès\nFarsi Francès Italià\nJaponès Coreà Neerlandès\nNoruec Polonès Romanès


BLOC DE CATALÀ DE PRIMER D'ESO: NO HEM GUANYAT EL CONCURS, PERÒ...\nBLOC DE CATALÀ DE PRIMER D'ESO\nNO HEM GUANYAT EL CONCURS, PERÒ...\n... l'important SEMPRE és participar, oi?\nJa sabeu que era molt difícil, però ho hem intentat. De totes maneres, la meva intenció amb aquest bloc era, i continua sent, repassar una mica el que anem veient a classe. Sé que alguns el feu servir sovint, d'altres només heu entrat un parell de vegades i d'altres el visiteu sovint tot i que no escriviu res. Per a mi és un premi saber que a alguns us està servint per estudiar. I amb això, almenys jo, ja en tinc prou :)\nPublicat per La profe de català de 1r B a 21:13\nJa feia molt de temps que no posaves alguna cosa nova.. Bueno, això que has posat ara tens tota la raó del món. Jo abans de que ens donin premis o trofeus prefereixo mil vegades més treurem la ESO i olvidar-me de tonteries.\n5 de maig de 2009, a les 21:29\nAnna Tobarra ha dit...\nno hi havien moltes posibilitats de guanyar però al menys em sigut uns dels que estaven seleccionats i això és lo importan i que aquest bloc ens serveixi per estudiar o per alguna cosa amb utiliat.\nJo sóc una d'aquestes persones que em paso per el blog sovint però no faig ningun comentari, també em paso per el de francès per és massa difícil escriure-ho tot el que vols dir en francès, si aixó més en devant quan ja sapiguem més coses...\nIgualment també seguiré pasant-me per els dos blogs encara que no sapiga el que escriure.\n5 de maig de 2009, a les 21:57\nLa profe de català de 1r B\nL'IMPORTANT ÉS PARTICIPAR-HI!\nDIDAC, Diccionari de català (primer cicle de secundària)\nLES ÚLTIMES DINÀMIQUES DE TUTORIA\nUN ENIGMA PER RELAXAR-NOS UNA MIQUETA


El Consell Rector convoca les eleccions al Consell d’Informatius d’À Punt | CVMC | Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació\nComunicació CVMC set. 20, 2019\nEl Consell d’Informatius és un òrgan de control intern que ha de vetlar per la independència, l’objectivitat i la veracitat de les informacions difoses. A més, ha de vigilar el compliment dels valors constituents dels mitjans públics en allò que fa referència a la participació i la independència de la plantilla de professionals que desenvolupen la seua tasca en els serveis informatius.\nSegons el Reglament del Consell d’Informatius -aprovat pel Consell Rector i referendat pels treballadors i les treballadores de la Redacció d’Informatius d’À Punt- s’han de triar, per un període de dos anys, un total de cinc treballadors i treballadores adscrits i adscrites a la Redacció d’Informatius.\nEl calendari aprovat hui pel Consell Rector marca que el 26 de setembre es publicarà el cens provisional de persones electores i elegibles, i s’hi podran fer al·legacions fins al 2 d’octubre. El 4 d’octubre es publicarà el cens definitiu i es constituirà la Junta Electoral, composta de 3 membres. Des del mateix dia fins al 14 d’octubre romandrà obert el termini de presentació de candidatures individuals. Una vegada superat el període per a fer-hi al·legacions, el 25 d’octubre seran les votacions i el dia 28 es farà la proclamació provisional de les persones electes.\nDurant la reunió de hui també s’ha aprovat la relació de llocs de treball (RLT) de la Societat Anònima de Mitjans de Comunicació (SAMC) del 2019, que incorpora les modificacions resultants de l’informe emés pel sector públic.


Tràmits des d'Internet\nL'Ajuntament de Montserrat, a través de l'Agència de Promoció del Valencià (AVIVA), treballa des de fa temps en l'adaptació dels formularis municipals al món d'Internet i l'estandardització del disseny. A la secció d'instàncies de la pàgina web municipal hi ha tots els formularis disponibles en format emplenable, organitzats per departaments. S'hi pot accedir des del bàner dinàmic de l'inici o clicant en la caixa «Descarregueu instàncies». D'aquesta manera, doncs, es pot presentar una instància sense la necessitat d'acudir a les dependències municipals, mitjançant la seu electrònica.\nServei actualitzat de TV en internet\nDesde l'Ajuntament hem actualitzat el servei que oferíem de televisió per internet. A partir d'ara s'oferirà la mateixa programació que es dona en la televisió Local. D'aquesta manera l'accés als continguts en directe com son els plens, la Setmana Internacional de Música de Cambra o els bous al carrer entre altres, es podran vorer més enllà del nucli urbà. A través d'internet arribarà a tot el món que vullga gaudir.\nPodeu accedir a la pàgina desde aquest enllaç i sempre desde el banner que està en la portada de la web de l'ajuntament.\nWi-Fi pública a la plaça de l'Ajuntament\nDes de l'Ajuntament volem anunciar que s'ha s'instal·lat un hotspot per a donar servei de connexió d'internet gratuït a la plaça de l'Església. Un hotspotÂ és un punt d'accés dins la xarxa de l'Ajuntament amb connexió de banda ampla.\nQuan l'usuari es connecta a aquest punt d'accés, ha d'entrar a un navegador i acceptar les condicions d'ús.\nOferim aquest servei amb les condicions que ens permet la Comissió de Mercat de les Telecomunicacions (CMT) per a no incórrer en competència deslleial. Aquestes codicions bàsicament són un límit de 256 kpbs de velocitat i que cada hora la sessió caduca i heu de tornar a acceptar les condicions d'ús.\nTota aquesta infraestructura forma part del projecte Sona la Dipu - Província Wifi al qual l'Ajuntament està adherit.\nLa xarxa es diu SonaWifi i no té cap contrasenya. Esperem que tot el món puga gaudir d'aquest servei i continuarem treballant per a instal·lar més punts de connexió gratuïta en el terme.\nIV ASSEMBLEA CIUTADANA


QUÈ T'ANAVA A DIR: Més enllà de la raó\nL’esser humà i el seu poder racional acostuma a tenir uns límits més o menys marcats per l’experiència i els resultats, però sempre hi ha uns reptes que queden fora de l’abast humà empíric. Llavors entrem en el món de la fe que ens pot portar molt més lluny fins a llocs insospitats. Durant aquesta pandèmia s’han tornat a veure força ciris en les nostres esglésies i capelletes d’aquelles persones que apostaven per la fe per aconseguir unes fites que no estaven assegurades pels mètodes tradicionals del saber humà. En la nostra existència crec que inclús els més ateus tenen un racó en el seus sentiments que va destinat a l’esperança irracional. Alguns segueixen la fe en alguna de les religions que tenim a casa nostra. Altres aposten per la mare naturalesa que també manté uns poders que encara s’escapen al saber humà. Altres prefereixen dirigir les seves peticions al firmament. També podem trobar aquells que confien en algun amulet heretat dels seus avantpassats que sempre els ha portat sort en els episodis més arriscats de la seva vida. N’hi ha per a tots els gustos i tothom pot escollir aquell que li escau millor.\nPublicat per Què t'anava a dir a 12:48\nEl Vendrell Apunts personals, Eix Diari


Canya de Rahola a Laura Borràs - Notícies Comunicació - Notícies Comunicació - e-notícies\nComunicació · 22 de Setembre de 2019. 11:56h.\n"Ningú ha de dir als presos si s'han de presentar o no"\nPilar Rahola ha criticat la portaveu de JxCat al Congrés, Laura Borràs, per dir que els presos que "seria millor" que els presos independentistes no vagin aquesta vegada en les llistes electorals.\nRahola ha dit en el programa Preguntes Freqüents de TV3 que "Laura Borràs va estar molt desafortunada perquè no li corresponia a ella dir que els presos no havien d'anar a les llistes". "Va ser una patinada", ha sentenciat.\n"Em sembla que una decisió com aquella no l'havia de dir en un micròfon perquè els presos són un tema molt sensible. Presos i exili és la repressió", ha afegit la periodista. L'escriptora ha dit que "Borràs amb aquest tema no va estar bé". "El primer que li hauria de demanar als nostres líders és que amb aquest tema no es jugui", ha reblat.\nFinalment, Pilar Rahola ha defensat que "els presos han de fer el que ells volen i crec que ningú ha de dir als presos si s'han de presentar o no". "Si ells es volen presentar, tenen tot el dret. Són els nostres representants", ha conclòs.\n"Va estar molt desafortunada"


El món col·leccionable\nCartesianisme endiumenjat, taxonomia dominical: sis dies de renou, i un tot matí per fer una bona endreça.\nUn matí, ara fa quinze anys, Oriol Vilanova (Manresa, 1980) va comprar al Mercat de Sant Antoni la seva primera postal. Ara presenta a la Fundació Tàpies una part de l’arxiu que ha anat reunint al llarg d’aquest temps: 27.000 imatges que converteixen les dues plantes de l’edifici en una gegantina paradeta dominical minuciosament classificada, i inspirada per criteris dramatúrgics: «si no m’agrada com el venedor teatralitza la negociació, no compro». La pulsió col.lecionista, el gabinet de curiositats i les escenografies de l’arxiu són també els temes de la segona exposició que presenta aquesta primavera, al Centro de Arte 2 de Mayo (Móstoles). Allà hi ha fet originals operacions curatorials amb els fons procedents de la secció d’obra gràfica de la Colección de Arte de la Comunidad de Madrid i de la Colección ARCO. Diumenge i Colección XV es podran veure, juntament amb les activitats relacionades, fins al 28 de maig.\nAquesta vitrina buida del Museo del Ejército de Toledo contenia l’espasa de Boabdil. En aquesta altra tampoc no hi podem veure els caps de pirates dissecats que formen part dels fons del Museo Nacional de Antropología. I aquí, per manca d’objecte, una sòbria cartela desgastada, en un racó del blanc embrutit, declara: “La llegada del Diplodocus al Museo”. I en aquella, si fos plena, hi veuríem, com les han vist els visitants del Museo Arqueológico Nacional, les monedes corcades d’or trencat del tresor que els submarinistes van trobar, el 18 de maig de 2007, al derelicte del vaixell La Mercedes, que va ser enfonsat a canonades, ara fa dos-cents anys, a la Batalla del Cabo de Santa María .\nL’objecte absent. Vet aquí el protagonista de la primera secció de la intervenció de Vilanova al CA2M, anomenada Sin distinción. Vint-i-nou vitrines desocupades, procedents de centres expositius madrilenys i castellans, conformen un corredor de tres línies, dramàticament sobreil.luminat. El visitant que s’hi endinsa es va trobant immers en una perspectiva de vidres successius, una profusió de marcs de visió definida per fusta i virtalls, que conforma una alambinada absència transitable. En lloc dels documents històrics, una tipologia dels seus expositors. La severitat didàctica de l’aparador del Prado, traslladada a la sala del CA2M, ens fa pensar en un acadèmic de la llengua intervenint en un pecha kucha sobre noves tendències digitals. I mireu l’aparador del Reina, blanc i allargassat, desposseït–ni revistes modernes, ni poesia visual, ni historiades invitacions a vernissatges-, com sembla ben bé un taüt per a un gegant elegant i esprimatxat, talment com aquell que un col.lectiu d’artistes eslovens va dissenyar per encabir-hi, amb pompa i circumstància, el cadàver de l’Art .\nLa desaparició radiant. El projecte té el seu antecedent més immediat en una mostra presentada l’any passat a l’ M-Museum de Lovàina, on les vitrines procedien de diversos espais museístics belgues, principalment de Brusel.les, on l’artista resideix des de fa anys. Sobre aquella exposició Oriol Fontdevila va constatar que “amb Vilanova no hi ha res a fer amb la teoria del simulacre: aquí cap còpia no és desacreditada, ans al contrari: totes juguen un rol específic en la conformació de la realitat”. Aquesta dinàmica entre el mobiliari i el buit invoca diversos discursos. En primer lloc, pel que fa a la història de les institucions museístiques, podem parlar d’una política del buidatge que es manifesta en els processos d’apropiació dels béns materials i en la seva transformació en documents de cultura. Aquesta política té la seva vessant més problemàtica en aquells casos, habituals en els museus antropològics, i tot sovint també en els arqueològics, en què l’apropiació és el resultat d’una lògica de dominació colonial.\nEn el seu estudi sobre la retòrica colonialista David Spurr analitza les cròniques descriptives dels territoris ocupats realitzades pel sector il.lustrat dels invasors –científics, geògrafs, escriptors de ficció- i hi constata la presència reiterada d’una figura d’expressió: la composició de lloc realitzada per via negativa, és a dir, com una enumeració dels atributs topogràfics i elements vitals que la mirada eurocèntrica troba a faltar. L’exemple clàssic és el retrat darwinià de la Patagònia com una inacabable extensió de no-res, on els espais “es caracteritzen només per possessions negatives; no tenen habitants, ni aigua, ni arbres, ni muntanyes”. L’observador, doncs, descriu la manca del seu propi urbanisme i de l’agricultura que coneix, i la mancança es converteix en la forma efectiva de la seva ansietat cultural. On sóc? Què és aquest lloc on no hi ha cap rastre de mi? A la codificació de la terra exòtica com a paisatge despoblat hi segueix, en un non sequitur molt propi de la racionalitat colonial, l’expoli dels seus béns, que, considerats, en el seu lloc d’origen, com a orfes de significat –carcasses buides d’una civilització manqué- es traslladaran al dispositiu museu, que s’anirà omplint, al llarg dels anys, amb els bibelots de l’altre món i, sobretot, amb les carteles, textos de sala i catàlegs que els omplen de significat.\nEl museu, doncs, performa el moviment financier i empíric de la colonització tot presentant-se com el lloc on el Buit que caracteritza l’Altre pot ser emmarcat, ofert a la consideració del visitant i omplert de coneixement. Com més plena la pinacoteca –com més peces s’hi acumulen, enfilades a les parets o endormiscades als magatzems-, més buits els territoris on hi ha trobat les seves pedreres, jaciments i filons. Com comentava Martí Peran en relació amb un projecte anterior de l’autor, en aquesta performativitat expositiva “la repetició és escènica”; la presentació de variants de l’aparador configura un dispositiu de visió que, anterior a la mostració o posterior, és la condició de possibilitat de la pinacoteca com a teatre de tots els temps passats.\nVitrines imaginàries. Una vegada un crític juganer en va inventar una, i va situar-la a l’Ägyptisches Museum de Berlín. L’urna impossible contindria una imatge gravada en pedra calcària amb la inscirpció “Carlos Pazos Fans Club. Made in Collioure” No és casual que a la segona secció de la mostra, A medida, hi vegem, de bon principi, cinc litografies de Pazos, un autor que constitueix un dels antecedents del treball de Vilanova. Com ell, un col·leccionista, especialitzat en memorabília popular i infantil –joguines, anuncis remots-, s’apropia de formats que, com el llibre d’exercicis estivals per a escolars, són alhora modestos i omnicomprensius, mínims i tuttòlegs: descriuen –només per passar l’estona, per fer tarda d’agost- el món sencer. Taxidermista del pop –entremaliat forense dels productes de temporada- Pazos col·locava un ninotet de Batman en una vitrina de papallones dissecades, tot mostrant com les produccions efímeres, i els moments sentimentals que inspiren, són classificades i sotmeses a la lògica implacable de la Història Cultural. Com la de Vilanova, la seva producció té un humor delicat que qüestiona les formes de presentació pública del Gran Artista Modern i els seus deliris hagiogràfics de personalitat i protagonisme.\nSis-centes peces distribuïdes en cinquanta-quatre parets formen un passadís virolat que es pot recórrer en quinze gambades. Un passeig pletòric. Si la intervenció annexa es basa en la remor d’angoixa perceptiva suscitada per la buidor, ara ens enfrontem amb el codi emocional complementari: l’horror vacui. Quin és l’espai més reduït on es pot encabir una col·lecció? Com canvien les seves peces quan, enlloc desplegar-les, les acumulem? Si a les obres, atapeïdes, els manca l’espai per respirar, seguiran sent obres? Aquestes preguntes han orientat des de fa anys el treball de Vilanova. N’havia donat una resposta a la seva intervenció a la galeria barcelonina The Green Parrot, Per ser precís (2015), on va col·locar les seves postals en un armari, de manera que se’n podia veure el volum i el gruix, però no el contingut.\nUna estètica del contenidor, que connecta amb les formes actuals en què un subjecte es retrata a través de les seves possessions. Wolfgang Ullrich ha observat que darrerament s’ha produït un canvi en la iconografia del col·leccionista. Tradicionalment la pulsió completista es representava amb un retrat de cos sencer del protagonista davant de la seva possessió més preuada –l’escultura, l’edició de bibliòfil, l’ullal de l’elefant. En canvi, als retrats que apareixen a les revistes especialitzades i a la premsa generalista, ara el veiem envoltat de caixes de fusta que, enlloc de mostrar el seu patrimoni, n’indiquen la quantitat, presentant el seu propietari com un model de consumista refinat que, a diferència del comprador compulsiu, medita les seves adquisicions i controla el seu cos.\nAixí és com una munió d’obres que demanaria ben bé quatre plantes més per ser presentada com cal és re-presentada amb procediments que en canvien l’ordre de contemplació. Petits i obsessius gargots abstractes, biomorfs, pura bilis concentrada en punta seca, en repartir-se en sèries per tota la sala adquireixen un caràcter decoratiu. Una pintura psicodèlica migpartida entre dos nínxols és mig somni. El projecte incorpora també obres de creadors que treballen en una línia semblant a la de Vilanova, com ara el duo Elmgreen & Dragset, autor de diversos retrats satírics de l’art collector. Les seves fotografies de museus buidats fan de connexió entre les dues mostres. A més d’aquest eco visual hi ha també un fil conductor que va tramant la munió pictòrica. Es tracta d’un seguit de banderes horitzontals de regions i comunitats autònomes que, alterades, ofereixen una imatge ambivalent entre la iconicitat i el regionalisme. És la sèrie litogràfica de l’artista canari Juan Hidalgo Etcéteres Abanderados (1991), que, disposada al llarg de la instal·lació, va tramant la lògica atzarosa amb que es construeixen el sentits de les localitats i la summa nacional.\nEl projecte subratlla en el caràcter dramatúrgic del format exposició, que en aquest cas es manifesta en una gestualitat curatorial exagerada amb ironia. D’entre totes les peces incloses les que més “pateixen” aquesta operació sobre el display són les que tracten assumptes más manifestament polítics, com les del grup Equipo Crónica. En els seus formats d’exhibició habitual els seus collages de denúncia sempre apareixen molt destacats, i la historiografia els ha assignat el rol de Pintura d’Història antifranquista. El muntatge, que les desplaça a racons perduts i les envolta d’una plètora gràfica, reprodueix i denuncia el destí dels discursos antifranquistes en la iconosfera actual: tot sovint bandejats, i reduïts a un murmuri entretallat. La reflexió sobre el lloc adequat per les obres que al·legoritzen un document de barbàrie perllonga d’aquesta manera la que els propis artistes havien realitzat en diversos moments de la seva carrera, i en particular a El embalaje (1969): un embalum encordillat que deixava veure, en un fragment esquinçat, un marge invertit del Guernica. El quadre –meta-quadre, doncs- feia referència a la història de trasllats de l’obra, i la inversió de la imatge performa la distorsió del sentit que es produeix en aquests moviments i transports.\nLa sensibilitat indexal\nEl món –no en vull malparlar, però les coses són com són- no sembla gaire ordenat, aquest matí. Hi ha un calaix dels mals endreços on de fa temps que s’hi acumulen encenedors destrempats, claus orfes i cartes que no lliguen, i en un garatge fosc dorm una caixa de sabates on les polaroids familiars conviuen, vés a saber amb quin criteri, amb instantànies realitzades en viatges de feina, que ofereixen una topografia dels paisatges urbans de la vora de l’hotel.\nPerò si hi ha algú –un senyor barbat, posem per cas- que cada diumenge al matí, des de fa quinze anys, compareix al mercat local – el de Sant Antoni, o el Rastro, o el Jeu de Balle de Brussel·les- i allà hi sap trobar –recaptar: tornar a captar, comprar de nou- la peça que falta, llavors potser hi ha esperança.\nI Déu va beneir el Setè Dia, i el va santificar, perquè en ell va inaugurar tota l’Obra que havia fet en la Creació, i tots els Periodistes Justos van tenir el seu Dossier de Premsa en format paper i/o en pedeefa.\nGènesi (de la deslocalització cronològica del treball en el capitalisme financer), 2.3.\nN’hi ha, de diumenges? Qui els va robar? Per quins set sous ens els vam vendre? Quan va ser el primer diumenge en què l’Home, havent esmorzat, es digué:\n– No faré pas feina, només retocaré una mica això mentre escolto musiqueta… i mentrestant vaig refent això… i això no es rè, mitja horeta i llestos…”\n… i a quarts de nou encara hi era? L’expressió “temps de lleure”, ¿fa sentit, en un article redactat al llarg de diversos dies, entre ells tres diumenges, que fa referència a una mostra inaugurada en diumenge al matí, on la feina realitzada per un artista al llarg de centenars de matins dominicals va convocar els treballadors del sector, que, fidels a les seves responsabilitats, van realitzar, des de segona hora, amablement i dinàmica, les entrevistes, cròniques, trobades de bísnes, networkings i tuits que defineixen, diguem-ho en ponentí, la fenya en la indústria cultural? Els cadàvers dels sindicalistes que, al principi de l’era industrial, s’hi van deixar la pell per aconseguir un dia de festa a la setmana, ¿s’aixecaran de les seves tombes per venir a donar-nos el clatellot que ens hem guanyat? Quan això passi, ¿algú s’ho prendrà seriosament, o se’n faran cròniques que ho descriuran com un episodi mal guionitzat de The Walking Dead?\nEl noranta-tres és una xifra tan bona com qualsevol altra, i millor que el cent: no té la supèrbia dels números rodons, tan tocats i posats, i qui ordena l’existència en noranta-tres categories n’afirma el desori, és lo que n’hi ha i, alhora, el nega, tot combinant criteris classificadors que procedeixen d’àmbits diferents, com el pantone (verd daurat), l’arquitectura monumental (arc de triomf) o la qui-sap-lo (inclassificable), i establint clares diferències entre categories que farien de mal barrejar, com ara fauna i cigne, i combinant temes de tradició romàntica (ruïnes) amb la pulsió taxonòmica que, traslladada al ciberespai, ens ofereix, tot sovint, la trivialitat perfecta (tothom estima els gatets), però també popularitza i difon els procediments més sofisticats. I així ens trobem que la curadora de col.leccions del Peabody Museum de Harvard, Diana Zlatanovski, abandona l’humil anonimat que sembla connatural a la seva professió i es converteix, amb els seus perfils a Twitter i a Tumblr, en una estrella de l’àmbit digital quan la seva xarxa de metamedis The Typologist cartesianament ho peta i arxivísticament supermola, i les seves acurades fotografies de tipus d’objectes generen milers de LOLs i de m’agrades.\nNo és tan sorprenent si considerem que el trasllat de l’experiència quotidiana a la xarxa ha estat orientat, des de bon principi, per una dèria taxonòmica de la que tots els internautes participen. Com la majoria de les dèries va començar amb el sexe o té alguna cosa libidinal: la desmaterialització de la imatge pornogràfica i la seva desmonetarització, que sempre ha estat el carburant d’internet, es desplega en una nomenclatura de gustos, subgèneres, i subcategories, organitzada en megacercadors com Nudevista, que, tot actualitzant les classificacions de fílies que va elaborar la clínica del segle XIX, replantegen la representació del sexe com un índex de les seves figuracions, i l’escopofília com una sensibilitat indexal.\nEls formats d’organització es traslladen d’una generació a la següent, i les protocols utilitzats durant el segle XX se solapen i combinen amb els que fan servir els nadius digitals. Emilio Àlvarez, col·lecionista, galerista i director de la fira Loop, explicava una vegada com la seva filla youtuber i els seus amics practiquen la tipologia juvenil, i es referia al perfil d’Instagram panda_vibes, que ha aconseguit gairebé setanta-cinc mil seguidors basat en únic tipus d’imatge: fotos d’óssos panda –l’alternativa als gats, massa mainstream.\nCom succeeix en altres projectes del seu autor, Diumenge proposa també una inflexió sobre l’arquitectura de l’espai on s’exposa, i sobre el seu recorregut. En aquest sentit, enllaça amb la línia de recerca que, al llarg de la història de la Tàpies, ha proposat lectures crítiques de la institució museística. I, en particular, amb la ja clàssica mostra Els límits del museu (1995), on també hi eren presents, entre altres recursos de mise en abyme de l’espai, el tema de les possessions privades com a col·lecció (en una instal·lació de Christian Boltanski, que traslladava a la Tàpies l’habitació d’un Home de Barcelona) i la paradeta de mercat, en l’obra de Jamelie Hassan. Si en aquest projecte l’artista canadenca presentava la fotografia d’una venedora xinesa de clips del cabell, a Diumenge els venedors han estat presents a la sala, no en efígie sinó en persona, en una de les activitats programades.\nUn altre aspecte que diferencia aquesta mostra de les inflexions dels anys noranta sobre les runes del museu és el tractament de la fotografia vernacular. En aquest sentit, la proposta s’integra en la fructífera línia de projectes conceptuals que proposen una arqueologia dels dispositius de visió del segle XX i, sobretot, de la foto analògica, vernacular i utilitària. La foto-objecte potser ja no tingui futur, però el seu passat es va tornant més ric i intricat a mida que diversos creadors, anarxivistes, assumeixen el rol d’Historiadors de la Fotografia i en descobreixen subgèneres insòlits, usos afectius i poètiques del registre. Ara que hem entrat a l’època del col·leccionisme desmaterialitzat –ara que les macro compilacions d’imatges, de música i de dades són núvols que no pertanyen del tot al seu propietari: Spotify, per exemple, no es pot heretar- els procediments informals i domèstics per catalogar es converteixen en la base per una arqueologia del passat recent del gènere. L’àlbum familiar, la caixa de sabates i la carpeta gastada són el futur del museu; l’amo de la paradeta, el seu curador in pectore.\n Natàlia Farré, “Val més acumular postals que bidets” a El Periódico de Catalunya, 14 de febrer de 2017, http://www.elperiodico.cat/ca/noticias/barcelona/oriol-vilanova-exposicio-fundacio-tapies-barcelonejant-5837504\n Dec a Víctor de las Heras, comissari de la mostra i responsable de les exposicions temporals i publicacions del CA2M, les dades sobre el contingut original de les vitrines, de les quals n’he fet una versió i selecció pròpies.\n IRWIN, Corpse of Art (instal.lació amb quadre negre, gerro de flors, ninot i taüt, 2003-2004).\n Oriol Fontdevila, “Medio y materia: At First Sight de Oriol Vilanova en M van Museum Leuven” a Concreta, http://www.editorialconcreta.org/Medio-y-materia-Oriol-Vilanova-At.\n David Spurr, The Rhetoric of Empire: Colonial Discourse in Journalism, Travel Writing and Imperial Administration, Duham: Duke University Press, 1993, pp. 92-108.\n Martí Peran, “Oriol Vilanova: No Middleman” a After Landscape: Ciutats copiades, Barcelona: Universitat de Barcelona, 2014, pp. 52-53.\n Morquillas, “C.P.:C.C.,A.c.L.,N.yF.” a Carlos Pazos, Sintidekon, Diputación Foral de Álava / Diputación Provincial de Teruel / Museu Universitat d’Alacant, 2000, pp. 185-187. La inscripció “Club de Fans de Carlos Pazos” és real. Es trobava en una placa penjada a la porta del reservat del Jerryx, un dels locals que van sorgir durant l’emergència de la cultura de club a la Ciutat Comtal, a mitjan anys noranta. El bar era al barri de Gràcia i l’habitació, que era pública, ocupava, juntament amb els lavabos –ben duchampianament, doncs- el pis de dalt, i els clients la feien servir com a chill-out. La seva discreció i el seu caràcter decorat i acollidor, amb coixins confortables, era molt apreciada per les parelles que freqüentaven el Jerryx –o que es formaven allà mateix.\n Eloy Fernández Porta, “La Bienal de Gotham” a Batman desde la periferia, Barcelona: Alpha Decay, 2013, pp. 78-79.\n Wolfgang Ullrich, “Consumo en lugar de recepción” a Lápiz nº220: Arte y mercado, I, pg. 52.\n Carlos Martín, Gestos Iconoclastes, imatges heterodoxes, Barcelona: Obra Social “la Caixa”, pp. 38-41.\n Podem afegir-hi també, com a antecedents indirectes de la intervenció de Vilanova al CA2M, el projecte de Lewis Lawler Gàbia de vidre, sobre la vitrina on es va exposar una de les ballerines de Degas, i el molt influent treball de Sophie Calle Absència. Vd. John H. Harnhardt i Thomas Keenan, Els límits del museu, Barcelona: Fundació Tàpies, 1995, pp. 146- 147.


REHABILITACIÓ DE L'OBSERVATORI ASTRONÒMIC D’EIVISSA - Cliquez sur Ibiza\nREHABILITATION DE OBSERVATOIRE DE IBIZA ASTRONOMIE\nL’obra de rehabilitació i condicionament de l’Observatori Astronòmic de la Necròpolis de Puig des Molins ha estat adjudicada a l’empresa Naves i Conducciones S.A per un import de 189.182 euros amb IVA. Ara l’empresa disposa d’uns dies per acabar de presentar la documentació necessària per a la seva adjudicació definitiva. Al concurs es presentaren un total de 10 affaires.\nAquest projecte preveu la rehabilitació i recuperació de l’Observatori, per tal de promoure l’ensenyament de l’astronomia des d’un punt divulgatiu, científic i educatiu. L’obra esta finançada pel Consorci Eivissa Patrimoni de la Humanitat, integrat per Ajuntament d’Eivissa, Consell d’Eivissa i Govern Balear.\nComprimé Nouvelles N 13\nSAN JOSE EST PARTI ET DRESSED\nSARA, FEMMES SANS ATTRIBUTS, À IBIZA\nAMÉLIORATION DU TRANSPORT AÉRIEN EN IBIZA\nPAYSAGES DE JOAN CASTELLÓ


Arrabassen els pins de la plaça Orient en contra del sentiment popular\n17 maig 2021 05:29\nEls arbres, que se sembraren fa uns 50 anys, seran substituïts per plataners\nM.F. | 13 gener 1999\nLa plaça Orient de Capdepera ja no tornarà a ser la que era perquè els pins cinquantenaris que tant caracteritzaven la zona han deixat d'existir per sempre.\nAhir s'iniciaren les obres d'embelliment incloses en el pla Mirall que consisteixen a condicionar per a vianants la plaça deixant una part per a la circulació dels cotxes.\nAmb gran expectació, les grues es disposaren a arrabassar els pins. Va ser una tasca difícil i molt espectacular sota la mirada atònita d'un grapat de vianants que no es fiaven del que veien.\nEl batle de Capdepera, Joan Pascual (UCAP), ha reconegut que «molta de gent s'ha dirigit a mi per criticar que no està bé que retirem els pins de la plaça Orient. Aquesta reacció me l'esperava i en part consider que és positiu perquè això vol dir que els nostres habitants estan conscienciats que s'ha de conservar la natura».\nEl batle Pascual manifesta que «ja que feim un projecte nou hem considerat oportú canviar també els pins. El motiu principal és que aquest arbre no és urbà i provoca molts de problemes, entre aquests, aixeca la pavimentació, cruia les canonades que hi passen per davall i desestabilitza les infraestructures». Malgrat que sabia que aquesta actuació crearia polèmica, el batle Pascual ha expressat que «com a polític he de prendre decisions encara que vagin en contra del sentiment popular. El que s'ha de mirar és el més adient per a tots i estic segur que a la llarga aquesta determinació haurà estat la correcta».


Batalla de Morlaix - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCoord.: 48° 34′ 42″ N, 3° 49′ 36″ O / 48.57833°N,3.82667°O / 48.57833; -3.82667\n30 de setembre de 1342\n48° 34′ 42″ N, 3° 49′ 36″ O / 48.5783°N,3.82667°O / 48.5783; -3.82667\nRetirada tàctica anglesa en no poder ser derrotats pels francesos.\nRobert d'Artois Carles de Blois\n1.500 cavalleria i infanteria\n800 soldats (Robert d'Artois)\nmilícia bretona 3.000 cavalleria\n1.500 infanteria genovesa\nLa batalla de Morlaix es va lliurar als afores de la vila de Morlaix, a Bretanya, el 30 de setembre de 1342 entre francesos i anglesos durant la Guerra de Successió bretona, en el conflicte global de la Guerra dels Cent Anys. Hi va tenir lloc la retirada tàctica, utilitzada per primera vegada pels anglesos. Únicament tres cronistes, els tres anglesos, relaten aquesta batalla, potser pel poc interès que va suscitar i perquè estava en joc una regió que ja no interessava.\nJoan III de Bretanya havia mort sense un hereu. El debat per la successió va derivar en una guerra civil a Bretanya que va durar gairebé 25 anys. En un primer moment es van postular com aspirants al títol el germanastre de Joan, Joan de Montfort i la seva neboda Joana de Penthièvre, dona de Carles de Blois. Joan comptava amb el beneplàcit de l'aristocràcia i el clergat bretons mentre Joan era considerat com un estranger indesitjable el centre de poder era a la Île de France. Així les coses, els anglesos van apostar per Juan de Montfort. No obstant això, Carles de Blois, nebot del rei Felip VI de França, va trair la seva dona i es va posar del costat dels francesos que no volien a cap dels aspirants, ja que ambicionaven el ducat per a ells.\nEduard III d'Anglaterra, poc va poder fer per ajudar al seu protegit, ja que tenia els seus propis problemes en el seu regne. No obstant això, va enviar un petit regiment per donar suport a Joan a les ordres de Walter Mauny. Arran del fet que les forces angleses aconseguissin diverses victòries a Bretanya, Eduard III, cada vegada més convençut en la causa, va enviar un batalló més nombrós de cavallers i arquers comandats per William de Bohun, comte de Northampton. No obstant això, aquesta ajuda s'ha fet massa temps i per a quan va arribar a Bretanya, Juan ja era pres dels francesos i Joana liderava el seu exèrcit contra els francesos. El comte de Northampton va desembarcar el 18 d'agost de 1342 i de seguida es va posar al capdavant de l'exèrcit anglès a Bretanya. Va dirigir als soldats a la ciutat de Brest on la comtessa Joana i les seves minvades tropes estaven sent assetjades per l'exèrcit francès sota el comandament de Carles de Blois i el suport marítim d'una flota genovesa. Quan Northampton va aparèixer en el camp de batalla, els francesos van decidir aturar el seu atac i es van retirar a l'interior.\nLa batalla de Morlaix[modifica]\nUna vegada que els francesos es van retirar, el comte de Northampton es va internar a la Bretanya fins a arribar a la vila de Morlaix, un dels bastions més importants de Carles de Blois a la regió. L'atac inicial a la ciutat va ser un complet desastre, ja que va ser repel·lit, però, ofuscat en el seu afany, William prop la ciutat i va començar a assetjar.\nCarles de Blois, per la seva banda, un cop va haver retirat de Brest, va ser reclutant homes per les aldees fins a aconseguir un exèrcit de prop de 15.000 unitats. Amb aquest exèrcit, Carles volia arribar a Morlaix i plantar batalla a William. No obstant això, aquestes informacions van arribar a oïdes dels anglesos i William va deduir que no volia acorralar entre l'exèrcit de Carles i les tropes fidels que encara resistien a Morlaix, així que va aixecar el setge i va ser, amb una clara desavantatge numèrica, a la trobada dels francesos.\nL'exèrcit francès constava de tres divisions, una d'elles formada únicament per cavallers liderats per Geoffroi de Charny i que sumaven 3.000. A això cal afegir uns 1.500 infants genovesos i una tercera divisió indeterminada d'infanteria bretona formada per lleves de la regió. Els efectius de l'exèrcit anglès són incerts. Quan William desembarcar tenia al seu comandament un exèrcit de 1.500 soldats entre cavalleria i infanteria. Poques forces més es van afegir, destacant l'ajuda de Robert d'Artois i els seus 800 soldats i una xifra indeterminada de milícia bretona. A aquesta desigual lluita calia afegir el nombre de soldats francesos que des de Morlaix sortien a l'encontre dels anglesos.\n↑ Featherstone, Donald F. Wargaming, ancient and medieval (en anglès). David & Charles, 1975, p. 90. ISBN 0882543539.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Batalla_de_Morlaix&oldid=20638964»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 31 des 2018 a les 16:33.


«Hi havia gent cridant, al meu costat un home estava molt espantat» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n«Hi havia gent cridant, al meu costat un home estava molt espantat»\nMustafà Samo va viure l'accident anant cap a Manresa. En va sortir amb un cop a la mà i les cames\ng. c. 09.02.2019 | 01:02\nMustafà Samo mireia arso\nLa seva cara era un autèntic poema. Quan va sortir del vestíbul de la Renfe, el manresà Mustafà Samo només tenia ganes de marxar cap a casa. «Ha passat molt ràpid. Jo anava al mig», explicava. Va rebre un cop a la mà i a les cames. Un amic seu el va anar a recollir.\nDesprés del xoc, Samo comentava que al tren s'havien quedat sense llum i que els van demanar que baixessin quan feia poca estona que havia tingut lloc el xoc frontal. «Hi havia gent cridant. Al meu costat hi havia un home que estava molt espantat. No li ha passat res però estava angoixat».\nEntre les persones que s'estaven esperant a l'estació per recollir algun familiar i amic que s'hagués vist implicat en l'accident hi havia de tot. Molta gent no va parar de fer trucades. D'altres, ho van aprofitar per fer una cigarreta dar-rere de l'altra. Creu Roja es va encarregar de portar mantes i aigües petites, que va repartir entre els ferits i implicats en el sinistre a l'interior de l'acabat de remodelar vestíbul de la Renfe.


Explorant els nostres Recursos – Ajuntament de Mutxamel\nExplorant Els nostres Recursos és un projecte pilot subvencionat amb els diners del Pacte d’Estat contra la Violència de Gènere, pel qual ha apostat des del principi la Regidoria d’Igualtat de l’Ajuntament de Mutxamel. Este projecte d’intervenció social gira entorn a la prevenció i detecció de situacions de desigualtat i violència. En un clar compromís per millorar la qualitat de vida de les dones, afavorir la seua inclusió en la societat i millorar el seu autoconcepte, tot oferint-los un espai on puguen explorar els seus recursos i la seua capacitat d’apoderament.\nLes sessions del taller es van iniciar al març de 2019 amb motiu del Dia de la Dona Treballadora i han finalitzat amb una sessió de clausura el passat 5 de juliol, amb un resultat molt positiu per a elles. Durant este temps, les dones que hi han participat han tingut l’oportunitat de treballar no solament habilitats personals, sinó també el desenvolupament i creixement personal. Han tingut l’ocasió de realitzar diferents activitats i, com a tancament del projecte, han passat una vesprada molt especial en un centre hípic en contacte directe amb cavalls.\nL’equip de professionals que hi ha hagut darrere del projecte, tenien clar des del principi que el més important era aconseguir que les dones tingueren la capacitat de començar a crear xarxes de suport entre elles i que fora una experiència única en tots els sentits.\n« NATXO NÚÑEZ FARÀ EL PREGÓ DE LES FESTES DE MUTXAMEL\nGUANYADORS CERTÀMENS CARTELLS DE FESTA MOROS I CRISTIANS I FESTA DEL RAVALET »


Villa Giada Tropea Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Marina Del Convento, Tropea Centre, Tropea, Itàlia, 89861 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Villa Giada és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Tropea. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Villa Giada asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, caixa forta, biblioteca.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, escriptori, mini bar, TV satèl•lit/cable, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com solàrium, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Villa Giada no troba competidors en cap categoria.


Gregori Segovia Pérez - Rosespedia\nGregori Segovia Pérez\nGregori Segovia / Autora: Judith Ijsselstein\nGregori Segovia durant la sessió de retrat/ Autora: Judith Ijsselstein\nVa néixer el 18 de juliol de 1918 a Vilajoiosa. La seva família es dedicava al filat de cànem, que servia per fer les cordes i, especialment, les xarxes per a les arts d’arrossegament. Va venir a viure a Roses el 1947, quan es va casar: “Cap al 1945 va haver-hi una gran baixada del petroli i la pesca era molt difícil de fer. No es podia viure. No hi havia petroli i no et guanyaves la vida. A més, si volies anar a la pesca havies d’anar amb fuel, que és molt dens i s’havia d’escalfar...”. Després va anar a Canàries i, finalment, a Roses.\nDurant el transcurs de l’entrevista, en Gregori, de veu suau i accent marcadament alacantí, em parla de la seva família. M’assenyala les fotos familiars que decoren l’estança i em diu: “Aquelles són les meves nétes, l’Eugènia i la Maria, i aquelles, les besnétes, veu ?” S’aixeca i lentament agafa les fotografies i me les dóna. Després, continua el seu relat. Explica que van venir a Roses perquè tenia família que ja hi vivia. Al començament van ser temps difícils. Va venir ell i la seva dona, l’Eugènia, que va morir fa uns 10 anys i a qui va estimar molt. La forma com en parla denota que la troba molt a faltar. Van tenir dos fills, però un va morir quan tenia 19 anys. De cop em diu: “I de la guerra no hi ha res, no en parlo?” En Gregori sembla impacient per parlar-ne, potser perquè durant molt de temps ha hagut de callar o perquè ara la Guerra Civil torna a estar d’actualitat.\n“Jo, la mentida, no te la diré, no puc dir-te-la. Et diré la veritat, però si veus que pots tenir problemes no la posis”, manifesta en Gregori.\nDos mesos després d’esclatar la guerra, va anar de voluntari a lluitar contra els feixistes, amb la primera Columna Confederal de Llevant. Va anar al front de Terol. Passats pocs mesos li van demanar si es volia militaritzar, i ell no ho va voler. Però, temps després, la seva quinta es va militaritzar a la 151 de marina. Ho recorda així: “Els feixistes ens varen cercar i ens varen agafar com a presoners. Els moros estaven a punt d’afusellar-nos i encara bo que va venir un alferes a preguntar-los què feien, la qual cosa ens va salvar la vida.” Després, en Gregori comença el seu calvari, primer, a Miranda de Ebro, a Burgos: “Allà hi vàrem veure barbaritats. Als catalans ens deien perros catalanes...“ Després, van estar a Oviedo, a Arriondas; i, més tard, a Soto de Dueñas. “A Oviedo ens van destinar al cementiri. Veies atrocitats, cada dia n’afusellaven 15, 18, 22...”, rememora en Gregori.\nComenta que al camp es dedicaven, sobretot, a matar polls: “Hi havia un noi que tenia un casc on bullíem aigua i on posàvem la roba per matar aquells insectes.”\nVa quedar lliure, perquè va haver-hi una ordre dels militars, i va tornar cap al seu poble. En Gregori diu que aquells temps van ser també molt difícils: “Allà, al poble, la vam passar més puta...! Els niños bien i tots aquells ens tractaven a pataes, a pataes!”\nDesprés, un cop a Roses, va començar a treballar en el que podia: descarregar canyes, ciment en pols i, més tard, es va dedicar a la pesca. Durant 9 anys va anar de patró en un iot de luxe d’un adinerat metge francès. Sortien de Saint Tropez i anaven per les illes del Mediterrani. Va fer una feina molt maca de la qual guarda molts bons records. Quan es va acabar aquesta feina, va continuar amb la pesca fins que, per problemes de salut, es va veure forçat a deixar-la i va acabar treballant a la construcció, portant una grua per al constructor Carrión. \n↑ "La gent gran de Roses II (1918/1923)". Ajuntament de Roses. Març del 2008. p.26\nObtingut de «http://www.rosespedia.cat/index.php?title=Gregori_Segovia_Pérez&oldid=11713»\nDarrera modificació de la pàgina: 14 març 2016 a les 20:06. S'ha visitat aquesta pàgina 1.768 vegades.


Projecte Lakota - Rise Up Ibiza\nPuja Especial d’Eivissa\nI el projecte Black Hills\nonegueu el cap Black Spotted Horse i el projecte Black Hills\nescobreixi la nació lakota, la cultura, la tradició, les cerimònies i la profecia sagrades\nOctober 9th and 10that Las Dalias, Ibiza\nConeix al cap Black Spotted Horse\nAncià i representant de les Nacions Lakota.\nA través de les cançons i les oracions, les cerimònies de canonades sagrades i les lògiques de suor, el tambor, el líder del Cavall negre mancat compartirà la seva història, la seva gent i les seves profecies.\nEl projecte Black Hills\nRenuencia d’una nació en el cor de tot el que és.\nFa 140 anys, els Black Hills van ser robats dels Lakota. Els nadius americans han utilitzat aquesta terra sagrada per cerimònies durant milers d’anys. Aquest projecte és el compliment de Crazy Horse’s Vision en un esforç per retornar algunes terres de Black Hills a la gestió de nadius americans. La terra tornant a l’ús tradicional i cultural després de 7 generacions!\nLa recaptació de fons és fonamental per “reclamar” la terra. L’any 2018, aquesta iniciativa té previst comprar un terreny de més de 1.000 hectàrees proper a la muntanya sagrada Bear Butte, el lloc de missions de visió, hanbleciya.\nDescobriu la nació Lakota\nHistòria i profecies del poble Lakota.\nEl projecte de turons negres\nCançons, oracions i tambors\nCerimònies de la pipa sagrada “Chanupa”\nCerimònies de purificació “Inipi-Temazcal”\nPortar l’esquena sagrat\nSee Lakota France Tour\nFor the sacred pipe and inipi ceremonies (traditional sweat lodges) it is necessary to reserve for a place, their number being very limited.


- El Cor Drassanes -: de juny 2015\nPublicat per Josep Maria Nin a les 18:10 Cap comentari:\nEl Saló del Vigatà del Palau Moja és novament l'escenari que ens acull per poder oferir el nostre concert d'estiu. Hi presentem Les set edats, amb música d'Óscar Peñarroya, el nostre director, i lletra de Cèsar Aparicio. Ens acompanya al piano Jordi Castellà.\nEn aquesta ocasió el nostre company tenor José Fernández ha donat la benvinguda al públic amb unes emotives paraules sobre l'obra.\nEl concert consta de dues parts. A la primera part hem interpretat la Missa d'Eugène Butler, una peça esplèndida que havíem interpretat també en altres ocasions. A la segona part hem cantat Les set edats. En paraules del director, aquesta ha estat una de les interpretacions de l'obra que millor ha sonat. Tant el Cor com el públic n'hem sortit satisfets i emocionats.\nEns han acompanyat alguns cantaires de la Coral Aurica i de la Coral Caelum, als quals agraïm que hagin volgut compartir amb nosaltres aquest magnífic concert.\nPublicat per Josep Maria Nin a les 22:20 Cap comentari:


El programa Educalimentant se centra en el mes de juny en l’alimentació adequada per a les persones amb anèmia - revistapoble.net\nEl programa Educalimentant se centra en el mes de juny en l’alimentació adequada per a les persones amb anèmia\nMay 31, 2018 | VILA-REAL\nDues nutricionistes impartiran xarrades gratuïtes per a pacients als diferents centres de salut en horari de matí i vesprada en quatre sessions diferents\nEl programa Educalimentant, que impulsa la Regidoria de Sanitat de Vila-real, torna aquest mes de juny amb nous tallers i xarrades que s’oferiran als diferents centres de salut de la ciutat als pacients.\nEn aquest cas, el tema escollit per al mes de juny és Què puc menjar si tinc anèmia? Les dues dietistes-nutricionistes encarregades de la campanya han organitzat quatre sessions, que es repartiran en dos dies. El 21 de juny s’oferiran dues xarrades, una a les 9.15 hores a la Bòvila i una altra a les 12.00 hores a Carinyena. D’altra banda, el dia 26 hi haurà dues sessions més en horari de vesprada, a les 15.30 hores a Carinyena i a les 18.30 hores al Dolores Cano Royo, el centre de salut del barri del Pilar.\nLa regidora de Sanitat, Silvia Gómez, anima als veïns que ho necessiten a assistir a les xarrades programades, ja que “des que vam engegar la campanya moltes persones afectades per alguna dolència i els seus familiars estan aprenent a cuidar-se millor i a traure partit als beneficis que comporta una alimentació saludable”.\nAixí, recorda que els interessats poden inscriure’s en qualsevol centre de salut de manera gratuïta per a “assistir a aquestes sessions, que de manera breu i amena tracten d’oferir trucs i recomanacions per a aconseguir una millora per a determinats problemes de salut, com en aquest cas, l’anèmia”, conclou.