Jorge Herralde: "Vaig arribar a oferir 300.000 dòlars per una novel·la de Tom Wolfe"\nJorge Herralde, a casa seva, aquesta setmana. Francesc Melcion\nBarcelonaNo és cap secret que a Jorge Herralde (Barcelona, 1935) li agrada treballar entre muntanyes de papers i que, sovint, només ell és capaç de trobar el que busca entre els nombrosos catàlegs, dossiers, contractes i llibres que acumula. Los papeles de Herralde (Anagrama, 2021) rescata "un arsenal de documents fins ara no coneguts" de l'arxiu de l'editorial que permeten refer la història d'Anagrama, fundada el 1969 a Barcelona, a partir de la correspondència de l'editor amb autors, agents, periodistes i altres editors.\nÉs un volum generós en anècdotes, començant pels problemes amb la censura franquista des del primer llibre –un assaig sobre El Capital, de Karl Marx–, les aventures etíliques amb Charles Bukowski, la tensió amb l'agent Carmen Balcells, l'amistat amb Sergio Pitol, Álvaro Pombo i Carmen Martín Gaite i la llarga polèmica amb Javier Marías, que poc després de Mañana en la batalla piensa en mí (1994) va deixar Anagrama, molt descontent amb l'editorial, no només per "l'insuportable tracte de l'editor", sinó també a causa de "reiterades inversemblances en les liquidacions" de les novel·les, tal com cita l'assagista i catedràtic Jordi Gracia, que a més de la tria del material s'ha ocupat de posar-lo en situació en textos reveladors que sumen 150 de les gairebé 500 pàgines del volum.\nJorge Herralde rep l'ARA a casa seva, al barri de Sarrià de Barcelona. L'únic petit desordre permès a l'elegant sala d'estar són els llibres i papers que té a la tauleta de centre, l'oficina improvisada que complementa el despatx d'Anagrama on, fins a l'inici de la pandèmia, se'l podia trobar encara a diari. L'editor, que acaba de fer 86 anys, no ha perdut ni una engruna de l'agilitat i contundència verbals que l'han acompanyat durant més de cinc dècades de trajectòria i que l'han convertit en un "tòtem" –per fer servir la paraula amb què el descriu Gracia– tan carismàtic com temut.\nAl llibre afirma que el seu lema editorial és "kamikaze, ma non troppo". Per què?\n— Reflecteix una vocació meva, i d'Anagrama, que ha estat córrer molts riscos, però alhora adonar-me en quins moments calia fer-ho i quan no tenia sentit. Això ho podríem exemplificar amb el cas del llibre polític d'esquerra i d'extrema esquerra quan va arribar el desencant. Persistir en aquesta via hauria estat editar per a ningú. De cop no hi havia lectors, per al llibre polític.\nAixò va ser exactament el 1977. Anagrama era una editorial que ja tenia vuit anys. En aquells moments ja tenia molt clar que l'enginyer que havia de ser havia donat pas al lletraferit que es volia guanyar la vida publicant llibres.\n— El meu primer projecte editorial seriós va ser uns anys d'abans d'Anagrama, amb Jorge Argente i Esther Tusquets [que va dirigir Lumen durant gairebé 40 anys]. Des de llavors l'enginyeria m'havia interessat més aviat poc. Llegia molt i m'havia subscrit també a la New York Review of Books, al Publishers Weekly i a diverses revistes franceses. Anava donant voltes a com trobar la manera de convertir-me en editor, i al final vaig arribar a la conclusió que començaria a editar i ja veuríem què passava. Els inicis d'Anagrama van ser, curiosament, amb una col·lecció en català. Vam publicar-hi només cinc llibres, però eren molt bons, d'autors com Jean-Paul Sartre, Claude Lévi-Strauss, Cesare Pavese, Antonin Artaud i Paul A. Baran.\nAquest inici no va anar del tot bé.\n— Una proesa tan lloable va desembocar en un fracàs estrepitós. De cap dels llibres en català en vam vendre més de 300 exemplars. Ens vam atrevir amb el català una mica per culpa de Josep Maria Castellet, que des dels temps de Seix Barral coneixia a fons la literatura internacional, i llavors havia engegat, a Edicions 62, la col·lecció El Balancí, que era fantàstica. Tenia la fortuna de no tenir cap competència, en aquells moments, i va poder triar els autors que va voler. En poc temps va publicar una setantena de traduccions... Vaig pensar que si algú sensat com Castellet feia això era perquè tenia una viabilitat, i resulta que no! La patacada de 62 va ser molt forta, però van aconseguir salvar El Balancí. En la segona etapa, les traduccions van ser molt poques. La conclusió lògica que vam treure de tot això és que no hi havia prou lectors catalans per a les traduccions.\nAnagrama va tornar a publicar una segona col·lecció en català entre el 1997 i el 2014.\n— Sí. Potser no vam aprendre prou bé la lliçó. Vam publicar 92 títols, del bo i millor d'Anagrama: Kapuscinsky, Amis, Barnes, Ford, Carver... Els resultats van ser decebedors, però no suïcides. Anagrama triava els originals, Empúries es cuidava de les traduccions i nosaltres ens ocupàvem de la promoció. Va durar bastants anys, aquesta col·lecció.\nEl 2014 va arribar la tercera col·lecció en català, Llibres Anagrama, de la qual han sortit fins ara 83 títols.\n— Hi combinem traduccions amb llibres d'autors catalans. Vam fitxar la gran Isabel Obiols, que havia conegut en moltes rodes de premsa, quan treballava a El País. Era callada, però quan feia alguna pregunta era sempre molt pertinent. Com que volíem publicar autors que escriguessin en català vaig decidir muntar un premi. És un món molt singular, el del català, perquè no només hi ha premis de grans grups com Planeta, sinó també premis de caire institucional contra els quals l'editor no pot lluitar mai.\nTenint en compte aquestes tres incursions en la publicació en català, l'última és la més satisfactòria?\n— Totalment. Ara no patim gens. Busquem autors nous, però no només perquè siguin nous, sinó perquè creiem que ho poden fer molt bé. Volem fer política d'autor, amb ells, com hem fet en castellà, tant a Narrativas Hispánicas com a Panorama de Narrativas, però de moment estan una mica mandrosos. La Irene Solà, que va guanyar el premi Llibres Anagrama el 2019 amb Canto jo i la muntanya balla, ja està treballant en una nova novel·la. Ara n'he llegit la primera, Els dics: té un sentit de l'humor i una elegància que deixen bocabadat.\nA més de les col·leccions en català, Anagrama també ha traduït nombrosos autors catalans al castellà, com ara Miquel de Palol, Sergi Pàmies i Quim Monzó. Aquest últim va protagonitzar una polèmica el 1994, quan es va cancel·lar el programa del Gran Wyoming de TVE1 on havia d'aparèixer per por a la repetició del gag sobre les infantes que havia fet a TV3.\n— Monzó i Wyoming es van conèixer en un dinar on es van caure molt bé. Jo hi era, vam riure molt. La fama de Monzó a Espanya va agafar impuls gràcies a aquesta mesura absolutament cafre de cancel·lar el programa. De la traducció d'El perquè de tot plegat en vam vendre 5.000 exemplars.\nLa tensió amb determinats mitjans, especialment El País, apareix en diverses cartes.\n— Vam tenir-hi molts problemes sobretot durant tres dècades crucials.\nTres dècades són molt de temps.\n— Sí. Quan es va fundar, a molts ens va semblar que era el nostre diari. Poc després ens vam adonar que estava subjecte a moltes manipulacions i ens va semblar una traïció. Per a una editorial com Anagrama, que estava apostant per la narrativa, aquesta política ens feia molt de mal. Al llibre apareixen les intervencions crítiques, que són una minoria. El que no hi trobarem són la majoria, les cartes d'agraïment, que han estat moltes, però que haurien estat més cansades de llegir.\nLos papeles de Herralde contraresta una afirmació de l'editor François Maspero, que va ser amic –i autor– seu, que va afirmar que "Anagrama havia passat, amb la Movida madrilenya, de la política a la literatura".\n— Vam ser molt amics, amb Maspero. Les coses no li van anar gaire bé; recordo que a més d'editar llibres va muntar la llibreria La Joie de Lire, on hi havia tota la literatura d'esquerres del moment. L'esport preferit dels progres de l'època era robar llibres, i se'n va ressentir molt, Maspero, perquè lògicament no denunciava ningú. La Joie de Lire va acabar tancant, igual que l'editorial. Ell vivia en part de fer traduccions del castellà al francès.\nEls efectes de la censura i d'una Espanya predemocràtica es noten no només durant els últims anys del franquisme, sinó també en plena Transició.\n— Després de morir Franco encara vaig tenir quatre segrestos de llibres. Van ser els més sonats, que van aconseguir el rebuig nacional i internacional. Semblava que hi hagués mania persecutòria a Anagrama.\nPer sort, aquesta mania va passar a la història.\n— Havien acomiadat tots els censors. La mania es va acabar "por ausencia de personal cualificado".\nLos papeles de Herralde mostra la rebotiga de l'editor, les amistats i les picabaralles. El que vostè mateix ha definit com "l'arsenal secret".\n— Potser no posaria tant d'èmfasi en l'adjectiu. Més que secret, és un arsenal de documents fins ara no coneguts.\nUna de les presències persistents en tota la correspondència és amb l'agent Carmen Balcells. Van tenir una relació complicada.\n— Molt complicada.\nNegativa i positiva, alhora. El 1996, ella li arriba a escriure això: "Tu i jo hem jugat tant a la xafarderia i a la confidència en les interminables sobretaules que he arribat a creure'm, amb totes les diferències de classe, de segle i de sexe que ens separen, que eres el meu alter ego".\n— Li hauria pogut contestar "questo è troppo", això és massa. No ho vaig fer. La relació amb Balcells va ser complexa. Com a curiositat, recordo que al començament de l'editorial i gairebé també al principi de l'agència, vam fer tres o quatre dinars amb el Joaquim Jordà i ella. El Joaquim era intel·ligentíssim i divertit, havia treballat molt per a nosaltres. En aquests dinars no vam parar de riure en cap moment. Al final de l'últim d'aquests dinars, Balcells es va aixecar de la taula i va dir: "Però què hi faig, jo, aquí? Jo he de treballar!" No podia estar perdent el temps amb gent que no li donaria ni una pesseta. Ella s'ho passava molt bé, deia que el millor del seu ofici era que tractava amb genis. Pots disfrutar molt dels genis i aprendre'n moltes coses. Pot passar, com era el seu cas, que gràcies als genis visquis molt bé.\nHerralde, amb Lali Gubern i Tom Wolfe Anagrama\nEn un altre fragment del llibre, recorda que Mònica Martín –cap de premsa d'Anagrama entre 1991 i 1997– va deixar l'editorial "per reciclar-se en agent literària (el futur de l'edició)". Aquesta menció al futur de l'edició és irònica, oi?\n— Més aviat sarcàstica. El futur del qual parlava és un futur en què el benestar econòmic de les agents s'ha incrementat. Hi ha hagut agents benemèrites i altres de nefastes, de la mateixa manera que hi ha hagut editors que s'han preocupat bàsicament pels seus autors, per la bona literatura i pels lectors, i d'altres que s'han preocupat pel compte de resultats. Hi ha una part significativa d'agents que han volgut fer negoci. Andrew Wylie, per exemple, que amb altres agents s'ha comportat amb una gran desvergonyiment, amb un grup reduït d'editors que respectava intentava no perjudicar-los. Si les seves peticions eren altes no ho eren, en qualsevol cas, com les que feia Balcells.\nA Los papeles de Herralde trobem la petita trifulga per fitxar o no Roald Dahl. Si Anagrama ofereix 1.000 dòlars el 1981, Balcells en demana el doble. El cas més sonat és el de la novel·la que Tom Wolfe havia d'escriure després de La foguera de les vanitats, que Anagrama havia publicat en castellà el 1988.\n— En un determinat moment de la seva trajectòria, Tom Wolfe d'una banda necessitava més diners –potser per fer-se una casa, no ho recordo–; alhora, aconseguir un gran avançament era símbol d'estatus. Wolfe no podia cobrar menys que cap altre autor, aquells anys. Estava molt agraït a Anagrama, d'abans i tot de La foguera de les vanitats, perquè li havíem publicat tots els llibres de Nou Periodisme. La seva agent havia estat Deborah Rogers, la millor agent de la història de l'edició, però després de La foguera... va canviar per Lynn Nesbit. Es va fer una gran subhasta internacional de la següent novel·la. Jo anava pujant la quantitat de diners que estava disposat a pagar. Vaig arribar a oferir 300.000 dòlars per una novel·la de Tom Wolfe. El llibre no tenia ni tan sols tema ni títol!\nSeria Tot un home, que va acabar publicant Ediciones B després de pagar 500.000 dòlars.\n— Potser sant Gutenberg va intervenir i va fer que aquella novel·la fos un fracàs morrocotudo a tot el món.\nTom Wolfe: "Al pati de l'escola, jo era dels nens que pringaven"\nEl cas és que Tom Wolfe va acabar tornant a Anagrama amb Bloody Miami el 2013.\n— I el vam portar a Barcelona. Va dir que allà a la Pedrera, quan va sortir al balcó i li feien multitud de fotos des de baix, es va sentir no com un rei, sinó com un Papa.\nEn una altra carta llegim l'agraïment de Patricia Highsmith el 1987. No era algú que elogiés fàcilment ningú.\n— Arrossegava una fama molt merescuda de tenir molt mala llet i de ser malcarada. Era algú que tenia una fama enorme, però aquí va estar molt bé: a Sant Sebastià li demanaven autògrafs caminant pel carrer! Gràcies a aquell viatge a Espanya, finalment va quedar demostrat que Patricia Highsmith tenia ànima.\nEn relació a Patricia Highsmith, hi ha una carta en què s'enfada molt amb un article aparegut a la revista El Món el 1985. S'hi afirmava que Anagrama havia bloquejat els drets de Highsmith en català.\n— Dues coses de les quals no es pot acusar Anagrama és d'haver bloquejar drets ni d'haver perseguit autors d'editorials independents. Són dues de les nostres petites virtuts. A la carta hi deia, en relació a aquell article, que de la mateixa manera que Catalunya seria pornogràfica o no seria, eren necessaris, però no gaires, feixistes catalans. Recomanava al periodista que, seguint la desitjable normalització, proposés la traducció del Mein Kampf.\nEn algunes d'aquestes cartes veiem un Herralde que a vegades torna bufetades i greuges contra l'editorial o alguns dels autors.\n— Sobretot en relació als autors. La defensa dels autors és molt important.\nAquesta defensa aferrissada és una de les marques de la casa d'Anagrama. Ho veiem quan, a la dècada dels 70, batalla per trobar nous assagistes i quan, als 80, la lluita és per trobar narradors. Penso, per exemple, en Álvaro Pombo, que va guanyar el primer premi Herralde de novel·la amb El héroe de las mansardas de Mansard.\n— El 1984 vaig escriure una carta a Miquel Riera, llavors director de Quimera, on parlo de la crítica molt desfavorable que acabaven de publicar sobre El héroe de las mansardas de Mansard. El que em va molestar va ser sobretot que parlaven de l'excés de promoció del llibre. Li vaig contestar citant trenta autors de primera línia que l'havien elogiat i que no tenien res a veure amb Anagrama.\nEl héroe... va ser el llibre que va consagrar Pombo.\n— Abans havia publicat un llibre de poemes i una novel·leta, només. Quinze anys després, el vam visitar amb la Lali [Gubern] a casa i, mentre berenàvem, li vaig demanar que anés a buscar les famoses cartes de rebuig d'altres editorials. Se n'havia parlat molt, d'això. En va treure només dues. Una de Pere Gimferrer, que li deia que no de forma molt civilitzada, i una altra de Miquel Riera, que també l'havia refusat. Ell, que acusava Anagrama de la campanya de promoció, havia rebutjat aquella mateixa novel·la.\nLos papeles de Herralde no parla únicament de casos controvertits. Podem resseguir-hi també la relació d'amistat, que va durar dècades, amb Hans Magnus Enzensberger i Sergio Pitol.\n— Amb Pitol ens unia una amistat estretíssima. Sempre que anàvem al DF ens venia a esperar amb el seu xofer a l'aeroport o ens trobàvem a la porta de l'hotel on sempre ens allotjava i on el reverenciaven com si fos Déu. Recorríem junts totes les llibreries i ens vèiem també amb tota la colla d'amics esquerranosos de l'època. Vicente Rojo, que acaba de morir, Neus Espresate, Carlos Monsiváis, Augusto Monterroso.\nMonterroso va ser d'aquells autors per qui Anagrama va haver de lluitar: després de recuperar alguns reculls de contes seus calia aconseguir que el nou llibre, Los buscadores de oro, aparegués a Anagrama. En aquesta feina de seducció dels autors, l'editor té un punt diplomàtic.\n— De diplomàtic amb dots persuasives.\nUna de les moltes històries en aquest sentit que apareixen al llibre té a veure amb Charles Bukowski, que Anagrama va començar a publicar el 1977.\n— Vam signar el contracte a la City Lights de San Francisco. Ferlinghetti no hi era, estava perdut en algun lloc, escrivint poesia, ho vam tancar amb l'editora. Era un moment en què Bukowski encara no era gaire conegut, a les revistes on jo estava subscrit encara no hi apareixia.\nMés endavant, en un dels viatges a Califòrnia el 1980, es va trobar amb Bukowski i van acabar bevent-se vuit ampolles de vi.\n— El cotxe de Bukowski estava mig espatllat i havíem d'anar molt a poc a poc perquè no s'aturés i ens deixés tirats. Va aparèixer un policia que ens va demanar la documentació. Al seient del darrere hi havia les vuit ampolles de vi...\nTot això va acabar amb una multa?\n— Sí, sí. El que em feia por era que sortíem de San Pedro, al port de Los Angeles, i que ens quedéssim allà. Vam tenir la sort de trobar un grup que li va cridar a la Lali: "Are you a movie star?". Com que vam veure que eren mexicans i parlaven castellà els hi vam demanar com podíem arribar a Sunset Boulevard.\nAltres autors amics que apareixen són Javier Tomeo, Carmen Martín Gaite i Alfredo Bryce Echenique.\n— Aquest últim el vaig conèixer a través d'un amic comú, José Ramón Llobera, que havia portat una col·lecció d'antropologia a Anagrama. Ells dos havien coincidit estudiant al Goethe Institut a Alemanya, i ell li va suggerir que ens trobéssim. Va ser llavors que vaig conèixer el Bryce Echenique més xerraire, algú que podia estar cinc hores explicant històries de la seva família. Al Perú, els presidents del govern eren palafreners, al costat dels Bryce Echenique. Li vam acabar publicant moltes de les novel·les i llibres de cròniques. Ha sortit fa molt poc el tercer volum d'Antimemòries, el seu comiat definitiu de la literatura.\nA vegades, a més de tenir dots de diplomàtic l'editor també ha de ser una mica psicòleg. Gestionar les fragilitats dels autors és complicat.\n— L'ego dels autors és un material delicadíssim. Cal posar-lo en relació, i en lluita, amb els egos de tants altres autors. N'hi ha que guanyen premis i d'altres no. N'hi ha que són traduïts i d'altres que no.\nFesta dels 30 anys d'Anagrama a Londres, amb autors com Martin Amis, Julian Barnes, Kazuo Ishiguro i Hanif Kureishi Anagrama\nA la festa dels 30 anys d'Anagrama a Londres hi veiem autors com el futur premi Nobel de iteratura Kazuo Ishiguro, Vikram Seth i Hanif Kureishi. A l'esquerra hi ha Martin Amis i Julian Barnes, l'un al costat de l'altre. El que no podíem saber fins ara és que estaven molt enfadats entre ells.\n— Els van col·locar junts, però se'ls veu distants. Barnes s'havia enfadat molt perquè Isabel Fonseca, dona de Martin Amis, acabava de deixar l'agent Deborah Rogers i havia fitxat per Andrew Wylie. Fins a aquell dia encara no s'havien vist. Vikram Seth, que estava molt a prop d'ells, em va dir que només els sentia parlar de Wimbledon.\nTots aquests autors eren el dream team britànic d'Anagrama.\n— Molts d'ells, quan els vaig començar a publicar, eren encara poc coneguts a Anglaterra. Els va costar bastant tenir traduccions i que funcionessin. A Anagrama ens va costar entre 15 i 20 anys que les vendes fossin bones. Ara tots ells són reconegudíssims, i fins i tot Ishiguro es va convertir en un inesperat premi Nobel.\nPerquè els autors tinguin una certa repercussió cal fer política d'autor. Això ho veiem en molts casos del llibre, no només en els britànics, també amb autors francesos com Jean Echenoz.\n— Triomfar li va costar moltíssim, a Echenoz. Però a partir de Me'n vaig la cosa va canviar. A Vila-Matas li va passar el mateix a partir de Bartleby y compañía .\nLa relació amb Vila-Matas es va acabar poc després de Dietario voluble (2008), però va ser molt llarga. Aquí trobem una carta del 1975 en què li proposa traduir Copi.\nLa ruptura amb Javier Marías el 1996 va ser una de les més sonades. L'escriptor ha prohibit que es pugui reproduir cap de les seves cartes, hauria donat potser per un volum com el de Thomas Bernhard amb el seu editor Siegfried Unseld.\n— Jordi Gracia va incloure tres o quatre cartes on es pot veure com insistia jo a diversos editors internacionals perquè traduïssin Javier Marías. Ell, en canvi, em va arribar a dir que jo estava gelós dels seus èxits.\nNomés coneixem la versió dels fets de Jorge Herralde; ara per ara, Marías no en parla. L'únic que va fer va ser convertir-lo en un personatge de Negra espalda del tiempo, el primer llibre que va publicar a Alfaguara, el 1998.\n— És ben sabut que Marías té moltes oportunitats de guanyar el premi Nobel. Les tres vegades que he estat a Estocolm pel Nobel, he pogut parlar amb membres del jurat i no només comentaven que Marías pot rebre el Nobel de literatura, sinó que té molts números per guanyar el premi Nobel de la pau, sobretot pels articles que publica cada setmana a El País.\nAl llibre es comenta que Marías li trucava cada diumenge a la tarda per queixar-se.\n— Sí. No es deixava ni un punt, ni tan sols una coma.\nUn dels últims autors que hi apareix és Roberto Bolaño. El primer llibre que va publicar a Anagrama va ser Estrella distante el 1996. Per indicacions dels hereus tampoc s'ha pogut incloure cap carta de l'autor.\n— Durant cinc o sis anys, Carmen Balcells havia representat Roberto Bolaño, i abans d'Anagrama no havia aconseguit cap contracte. Vam començar amb una novel·la breu, que potser era per a un públic minoritari, però era molt bona. No crec, però, que Anagrama el descobrís, sinó en tot cas va saber reconèixer el seu talent.\nGairebé al final del volum trobem una carta que Paul Auster li va enviar el 2011, quan va vendre els drets de butxaca dels seus llibres a Seix Barral. Auster havia publicat a Anagrama des d'El palacio de la luna (1990).\n— Auster ha estat dels autors que m'ha escrit cartes d'amor més impressionants. Havíem anat junts de viatge per diversos països de Llatinoamèrica, i també per Espanya. Quan va prendre aquesta decisió sobre els llibres de butxaca em va escriure que "continuaria sent un autor d'Anagrama fins a l'últim alè". Al final entenc que els diners li anaven molt bé, volia assegurar el futur de la dona i els fills.\nCinc fragments de la correspondència fins ara inèdita de Jorge Herralde\nTelegrama a Tom Wolfe, el 20 d'octubre del 1989 "Estimat senyor Wolfe, Lynn Nesbit m'ha comentat la seva decisió sobre el seu proper llibre. És la notícia més trista que he rebut en els meus vint anys d'editor, la més immerescuda i la més injusta. I també la més inesperada, fins i tot en un temps 'com el d'ara'"\nCarta de queixa a Juan Cruz, llavors cap de Cultura i d’Opinió d’'El país', del 17 d'octubre del 1985 "Estimat Juan, m'ha sorprès moltíssim i de forma molt desagradable l'eliminació de l'edició madrilenya d''El país' de l'article sobre la fira de Frankfurt de Francesc Arroyo. A banda de la bufetada que suposa per al redactor (però això un assumpte intern vostre), no crec que sigui una notícia precisament de consum autonòmic, com els Jocs Florals de Mollerussa, per exemple. És veritat, això sí, que les editorials més (objectivament) destacades eren barcelonines. Insisteixo en el meu disgust per una actuació que no mereix, segons sembla, cap explicació. Una abraçada"\nCarta a l’agent de Javier Marías, Mercedes Casanovas, el juliol del 1997, en relació a la queixa de l’escriptor que Anagrama no li havia abonat tots els drets d’autor que li corresponien "No hi ha cap possibilitat de diàleg racional [amb Marías]. T'agrairia que li insistissis, de part meva (amb voluntat constructiva i sense ni una mica de sorna) perquè enviï algú a revisar les nostres xifres, les dels proveïdors i distribuïdors. Tenim els llibres oberts"\nEl primer contacte per escrit amb Roberto Bolaño va ser el 20 de novembre del 1995: es convertiria en un dels autors insígnia d’Anagrama, tot i que el llibre que comenta a la carta l’acabés contractant Seix Barral "Estimat Roberto Bolaño: Si algun dia ve a Barcelona, m'agradaria parlar amb vostè. Li agrairia que m'avisés. 'La literatura nazi', em va fer bona impressió, encara que dubtaria de qualificar-la de novel·la. Salutacions cordials"\nEl 1999, a Londres, Herralde va reunir la majoria dels autors de l’anomenat dream team britànic, entre els quals hi ha Julian Barnes, Martin Amis, Kazuo Ishiguro i Hanif Kureishi. Onze anys abans escrivia a Amis després de publicar 'Dinero'. "Estimat Martin, em va encantar coneixe't en persona i tant Enrique Murillo com altres autors de la 'scuderia' van quedar molt satisfets després del dinar i de la teva breu estada amb nosaltres (...) Tal com et vaig comentar, em va indignar assabentar-me que 'Success' i 'Dead babies' ja s'han venut a altres editorials sense consultar-nos res. Crec que aquesta forma d'actuar va en contra dels interessos del primer editor d'un autor i dels del propi autor. Espero que tinguem la primera opció de la teva propera novel·la i que no es tornin a repetir aquests errors".


Comprar Auriculars CL7350 - Geemarc Barcelona\n> Ajudes tècniques auditives>Auriculars CL7350\nIgual que tots els auriculars Geemarc, el CL7350 és una solució d'amplificació per a totes les persones amb discapacitat auditiva.\nTambé és un dispositiu útil per al benestar de tots els membres de la família, ja sigui per la seva falta d'audició o per simple respecte per no molestar quan un altre membre de la casa no vulgui escoltar la TV o simplement vulgui estar tranquil i en silenci.\nAquest auricular per a TV amplificat, és especialment apreciat per persones amb discapacitat auditiva i persones grans per a la millora significativa que aporta a la seva vida diària i especialment quan volen gaudir de la seva TV.\nGeemarc presenta aquest model estetoscópico, lleuger i sense fil, per permetre als usuaris moure com vulguin en un radi de 25 metres a l'interior i 60 metres en un camp lliure, de la seva base, mentre es beneficia d'un màxim confort per les orelles i sense inconvenients si usa lents. A més, la seva autonomia d'aproximadament sis hores quan estan completament carregats és un avantatge per als principals consumidors de música i espectadors. L'auricular es carrega completament en menys de 3 hores i té un temporitzador d'apagada automàtica quan l'entrada a la base ja no rep cap senyal.\nEls auriculars CL7350 s'adapten a cada persona amb un equalitzador de to. És capaç de produir una amplificació de so de fins a 115 dB sense cap distorsió. Gràcies a les seves diferents possibilitats d'ajust, la qualitat del so sempre és impecable.\nBotó per amplificació de so\nTemps de funcionament: 6 hores\nDistància de funcionament: camp lliure màxim de 60 m, interior màxim de 25 m\nAmplificadors d'auriculars TV fins a 115 dB\nAjustaments de volum, balanç i to d'auriculars directament\nPossibilitat d'amplificació del so ambient\nEstació de càrrega directa i pràctica\nAuricular de inducció CL Hook 3 per audiòfons\nIgual que tots els auriculars...


Sirotnjakovi Dvori Lovran Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLovranska Draga 10, Lovranska Draga, Lovran, Croàcia, 51415 - Veure al mapa\nMés informació sobre Sirotnjakovi Dvori\nDissenyat tant per oci com per negoci, Sirotnjakovi Dvori està situat idealment a Lovran; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Lovran. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Piscina exterior, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Lovran, faci de Sirotnjakovi Dvori la vostra llar.


Castelló reivindica l'espai públic per al vianant amb la celebració del PARK(ing) Day\nEl regidor de Mobilitat Sostenible lliura els premis del concurs de dibuix en el que han participat durant la setmana les escoles\nEl regidor de Mobilitat Sostenible de l'Ajuntament de Castelló, Jorge Ribes, ha entregat els premis del concurs de dibuix de la Setmana de la Mobilitat en un acte emmarcat en el PARK(ing) Day, celebrat al carrer Navarra durant la jornada de hui. Els guanyadors han sigut: Carla Moya, del CEIP Carles Salvador; David Marin, del CEIP Vicente Artero; i Hugo Bausà, del CEIP Carles Salvador. Altres finalistes premiats han sigut Medina Espuny, del Manel Garcia Grau; Mar Marín, del Censal; Benjamín Benítez, del Illes Columbretes; i Carla Segura, del col·legi Jaume I. En el certamen han participat alumnes dels següents centres escolars: Censal, Jaume I, Illes Columbretes, Carles Salvador, Manel Garcia Grau i Vicente Artero. Els seus treballs també han estat exposats al públic al carrer Navarra.\nD'altra banda, el PARK(ing) Day ha servit per a reivindicar l'espai públic per a la ciutadania d'una forma divertida i original, fomentant la mobilitat sostenible. El carrer Navarra s'ha tancat al trànsit i la calçada ha sigut presa pels veïns, que han participat de tallers i activitats, a més de concerts de música en directe.\nA més, i amb motiu de la celebració del Dia Europeu sense Cotxes, diversos carrers del centre estan tallats al trànsit. Les zona restringida abasta la plaça de la Pau, carrer Gasset, avinguda Rei En Jaume, carrers Saragossa i Arrufat Alonso, plaça Clavé i carrers Sant Lluís i Comte Pestagua.\nPer a demà diumenge, i per a donar per acabada la Setmana de la Mobilitat a a ciutat de Castelló, el Tram serà gratuït, a iniciativa de la Conselleria de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat.


Deu candidats es presenten a les primàries del Vendrell\nEls candidats que es presentaran a les Primàries de l'ANC al Vendrell. | Primàries el Vendrell\nDeu candidats es presenten a les primàries de l'ANC del Vendrell\nLa votació es farà el diumenge 23 de febrer\nRedacció divendres, 8 de febrer 2019 - 11:38h | Actualitzat a 2019-02-11 09:39h\nLes Primàries que impulsa l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) per formar llistes independentistes de cara a les eleccions municipals del mes de maig tenen ja deu candidats al Vendrell. Aquests van ser presentats en un acte celebrat aquest dijous 7 de febrer al Centre Cívic l'Estació. Les inscripcions per poder-se presentar com a candidats es mantindran obertes fins al pròxim dimecres 13 de febrer, amb el qual encara se'n podria sumar algun més.\nEls deu candidats són Sílvia Dalet, Lourdes Garcia, Anna Solé, Jesús Velasco, Josep Mañé, Pedro Muñoz, Òscar Pitarch, Tomàs Trillas, Josep Pérez i Josep Maria Llasat, que ja va ser alcalde del Vendrell l'any 1994. A l'acte que es va fer al Centre Cívic l'Estació també es va fer la presentació d'altres ciutadans que no seran candidats, però que sí que han acceptat presentar-se a la llista que concorri a les municipals. La votació dels candidats es farà el diumenge 23 de febrer. De moment, al Vendrell ja hi ha 425 votants inscrits.\nUna llista «per tenir opcions de guanyar l'alcaldia»\nDes de l'ANC del Vendrell han explicat que el procés ha de servir per «presentar una candidatura engrescadora, representativa i transversal, triada mitjançant un procés de radicalitat democràtica inqüestionable». Amb ella, volen aconseguir «una llista per ser la més votada el mes de maig i tenir opcions de guanyar l’alcaldia i el govern municipal», i així poder portar a l'Ajuntament «un ambiciós programa d’actuació municipal».\nUn dels objectius era sumar a aquest procés els partits independentistes del Vendrell però, de moment, només el PDeCAT s'ha mostrat obert a aquesta possibilitat. ERC encara no s'ha posicionat públicament, mentre que Som Poble ha rebutjat aquesta opció, decantant-se per buscar una candidatura «àmplia d'esquerres». En altres municipis de Catalunya també se celebraran el 23 de febrer les Primàries independentistes. Al Baix Penedès, a banda del Vendrell, també n'hi haurà a Calafell.\nFurts i robatoris són els delictes més comesos a Calafell, però van a la baixa


Homs sobre les transferències: "No podem encetar un nou període sense terminis"\nFrancesc Homs ha explicat quins són els temes que plantejarà el president Mas a Zapatero, en la reunió prevista per avui\nRedacció Barcelona 07/02/2011 09:24\n260x366 Francesc Homs durant la roda de premsa del Consell Executiu Francesc Homs durant la roda de premsa del Consell Executiu\nEl portaveu del Govern, Francesc Homs, ha explicat quina és l'agenda de la reunió que mantindrà avui Mas amb Zapatero. En entrevista a RAC1, ho ha sintetitzat en tres punts. El primer apartat és el que fa referència a la liquiditat de la Generalitat. L'estratègia en aquest cas passa per presentar el 10% d'ajustament que ha emprès el nou Govern amb les finances públiques i demanar a canvi “un compromís” de Zapatero per partides pendents com el fons de competitivitat, la disposició general tercera, liquidacions encara pendents i l'autorització que la Generalitat es pugui endeutar.\nEl segon punt de l'agenda té més contingut polític: “Volem exposar que el Govern de Catalunya vol tenir veu. Nosaltres defensem un model econòmic propi per a Catalunya, basat en les petites i les mitjanes empreses i en els autònoms. Hi ha una agenda legislativa des d'ara i fins a final de curs i nosaltres hi volem dir la nostra”.\nFinalment, un tercer capítol és el de les transferències pendents. “Sense improvisar res”, ha dit Homs, “només cal agafar aquella llista que fa tres o quatre anys enrere va elaborar el tripartit. Però que no es posi a estudiar-ho, que ha tingut tres o quatre anys per fer-ho, sinó que compleixi. No podem encetar un nou període sense terminis, que se'ns covaria l'arròs”.


Concert: Les quatre estacions de Vivaldi, interpretada per Europa Galante i dirigida per Fabio Biondi\nDilluns 17 de desembre de 2018:\nabans del concert hi haurà una explicació a les 19:15 davant del Palau\nLes quatre estaciones és un conjunt de quatre concerts per a violí composats pel músic barroc venecià Antonio Vivaldi. És l’obra més coneguda del compositor i una de les més famoses de la música clàssica, i en aquesta ocasió la sentirem interpretada per un dels conjunts més presitigiosos de música antiga.\nTeatre: Nit de reis, de William Shakespeare\nDivendres 21 de desembre de 2018:\nDirecció Adrià Aubert, companyia Els pirates\nPreu: 12.80 €\nFarem una explicació al davant del teatre a les 19:45.\nTeatre Afanys d’amor perduts al TNC\nDivendres 15 de febrer de 2019:\nTeatre Afanys d’amor perduts al TNC,\na mb David Anguera, Maria Calvet, Queralt Casassayas, Sara Espígul, Sílvia Forns, Oriol Genís, Carles Martínez, Aleix Melé, Pep Anton Muñoz, Laura Pau, Arnau Puig, Mima Riera i Peter Vives\nquedarem a les 19:15 a les escales del TNC per a fer una explicació\nTeatre Afanys d’amor perduts al TNC (Sala petita)\nquedarem a les 19:15 a les escales del TNC per fer una explicació\nMuseu Moderna Museet d’Estocolm\n(només per als alumnes de 4t d’ESO)\nEl Moderna Museet d’Estocolm és un dels museus d’art contemporani més importants del món, ideal per conèixer les avantguardes artístiques i l’art més radicalment actual.\nDimecres 10 d’abril de 2019:\nExplicació: a les 16:30 a l’escola.\nConsort & Players Paul McCreesh, director\n“La Passió segons sant Mateu representa el punt culminant de la música bachiana destinada al culte de l’Església protestant i alhora una summa i una síntesi artística, la grandesa de la qual desborda les categories i classificacions convencionals”\nLluís Millet, musicòleg


Greta i els Trihumans - La Costa\n28 i 29 de març Teatre Auditori de Granollers\nGreta Thunberg inspira l’òpera infantil ‘Greta i els Trihumans’ per alçar la veu contra el canvi climàtic. Joan Vives en firma la música i les lletres i Piti Español, el llibret.\nL’òpera infantil és una obra original i de creació de gran embergadura que el teatre porta a terme cada dos anys i que aquest cop s’inspira en l’activista de 16 anys Greta Thumberg i gira entorn a l’emergència climàtica mundial.\nUn espectacle per a públic familiar a càrrec de VEUS – Cor infantil dels Amics de la Unió i l’Orquestra de Cambra de Granollers acompanyats de nens i nenes de diverses escoles de Granollers (CEIP Joan Solans i CEIP Ferrer i Guàrdia), fet que reforça el compromís del teatre de crear projectes per a la transformació social i de l’entorn a través de la cultura.\nGreta i els Trihumans was last modified: febrer 17th, 2020 by lacosta\nGreta i els Trihumans - assaig\nGRETA I ELS TRHIHUMANS - CRIDA CATALÀ\nGRETA I ELS TRIHUMANS - CRIDA ANGLÈS\nFESTIVAL MOT →\n← T’estimo si he begut


La parella que va guanyar un gran premi a la loteria i es va separar 15 mesos després\nAdrian i Gillian Bradford van guanyar 187 milions d'euros | La Noticia Digital\nEl seu cas no ha estat l'únic\nQualsevol persona somia amb guanyar la loteria algun dia. Potser no totes tenen pensat cobrar un premi milionari, però sí rebre un bon pessic que els serveixi per estabilitzar la seva economia. Ja sabem que 'tapar forats' és el principal objectiu de la majoria dels que proven sort.\nCom bé diu la dita, els diners no donen la felicitat, però moltes persones podran pensar que la seva vida seria molt millor després de guanyar un premi sucós i, el cert, és que guanyar la loteria si suposa un canvi radical de vida. No obstant això, aquest canvi no sempre es produeix per millor, ja que hi ha alguns casos que han vist com la seva vida s'ha arruïnat després de guanyar premis milionaris.\nEls diners no sempre són sinònims de felicitat | Pixabay (Steve Buissinne)\nLluny de millorar la seva qualitat de vida, la sort de guanyar la loteria acaba derivant en una infinitat de problemes. Preocupacions, inversions boges amb resultats nefastos, malbaratament en coses que no donen la felicitat i conflictes amb els seus éssers estimats.\nAquest ha estat el cas d'una parella britànica que no s'esperava mai que l'atzar fos tan capritxós. I és que els diners van acabar trencant el seu matrimoni i tots dos es van separar 15 mesos després de guanyar el premi més gran de loteria del Regne Unit.\nLa parella britànica que es va separar 15 mesos després de guanyar 187 milions d'euros\nAdrian i Gillian Bradford tenien una vida plena i feliç fins que van guanyar el premi més gran de la loteria del Regne Unit. Van guanyar el rècord en premis del país: un total de 148 milions de lliures (més de 187 milions d'euros). Una quantitat de diners desorbitada que els podria permetre, a ells i a tots els seus descendents, viure a 'tot tren' durant la resta de les seves vides.\nNo obstant això, el que havia de ser el gran cop de sort de les seves vides es va acabar transformant en la seva gran desgràcia. La parella aviat es va aficionar als plaers més cars: viatges en primera classe, cotxes esportius, menjars a restaurants de luxe i propietats a diferents països del món. Tots els seus capricis van ser satisfets, però la parella no va acabar trobant la felicitat que esperaven.\nGuanyar la loteria no és sempre un cop de sort | EUROPA PRESS\nQuinze mesos després de guanyar el gran premi tots dos van anunciar el seu divorci envoltat de rumors i infidelitats. Però no només es van quedar sense parella, també sense familiars i amics, ja que les picabaralles pels diners no van trigar a aparèixer.\n«He donat a la meva família diners, cases i cotxes, però segueixen volent-ne més. Els diners fan suposadament feliços la gent, però també els converteixen en persones exigents i cobdicioses», explicava Gillian Bradford en unes declaracions a 'The Daily Mail'.\nDe fet, l'afortunada britànica no ha dubtat a assenyalar que guanyar la loteria va ser una «càrrega enorme» i «molt estressant» per a ella per tot el que va suposar a la seva vida.\nAltres casos de persones arruïnades després de guanyar la loteria\nEl cas dels Bradford no és un fet aïllat al món, ja que són moltes les persones que han vist com la loteria no els ajudava a millorar cap aspecte de la seva vida.\nLa nord-americana Evelyn Marie Adams, treballadora en una botiga 24 hores, va ser un clar exemple de malbaratament en arruïnar-se després de guanyar dos premis de loteria. Exactament, la ludopatia li va jugar una mala passada i es va gastar gran part de la seva fortuna als casinos d'Atlantic City.\nLa història del nord-americà Andrew Jack Whittaker Jr va ser semblant. Amb 55 anys va guanyar ni més ni menys que 314 milions de dòlars, una quantitat que va acabar perdent per la seva addicció al joc i a l'alcohol.\nDesprés de guanyar la loteria, també es va divorciar, va ser víctima de diversos intents de robatoris i va patir la mort de la seva neta en circumstàncies estranyes. Un bon exemple que els diners no li van portar bona sort.\nAnar a portada Última hora Actualitat Última hora Loteria Última hora Regne Unit Última hora Separació\nL'arribada d'òmicron i la sisena onada: terceres dosis i més restriccions a Catalunya\nEls 10 consells per evitar contagis de coronavirus per Nadal


El nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia SEO Cubells és aconseguir els millors resultats en la generació de trànsit potencial i sa des dels cercadors, sobretot el posicionament Google, cap a la pàgina web del client. La conversió d’aquest trànsit nou potencial en client nou aconseguit, és l’estratègia On-page que també cal abordar per assegurar-nos l’èxit i tancar el procés consolidant l’estratègia dissenyada.\nA l’igual que el Manteniment informàtic és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO de posicionament web Cubells també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nAixí doncs, el posicionament web Cubells és una forma de fer les coses, una metodologia constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web, optimització web i projecte en aquest sentit. Aquesta metodologia i filosofia de treball és el resultat de tants anys d’experiència en el servei de posicionament web Cubells, i només es pot assolir entenent i transpirant durant tant de temps els paràmetres, motius i estratègies de posicionament web Cubells òptimes i exitoses que Google contempla en el seu posicionament natural, en evolució constant.


Reunió informativa per a les famílies dels alumnes beneficiaris dels ajuts per millorar els coneixements orals d'anglès\nAhir capvespre va tenir lloc una reunió informativa adreçada a les famílies dels alumnes de 6è de primària i de 1r de batxillerat beneficiaris dels ajuts que permetrà aquest alumnat poder millorar completament de franc els seus coneixements orals d’anglès aquest estiu. A la reunió, que es va fer a la UIB, hi foren presents la directora general de Formació Professional i Formació del Professorat, Maria F. Alorda, representants del Servei de Projectes Lingüístics i representants d’Ocidiomes, atès que va ser l’empresa guanyadora del procediment de licitació d’aquests programes. Durant el transcurs de la reunió es va informar del contingut dels programes, a més de resoldre tot un seguit de dubtes plantejats pels pares i mares. Així mateix, les famílies que no pogueren assistir a la reunió informativa, igualment que les dels alumnes de Menorca, Eivissa i Formentera, seran informades a través d’un correu electrònic.\nAquesta actuació, que s’emmarca dins el Programa de Cooperació Territorial del Ministeri d’Educació, Cultura i Esport per a l’aprenentatge de llengües estrangeres, s’articula a través de dues modalitats d’immersió lingüística:\nCurs intensiu d’immersió en llengua anglesa a l’estranger de 2 setmanes de durada i amb un total de 60 hores lectives per a l’alumnat que en el curs escolar 2016-2017 està matriculat al primer curs de batxillerat en centres educatius sostinguts amb fons públics de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears. En total, els beneficiaris d’aquests ajuts seran 57 alumnes. Per a la concessió dels ajuts de batxillerat s’ha seguit el criteri de millor expedient acadèmic. El curs es realitzarà al Regne Unit i/o a Irlanda en el període comprès des de finals de juliol al 31 d’agost de 2017. Els participants es distribuiran en grups d’un màxim de 15 persones.\nPrograma d’acompanyament escolar en llengua anglesa d’una durada de 10 dies lectius (de dilluns a divendres) i amb un total de 60 hores lectives d’immersió per a l’alumnat que en el curs escolar 2016-2017 està matriculat en el sisè curs de primària en centres educatius sostinguts amb fons públics de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears. En total, els beneficiaris d’aquests ajuts seran 179 alumnes. Aquest programa s’impartirà a Palma, Calvià, Inca, Ciutadella, Maó i Eivissa en el període comprès des de finals de juliol al 31 d’agost de 2017. Els participants es distribuiran en grups d’un màxim de 10 persones.\nFoto 1 jpg - 200Kb\nFoto 2 jpg - 195Kb


El Romea dels petits El Romea dels petits – Catorze\nArxivat a: Propostes, Teatre, Teatre Romea, Viu el Teatre, La butaca\nFotografia de l’espectacle «Alícia al país de les meravelles», de Marta Buchaca Foto: Viu el Teatre\nLes arts escèniques són una eina màgica per despertar els sentits i convidar a la reflexió i el diàleg a qualsevol edat. Què millor que gaudir-ne en família? El Teatre Romea i Viu el Teatre presenten la nova temporada del Petit Romea, una programació d’espectacles i activitats pensats per a infants de 0 a 14 anys de famílies i escoles que volen despertar la mirada creativa de petits i grans. Aixequem el teló i descobrim què trobarem sobre l’escenari.\nÉs l’espectacle inaugural de presentació de la nova temporada del Petit Romea, fet en el marc de la Festa de Viu el Teatre. Una delicada obra de teatre d’objectes en què l’actriu Izaskun Fernández explica les històries dels seus avis i àvies a partir de les seves fotografies i records conservats en pots de vidre.\nLa Bruna té onze anys i ha de fer un treball d’escola sobre la seva àvia, una dona afectada de demència que no la pot ajudar massa. La mare de la Bruna, mentrestant, fa el que pot tenint cura de la seva filla, de l’àvia i carregant un munt de feina sobre l’esquena. Bruna és un projecte de teatre comunitari sorgit a Ullastrell que convida a fer un viatge a través del temps i de moltes vivències que de ben segur que han estat presents a moltes famílies d’aquest país, un homenatge als nostres avis i àvies que van viure i sobreviure a la guerra civil.\nUna aventura sensorial per escoltar, mirar, interaccionar i jugar a partir d’un quadre blanc, quatre colors i música clàssica en directe. Un viatge compartit a través de les estacions de l’any amb la companyia de tres músics, actors i cantants per crear una adaptació del quadre Dona i ocells en la nit de Joan Miró.\nUna proposta per passar un dia en una granja amb Maruja la grangera: despertar tots els animals, donar el biberó a quatre porquets, curar la veïna de Doña Loba gràcies als cinc lobitos, recollir quinze dotzenes d’ous i ballar un bon rock and roll amb la vella ovella Miranda.


Sagales - S’ENGEGA LA COMPENSACIÓ DELS TÍTOLS DE TRANSPORT INTEGRATS NO UTILITZATS DURANT L’ESTAT D’ALARMA\nL’Autoritat del Transport Metropolità de l’àrea de Barcelona (ATM) engega aquest 1 de juliol el procediment de compensació d’aquells títols de transport públic amb limitació temporal que no hagin pogut ser utilitzats durant el confinament a causa de la covid-19. La recuperació dels viatges perduts es podrà dur a terme a través de dues vies: en tots dos casos, l’objectiu és donar una resposta àgil que eviti els desplaçaments als punts d’atenció presencial. Cal destacar, doncs, que ni la informació ni cap tràmit de les compensacions d’aquests títols s’oferiran en els punts d’atenció de la xarxa.\nPer als casos de persones que sí que van utilitzar els seus títols de transport durant el confinament, un cop aprovat l’Estat d’Alarma, per motius laborals o de serveis essencials, l’ATM ha habilitat un formulari dinàmic, on cal registrar les dades de cada títol i persona, que permetrà analitzar, cas per cas, el dret de compensació.\nEl formulari demanarà, entre d’altres, la imatge del títol a compensar per ambdues cares, per obtenir les dades precises d’utilització, a més de documentació personal i laboral que certifiqui la pertinença a un servei essencial, si s’escau.\nLínies regulars 100\nElite Class 25\nTransport sanitari 7\nTransport discrecional 2


Semalt Expert - Problemes d'estalvi de temps en 6 tipus de SEO negatius\nEn aquests dies, es desenvolupen molts llocs web, i ens ha tornat difícil diferenciar entre barret blanc SEO i barret negre SEO . SEO negatiu és una cosa que ha de preocupar-se perquè no és una estratègia segura per obtenir els resultats desitjats. No seria erroni dir que SEO negatiu té moltes amenaces i pot deixar que el motor de cerca prohibeixi el seu lloc durant tota la seva vida .\nAquí, Jason Adler, el gestor d'èxit de clients de Semalt , ha parlat sobre sis tipus de SEO negatius a tenir en compte .\nAbans d'entrar en els detalls de la publicació, permetin-me que us expliqui que SEO negatiu és un conjunt d'estratègies que s'utilitzen per reduir els rangs del competidor perquè el vostre propi lloc obtingui un bon rang en els resultats del motor de cerca. La majoria de les vegades, la gent construeix enllaços no naturals, torna a publicar el contingut i modifica les perspectives del lloc per causar problemes al webmaster. SEO negatiu no deixaria caure el rang de sobte. En lloc d'això, trigarà un temps abans que el vostre lloc desaparegui dels resultats del motor de cerca .\nUn parell d'enllaços de correu brossa no poden fer mal a un lloc web. Per això, diverses persones utilitzen les granges de vincles per generar enllaços en un nombre significatiu. Obtenen aquests enllaços de llocs web interconnectats i ajuden a ajustar-los amb els llocs inadequats. Fa uns mesos, un lloc web va perdre el seu rang a causa de la granja d'enllaços, i el propietari va eliminar milers d'enllaços amb els textos d'àncora que van publicar els seus competidors. La prevenció d'atacs SEO negatius és possible. Per això, heu de detectar els enllaços de retorn del vostre lloc web i controlar el creixement del lloc de forma regular .\nScraping és on es copien els vostres articles d'altres llocs web i es generen problemes de contingut duplicat a la web. Quan Google descobreix que hi ha molts articles presents amb el mateix text, pot fer malbé el rang del vostre lloc. La majoria dels motors de cerca són prou intel·ligents per trobar on es publiquen els articles originals. Copyscape és una eina excel·lent per evitar el raspat en gran mesura. Hauríeu d'obtenir la versió premium i trobar exemples de duplicació una vegada en un setmanes. Heu d'intentar trobar on es publiquen els vostres articles i treure'ls a qualsevol cost.\nHi ha moments en què estaràs desesperat de saber qui són els teus competidors i de quina rapidesa s'estan classificant els seus llocs web. Tot és qüestió de rastreig i pot trigar un temps. Mai no ha d'arrossegar les pàgines web amb força ja que pot afectar negativament el rendiment general del vostre lloc. Si observeu que el vostre lloc web ha estat treballant a poc a poc, haureu de posar-vos en contacte amb l'empresa d'allotjament o un administrador web per obtenir suggeriments i consells útils.\nLa modificació del contingut, la reescriptura i la filatura no són una bona idea. És curta i no pot obtenir els resultats desitjats. La major part del contingut que es reescriu o gira es considera spam. Si busques evitar SEO barret negre o SEO negatiu, és obligatori escriure contingut nou i gaudir d'un lloc web d'alta autoritat. No hauríeu de modificar el vostre contingut pel bé dels enllaços d'entrada, ja que Google pot incloure la llista negra del lloc.\nObtenir el lloc des-indexat\nNo cal que el vostre lloc web es desindexi una vegada i una altra. Fins i tot els petits canvis a robots.txt poden deixar impressions cada vegada més duradores. Comproveu regularment els enllaços i enllaços d'entrada del vostre lloc per garantir la seva qualitat. Rank Tracker és una bona eina que es pot utilitzar per provar els enllaços automatitzats a les vostres pàgines web. Podeu descarregar i instal·lar aquesta eina per obtenir actualitzacions diàries o setmanals.\nHackear el lloc web\nSi els atacants intenten robar la vostra informació personal, poden fer tot el possible per fer mal a l'optimització del motor de cerca. Tot plegat pot arruïnar la reputació i el posicionament dels motors de cerca del vostre lloc. És per això que hauria de seguir els consells de Google ja que vol protegir tots els usuaris dels pirates informàtics. SEO negatiu es pot fer amb el vostre lloc web si no es presta atenció a la protecció de les vostres dades en línia Source .


FUGA il·lumina la nova botiga CATBAG\nStudioapart repeteix al capdavant de la renovació de les botigues CATBAG i en la seva última reforma ha comptat amb els projectors FUGIDA, de Faro Barcelona.\nAmb l’objectiu de crear un espai modern i atractiu per al públic jove, la nova botiga de motxilles i bosses té com a element principal una reixeta metàl·lica que serveix per a exposar el producte d’una “manera versàtil”. Els arquitectes també han volgut obrir la botiga cap a l’exterior i, aquesta mateixa estructura combinada amb altres dos materials, permeten usar-la com a aparador i veure els productes des del carrer.\nPer a il·luminar aquesta zona tan important trobem els projectors FUGA, una família d’il·luminació tècnica de disseny depurat on tots els elements s’allotgen dins de la carcassa del projector. Han triat l’acabat negre per a seguir amb tota l’estètica del local que és molt urbana i compta amb cartells en llums de neó. FUGA, a més, es pot orientar tant en l’eix vertical com l’horitzontal, per la qual cosa és perfecte com a llum d’accent en reformes com aquesta.\nUn àtic viatger\nEn el modern barri madrileny de Malasaña es troba l’últim projecte dels arquitectes Egue y Seta, el “Refugi del viatger”. Un àtic pensat per a descansar, tornar a la ciutat i gaudir-la des de les altures.\nD’espais oberts, acabats i decoració moderns, aquest habitatge té una única habitació. El llit es troba ‘recolzada’ en un petit mur que separa la zona de l’armari-vestidor, i compta amb dos espais fets a mida per als llums de sobretaula LINK, que actuen com a il·luminació de lectura.\nEn el mateix dormitori també podem trobar la làmpada penjant PAM en acabat negre (com a LINK) i or. En aquest cas il·lumina una petita taula auxiliar i reforça tota la il·luminació artificial de l’habitació. En trobar-nos en un àtic l’única llum natural entra per una petita finestra al final de la paret.\nIl·luminem les noves oficines de Tresmares Capital\nL’estudi d’arquitectura Febrero Studio ha confiat en Faro Barcelona per a la il·luminació del seu últim projecte, les oficines del fons d’inversió Tresmares Capital a Madrid.\nEs tracta d’un espai de més de 800m2 organitzat en espais oberts que acullen la recepció, les àrees de reunions i la zona “work-cafe”. Per a respectar l’estructura de l’edifici, els arquitectes han reservat els espais més petits o “residuals” per a zones de crides o de reunions de poca gent. Per a la il·luminació general, tant en els espais comuns com en les zones més restringides han comptat amb els projectors de carril CYLINDER, que pràcticament recorren tota l’oficina. Els penjants STAN i FONOVIA – aquest últim està fet d’un material que a més absorbeix el so – donen suport a la llum general en la recepció i la sala d’espera i la zona de taules de treball respectivament.\nL’aplic KERA i el nou disseny de 2020 GUADALUPE són els encarregats de la llum puntual en espais com la zona de reunions. GUADALUPE també es pot trobar en format peu de saló o com a llum de sobretaula en les diferents àrees de descans. Gràcies a la forma cilíndrica i a l’acabat beix mat de la seva pantalla, aquest disseny d’Isaac Piñeiro encaixa perfectament amb l’estil decoratiu de la reforma, que ha “intentant mantenir un balanç entre els materials més sobris i el vermell corporatiu”.\nEl plafó rodó SVEN il·lumina un habitatge del passeig madrileny de la Castellana. Una nova llar que ha reformat per complet l’estudi Romero&Montoya i que també ha comptat amb l’empotrable de sostre FRESH. L’edifici va ser construït en els anys 50 i l’habitatge comptava amb un llarg passadís fosc que distribuïa les diferents estades. Per a obrir-ho a la llum natural, els arquitectes han unit les estades comunes en la part de la façana més lluminosa, i han deixat les habitacions en l’altra.\nPer a reforçar lluminicament les diferents zones d’aquest menjador-cuina obert, han comptat amb el plafó SVEN, un aliat per a la il·luminació general que ajuda a augmentar la sensació d’amplitud, altura i lluminositat. A les habitacions i els banys, més baixos a causa del fals sostre, han comptat amb el model encastat FRESH.\nLa làmpada penjant MINE SPACE il·lumina un dels racons de la nova Òptica Climent a Burjassot, València. Forma part de l’elecció dels interioristas de Studio Lyke, que han dissenyat un espai amb l’objectiu de “acostar el producte al client”. Per a això han creat una façana de vidre transparent convertint l’interior en el perfecte aparador. A simple vista es poden contemplar els expositors (laterals i un central) amb les novetats de productes, i, a continuació, les zones d’atenció amb taulell, taules i cadires.\nÉs just el racó “de trobada” amb els clients la zona que il·lumina la col·lecció de llums penjants MINE SPACE, de Nahtrang. Gràcies a la idea inicial de crear composicions segons les necessitats, a l’Òptica Climent podem trobar la versió unitària i dos dobles, totes en acabat gris. Fotografia: Jordi Díaz\n“Buscar llevar les capes d’anys de modificacions i retornar-los la seva neciesa”, era, en paraules del interiorista Cosma Mussachio, l’objectiu principal del projecte Vilardell.\nEns trobem en el barri de Sants de Barcelona, en un pis construït l’any 1902 amb tres entrades de llum natural, un ampli menjador, cuina, un bany i tres habitacions grans, una d’elles amb balcó i vestidor. Mussachio ha aconseguit rescatar els materials originals i simplificar el disseny de tot l’habitatge. Ara queden a la vista parets, bigas i un sòl hidràulic preciós en la cuina i els passadissos.\nEn un dels dormitoris principals és el llum penjant MINE la que penja de tots dos costats del llit i s’integra en una habitació de tons clars. La paret que actua com a capçal es degrada amb materials originals i la combinació de tots dos elements li dóna un aire modern i únic. El llum dissenyat per Nahtrang té elements de fusta que aporten calidesa i projecta una llum càlida perfecta per a la il·luminació d’un dormitori com aquest.


dilluns 2021.07.05 — Central European Summer Time [CEST]\nEns mullem: històries d'activistes i política institucional (ES, EN)\n[ACTE D'OBERTURA] (ES, EN)\nDiscurs de benvinguda: Marcelo Expósito, artista, activista i Membre de la Coordinadora General de Barcelona En Comú\nDiscurs final: Ada Colau, alcaldessa de Barcelona\nKate Aronoff, periodista i escriptora\nUneix-te per a la sessió d'obertura de Fearless Cities, on activistes d'algunes de les organitzacions de base més innovadores i poderoses compartiran les seves experiències de política electoral i treball amb aliats en les institucions. La sessió es tancarà amb un anunci especial sobre la xarxa Fearless i un discurs d'Ada Colau, alcaldessa de Barcelona.\nRelació entre ciutat i Estat (EN)\nJonathan Durand Folco, profesor en la School of Social Innovation, Saint Paul University, Ottawa, Canadà. Autor d' À nous la ville! Traité de municipalisme (Écosociété, 2017)\nPablo Bustinduy, profesor en el City College de Nova York, diputat al Congrés per Podemos (2015-2019)\nSixtine van Outryve, investigadora en teoria democràtica, UCLouvain, Bèlgica\nBiljana Djordjevic, membre del Consell del moviment polític Don't Let Belgrade Drown. Belgrad, Sèrbia\nChanelle Helm, Coorganitzadora estratègica del Black Lives Matter Louisville, Kentucky, EUA\nDebbie Bookchin, periodista, coeditora de The Next Revolution: Popular Assemblies and the Promise of Direct Democracy\nUna tesi important del municipalisme és que les ciutats apoderades es despullaran lentament de l'estat centralitzat de poder, acostant l'autoritat a les persones a nivell local. Però, què passa quan l'estat contraataca? A tot el món hem vist com les jurisdiccions municipals reclamen les seves competències i com els governs regionals o estatals responen circumscrivint el seu poder. I si triem candidats municipals als governs regionals o federals, com ens assegurem que la seva lleialtat es mantingui fidel als municipis?\nFeminismes i democràcia: xarxes d'odi i esperança (ES, EN)\nRenata Ávila, Abogada i Activista\nDaffne Valdés & Sibila Sotomayor, artistes escèniques LASTESIS, col·lectiu artístic interdisciplinari feminista de Valparaíso, Xile\nGuiomar Rovira, Investigadora Marie Curie de la Universitat de Girona\nJavier Toret, investigador i activista\nLa privatització de l'espai públic digital en mans de les grans plataformes tecnològiques ha facilitat l'ascens d'una tecnopolítica de l'1% amb les màquines d'odi digital de l'extrema dreta. Això ha provocat l'augment de la violència en l'àmbit digital, sobretot contra les dones polítiques. Tot i així, en l'era del colonialisme de dades i del capitalisme de plataforma, les multituds feministes s'articulen de forma interconnectada i global utilitzant les tecnologies per expandir les protestes i els llaços de solidaritat.\nTransformant com cuidem (ES, EN)\nGemma Tarafa, Regidora de Salut, Envelliment i Cures de Barcelona\nLuisa Broto Bernués, Regidora per Zaragoza En Común\nNatalia Moreno, Líder Tècnica del Sistema Distrital de Cures de Bogotà\nCarol Recio, Consellera de Nou Barris\nTothom, en algun moment de la seva vida, necessita ser cuidat i segurament cuidar. Aquest temps de crisis sanitària, econòmica, social i emocional ha evidenciat la importància de les cures en la nostra societat i les nostres vides i ha deixat al descobert un model d’envelliment fallit. Compartim diferents projectes de Barcelona, Saragossa i Bogotá que tenen l’objectiu de garantir un envelliment digne i posar en valor la feina de les cures, una de les més essencials i, alhora, una de les més precaritzades i feminitzades.\nCiutats al rescat del dret a la informació (ES)\nFrancisco Sierra, catedràtic de Teoria de la Comunicació de la Universitat de Sevilla, president de la Unión Latina de Economía Política de la Información, la Comunicación y la Cultura\nLarisa Kejval, directora de la carrera de Ciències de la Comunicació de la Universitat de Buenos Aires\nFlora Bellouin, periodista, membre de Labo 148 i de la Fédération de l'Audiovisuel Participatif de França\nCom han de respondre les ciutats als reptes de la globalització i a la progressiva concentració dels mitjans privats? Com aconseguir que els col·lectius socials puguin ser emissors d’informació? Són necessaris els mitjans públics locals? Barcelona és de les poques ciutats del món que compta amb una plataforma pública, Betevé, de televisió, ràdio i internet i amb cooperatives ciutadanes de televisió i de ràdio que s'han posat en marxa amb suport municipal. Quines altres experiències hi ha a Europa i Amèrica?\ndimarts 2021.07.06 — Central European Summer Time [CEST]\nDonant forma a la ciutat feminista. Creació de ponts mitjançant la recopilació de dades, les polítiques participatives i la planificació urbana (EN, IT)\nEmily Clancy, Regidora Municipal per Coalizione Civica per Bologna\nTeresa Carlone, investigadora en sociologia\nCarlotta Trippa, arquitecta i disenyadora urbana\nNaiara Yumiko, arquitecta i disenyadora urbana\nPonències + debat obert\nLa planificació urbana i el disseny urbà han de ser àrees de formulació de polítiques conformades per un enfocament inclusiu i interseccional. Partint d'un enfocament feminista de la recopilació de dades, podem albirar una nova manera de donar forma a una ciutat que valori la diversitat de subjectivitats que la constitueixen. Una ciutat feminista. L'esdeveniment es dividirà en dues parts: primer, una taula rodona i després una part interactiva on el públic podrà ser part de la discussió.\norganitzat per Coalizione Civica per Bologna\nEducomunicació: contra el càrtel mediàtic (ES)\nRaimon Ramis, especialista en digitalització d'institucions culturals, cofundador de la Fundació MediaB en Xile i REduCom (Red Chilena de Educomunicación)\nEunate Serrano, Eix Dret a la Informació de Barcelona En Comú\nLes antigues polis s’han convertit en tecnòpolis que ens fan estar permanentment interconnectats i mediatitzen totes les nostres accions. Anul·len la dissidència perquè el món es dibuixi des de les ambicions dels qui controlen el coneixement. Parlem sobre educomunicació, que vol revertir el càrtel mediàtic i preservar l’ecosistema comunicatiu com a espai de desenvolupament humà i social on tothom pugui generar continguts de forma diversa en igualtat de condicions.\nInnovació social i municipalisme (ES)\nPaloma Moré, investigadora de la Universitat d'A Coruña\nLluís Torrens, Director d'Innovació Social. Àrea de Drets Socials, Justícia Global, Feminismes i LGTBI de l'Ajuntament de Barcelona\nSilvia Cameán, Regidora de Marea Atlántica (A Coruña)\nCristina Vilaplana, organització Bayt al-Thaqafa (Barcelona)\nSergi Raventós, Red Renta Básica (Barcelona)\nLes ciutats estan en primera línia en la lluita contra la pobresa i les desigualtats -que s'han agreujat arran de la pandèmia- tot cobrint les evidents mancances de les altres administracions.\nRepresentants de diversos Ajuntaments que estan posant en marxa polítiques innovadores per garantir els drets socials de totes les veïnes i veïns i aconseguir una sortida social a la crisi, compartiran les seves experiencies.\nParticipació i mobilització antiracista (ES)\nJuana C Francis Bone, Presidenta de la Fundación de Acción Social e Integral Mujeres de Asfalto, Ecuador\nJuliana Hernández, Directora del Instituto de Política Abierta, Bogotà, Colombia\nYeison García, Politòleg antiracista\nJess González, Diputada al Parlament de Catalunya per En Comú Podem\nEl racisme estructural present en la nostra societat es reprodueix també en els moviments i partits progressistes, creant profundes desigualtats en la participació i representació de certs col·lectius. Per això és imprescindible que treballem accions i mecanismes per desarticular el racisme i impulsar la participació i empoderament de les persones no blanques. Posem en comú els reptes que tenim en matèria de participació antiracista i les pràctiques que estem desenvolupant per abordar-los.\nDecreixement i salut: construint un món solidari més enllà del creixement (EN)\nSusan Paulson, professora al Centre d'Estudis Llatinoamericans de la Universitat de Florida\nWinne van Woerden, autor principal de l'informe i investigador junior a CommonsNetwork\nThomas de Groot, Cap de Programes a Commons Network\nCommons Network (Amsterdam) organitza una taula rodona basada en el seu últim informe Viure bé en un planeta finit: repensar la salut i l'atenció a la fi del creixement: un estudi sobre les pràctiques solidàries comunitàries als Països Baixos. La sessió explorarà el futur de la salut i l'atenció en un món de postcreixement.\norganitzat per Commons Network\nCiutats que cuiden el planeta (ES, EN)\nÁlvaro Porro, Comissionat d'Economia Social, Desenvolupament Local i Política Alimentària de Barcelona\nÉric Piolle, alcalde de Grenoble\nTània Corrons, Portaveu i Responsable de Finances de Barcelona En Comú\nÉs possible una economia local que posi al centre la cura de les persones i del planeta? Parlem sobre com construir pobles i ciutats que sapiguen combinar el benestar de totes les persones i el respecte al medi ambient.\nCiutats i ports (ES)\nGala Pin, exregidora de Ciutat Vella i activista\nMaría García, portaveu del grup municipal de Marea Atlántica, A Coruña\nRamón Marrades, director de Placemaking Europe\nSempre s’ha dit que una ciutat amb port és una ciutat oberta al món. Però, quina és la interrelació entre els ports i les ciutats? Debatem sobre les implicacions econòmiques, socials, culturals i polítiques dels ports a partir de les experiències de diverses ciutats portuàries\nEsport i gènere: Racisme, Xenofòbia i Homofòbia a l’esport (ES)\nMarta Carranza, Secretaria del Consell Educatiu municipal de Barcelona\nAndrea Menéndez, periodista asturiana experta en futbol femení\nLaia Palau, jugadora de bàsquet del Girona i la Selecció Espanyola\nCarles Viñas, historiador, escritor, expert en esports\nJosé V. Madolell i Mar Trallero\nCal aconseguir pràctiques esportives sense discriminació, facilitadores de l'empoderament de la dona, amb plena igualtat d'oportunitats, que superin prejudicis i estereotips i eliminin barreres i sostres estructurals. El racisme en l'esport és el racisme inherent a la societat? Són els estadis un mirall que ho reflecteixen? Pot contribuir l'esport a construir un futur inclusiu? En el món de l'esport, la discriminació segueix guanyant el partit?\nLa igualtat comença als barris: acció social de proximitat (ES)\nLaia Ortiz, Directora d'Acció Social del Ayuntamiento del Prat de Llobregat\nRubens Ascanio, Primer teniente de alcaldía de La Laguna\nMariela Iglesias, Especialista en políticas urbanas / Territorios olvidados\nNatalia Rosetti, professora de ciències polítiques\nLa igualtat social dels nostres pobles i ciutats es construeix des dels barris. És als barris on, cada vegada més, es veu la segregació social, entre classes o per orígens. En aquesta sessió, compartirem polítiques locals valentes que estan millorant els entorns i les condicions de vida de totes les persones.\nOrganitzacions, ciutats i constitucions en clau feminista (ES, EN)\nLaura Pérez, Quarta Tinent d'alcaldia i Regidora de Drets Socials, Justícia Global, Feminismes i LGTBI de Barcelona\nConstanza Schonhaut, Representant del Districte 11 de Santiago en el Procés Constituent per Convergencia Social i Frente Amplio\nEstamos construyendo instituciones feministas, reflexionemos sobre el punto en el que estamos y el camino que nos queda por recorrer: ¿Qué lugar ocupan el feminismo y las políticas LGTBI en las organizaciones de izquierdas, en los gobiernos municipalistas del cambio o en procesos constituyentes como el que se está viviendo actualmente en Chile? Compartimos experiencias sobre la transformación feminista de las políticas institucionales y la creación de una agenda política feminista más amplia.\ndimecres 2021.07.07 — Central European Summer Time [CEST]\nProtegint els nostres entorns escolars (EN)\nSilvia Casorrán, Consellera de Districte de Barcelona En Comú, activista i experta en la mobilitat sostenible\nGilles Namur, Tinent d'alcalde de Grenoble\nJohn Etherington, Eix d'Urbanisme de Barcelona En Comú\nLes escoles són espais molt valuosos. En elles, els nostres nens i nenes comencen a comprendre's a si mateixos, als altres i el món que els envolta. Play Streets a Londres o Protegim les Escoles a Barcelona donen resposta a un moviment ciutadà que reivindica ciutats més saludables i segures on la infància deixi d'estar asfixiada pel trànsit i es dediqui al joc, l'aprenentatge i l'exploració.\nLa ciutat com a llar: el dret a l’habitatge (ES, EN)\nTainá de Paula, Regidora de Feminismes, Antirracisme i Dret a la Ciudat de Rio de Janeiro, Brasil\nTania Madriaga, Representant del Distrito 7, Quinta Costa en el Procés Constituent. Anteriorment Directora de la Secretaria de Planificació de Valparaíso\nQuè fa que una ciutat sigui una ciutat i no només un conjunt d’edificis? Sens dubte, les persones que hi viuen. L’especulació immobiliària ha introduit les ciutats entrin en una espiral que les destrueix: l’expulsió dels seus veïns i veïnes. Conversem sobre l’eclosió de moviments en defensa del dret a l’habitatge i de les polítiques que es poden dur a terme des del municipalisme per a salvar les ciutats.\nRepresentació democràtica des dels barris fins a la metròpoli (ES, EN)\nJordi Martí, Regidor de Presidència de Barcelona\nEmilia Ríos, Alcaldessa de Ñuñoa, Xile\nJúlia Miralles, Direcció Executiva de Barcelona En Comú\nPer què hi ha tants càrrecs públics que no són escollits per la ciutadania? A les ciutats i municipis hi ha molts nivells de govern on la capacitat d’elecció ciutadana és molt limitada. Per això creix la demanda per una major participació a l’hora de constituir les institucions que ens representen i donen forma a la ciutat o municipi on vivim, des de les més immediates, el barri, fins a les més generals com l’àrea metropolitana. Analitzem els reptes per millorar la representació democràtica i l’elecció directa.\nLa mobilització als anys 20: reptes i innovacions a nivell internacional (ES)\nPablo Benson, Activista, Soci-fundador de Movement Netlab y Co-organitzador de Fearless Cities d'Amèrica del Nord\nBea Martínez, Responsable de Territorial, Direcció Executiva de Barcelona En Comú\nCaio Tendolini, Integrant de Bancada Ativista, São Paulo\nEls moviments amb voluntat transformadora d'arreu del món no solen gaudir ni de el poder econòmic ni del poder mediàtic. La seva principal força és l'organització de base, la comunicació directa i la capacitat de mobilitzar i sumar majories. Referents de la mobilització política dialoguen sobre a quins reptes s'enfronten en 2021 i comparteixen com estan innovant en els espais i campanyes en què participen per assumir-los.\nLa mobilització en els anys 20: reptes i innovacions a nivell internacional (EN)\nValery Alzaga, Sindicalista, educadora i activista pels drets socials i de les persones migrants\nKate Shea Baird, Direcció Executiva, Barcelona En Comú\nGabe Tobias, Cofundador de Movement School i Director Executiu de Our City\nMunicipis transparents i justos: lluita contra la corrupció i el crim organitzat (ES, EN)\nErnest Urtasun, Eurodiputat per Catalunya En Comú\nJoan Llinares, Director de l'Agència per a la Prevenció i Lluita contra el Frau i la Corrupció de la Comunitat Valenciana\nEliska Drapalova, Investigadora postdoctoral del Quality of Government Institute, University of Gothenburg\nLa corrupció i el crim organitzat són xacres que afecten als municipis de tot el món. Parlem de la situació de la corrupció i el crim organitzat a nivll local, de com hi ha països que són refugis fiscals i legals i de quines polítiques calen per un món més transparent i just.\nPoder Dual (EN)\nEl poder dual és una forma d'organització en què construïm un món nou d'entre les cendres de l'antic. En aquesta sessió discutirem com construir sistemes socials, econòmics i polítics paral·lels. Explorarem com aquests nous sistemes erosionen les institucions capitalistes i estatals satisfent les necessitats humanes bàsiques, canalitzant l'acció col·lectiva, desafiant la legitimitat de el sistema existent i permetent una transferència de poder i autoritat a aquests cossos de democràcia directa.\n21:15 a 22:00\nUn dels objectius del Fearless és conèixer-nos, intercanviar propostes i fer xarxa. Per això, acabarem el dia trobant-nos a una sala de zoom de networking informal. Compartirem el link d'accés amb totes les persones inscritas al mail diari de programa.\ndijous 2021.07.08 — Central European Summer Time [CEST]\nMunicipalisme a Europa: una oportunitat per afrontar la crisi social i política? (EN)\nRiccardo Laterza, portaveu d'Adesso Trieste\nAna Gilmet, activista a Allt åt alla Malmö\nRicardo Moreira, portaveu del Bloco de Esquerda, Lisboa\nIva Marčetić, activista a Zagreb je nass, concejal municipal de l'Ajuntament de Zagreb\nDiferents plataformes municipals de tot Europa, algunes en el poder local, altres desenvolupant plataformes de base a les seves ciutats, comparteixen les seves experiències a nivell local davant les crisis socials i econòmiques, així com la construcció d'una alternativa política real a Europa. Parlem també sobre com influir en les polítiques de la UE des d'una perspectiva municipalista i sobre com enfortir les xarxes de col·laboració entre nosaltres.\nCiutats Sense Por Transformadores: Històries sobre habitatge des de baix (EN)\nDavid Gabriel, Next Planning, Grenoble, França\nIsadora Hastings,Cooperación Comunitaria A.C., Ixtepec, Mèxic\nPeadar Kirby, Cloughjordan Ecovillage, Irlanda\nAdriana Allen, presidenta de l'Habitat International Coalition Panel\nAquesta sessió servirà per presentar solucions transformadores per afrontar la crisi global d'habitatge i per juntar activistes i líders comunitaris de diversos països que aborden aquest tema. Com van organitzar els seus moviments d'habitatge translocals des de les bases i com van resistir als desnonaments? Com va crear millors alternatives?\nOrganitzat pel Transnational Institute TNI\nMonedes locals, dades comunes i justícia social (EN)\nSusan Witt, Director Executiu al Schumacher Center for New Economics\nFennie Wang, Consultora en Digital BerkShares\nSusana Martín Belmonte, REC (moneda ciutadana de Barcelona)\nLa digitalització afebleix alguns dels nostres drets i fa créixer el poder dels grans lobbies, però també obre les portes a una democràcia més propera des dels municipis. Parlem de com utilitzar eines com les monedes locals i el control de dades públiques per construir una nova democràcia econòmica digital.\nEl futur del municipalisme a Espanya (ES)\nEl municipalisme, sorgit en diverses ciutats d'Espanya com a resultat de l'15-M i altres moviments socials, s'ha convertit en un fenomen polític en auge en moltes parts de món. Aquestes anomenades "ciutats del canvi" van servir d'exemple per crear plataformes municipalistes d'èxit a nivell internacional, com per exemple a França i al Sud-oest d'Europa. No obstant això, en les últimes eleccions municipals el municipalisme espanyol va perdre força. Què cal fer per revitalitzar-lo?\nRecuperant l'espai públic (EN)\nAlícia Puig, assessora de l'àrea d'Ecologia Urbana de l'Ajuntament de Barcelona\nAntje Heinrich, Changing Cities, Berlín\nAdrien Sartre, responsable de la transformació de l'espai públic, el transport públic i la mobilitat al gabinet de David Belliard, Tinent d'alcaldia de París (EELV)\nI si les ciutats en què vivim estiguessin dissenyades per a les persones i no per als cotxes? Parlem de la revolució que està transformant l'espai urbà europeu: la Superilla.\nCultura, dret o negoci? (ES, EN)\nJoan Subirats, Sisè Tinent d'alcaldia i Regidor de Cultura, Educació, Ciència i Comunitat de Barcelona\nMartiño Noriega, activista de Compostela Aberta i exalcalde de Santiago de Compostela\nSi veiem la sanitat, l'educació o l'habitatge com un dret, per què la cultura segueix sent percebuda com un negoci? La cultura és imprescindible, ens emociona, ens uneix, ens permet comprendre'ns, dóna forma a la nostra memòria col·lectiva, fa caure prejudicis i inventa noves llibertats. En definitiva, la cultura determina en gran mesura les possibilitats que existeixen dins d'una societat. Per aquest motiu, una societat mai serà igualitària si l'accés a gaudir i crear cultura no està garantit a totes les persones independentment del seu origen i recursos. Analitzem com en diferents parts de món, el municipalisme està canviant el marc per fer emergir un nou concepte: els drets culturals.\nCiutats guanyant impuls per a un Tractat de No-Proliferació de Combustibles Fòssils (EN)\nChristine Boyle, regidora de Vancouver\nPaul Koretz, regidor de Los Angeles\nEloi Badia, regidor de Barcelona\nVine a sumar-te a la campanya global pel Tractat de No-Proliferació de Combustibles Fòssils, basat en tres eixos per frenar l'exploració i expansió de noves reserves de combustibles fòssils, eliminar arsenals de combustibles fòssils en concordança amb l'objectiu de facilitar una transició energètica justa. Suma't a la sessió i aprèn de la influència que tenen les ciutats a l'hora de fer possible un tractat com aquest i escoltar veus de regidores i regidors que han estat decisives a l'hora d'animar les seves ciutats a adherir-se al tractat.\nOrganitzat per la Fossil Fuel Non-Proliferation Treaty Initiative\nI als defensors i defensores de Drets Humans, qui els defensa? (ES)\nHelena Maleno, activista al Marroc des de l'associació Caminando Fronteras en la defensa de los derechos de las personas migradas\nNatalia Biffi, Responsable d'Incidència de Reds – Red de Solidaridad para la Transformación Social, organització impulsora de l'observatori d'incidència política en protecció internacional dels DH des de governs locals\nNéstor Troncoso, periodista mexicà. Va ser acollit pel Programa Municipal de Barcelona de Protecció a Periodistes Amenaçats pel narco\nDavid Llistar, Director de Justícia Global de l’Ajuntament de Barcelona\nClara Calderó, Tècnica i investigadora de l'Àrea Europa a NOVACT\nSi un extraterrestre visités la Terra, evidentment creuria que nosaltres, els humans, protegiríem a qui dedica la seva vida a defensar-nos. No és així: els defensors i defensores dels Drets Humans veuen els seus drets freqüentment vulnerats. Escoltem testimonis en primera persona i parlem de les ciutats que sí defensen els defensors i de la necessitat d’obrir un procés polític estatal, europeu i internacional.\nSón els lobbies totpoderosos? (ES & EN)\nJanet Sanz, Segona Tinent d'alcaldia de Barcelona i regidora d'Ecologia, Urbanisme, Infraestructures i Mobilitat\nKenneth Haar, Investigador, Corporate Europe Observatory\nEls lobbies són un obstacle important per fer polítiques municipalistes. Els interessos de diferents poders s'oposen a regular els preus del lloguer, municipalitzar l'aigua, limitar la construcció d'hotels... Com podem fer front a aquests poders per realitzar un veritable canvi social? Quin rol hi tenen les ciutats, els governs regionals i estatals i la UE?\nPodem prosperar sense creixement econòmic? (ES, EN)\nKate Raworth, Economista i autora d'Economia del Donut\nEloi Badia, Regidor d'Emergència Climàtica i Transició Ecològica de Barcelona\nGabriela Cabaña, antropòloga econòmica de Xile, doctoranda en la London School of Economics and Political Science, CASA (Centro de Análisis Socioambiental), Red Chilena de Ingreso Básico Universal\nToni Ribas, Eix d'Ecologia i Red Internacional de Barcelona En Comú\nDavant la crisi sistèmica que patim, les administracions tenen el dilema, agreujat ara per l’arribada dels fons europeus Next Generation, de si establir polítiques decreixentistes, de creixement verd o, com Amsterdam, solucions imaginatives com l'economia del Donut. Debatem sobre les tres vies i sobre com aplicar-les.\ndivendres 2021.07.09 — Central European Summer Time [CEST]\nOrganitzacions municipalistes cuidadores: experiències de pandèmia i més enllà (ES)\nMembres del Grup de Cures de Barcelona En Comú\nMembres de Ciudad Futura\nCom fer que les nostres organitzacions siguin més feministes i més cuidadores? Activistes de Barcelona En Comú i de Ciudad Futura (Argentina) ens conviden a compartir experiències i crear estratègies en una conversa oberta.\nEls tabús de l'esquerra: parlem de seguretat (ES)\nLa seguretat és una àrea tradicionalment dominada per la dreta. Les seves polítiques no només no resolen els problemes existents, sinó que incrementen la violència contra col·lectius i poblacions. Cedir aquest terreny a les forces conservadores ens impedeix transformar realitats i contribueix a reproduir el model vigent.\nQuines barreres detenen a l'esquerra a l'hora d'abordar els problemes de violència i seguretat com una àrea més de les polítiques públiques? Com podem trencar-les?\nLes illes-gàbia i els municipis enfrontant-se a l'Europa Fortalesa (ES, EN)\nMarc Serra, regidor de Ciutadania i Participació de l'Ajuntament de Barcelona\nLara Lussón, periodista i activista en Lesbos\nAntonello Antinori, portaveu de l'Ajuntament de Lampedusa\nMaría José Roca, sexta tinent d'alcaldia de l'Ajuntament de San Cristóbal de La Laguna, Tenerife\nMaría Martín, periodista de El País especialitzada en migracions\nLa intensificació dels fluxos migratoris cap al continent europeu a través del Mediterrani s'ha trobat amb polítiques de dissuasió i contenció per part de la UE. En aquest procés s'han creat les anomenades "Illes Gàbia", que se sumen a les greus violacions de drets humans i del dret internacional al mar. Lampedusa, Lesbos i San Cristóbal de la Laguna són tres dels municipis directament afectats per les polítiques dels seus propis estats i de la UE, el resultat de les quals no podria ser més dramàtic. Representants de cada municipi parlen sobre com han buscat suport real entre d'altres governs locals per fer front a la crisi i desplegar polítiques d'acollida.\nDesafiem l'extrema dreta! (ES, EN)\nErika Hilton, regidora més votada de Brasil, Presidenta de la Comissió de Drets Humans de la Càmera de São Paulo\nMa Eugènia Rodríguez Palop, Eurodiputada d'Unidas Podemos\nGerardo Pisarello, Diputat d'En Comú Podem al Congrés\nCan Yüce, Tècnic de xarxes municipalistes internacionals a BComú\nL'extrema dreta, oposada al municipalisme i un dels principals obstacles per aconseguir un canvi social real, s'ha enfortit durant els últims anys i ha esdevingut mainstream en algunes parts de la societat. Malgrat que Trump ja no és president dels EEUU, en diversos països governen admiradors seus. Què podem fer des dels pobles i des de les ciutats per desafiar aquesta tendència? Quina és la millor manera de frenar l'extrema dreta i impulsar canvis en positiu?\nÉs possible una policia municipalista? (ES, EN)\nLucia Morale, asessora de seguretat a l'Ajuntament de Barcelona, 2015-2021\nPhillipe Cunningham, regidor pel Districte 4 de Mineápolis, EUA\nNadine Finch, assessora de polítiques de seguretat al Consell Metropolità de Londres als anys 80\nCom gestionar la policia des d'un govern municipalista? Sovint la inseguretat es troba entre les majors preocupacions de la ciutadania. Però alhora els casos de brutalitat policial posen en l'agenda pública el debat sobre els mètodes utilitzats per les forces de seguretat, la seva proporcionalitat, els seus biaixos i la seva impunitat. Reflexionem sobre el repte de garantir la integritat i la igualtat de la ciutadania des del municipalisme en el context del ressorgiment del moviment global Black Lives Matter.\nUn viatge per la història del municipalisme (EN)\nPamela Radcliff, Catedràtica i Presidenta del Departament d'Història de la Universitat de Califòrnia, San Diego\nPierre Clavel, Professor emèrit del Departament de Planificació Urbana i Regional de la Universitat de Cornell. Autor d''Activists in City Hall'\nOwen Hatherley, Editor de la secció de Cultura de la revista Tribune. Autor de 'Red Metropolis: Socialism and the Government of London'\nKate Shea Baird, Dirección Ejecutiva de Barcelona En Comú\nQui no recorda el passat esta condemnat a repetir-lo. Fem un recorregut apassionant per la història del municipalisme amb persones que l’han estudiat i viscut en primera persona. Recuperarem la memòria d’experiències com la revolucionària Comuna de Paris, el municipalisme italià dels anys 70 o el Consell de Londres que va plantar cara a Thatcher en els anys 80 i n’identificarem les lliçons pràctiques que en podem extraure els moviments i governs contemporanis.\nContractació pública i administració local: eina municipalista per transformar l'economia? (ES)\nJordi Ayala, Gerent de Pressupostos i Hisenda de l'Ajuntament de Barcelona\nBetzabeth Marín-Nanco, Doctoranda en Sociologia del Treball i Gènere, exdirigenta de la Unión Nacional de Trabajadorxs del Honorarios del Estado de Chile\nYunailis Salazar, Doctoranda en Polítiques Públiques (IGOP) i Tècnica de contractació pública socialment responsable a Barcelona Activa, Ajuntament de Barcelona\nEl municipalisme es proposa avançar cap a una economia inclusiva, democràtica, sostenible i feminista. Per aconseguir-ho, una eina que pot ser útil és la contractació pública, que suposa un pes significatiu de les economies locals. En aquesta sessió parlarem sobre el seu potencial, límits, i complexitats com a eina transformadora, debatent sobre la situació a Barcelona i Chile.\ndissabte 2021.07.10 — Central European Summer Time [CEST]\nUna oportunitat per impulsar un nou canvi de model als nostres pobles i ciutats (CAT, EN)\nLidia Muñoz, alcaldessa de Sant Feliu de Llobregat\nAina Vidal, diputada d'En Comú Podem al Congrés\nClaudio Carmona, Coordinador del Baix Llobregat En Comú i tinent d'alcaldia de l'Ajuntament de Cornellà\nDes del món local, estem elaborant polítiques transformadores i que mitiguin el canvi climàtic. La taula exposarà com, en municipis com el Prat de Llobregat, St. Feliu de Llobregat o Pallejà, s'està impulsant una transformació de la realitat a través del respecte a l'entorn, l'urbanisme transformador, la Nova Agenda Urbana i la participació ciutadana, mentre millorem la vida de la gent des del Govern de l'Estat.\norganitzat per Catalunya En Comú\nXarxes municipalistes al Sud d'Europa (EN)\nEmily Clancy, regidora por Coalizione Civica per Bologna\nBeatriz Gomes, diputada a l'Assemblea de Portugal per Bloco de Esquerda\nDavid Adler, Coordinador General de Progressive International\nJesús Hernández, Assistent d'Ernerst Urtasun al Parlament Europeu, especialista en economia i fiscalitat\nEls països i ciutats de sud d'Europa compartim una cultura i història comunes i moltes vegades vivim situacions polítiques semblants. No obstant això, durant anys han semblat més fàcils les aliances del neoliberalisme anglosaxó o dels països favorables a l'austericismo de la Troica. ¿La resposta a la crisi de la Covid ha aconseguit donar la volta a aquesta situació? Serem capaços de construir aliances fortes entre els països i municipis que defensen la justícia social i climàtica?\n[ACTE DE CLOENDA] (ES, EN)\nManuela D'Ávila, escriptora, periodista i docent de Política Pública\nIrací Hassler, alcaldessa de Santiago de Chile\nGerardo Pisarello, diputat al Congrés per En Comú Podem\nAnalitzem una revolució que s'ha demostrat necessària, la feminització de la política. Els lideratges femenins en la política municipalista d'avui estan portant a terme un canvi radical de perspectiva: allò personal és polític, governar és una conversa i el que és essencial per a la vida ha de ser tractat com un dret col·lectiu. Les velles fórmules han quedat obsoletes, quines són les estratègies d'aquesta nova política impulsada des de la proximitat i les aliances?\n5 — 10 Juliol


Ajuntament de Tordera - Comerços i Pimes de Tordera presenten candidatura al programa de millora empresarial Comerç 21\nComerços i Pimes de Tordera presenten candidatura al programa de millora empresarial Comerç 21\nL'Ajuntament de Tordera s'ha sumat recentment al programa pilot Comerç 21 impulsat per la Diputació de Barcelona, en col·laboració amb la PIMEC, amb l’objectiu de millorar el comerç a la demarcació de Barcelona.\nDiversos comerços de Tordera ja han presentat candidatura per formar part d'aquest programa pilot. Tots els interessats en participar-hi poden inscriure's a través del portal del programa: www.comerc21.cat fins al 21 de juliol.\nL'Àrea de Promoció Econòmica vol animar els comerciants i petites empreses locals a participar en el programa tot destacant que es tracta d'una bona eina pels negocis ja que l’acció serà portada a terme per grans professionals del mon del retail.\nPer a més informació cal adreçar al CLSE (Centre Local de Serveis a les Empreses ) de l’àrea de Promoció econòmica de l’Ajuntament de Tordera (Camí Ral, 174).\nFormulari d'inscripció (Cal enviar-lo info@comerc21.cat, o per correu postal al carrer Viladomat, 174. 08015 Barcelona)


La fiscalia rebaixa de deu a cinc anys la petició de presó per a Besolí - Altaveu\nEl fiscal de l’Audiència nacional espanyola José Javier Polo ha rebaixat de deu a cinc anys la petició de presó per a Joan Besolí, el gestor i empresari lauredià que està sent jutjat per un presumpte cas de blanqueig de diners. El seu amic i expresident del Barça Sandro Rosell, principal processat en el cas, també ha vist molt significativament rebaixada la sol·licitud de pena feta pel ministeri públic: d’onze a sis anys.\nEn la vuitena jornada del judici celebrat a l’Audiència nacional, a Madrid, la fiscalia, en els seus informes i les seves sol·licituds definitives de condemna no ha pogut fer res més que rebaixar de forma significativa les peticions. De fet, el seu paper durant tot el judici està sent més aviat trist, amb molt pocs elements, si és que n’hi ha algun, que sustenti els dos anys de presó provisionals viscuts per Rosell i Besolí. De fet, ni tan sols l’acusació formalitzada no s’aguanta.\nLa rebaixa a la meitat en les sol·licituds principals de pena n’és el més clar exemple. Això sí, respecte l’exdirigent esport es manté íntegrament la multa econòmica sol·licitada de 59 milions d’euros. Per al gestor de Sant Julià de Lòria la sanció pecuniària queda situada ara, en la petició de la fiscalia, en 40 milions.\nPer a la resta dels dels acusats, entre els quals la dona de Rosell, Marta Pineda, i el cunyat de Besolí, l’urgellenc Andrés Ramos, també s’han rebaixat molt les penes, fins a quedar situades per sota dels dos anys (un any i onze mesos), amb la qual cosa ni en el pitjor dels casos segur que no han d’entrar a la presó.


Primer de tot, bon dia - De Su�ssa estant - Els blogs d'e-noticies\nTambé em va sorprendre que quan es brinda, amb una copa de cava per exemple, a casa nostra tothom mira les copes que s'entrexoquen. A Suïssa s'ha de mirar als ulls de la persona o de cada una de les persones amb qui es brinda.\nEs diu "si us plau" al cambrer quan es demana un cafè, se li diu "gràcies" quan el porta, es demana el compte "per favor" i es diu "passi-ho bé" al marxar. El cambrer no és un esclau, ni una màquina. Cobra per fer el seu treball, però això no dona cap dret a ignorar-lo com si no existís. Aquest és el fonament de les salutacions que diàriament ens fem els uns als altres.\nLa noia que em pesa i embolica uns embotits, ha estudiat tres anys i ha fet exàmens per ser venedora d'embotits i ha rebut un títol oficial. No estic exagerant. De manera que cada vegada que em serveix, demostra que sap l'ofici, i per això es mereix la meva salutació i no només pagar i marxar amb cara de gos.\nEls blogs d'e-noticies - De Su�ssa estant - Primer de tot, bon dia


Paquimetria - Prova oftalmològica als centres òptics de Sabadell\nQué és la paquimetria?\nLa Paquimetria és una prova diagnòstica emprada en Oftalmologia de forma habitual.\nPer a què serveix una paquimetria cornial?\nL’objectiu de la paquimetria és mesurar amb exactitud en micres el gruix corneal. La còrnia és la capa de teixit transparent que recobreix la zona anterior de l’ull, i el seu gruix habitual és d’entre 500 i 600 micres en la seva part central, i entre 600 i 800 en la zona perifèrica. El gruix de la còrnia és una variable a tenir en compte durant el diagnòstic de malalties i per a la realització de determinats tractaments.\nAquest tipus de prova oftalmològica és realitza de forma senzilla i indolora per al pacient. És important recordar que aquelles persones que utilitzen lents de contacte no les han de fer servir els dies anteriors a la prova. Per dur-la a terme s’utilitza una sonda anomenada paquímetre. Aquesta sonda es situa a la part frontal de l’ull (la còrnia) per aconseguir mesurar el gruix. La tècnica és molt ràpida i en qüestió de minuts ja podem aconseguir un diàgnostic correcte. En tots els casos apliquem un anestèsic local a l’ull en gotes i el pacient simplement ha de fixar la mirada en un punt mentre la sonda fa el registre de dades.\nÉs freqüent que es soliciti un diàgnostic paquimètric en un preoperatori o per al seguiment d’una cirurgia refractiva. A les nostres òptiques de Sabadell comptem amb els aparells necessaris per poder realitzar aquest tipus de prova oftalmòlogica amb totes les garanties.


Mor Pere Joan Tomàs, home clau per a les relacions entre Andorra i Rússia - Altaveu el diari digital d'Andorra\nMor Pere Joan Tomàs, home clau per a les relacions entre Andorra i Rússia\nEmpresari i fins fa poc cònsol honorari de la Federació Russa al Principat, tenia 77 anys i feia uns dies que estava hospitalitzat a l'UCI i intubat a causa de la Covid tot i que tenia altres patologies; aquest dimarts a les 11 del matí es farà el funeral en memòria seva a l'església d'Escaldes\n03/01/2022 (16:08 CET)\nPere Joan Tomàs amb la condecoració de la Federació Russa. ARXIU\nL’empresari i diplomàtic Pere Joan Tomàs Soguero, que també havia estat conseller general, ha mort aquest dilluns als 77 anys, després d’estar uns dies hospitalitzat. Tomàs ha estat un home clau per a les relacions, que es consideren excel·lents, entre Andorra i Rússia. De fet, fins fa pocs mesos va ser el cònsol honorari de la Federació Russa al Principat. Pare de quatre fills, havia estat un dels directius de Becier. Tot i tenir altres patologies, no ha pogut superar la Covid.\nAquest dimarts, 4 de gener, l'església de Sant Pere Màrtir d'Escaldes acollirà, a partir de les 11 del matí, la missa funeral en memòria del final, la relació amb Rússia del qual ha marcat finalment la seva trajectòria pública, tot i les seves responsabilitats empresarials o el seu pas pel comú d'Escaldes emmarcat en les files de l’històric Partit Liberal (PLA). Amant de tot allò que tenia a veure amb el turisme, havia estat un dels promotors del termalisme i, per tant també, gran defensor de Caldea i el potencial que creia que podia aportar per al país, com així va ser.\nEn el seu vessant més públic, i lligat a la política, durant anys va ser ambaixador no resident del Principat a diversos països. Islàndia, Finlàndia, Dinamarca, Noruega i, evidentment, Rússia, on va fer diversos de negocis. Justament va ser el 2010 que va deixar la diplomàcia governamental per enfortir, com a cònsol honorari, les relacions entre la Federació Russa i Andorra. De fet, fonts diplomàtiques consultades han recordat que el seu paper ha estat clau per tal que el Principat mantingui unes excel·lents relacions amb Rússia.\nI també per als russos el paper de Tomàs, que fa pocs mesos va traspassar la responsabilitat a Narcís Socías, va ser rellevant. Fins al punt que en el marc els 25 anys de l’establiment de relacions diplomàtiques entre els dos països, Pere Joan Tomàs, amant entre altres coses també el pilotatge d’avions o de rodar amb bicicleta, va ser honorat amb l’Orde de l’Amistat de la Federació Russa, una condecoració molt important. Tomàs esdevé la víctima 141 vinculada a la pandèmia.