Torna el Circuit Sonora a Benicarló | Castellón Información\nTorna el Circuit Sonora que desenvoluparà part de la seua activitat a Benicarló\nÉs una iniciativa de l'Institut Valencià de Cultura per a desestacionalitzar els concerts de música\nEls grups que formen part del circuit són els guanyadors i finalistes de la 1a edició dels Premis Carles Santos de la Música Valenciana\nEl circuit de la música valenciana Sonora reprén en gener la seua activitat i visita quatre localitats diferents els dies 24 i 25 de gener en un intens cap de setmana, amb propostes de jazz, pop i rock.\nAquesta iniciativa de l’Institut Valencià de Cultura portarà la Sedajazz Big Band a Villena el divendres 24 de gener, i un dia després tindran lloc altres tres concerts: Òscar Briz i Vera Green a Benicarló; Santero y Los Muchachos i Junior Mackenzie a Pedreguer, i June’s Kaleidoscope i Johnny B. Zero a la Pobla de Vallbona.\nSedajazz Big Band a la Casa de Cultura KAKV de Villena\nLa banda Sedajazz Big Band actua a la Casa de Cultura KAKV de Villena el dia 24 a les 23.00 hores. Aquesta és una de les formacions més importants del jazz estatal i europeu. Fundada en 1991 i amb centenars d’actuacions a l’esquena, va celebrar el seu 25é aniversari amb la peça ‘Compendium’. L’obra, signada pel compositor i saxofonista Jesús Santandreu, es desenvolupa de manera simfònica sense intervencions solistes, un fet poc habitual en aquest tipus d’arranjaments. A més, posseeix una gran força climàtica, juntament amb una gran varietat de colors tímbrics, riquesa harmònica i frenesí rítmic. En la seua gravació van intervindre díhuit músics entre els quals figuraven Perico Sambeat, saxo alt; Francisco A. Blanco Latino, saxo baríton; Vicent Macián, saxo tenor; Ales Cesarini, contrabaix, i Felip Santandreu, bateria.\n‘Compendium’ va ser guardonat com a millor disc de jazz en els I Premis Carles Santos de la Música Valenciana i s’interpretarà íntegrament.\nÒscar Briz i el grup Vera Green al Recinte Firal de Benicarló\nEl circuit Sonora ha organitzat tres concerts per a l’últim dissabte del mes de gener. En primer lloc, el vocalista Òscar Briz i el grup Vera Green actuaran al Recinte Firal de Benicarló a partir de les 23.30 hores. El cantautor de l’Alcúdia és un dels revitalitzadors més destacats de la cançó des dels inicis d’aquest segle. Després de participar en projectes com C.O.D.A., Banderas de Mayo, The Beat Dealers i els australians The Whitlams, Briz va encetar una carrera en solitari que ara compleix 20 anys. En els I Premis Carles Santos va ser nominat en la categoria de millor disc de pop per ‘No caure és que m’agafes de les mans’, i com a millor cançó per ‘Enric, Empar i la mar’.\nD’altra banda, la formació alacantina Vera Green practica un pop-rock alternatiu que es fusiona amb estils com el country, el folk, el rock and roll, el blues o la cançó francesa. Després d’una maqueta de tres temes publicada en 2014, van debutar amb el llarga durada a finals del 2015 amb ‘Le Paradis’. En 2018 va veure la llum ‘Blablablá’, un àlbum enregistrat i mesclat per Marc Greenwood (La Habitación Roja), que va ser nominat com a millor disc de pop en els I Premis Carles Santos. El seu últim treball, l’EP ‘La ley del espejo’, es va editar el passat mes de juny.\nSantero y Los Muchachos i Junior Mackenzie al Rockòdrom de Pedreguer\nEl mateix dissabte a la vesprada, a partir de les 18.30 hores, el públic que s’acoste al Rockòdrom de Pedreguer podrà gaudir amb les cançons de Santero y Los Muchachos i Junior Mackenzie. Els primers descriuen el seu estil amb l’expressió ‘rock reposat’. El seu EP de debut, ‘Buenos y malos’ (2014), ja destil·lava el so senzill i analògic que va confirmar l’àlbum ‘Ventura‘ (Actúa Records, 2017). En març del 2019 va veure la llum el seu segon disc, ‘Rioflorido’ (Actúa Music / Gran Sol), en què van tornar a mostrar cançons accessibles, aparentment senzilles, però carregades de lirisme. El videoclip de ‘Ventura’ va ser nominat en els I Premis Carles Santos de la Música Valenciana.\nEl menú del Sonora a la localitat de la Marina Alta es completarà amb el castellonenc Junior Mackenzie, enamorat de la música d’arrel nord-americana amb incursions en el folk, el rock, el blues o el jazz. Les seues composicions tenen una sumptuosa instrumentació en què es combinen capes d’acords melòdics construïdes amb teclats i guitarres. Després dels seus treballs anteriors i algunes gires acústiques pels Estats Units, el vocalista va publicar ‘Files of Life’ (LP, 2017). L’àlbum va ser nominat com a millor disc de rock en els I Premis Carles Santos de la Música Valenciana, mentre que el videoclip del tema ‘Haze’ va ser el guanyador de la seua categoria.\nJune’s Kaleidoscope i Johnny B. a la Casa de la Cultura de la Pobla de Vallbona\nFinalment, la Casa de la Cultura de la Pobla de Vallbona serà l’escenari dels directes de June’s Kaleidoscope i Johnny B. Zero. Graduada en piano clàssic, la vocalista i pianista Arantxa Iranzo va deixar València i es va establir a Londres. Allà va recórrer el circuit de sales, va ser finalista del certamen ‘The Rising of Bands’ del Hard Rock Café London i va editar el seu primer EP, ‘Soon You Will See’ (2012), que va sonar en la BBC. Escollida pel Songrwriting Workshop de la Universitat de Nova York, June’s Kaleidoscope va tornar a casa per a compondre ‘Brave Journey into the English Sea’, farcit d’experiències personals. L’àlbum va ser guardonat en la categoria de millor disc de cançó d’autora en els I Premis Carles Santos, i el tema ‘Best Hotel Room We’ve Ever Had’ va ser nominat com a millor cançó.\nPer últim, el grup Johnny B. Zero va nàixer l’any 2012 a Àustria de la ment del cantant, compositor i guitarrista Juanma Pastor. Després de guanyar la quarta edició del certamen Vinilo València, la banda va debutar amb el disc ‘Mayday!’ (2014). Les deu cançons del seu repertori ja destil·laven una gran passió pel rock de guitarres, però amb esperit aventurer. També han editat l’EP ‘Crystal Totems’ (2016), els àlbums ‘Birds’ (2017) i ‘Suicide Watermelon Stories’ (2018) i el single ‘They Have It, That’s Why We Don’t Have It’ (2019), tots amb el favor de la crítica i el públic. D’aquesta manera, el grup ha consolidat una trajectòria tan extravagant com la seua formació: bateria, sintetitzador, saxo, guitarra i veu. Johnny B. Zero va ser nominat en la categoria de millor disc de rock per ‘Suicide Watermelon Stories’ en els I Premis Carles Santos de la Música Valenciana.\nEls concerts es van encetar el passat 10 de maig a Vilafranca amb Els Jóvens, guardonats pel millor disc, grup revelació i millor cançó en els I Premis Carles Santos de la Música Valenciana. De moment, localitats com Gandia, Altea, Castelló, l’Alcúdia, el Port de Sagunt i Morella han acollit els directes de Novembre Elèctric, PAVVLA, Fru Katinka, Dani Miquel, Pau Alabajos amb la Banda Municipal de Castelló, Feliu Ventura, Carles Pastor, Clara Andrés amb Júlia, Frida, JazzWoman, Prozak Soup, Rascanya i Jonatan Penalba. El circuit s’allargarà fins al mes de febrer del 2020.\nEls pròxims concerts seran el 7 de febrer a Requena con Botifarra a banda, el 8 de febrer a Alacant al Teatre Arniches Carles Dénia i a Silla Borriana Big Band.\nBenicarló752 Circuit Sonora2 concerts46 cultura1002 música valenciana2


L’IES Comarcal, un dels deu centres valencians amb les millors notes en la Selectivitat 2020 – Ajuntament de Burjassot\nL’IES Comarcal, un dels deu centres valencians amb les millors notes en la Selectivitat 2020\n27 juliol 2020|Burjassot\nAquests dies, i després que els alumnes conegueren les seues notes en les Proves d’Accés a la Universitat 2020, s’han fet públiques les dades dels centres valencians amb les millors notes en la Selectivitat.\nEntre els deu millors centres de la província de València, l’IES Comarcal de Burjassot ocupa un dels llocs destacats, amb una nota mitjana de 7,44 punts que ha aconseguit l’alumnat que s’ha presentat a les proves.\nÉs també de destacar el bon percentatge d’alumnes provats que ha obtingut l’IES Vicent Andrés Estellés, amb el 96’67% de l’alumnat presentat.\nLes notes que es computen per a elaborar aquestes mitjanes són les de les proves obligatòries, i es mesuren sobre un màxim de 10 punts. No es tenen en compte les proves opcionals per a pujar nota que hagen pogut realitzar els alumnes.\neducació, pau, proves, IES Comarcal, selectivitat, notes


Soldadura, Autocad i Gestió Comercial, entre d´altres cursos, a la formació subvencionada que AEBALL i UPMBALL inicien al setembre\nL'Associació Empresarial de L'Hospitalet i Baix Llobregat (AEBALL) i la Unió Patronal Metal·lúrgica de L’Hospitalet i Baix Llobregat (UPMBALL) inicien el mes de setembre apostant amb força per la formació subvencionada, amb una programació que s'estendrà fins a la fi de 2020 i adaptant-se en tot moment a les necessitats derivades de la difícil situació provocada per la COVID-19.\nD'aquesta manera, l'àrea de les noves TIC continuarà sent un eix central en la programació de cursos de l'entitat, oferint formació en Autocad Avançat 2D, Analítica Web i Pla de Màrqueting, Fotografia Digital i Microsoft Excel, entre d'altres.\nPel que fa a Tècnica i Metal·lúrgica, UPMBALL impulsarà formació en soldadura, electricitat industrial o autòmats programables.\nD'altra banda, l'operació de carretons segons la Norma UNE 58451 i les eines d'emmagatzematge, estocs i trameses, entre d'altres accions formatives, seran l'aposta de la patronal per l'àrea de Comerç i Logística.\nL’Anglès continua sent una peça fonamental en la formació d’Idiomes d'AEBALL, que ofereix cursos de fins a 3 nivells: A.2.A, A.2.B, B.2.A. Quant a Habilitats, la gestió comercial, la comptabilitat avançada i l'atenció al client seran les àrees que es treballaran als propers mesos.\nLa formació que ofereix l’AEBALL sorgeix de les necessitats que plantegen les empreses de L'Hospitalet i el Baix Llobregat, a més de les tendències que l'entitat considera d'importància estratègica per augmentar la qualificació i ocupabilitat de les persones treballadores i la competitivitat de les empreses.\nBona part d'aquesta nova programació es realitzarà en modalitat online, mitjançant la nova Aula Virtual que recentment va presentar l'entitat. D'aquesta manera, AEBALL s'adapta a les necessitats derivades de la complexa situació que està provocant la crisi sanitària de la COVID-19.


Continuen els problemes per Messi a França: Ara amb la premsa - XCatalunya.cat\nLa premsa francesa, contra Messi\nLeo Messi no és feliç a París. Ni el palau on viu valorat en 50 milions d’euros i que costa 150.000 euros al mes, fa que oblidi el calvari. L’exjugador del FC Barcelona no s’esperava aquest ambient hostil, amb atacs constants de l’entorn i de la premsa. L’equipe i Le Parisien, que són els principals mitjans de comunicació esportius de França, critiquen molt el seu rendiment i consideren que no està a l’alçada del millor jugador del món.\n“Aïllat, després del que havia mostrat en les últimes setmanes, Messi fa la impressió de jugar sempre al mateix ritme: massa lent. A vegades sembla desconnectat.”, considera l’Equipe. I és que els principals periodistes esportius de França no entenen com l’argentí, que va venir com una estrella mundial, només hagi marcat tres gols a la Champions i un a la Lliga. I això que a la competició domèstica ha jugat 600 minuts. Un gol en 600 minuts. El darrer partit (0-0 pels PSG) ha estat el detonant d’un nou atac de la premsa a l’argentí.\nCritiquen que no corri i troben a faltar que la pilota passi pels seus peus. Creuen que no interactua amb els altres membres de la davantera: Kylian Mbappé i Neymar Jr (ara lesionat). Tot i que la Lliga està gairebé sentenciada (el PSG supera en 12 punts l’Oympique de Marsella), l’afició és molt exigent i vol que veure el Messi dels millors anys del FC Barcelona.\nObliden que el mig del camp dels millors anys del Barça, format per un trident espectacular (Xavi, Iniesta i Busquets) era clau per enviar pilotes al davanter. Només jugadors de l’alçada de Nico, Gavi i Pedri són capaços de repetir una proesa semblant.\nCreuen que no s’aprofiten correctament les ocasions de gol. En aquest sentit, en l’últim partit davant del Niça, els de Mauricio Pochettinho van xutar a porteria fins a 22 vegades i només van aconseguir introduir la pilota al fons de la xarxa en una ocasió.\nTags: Messi, premsa\n1 pensamiento sobre “Continuen els problemes per Messi a França: Ara amb la premsa”\nRetroenllaç: Aquesta dieta ajuda a frenar el deteriorament cognitiu en persones grans segons un estudi de la Universitat de Barcelona - XCatalunya.cat


Ricard Mirabete | La Poeteca\nTag Archives: Ricard Mirabete\nPresentació d’El camí que desa les hores, d’Albert Planelles\nEl proper dijous 23 La Poeteca acollirà la presentació d’El camí que desa les hores, d’Albert Planelles (Tèmenos, 2013). La presentació anirà a càrrec del poeta i crític Ricard Mirabete. Serà, com sempre a les 20h30 a La Createca (Comte Borrell, 122).\nALBERT PLANELLES I VELLVÉ (Barcelona, 1955) és llicenciat en Història moderna i contemporània, Catedràtic de Llengua i literatura catalanes i treballa com a professor a l’Institut Montserrat de Barcelona, a més de ser coautor d’antologies didàctiques de poesia i narrativa i llibres de text de Batxillerat. Un parell de desenganys editorials i inseguretats pròpies han fet que no publiqués obra de creació fins que ja tenia una certa edat i no és fins el 2012 que apareix el seu primer poemari: Converses amagades (Parnàs, 2012). El camí que desa les hores, que ens presentarà dijous, és la seva segona obra però ja hi ha assolit un elevat grau de maduresa poètica. També el podeu trobar al seu blog: albertplanelles.blogspot.com, on hi trobareu poemes, aforismes, apunts de viatges i curiositats, i algunes impressions de lectures.\nPròleg de Ricard Mirabete a El camí que desa les hores:\n“La destresa lingüística i formal en la construcció dels poemes d’Albert Planelles queda palesa en un seguit de formes poètiques brillants que hem trobat a la primera part: les quartetes de versos decasíl·labs de “Decebuts”, els versos alexandrins amb cesura mètrica i gràfica a “Secret de petxina”, el sonet a “Enrenou”. A la segona part del llibre, l’ús constant del vers lliure permet al jo poètic desenvolupar un seguit de recursos retòrics ben estimats per l’autor com ara comparacions, al·literacions, anàfores i sinestèsies. “Tornaveu” és un conjunt de dotze poemes en prosa que rebla el clau a l’estructura del llibre tan ben travada. Tenim dinou poemes a la primera part, nou a la segona i dotze a la tercera; és a dir, el llibre queda establert en el conjunt de quaranta poemes, que és la xifra simbòlica de la maduresa”.\nAlbert Planelles, Josep Ramon Bach, La Createca, La Poeteca, Lluís Calvo, poesia, Presentació, Ricard Mirabete, Tèmenos\tDeixa un comentari


L'Ajuntament de Barcelona demana el desallotjament immediat d'un narcolocal al Poble-sec\nActualitzat 28/12/2021 13:35 CET\nL'Ajuntament de Barcelona ha presentat un informe als jutjats per demanar el desallotjament immediat d'un narcolocal ocupat al carrer Piquer, al districte del Poble-sec, on ha constatat condicions d'insalubritat i inhabitabilitat.\nEl regidor del districte de Sants-Montjuïc, Marc Serra, ha explicat en unes declaracions als periodistes que, amb aquest informe --mitjançant el qual han obert un expedient per la via administrativa-- han volgut posar en coneixement del jutjat que investiga la qüestió de salut pública la "situació potencial de risc d'incendi, d'insalubritat i d'ensorrament".\nSerra ha afirmat que els cossos policials han fet diverses intervencions des que el local va ser ocupat a l'abril i "gairebé permanentment les 24 hores del dia per intentar minimitzar al màxim aquesta situació", que genera problemes de convivència als veïns, ha detallat.\n"No entenem com un sistema judicial, que en un país com aquest ordena desallotjaments de famílies vulnerables cada dia de deu en deu, triga vuit, gairebé nou mesos, a resoldre una situació com aquesta", ha lamentat Serra.\nAixí, ha advertit que la problemàtica en aquest local "s'està cronificant i fins i tot intensificant" i provocant una sensació de frustració entre els veïns, els cossos policials i el mateix consistori.


17 de de novembre del 2021. 20:47\nEls socis del Govern central han fet un pas per desencallar la llei de memòria democràtica, que segueix la seva tramitació al Congrés però amb un desenllaç encara en l’aire perquè requereix el recolzament dels aliats de la investidura. El PSOE i Unides Podem han pactat 30 esmenes conjuntes en les quals, entre altres canvis, obren la porta a una de les assignatures pendents d’Espanya en matèria de memòria històrica: que la justícia pugui investigar els crims de la Guerra Civil i la dictadura franquista. Aquesta és una de les principals exigències d’ERC i d’EH Bildu per donar el ‘sí’ a la norma.\nEn aquest sentit, socialistes i morats han acordat que les lleis internacionals per a la persecució dels delictes de lesa humanitat s’apliquin «com a dret vigent a Espanya», de tal manera que la llei d’amnistia de 1977 estipuli que «els crims de guerra, de lesa humanitat, genocidi i tortura tinguin la consideració d’imprescriptibles i no amnistiables». Diversos querellants ja van presentar aquest argument basat en el Dret Internacional Humanitari, però els tribunals han respost que no s’hi podia fer res mentre fos vigent la llei d’amnistia.\nAixí mateix, la norma contemplarà que el fiscal de Sala de Drets Humans i Memòria Democràtica abordi «la investigació dels fets que van tenir lloc en ocasió del cop d’estat, la guerra i la dictadura», una cosa impossible en l’actualitat i que ha fet que moltes víctimes hagin iniciat procediments en altres països, com l’Argentina. D’aquesta manera, es podria obrir la porta a què Rodolfo Martín Villa, processat a l’Argentina, fos portat davant els tribunals a Espanya.\nCanvi de noms\nUna altra esmena que cridava l’atenció acordada pel PSOE i Unides Podem és el canvi de nom del Valle de los Caídos, que recuperarà la seva denominació original de Valle de Cuelgamuros. A més, els retrats o altres representacions artístiques de persones vinculades a la repressió franquista no podran mostrar-se ni en llocs representatius ni en àrees d’accés al públic i es completarà el procediment per a la revocació de les distincions honorífiques als cossos i forces de seguretat de l’Estat, així com la supressió dels títols nobiliaris concedits a 33 personatges del règim franquista, com els ducats de Primo de Rivera, Calvo Sotelo i Queipo de Llano.\nEntre les modificacions pactades pels socis de coalició també figura l’ampliació del cens de víctimes del franquisme per incorporar les persones supervivents com reivindicaven els col·lectius i es treballarà per establir el reconeixement a les víctimes de la Transició (de 1978 a 1982). A més, els descendents dels brigadistes internacionals podran sol·licitar la nacionalitat espanyola i es crearà una oficina de víctimes de la dictadura i un Centre de Memòria Democràtica amb participació de les víctimes i les seves organitzacions.\nAixí, totes les víctimes de la dictadura tindran dret al reconeixement i la reparació integral per part de l’Estat i es reconeixerà el dret al rescabalament dels béns confiscats i les sancions econòmiques.\nEls 5 ‘nos’ d’ERC a la llei de memòria democràtica\nFinalment, en matèria educativa i de formació, es garanteix el dret a la investigació històrica dels crims del franquisme davant possibles al·legacions sobre el dret a l’honor de persones ja mortes que haguessin participat en els mateixos i s’afegeix una referència a la necessitat d’introduir aquests continguts als llibres de text i materials curriculars.\nRespecte a la concreció del procediment per a la declaració de nul·litat de les sentències repressives del franquisme o el desenvolupament reglamentari de les mesures que es contemplen, el grup parlamentari d’UP-ECP-GC treballarà per arribar a un ampli acord amb totes les forces progressistes que permetin una posada en pràctica àgil i eficaç.\nHistòria Guerra civil espanyola Unides Podem Pablo Echenique Memòria històrica Gabriel Rufián Senat Congrés PSOE Govern Podem Félix Bolaños Franquisme Carmen Calvo


Conèixer Catalunya: de gener 2009\nSANT ANDREU D’ORISTA, I LA CRIPTA ROMÀNICA.\nEntràvem al temple Parroquial d’Oristà, on saludava al Ramon Noguera i Posa, li presentava al Tomas Irigary i López, fotògraf i company habitual de sortides, i li feia avinent el meu desig de recollir imatges de la Cripta..\nHi ha força informació d’aquesta església de Sant Andreu d'Oristà ; documentada al segle X, dedicada a sant Andreu i sant Joan ; renovada a finals del segle XVIII, dotant-la d’unes característiques entre barroques i neoclàssiques amb un petit campanar .\nLa primera notícia que se'n té és del 923 quan pertanyia al castell d'Oristà.\nDurant el segle XVI es van haver de fer reparacions pel mal estat d'alguns elements de l'església. Un segle més tard es va construir una església nova, el cor de la qual va quedar molt insegura i va ser enderrocada, de manera que la cripta va quedar amagada, però gràcies a la descripció acurada que en va fer el bisbe Pascual durant la seva visita al lloc del 1358, es va poder trobar l'any 1969.\nLa única part romànica que ha subsistit és la cripta (*), situada sota el nivell del temple. Impressiona per la seva puresa arquitectònica. La Cripta és un espai de petites dimensions, format per tres naus, sis columnes i un petit altar amb dos vitralls d'alabastre al seu darrera. E. De planta rectangular, la meitat de la qual no té columnes per a aguantar el sostre. Hi ha tres naus longitudinals dividides per columnes enllaçades per arcs de mig punt i a cada quatre elements de suport s'alça una volta d'aresta. Només queden cinc de les columnes originals quatre de les quals estan en un costat del temple i una al bell mig d'ell. El conjunt és dins l'àmbit d'una antiga planta romànica d'església, segurament la primitiva església d'Oristà, bé que és difícil d'interpretar la seva funció original, i pot datar-se al segle XII o XIII. Era dedicada a sant Martí, segons un document del 1589, advocació que ja tenia un altar de la primitiva església\n(*) Construcció arquitectònica subterrània, generalment sota el presbiteri de les esglésies, a fi d'acollir-hi la tomba o les relíquies d'un sant; també pot tenir una finalitat simplement estructural.\nEl seu pla determina sovint el de l'església superior. A l'antiga Roma era tot soterrani d'una casa o d'un temple, però les primeres criptes pròpiament dites són les que hi ha en algunes basíliques paleocristianes. La cripta assolí el màxim desenvolupament en l'art pre-romànic, el romànic i el gòtic\nEn aquesta tasca de fer fotografies, ens trobava Mn. Àngel Franquesa Burdó, que atenia alhora una parella que segons m’explicaven treballen per una editorial d’àmbit estatal que té intenció d’editar una enciclopèdia relativa al romànic. Li recordava la nostra primera visita en la que el mossèn molt amablement ens explicà fins a quin punt el descobriment d’aquesta cripta és fruit d’una obstinació. Podem a la vista del resultat qualificar-la com santa obstinació : Amb l’ajuda del jovent d’Oristà, malgrat haver-se desestimat desprès d’unes primeres cales, l’existència d’una església o capella situada en un pla inferior al de l’església principal, durant mesos i mesos es va treballar en la recerca d’alguna paret. Finalment en aparèixer una parer feta amb la tècnica dels opus spicatum molt habitual en els marges, l’esforç de tots plegats va trobar el seu premi, darrera hi havia una paret de pedra desgastada !. La troballa va fer sumar als homes d’Oristà en aquella tasca, i tothom en acabar la seva jornada de feina, anava a l’església per ajudar en el buidat i retirada de la runa; finalment van a aparèixer en la seva totalitat els murs del temple romànic. Un cop feta la troballa, vindrien els tècnics que acabarien deixant l’espai tal i com avui el podem veure.\nCap dins del possible, que inicialment hi hagué una primera església pre-romànica, sota l’advocació de Sant Martí , les grans pedres que podem veure en la paret de l’altar vindrien a confirmar aquesta tesi; l’accés al temple es faria en aquell moment per la part baixa. El creixement d’Oristà demanaria una ampliació, que és faria ja amb la tècnica romànica, i donaria com a resultat un edifici possiblement de dues plantes i/o nivells; l’accés al temple continuaria fent-se per la part baixa. Les obres fetes l’any 1.775 aprofitant la bonança econòmica i demogràfica, comportarien el cobriment de la cripta, i la dedicació del nou temple al actual patró Sant Andreu.\nLa parella que recullen imatges pel projecte de l’enciclopèdia, ens diuen que venen ara de Sant Salvador de Serradellops, i aniran en acabar de la Cripta fins a Sant Nazari de la Garriga. Ens acomiadem de Mn. Àngel Franquesa Burdó, amb el compromís de fer-li arribar, tant a ell com al Ramon Noguera i Posa, el resultat del nostre treball, i en el seu cas, noticia de la publicació a llusanes.com, i/o en algun altre mitjà d’informació.\nSembla que les nostres cròniques a llusanes.com han merescut si més no l’interès d’una entitat financera d’aquesta contrada, que valorarà la seva publicació en una edició no venal, destinada a promocionar justament aquestes terres.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 19:02 Cap comentari:\nMONTFERRI,JUJOL I LES MERAVELLES DE LA CATALUNYA INTERIOR\nAnàvem a Montferri a menjar calçots; la nostra destinació era el restaurant Castell de Rocamora, ens agrada conciliar – quan és possible – la bona taula i la recollida d’imatges i dades d’aquest país minúscul.\nDes del s. XII el municipi s'anomenava Puigtinyós. L'any 1917 canvià el nom, manllevant-lo de l'antic terme i castell de Montferri. Quan a l'origen del topònim d’aquesta població cal buscar-lo ja en temps dels romans, quan aquests extreien el mineral de ferro del terme, d'ací el topònim de Montferri. A principis del segle XI Adalbert d'Albinyana féu donació del lloc al monestir de Sant Cugat del Vallès i apareix el nom de Montferri per primera vegada. El 1214 Puigtinyós [ pertanyia a Guilleuma de Castellvell, a la mort de la qual passà al seu fill Guillem de Montcada, aquest el llegà al monestir de Santes Creus (1230), això causa diverses controvèrsies entre el monestir i els descendents fins el 1284. Al començament del segle XII s'esmenten diversos molins a la riba del Gaià, cosa que provocà enfrontaments amb els pobles veïns per l'aigua del riu. Als segles XV i XVI es desenvolupà una pròspera indústria de la llana, la qual comportà una notable immigració gascona. La gent de Puigtinyós col·laborà en la defensa de Cambrils del 1640 i molts d'ells foren assassinats per les tropes castellanes en retre's la plaça. Durant la Primera Guerra Carlina és formà un sometent liberal, per la qual cosa el poble es veié tot sovint ocupat pels carlins.\nCom a edificis singulars cal destacar el santuari de la Mare de Déu de Montserrat, obra de l'arquitecte modernista Josep Maria Jujol, que fou deixeble de Gaudí. Començat a construir el 1926, restà abandonat i s'acabà en la dècada dels noranta. És un edifici d'estructura basilical que recorda les muntanyes de Montserrat i suggereix els elements naturals del medi i molt lligada a la terra per la seva textura. El castell de Rocamora esta documentat des del començament del segle XI i està situat al sud de Montferri i l'any 1985 va ser declarat Bé d'Interès Cultural. La Torre del Moro està situada dalt de la Tossa Grossa, és de forma ovalada i el 1985 també va ser declarada Bé d'Interès Cultural. A Vilardida hi ha el castell o Cal Tudó, possiblement originari del segle XII; altres punts a visitar són el rentador i les tres fonts; la del Dret, la del Lluïset i la de la Sofia.\nEl dia ventós va deixar sense llum, bona part de la Catalunya interior ; els esforços de reparació, sempre donen solució primer als lloc més poblats, això va fer impossible la visita de l’interior del recinte del santuari de la Mare de Déu de Montserrat. Des de les restes possiblement d’un comunidor, vaig intentar recollir-ne imatges.\nJosep Maria Jujol va morir a Barcelona l'1 de Maig de 1949. Amb notable diferencies quan als materials, el santuari de la Mare de Déu de Montserrat és bàsicament de ciment, hi ha però força semblances estètiques amb l’església del Sagrat Cor de Vistabella a la Secuita, construïda entre 1917 i 1923. Hi ha una llarga llista d’obres d’aquest arquitecte, entre les que cal destacar el Retaule de Santa Maria de Guimerà, i l’excepcional Sagrari.\nHi ha - sortosament encara - tantes meravelles en aquest país, que fins i tot – tenint com tenim – els pitjors administradors del mon , possiblement – si el canvi climàtic no ho impedeix – els catalans dels segle XXII encara trobaran alguna resta del geni dels seus avantpassats.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 20:49 Cap comentari:\nTuró de la Torre Roja, límits dels Vallès.\nEns enviaven les dades per accedir fins aquest indret. La pregunta quan a l’edició d’un o més mapes d’aquesta zona, queda novament plantejada per a qui correspongui.\nExpliquem l’accés des de Sabadell :\nAnar en direcció a Caldes de Montbui, per la carretera C-1413A . Us caldrà estar atents a la vostra esquerra perquè pocs abans d’arribar al pont de la riera, a les envistes de Caldes, trobarem una entrada “ polígon industrial El Pinatar". Arribats al polígon, sens plantegen dues opcions :\nA) Deixar el vehicle ben aparcat a la zona asfalta i continuar a peu.\nB) Continuarem per un camí sense asfaltar que surt a la dreta de la rotonda en direcció a la muntanya, en funció de l’època de l’any podrem continuar amb el cotxe, seguirem en línia recta fins arribar a un encreuament on agafarem el camí de la esquerra; al segon encreuament continuarem per la dreta, i continuant sempre recte arribarem finalment a un punt on s’entrecreuen tres camins, aquí deixarem el cotxe. Hi ha un grapat de cartells informatius de senderisme. Aquest lloc és conegut com el Roure gros – inexistent – Distància fins aquí, des de la carretera 1,1 Km. A pocs metres a mà esquerra les ruïnes de l’antiga ermita de Sant Miquel de l’Arn, situada al peu del turó de la Torre Roja. Sant Miquel de l'Arn ; coneguda també com : Sant Miquel de l’Arç, Sant Miquel dels Arços o Sant Miquel dels Ars, l’ermita, avui derruïda, al límit dels termes actuals de Sentmenat i Caldes. Sembla probable que els seu nom vingui del seu primer propietari, de nom Arnal (o Arnau) Guillem, documentat vers l’any 1100.L’any 1083, el feu "de Arno" pertanyia als senyors del Castell de Sentmenat i era propietat del Mas Fritós (Can Fritós). Més tard passà al domini de la Pia Almoina de Barcelona. L’ermita és de base rectangular dividida en dues dependències, una dedicada al culte i l’altra possiblement a habitatge. Se sap que l’any 1299 hi havia un ermità. Tenia la coberta de fusta i una porta a la banda de migdia i una altra a la de ponent. Com a la majoria de les antigues capelles d’aquesta advocació, estava situada al costat d’un antic camí que, tot seguint l’antiga via romana, anava de Terrassa a Caldes de Montbui Novament ens cal triar :\nC) Ens endinsarem al bosc, dominat per pins, alzines i un sotabosc abundant, el camí s’acaba als peus de la Torre Roja..\nD) Continuar el camí principal fins a arribar a una clariana, on trobarem la indicació a l’esquerra Poblat ibèric , el camí ens portarà fins a dalt del turó de la Torre Roja, on hi ha les restes del poblat ibèric en primer terme i una torre circular situada al final de la plana , qualificada per alguns com d’origen medieval, altres sostenen que fou inicialment ibera i posteriorment àrab . La visió d’ambdós Vallès des de les runes de la Torre és extraordinària.\nA) i D) son sens dubte les opcions aconsellades, si més no en aquesta època de l’any.\nRecollim dues possibles explicacions al peculiar nom d’aquest turó :\nEtimològicament, Alhambra en àrab es "Al Hamra" (la Roja, الحمراء), procedent del nom complert o "Qal'at al-hamra" (Fortaleza Roja).\nEls àrabs, més enllà de les llegendes del “ Rei Moro de Caldes de Montbui” , tingueren una activa presència en la zona, com és recull en aquesta cita històrica :\n…..els va ésser forçós recular i fugir com ho feia en Borrell i els altres que pogueren seguir-lo, perseguits per l’enemic fins al Castell de Guanta [ que també pertanyia a Caldes ] on posaren setge els sarraïns. Es defensaren valerosament els assetjats uns quants dies causant-los moltes baixes, però a la fi, no poden resistir més, els Alarbs [ àrab, però també sinònim de salvatge, inculte, ferest ] entraren al Castell per la força, i encara que el Comte i els altres lluitaren aferrissadament, quasi tots foren morts lluitant per la Pàtria. Havent entrat els àrabs per assalt al Castell, tallaren el cap del Comte Borrell i alguns dels més principals [ Aveli Xalabert Serra, Caldes antic i modern, - Caldes de Montbui 1935 – pàgina 11 - ]\nHi ha algunes fonts que atribueixin als àrabs l’autoria d’aquesta torre, que comparteix l’espai dalt del turó amb les restes d’un poblat iber.\nS’explica en clau de llegenda que el temps de Guifré el Pilós , darreries del segle IX, sis mals cavallers del noble Guillem de Zaportella, van segrestar sis donzelles d’aquesta contrada, i se les endugueren a una torre de guaita encimbellada dalt d’un turó proper. Enlloc s’esmenta la religió i/o la pertinença cultural de les noies.\nEl noble Guillem, assabentat d’aquest ultratge es persona juntament amb els seus en armes, a la torre. Explica la llegenda que les joves estaven lligades en un banc, mentre els seus innobles raptors es disputaven el seu repartiment.\nEl càstig projectat fou penjar-los fins a la mort amb els cenyidors de les donzelles. Conscients del terrible deshonor d’aquesta mort, els condemnats van preferir suïcidar-se amb les seves pròpies armes, això segons la llegenda provocà un enorme bassal de sang que s’estengué per la sala , i fins arribà a ensangonar el pis de sota tot regalimant per les escales.\nAquest episodi explicaria que en endavant es conegués el lloc com la Torre roja.\nDiuen les fonts històriques que el lloc era conegut com Puig Castellar al segle XIV, i no fou fins al segle XVI que es comença a conèixer com Torre Roja.\nEls binocles en aquesta ocasió estan quasi obligats, ja que des del polígon és possible distingir la Torre Roja, i això certament us facilitarà molt el recorregut.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 20:32 Cap comentari:\nMONESTIR CISTERCENC DE SANTES CREUS\nAnàvem a fer una visita breu, literalment una ventada, el dissabte 24 de gener de 2.009 al Monestir de Santes Creus, sobre el lloc unes mínimes dades històriques que transcrivim literalment :\nSantes Creus neix en esperit el 1150, quan la família dels Montcada cedeix la primera ubicació del monestir a Valldaura del Vallès. La primera data, però, de possessió del lloc de Santes Creus a la vall del Gaià la trobem el 1158. Donades les dissensions jurisdiccionals entre el bisbat de Barcelona i l'arquebisbat de Tarragona, el monestir fou víctima d'un plet que motivà que la seva adscripció fos exempta de cap diòcesi.\nLa façana principal de l'església, coronada per merlets, data del segle XII i presenta una portalada romànica amb un gran finestral gòtic. La planta és de creu llatina, queda tancada per darrera de l'altar i retaule major, de Josep Tremulles (segle XVII), amb una gran rosassa. Té a més tres robustes naus i cinc capelles abacials, ben a prop de l'altar major s'hi localitzen les tombes de Pere II el Gran (segle XIII) d'una banda, i de Jaume II i Blanca d'Anjou (segle XV). El cenobi convertit en panteó reial pel primer d'aquests reis va ser fortificat durant els segles XIV i XV. El monestir conserva dos claustres, el de l'entrada turística que és gòtic i va reemplaçar-ne un d'anterior romànic, del qual només en restà el templet del lavatori.\nEl manà construir Jaume II el 1313. El trobem decorat amb capitells com els de Reinard de Fonoll (1331), que li confereixen una gran riquesa iconogràfica, que s'uneix a l'agilitat i lleugeresa de les traceries, avançades cronològicament al gòtic flamíger, que més tard es difondria arreu. Al voltant del claustre major hi trobem dependències com el gran dormitori, que acull concerts de música als mesos d'estiu. L'aula capitular romànica amb quatre columnes centrals conté les tombes en relleu d'abats del monestir. També en aquest claustre hi ha tombes de diverses famílies nobles catalanes, amb elements heràldics i diverses pintures com una de l'Anunciació (segle XIV).\nEl claustre posterior, molt més sobri, s'estructura de forma rectangular i segons la veu popular havia estat transportat a aquest indret, i reconstruït durant el segle XVII, procedent de l'extingit monestir de Bonrepòs de Montsant. En aquest segon claustre, hi trobem dependències com la cuina, el refectori del segle XVII, i el Palau Reial, manat construït per Pere el Gran el 1280, que, tot i que patí una destrucció el 1325 per un aiguat, fou reconstruït i ampliat aquell mateix segle. D'aquest palau són remarcables l'enteixinat amb policromia, l'escala amb la columna de profir i el pou central. Al costat d'aquest segon claustre es troba l'antiga capella romànica de la Trinitat de volta de canó, que constituí la primera església del monestir. També són part important del conjunt del monestir el celler i l'escriptori que es sosté en dues columnes en forma de palmera. Dins del monestir són remarcables també el cimbori gòtic coronat per una llanterna barroca, i la torre de les Hores (segle XVI).\nEl monestir va ser abandonat el 1835, tot i que ja el 1820 hi va haver la primera de les desamortitzacions, i restà abandonat i en procés de destrucció durant molt de temps. El 1921 va ser declarat monument nacional i d'ençà del 1931 quedà constituït un Patronat que s'ocupa de la seva restauració. En el terme d'Aiguamúrcia existeixen diversos monuments aïllats, motivats per la presència de Santes Creus. El pont de pedra del segle XV, manat construir per l'abat Valls, salva el curs del riu des de la carretera de Tarragona al Pont d'Armentera. Al seu costat, una creu de terme amb elements del segle XIV, però reconstruïda el 1948. Al carrer central es troba l'antic celler cooperatiu. No podem oblidar, però, l'Arbreda, conjunt únic de bosc de ribera a Catalunya, que té la protecció del PEIN. Al costat de la porta de l'Assumpta o porta reial (del segle XVIII) es troba la capella de Santa Llúcia (segle XVIII), i dins ja del recinte, la gran plaça de Sant Bernat Calvó, amb la font central presidida per la imatge del sant (segle XVIII). Els edificis de la plaça conserven esgrafiats i allotjaven antigament serveis auxiliars del monestir.\nLa visita és sempre un plaer, i en aquesta zona, dies tant ventosos com el dissabte 24 de gener, son l’excepció i no la norma.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 20:01 Cap comentari:\nCAPELLA DE SANT RAMON EN EL CAMI DEL LLUÇANES.\nRecorríem la carretera d’enllaç entre Vic i la C-25, a la nostra esquerra dalt d’un turó la silueta inconfusible d’una ermita.\nDes de la distància advertíem que l’edifici de bona planta és força recent.\nEn tot cas una església, ermita, capella i/o oratori, per nosaltres és sempre un lloc d’interès.\nAccedíem al turó des del accés de la Vila, les nostres botes de muntanya ens estalviaven la intensa humitat de l’herba en aquelles primeres hores del dia.\nEstem al sector de Sant Joan del Galí, ermita de la que ja fèiem en el seu dia una crònica ; destaquen aquí , a banda del Galí, els antics masos Ermengol, el Franc, Sant Ramon, amb una capella dedicada a aquest sant, i el Mas Bosc.\nEl Tomàs recollirà imatges d’aquest edifici religiós que presumim atén únicament a les necessitats dels propietaris de la finca.\nNo sabem distingir a quina advocació de Sant Ramón està dedicada la Capella des del minúscul finestró de la porta. En aquesta ocasió no ens ajudarà tampoc la fotografia d’interiors feta amb la màquina Olimpus FE-100.\nAmics lectors, sou pregats com sempre d’ajudar-nos, en aquest cas a completar les dades – que son moltes – que ens manquen en relació a la Capella de Sant Ramon, del Mas Sant Ramon, del sector de Sant Joan Gali, del terme municipal de Vic.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 19:58 2 comentaris:\nCalçots, amb C de country.\nEl dissabte 24 de gener, teníem prevista una sortida per visitar el Santuari de Nostra. Senyora de Montserrat a Montferri, fer la calçotada al restaurant Castell de Rocamora, i ballar una bona estona. S’havien apuntat a la cita balladors de Terrassa, Castellar del Vallès i Sentmenat.\nEl dia, molt ventós en les comarques vallesanes, ens feia témer un empitjorament en el nostre viatge al sud; el pas de les hores ens confirmaria en la dissortada certesa d’aquestes previsions. El conductor de l’autocar ens va portar tranquil·litat, ajustava la marxa als forts embats el vent. Ens aturàvem a l’àrea del Llobregat per esmorzar, i en la continuació comprovàvem com n’estant d’abandonades les comarques interiors de Catalunya; no ens era possible visitar el Celler Modernista de Vila-Rodona, el vent feia perillar en algun moment la integritat física d’alguns quan caminàvem per Santes Creus, i finalment calia ajornar la visita del Santuari de Nostra. Senyora de Montserrat a Montferri.\nEns recollien al peu d’un petit comunidor per portar-nos des del poble de Montferri, fins al restaurant Castell de Rocamora. Quan al nom del poble la toponímia ens indica que s'extreia mineral de ferro del terme, pel que fa a l’indret i l’edifici del restaurant podem suposar-li un origen àrab, possiblement un Qal'at [en la terminologia occidental, Castell ].\nEl restaurant pateix parcialment els efectes de l’apagada, disposa d’un equip autònom, tot i que insuficient per garantir el funcionament de tots els serveis, i la direcció prima la conservació i cocció dels aliments i la calefacció. En algun lloc veiem que dinen amb espelmes; nosaltres podrem fer-ho amb llum natural, tota vegada que gaudim d’un espai a manera d’hivernacle en la que el sol ho senyoreja tot.\nEl menú de calçotada és alhora complert i “habitual”, calçots, mongetes ,botifarra i carn i un final inesperat de lioneses amb xocolata; aigua, vins, caves,. ...... i la ballada que tothom canvia sense cap dubte pel cafè amb gotes. La disjuntiva era : o cafè o country !\nRetirem les taules i comença la ballada !. La caiguda de la tarda, marca ‘hora de donar per acabada la festa, i quasi en penombres, tornem a desfer el camí per arribar-nos fins a l’autocar. La tornada serà una contant de trucades a la família per informar-nos de l’abast de la ventada.\nLa conclusió del viatge la fa de manera encertada la Neus; hem pogut passar una jornada entre amics, i sortosament podem tornar tots a casa sans i estalvis !!!\nQueda oberta la qüestió de fer sortides regulars, tant per assistir a ballades en altres poblacions, com per conèixer més indrets meravellosos d’aquest país nostre.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 17:30 Cap comentari:\nSANT FRUITÓS DEL MAS FRITÓS DE SENTMENAT; JOIA DEL ROMÀNIC.\nHavíem visitat l’ermita feia alguns anys amb l’Antoni Ibáñez Olivares, i encara convalescent d’una malaltia que m’havia xafat les festes nadalenques, vaig voler arribar-me novament fins al Mas Fritós. L’Antoni la qualificava com pre-romànica, el temple refet en més d’una ocasió, la més important a darreries del segle XVIII , conserva elements clarament originals : l’absis descentrat i la planta de l’edifici.\nL’advocació de la capella donarà lloc al llinatge Fruitós, que esdevindrà Fritós [ possiblement com en d’altres cognoms catalans per l’acció maldestra de funcionaris procedents d’altres llocs d’Espanya ]. Quan al temple ; Fructuós designa el Sant segons la litúrgia, i és alhora la forma erudita des del punt de vista etimològic; Fruitós és la forma popular catalana més estesa per referir-se al Sant, i serveix alhora con nom de baptisme; Així parlem avui del Mas Fritós i de la capella romànica de Sant Fruitós, quan ambdós realitats comparteixen un mateix espai físic.\nNo fou fins l’any 1.868 que Sant Fruitós passa a ser sufragània de la Parròquia de Sant Menna, fins aquella data ho havia estat de la Parroquial de Caldes de Montbui.\nLlegim que amb data 17 d’abril de 1.967 L’arquebisbe de Barcelona Dr. D. MARCELO GONZALEZ MARTIN, reconeix com oratori la capella de Sant Fruitós i, fa constar que no podrà ser traslladada a un altre indret, ni dedicar-se a qualsevol activitat profana, sense el previ coneixement i consentiment de l’arquebisbat i/o Autoritat eclesiàstica que el substitueixi.\nCriden l’atenció els dos vitralls a manera d’ull de bou donen llum a la capella, dedicat l’un a Santa Eulàlia i l’altre al Patró Sant Fruitós.\nEns expliquen que l’altar original fou destruït en el període de la guerra 1936-1939 , en la que varen desaparèixer diversos objectes de valor com : la creu de pedra que sobresortia de la coberta, i un calze que portava la inscripció << 1549- Anton Fritós >>, i que devia pertànyer - potser ofrena d’un aniversari sacerdotal – a un hereu de la família que , en el moment de ser ordenat, havia cedit els seus drets al seu germà fadristern.\nEl caràcter de parròquia rural en algun moment de la seva història està fora de tota dubte, i consta de forma expressa entre altres llocs, en un document de l’any 1.113, on es cita l’església i el seu cementiri : “ecclesiam Sancti Fructuosi i cum cimiterio “.\nEl Mas i l’ermita han estat sempre en mans d’una mateixa família; en el període en que s’aplicava la tradició catalana, i per evitar justament que es perdessin els noms de casa, tenia la pubilla el dret de mantenir el seu cognom i transmetre’l als seus fills ( en la genealogia dels Fritós n’hi ha més d’un cas ). El nacionalisme espanyol de caire fortament centralista prohibirà aquesta pràctica, que justament avui el legislador democràtic ha vingut a reconèixer amb caràcter general a totes les parelles; cal únicament que ambdós cònjuges hi estiguin d’acord. Els actuals i futurs propietaris tenen doncs la opció legal, de recuperar aquest cognom, i/o d’afegir-lo al seu actual.\nM’acomiadava dels propietaris, desprès d’una bona estona de conversa en la que les referències al romànic han estat una constant, des de la seva conservació, fins a l’estat – en general deplorable – en que es troba la major part del nostre comú patrimoni històric i cultural.\nEns desitjàvem – sobretot salut - per aquest any 2.009\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 17:44 Cap comentari:\nELS COMTES BENEFICIARIS\nUn cop els francs van haver conquerit la Catalunya del Nord-Est als àrabs les van unir al seu regne i a la seva administració. Així van dividir les terres conquerides en tres comtats: Barcelona, Girona i Empúries. Dintre d'aquests comtats van establir tres pagus o districtes. Ausona que estava en el comtat de Barcelona, Besalú en el de Girona i Peralada en el d'Empúries. En aquell principi el principal càrrec que hi havia en els territoris era el comte, el qual era escollit pel rei.\nEl primer comte de Girona-Besalú, escollit pel l'emperador Carlemany (768-814) va ser Rostany, un got hispà que participava en les campanyes bel.liques de l'emperador. Està comprovat que Rostany va ser un gran militar que va defensar la ciutat Girona, en el setge que li van fer els àrabs el 793-794 i que va participar en el setge i la posterior presa de Barcelona el 801.\nRostany va ser succeït per Odiló, qui va iniciar una política de colonització, en què va procurar que els refugiats del país que havien fugit de la dominació àrab fossin els que tornessin a fer-se càrrec de l’explotació de les terres reconquerides per la cultura cristiano-occidental.\nL’emperador Carlemany va morir el 814 i va ésser succeït per Lluís el Piadós (814-840) qui va escollir com a comtes Ragonfred (817), Rampó (820-826). Aquest darrer va ésser el primer comte franc, ja que en un principi els escollits eren nadius del país. Després va vindre Bernat de Septimània ( 826-844).\nLluís el Piadós va tindre com a successor a Carles el Calb (843-877) i en el seu regnat els comtes Sunifred I (844-848), Wifred I (848-850).\nEren uns temps foscos, dels quals no se’n sap massa, però del poc que se’n sap es demostra que les passions humanes hi provocaven greus conflictes. Així Guillem de Septimània, considerat un comte intrús va ésser ajusticiat a Barcelona. Otger (862-868) va ésser un dels últims comtes beneficiaris. El darrer va ser Bernat de Gòtia qui va ésser destituït per rebel·lió contra l’imperi i va ésser substituït per Guifré el Pilós.\nEl 877 Carles el Calb va establir la dieta Quierzy, en què el rei va atorgar als nobles la capitular, per la qual declarava hereditaris els feus i les dignitats. A canvi els nobles havien de proporcionar al rei diners per les guerres en què estava immers. D’aquesta manera va esdevenir primer comte hereditari Guifré el Pilós, que era comte de Cerdanya-Urgell, Barcelona.-Ausona i de Girona-Besalú. És a dir que Guifre manava en el que es coneix com a Catalunya Vella, excepte en el territori d’Empúries Peralada.\nPer copsar la importància d’aquests fets, cal recordar que els comtes eren uns funcionaris del rei i, per tant, a la seva mort, el rei en nomenava un altre. La successió hereditària va ser de gran trascendència en el procés d’independència dels comtats catalans. Això no obstant, no va ser una decisió de consciència, sinó el resultat d'una situació de fet, l’evolució de la societat cap al feudalisme, la qual cosa significava l’apropiació privada de les funcions públiques. Aquesta nova mentalitat feudal va fer que els fills dels comtes consideressin ben normal repartir-se els comtats com a part del patrimoni patern.\nHi va contribuir, també, la llunyania la creixent debilitat de la monarquia carolíngia. D’aquesta manera va arribar un moment en què els comtes catalans actuaven en plena independència, tot i que a efectes administratius es consideraven dependents dels reis carolingis i afirmaven governar els comtats catalans en nom seu.\nEl jurament de fidelitat que el comte Guifre II Borrell de Barcelona va fer a Carles el Simple (899) va ser el darrer acte de vassallatge d'un comte català a un monarca carolingi.\nQuan va morir Guifre el Pilós, els seus fills es van repartir els comtats: Guifre II Borrell va governar Barcelona, Girona i Osona; Sunifred Urgell; i Miró el Jove, Cerdanya. Tanmateix, el germà de Guifre Radulf hostentava el comtat de Besalú, ja separat del de Girona. En morir el primer comte de Besalú, Radulf, va ésser substituït per Miró II que es va morir jove, per la qual cosa va passar a regir el comtat la seva muller Ava.\nEn aquells temps Ava i els seus fills se suposa que residien en un edifici, situat sobre l’aiguabarreig del Fluvià i la riera Capellada. Això va fer que la població que s’estenia sota el palau dels comtes anés creixent i es convertís en una localitat molt important per l’època.\nAva va exercir la regència comtal fins que el seu fill Guifred III va tindre edat de fer-se càrrec del comtat l'any 941. Guifred va morit el 957 i va ésser rellevat pel seu germà Sunifred II qui va morir el 965, sense fills. El va succeir Miro III (bisbe de Girona). La seva gestió va durar fins al 984, quan va ser reemplaçat per seu germà Oliba Cabreta, qui es va casar amb Ermengarda. El matrimoni va tindre cinc fills: Guifred, comte de Cerdanya; Oliba, abat de Ripoll; Bernat Tallaferro, comte de Besalú; Berenguer, bisbe d'Elna, i Adelaida.\nA la mort d'Oliba Cabreta, el 990, va ser succeït per Bernat Tallaferr, qui es va casar amb Toda i van tindre set fills: Constança, Enric, Guifré, Guillem el Gros, Hug, Adelaida i Garsenda. Bernat Tallaferro va aconseguir del papa Benet VII l'aprovació per erigir el Bisbat de Besalú i va fer de Bisbe el seu fill Guifré. Besalú com a seu episcopal va durar tres anys, del 1017 al 1020, ja que després de la mort de Tallaferro, ofegat al Roine, es va desfer.\nDesprés de la tràgica mort de Tallaferro, el comtat va recaure en Guillem el Gros, que va fer de comte del 1020 al 1052. Guillem el Gros havia tingut dos fills Guillem II i Bernat II que varen compartir el comtat, fins a la mort del primer. Bernat II va governar conjuntament amb el seu nebot Bernat III, qui a la mort de Bernat II va governar en solitari fins a l'any 1111, en què va morir. Després de la mort de Bernat III el comtat va passar al seu sogre Ramon Berenguer III, comte de Barcelona, amb la qual cosa el comtat de Besalú, com a ens propi va quedar extinguit.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 20:03 Cap comentari:\nLES DONADES DE SANT NAZARI DE LA GARRIGA\nMn. Àngel Franquesa Burdó, prevere de l’arxiprestat del Lluçanès, i responsable a dia d’avui de les parròquies d’Oristà, Torre d’Orista, Sant Feliu Sasserra i Alboquers, em confirmava sense cap dubte, la certesa quan a l’existència històrica d’una Comunitat de Donades [*] a l’emparà de La capella de Sant Nazari.\nLa Comunitat de Donades de la capella de Sant Nazari, depenent de la parròquia de Sant Andreu d'Oristà, segons un document datat de l’any 1284 efectua una compra per atendre les seves necessitats.\nLes restes de l’edifici de pedra que dona aixopluc a la Comunitat, ens comentem que com en d’altres llocs han estat objecte de comerç, i d’una ulterior utilització. No insistirem mai prou en l’abundor en aquesta contrada de vestigis històrics; això ha fet i fa difícil la seva protecció integral. Altrament no ajuda gaire el fet incontestable que a dia d’avui el nombre d’habitants és dels més baixos de Catalunya.\nDeixàvem el nostre vehicle prop de la carretera, seguint les indicacions passaríem per davant de les edificacions del carrer de la Ruixeda, abandonades i/o ruïnoses en la seva major part, superaríem el Pedró quina advocació no podem aclarir donat el gran nombre d’elements de seguretat que el fa quasi invisible; el nostre camí fins a l’extrem S del terme, ens portarà a la vall de Segalers; trobem un cartell indicador, SANT NAZARI DE LA GARRIGA, i seguint sempre el camí mes a l’esquerra accedirem al temple del que únicament us diran les fonts que és un edifici romànic de la fi del segle XII, amb esvelt campanar d'espadanya.\nSentim el remor de la C25, i malgrat la boira matinal, intuïm que ens trobem prop del lloc on s’aixecava Sant Marti de Puig-Ermengol o de Llosa-corba.\nL’església fou venuda a la casa de Rocafort l’any 1835 quan la desamortització de Mendizabal; aquesta pràctica – vendes reals o simulades - era habitual per salvar les propietats de l’església. En tot cas, l’ermita romànica va anar a engrossir el patrimoni de Rocafort.\nQuan a les imatges les podreu contemplar posant al vostre cercador : Sant Martí de Puig-Ermengol o de Llosa- Corba\nEsperem un millor destí per aquesta peculiar capella de Sant Nazari de la Garriga depenent de la Parròquia de Sant Andreu d’Oristà, semblant en alguns aspectes a la de Sant Jaume de Fenollet de Sant Bartomeu del Grau.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 18:38 Cap comentari:\nDeixava la rotonda de Sant Feliu de Codines i començava a fer camí per la carretera de Bigues i Riells, el meu objectiu està justament al límit entre ambdós termes.\nEl mas o antiga fortalesa del Villar, del municipi de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental), al S de la vila, prop del límit amb el terme de Bigues. Destaca des de molt lluny la torre rodona medieval, que alguns estimen del segle XII, i altres ,- l’enciclopèdia catalana - probablement del s XIV; l’actual edifici és un gran casal amb finestrals gòtics, ampliat l’any 1648 i en època modernista. Està en un fondal, a la capçalera de la riera del Villar, afluent, per la dreta, del riu Tenes, l’indret és frondós i ric d'aigua al límit amb Bigues. El lloc existia el 1007 ; la casa ha estat sempre en mans de la mateixa família, malgrat el canvi de cognoms propiciat per la successió en algun moment per pubilles , fet que comportarà l’entrada del cognom Montagut, en detriment dels Villar o Desvillar , fins arribar a l’actual propietària de la nissaga Nualart. M’atenia amb extrema cordialitat primer una de les filles, i posteriorment tenia ocasió de fer una llarga xerrada amb el pare D. José Sopena Gusi, que m’explicava alguns fets de la història particular de la família; la unió matrimonial entre una donzella d’aquesta família, i l’hereu del castlà [*] del Castell de Montbui. L’entrada dels Montagut originaris de les terres Gironines, vindrà a potenciar més encara la importància del Mas i les seves pertinences.\nVisitava la capella de Santa Maria del Villar, que malgrat trobar-se davant el mas a l'altra banda de la riera, està ja en el terme Bigues, hi ha constància de la seva existència des del segle XII; consta a la portalada que fou restaurada per Vicenç de Montagut i Villar el 1799. La pedra nua a l’interior del temple, transmet alhora que una extrema austeritat, un sentiment d’autenticitat que sens dubte ajuda en la tasca d’apropar-se al misteri de Déu. Té l'absis i una part romànica i s'hi venera la Mare de Déu de la Llet.\nQuan al topònim hi ha algunes teories molt divergents : Una li adjudica un origen romà, i troba l’explicació d’aquest plural en la suma de Vil·les = Vilar, i/o Villar ; el lloc sens dubte fou habitat en el període de la dominació romana, però se’ns fa difícil d’explicar aquesta teòrica suma de Vil·les, tant allunyada de les millors terres de conreu que eren lògicament prop del llit del riu Tenes. Una segona explicació vindrà per la denominació Vila, d’origen clarament sarraí – segons Coromines - i que derivada del prefix Vin/Bin = fill, acabarà tenint en el nostre país, un sentit d’origen i/o procedència; així el topònim serviria primer per diferenciar els d’El Vilar/Villar , dels que vivien prop del riu, els de Riells ,o encara dels que ho feien dalt les Codines.\nM’acomiadava agraint a la família la seva gentilesa, i assumint el compromís fe fer-los arribar les meves impressions i les fotografies fetes al llarg d’aquest agradable mati.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 18:25 Cap comentari:\nLA FI DELS CARBONERS\nLa fabricació del carbó representava un ajut per a la gent d’Oix i de l’Alta Garrotxa en general. Era un sobresou i una activitat hivernal que suplia la manca de feina al camp en els mesos més freds. Era una explotació intensa dels alzinars i era normal de veure com el fum de les piles sortia dels boscos i s’enfilava cap al cel. La fabricació del carbó abastava diverses ocupacions: el llenyataire, el carboner, el traginer i el comerciant.\nEl carboner solia ésser un home que estimava la llibertat i el bosc. Era pacient i traçut perquè construir una pila era una feina difícil. Primer havia de buscar un indret adient, on col.locar les pedres en forma circumferència per formar una xemeneia. Després havia de disposar el troncs perquè el resultat quedés en forma cònica. Finalment es recobria amb brancatge prim i fullaraca (l’embalum), segellant-la al final amb gleves (pa de terra cohesionat per les arrels de les herbes)\nUn cop fetes les piles, un sol carboner en vigilava cinc o sis alhora. El carboner romania en una cabana, on feia una vida aïllada. Passava el temps vigilant les piles, parant trampes als conills, mirant els estels a la nit. El seu únic mobiliari solia ésser una botella de cuir plena de vi, una escopeta de pistó, tres sacs de patates, cinc forcades de seves penjats a la paret, una estiva de mestall i una cimera de moresc. La seva única companyia solia ésser un gos i per llum una teia de pi encesa. Només baixava del bosc els diumenges per assistir a Missa i només veia algun caminant, que podia ésser un contrabandista, un proscrit o un excursionista. Com a única medecina tenia el vi calent i les herbes que coneixia.\nAquesta activitat tant dura era comuna en la major part de les famílies d’Oix i rodalia a començaments de segle. Existeix una fotografia en què es veu la gent del poble a la plaça davant d’una gran quantitat de sarrions plens de carbó.\nA mitjans dels anys cinquanta va aparèixer un aparell que funcionava amb petroli, que pretenia substituir la presència del carbó a les cuines. Tanmateix al cap de poc va aparèixer el butà. Primer varen sortir les cuines, més tard les estufes i al cap de poc la bombona taronja feia funcionar els estris domèstics que no anaven amb electricitat.\nEls brasers, les estufes i les cuines econòmiques varen convertir-se en objectes d’història. El més greu va ésser que les piles de sarrions que omplien les carboneries d’Oix i de Montagut van desaparèixer, el fum que desprenien les piles que els carboners mantenien enceses a la muntanya es varen apagar.\nOix que tenia com a principal riquesa en la producció del carbó vegetal va perdre gairebé la meitat dels seus habitants. La fi de la producció del carbó va ésser també l’acabament de l’activitat dels traginers, dels tractants de carbó i la ruïna d’alguns propietaris.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 19:04 Cap comentari:\nMONTFERRI,JUJOL I LES MERAVELLES DE LA CATALUNYA I...\nSANT FRUITÓS DEL MAS FRITÓS DE SENTMENAT; JOIA DEL...\nObama, l’esperança .\nLA TORRE ROJA DE CALDES DE MONTBUI\nEL PRIORAT DE SANT JOAN LES FONTS\nReceptes pels temps de crisis\nPropòsits de tardor.\nSant Llorenç de Fontcalçada\nL’HIVERN, EL COUNTRY I MOIÀ.\nJOAN TORRENT, L’HEROI DE MIERES\nOristà. Sant Nazari de la Garriga\nFRANCESC DE MONTPALAU I SOLANELL, ambaixador del G...\nERMITA DE SANTA PERPÈTUA DE VESPELLA\nORACIÓ D'UN NEN\nLa recuperació de la masia\nSur le pont d’Avinyó.....\nLA CASA FORTICADA DELS SENTMENAT\nSANT JOAN LES FONTS I EL SEU PONT MEDIEVAL.\nSANTA CECILIA DE TORREBLANCA. LA ROMÀNICA RODONA D...\nAI DÉU MEU !!!\nPINÓS DEL LLUÇANES. PAL DE PALLER DE CATALUNYA\nSANT MIQUEL DE TERRADELLES. LÍMIT DEL LLUÇANES


L'escultor Pepe Noja compta amb un gran número d'obres públiques repartides arreu de l'Estat espanyol. En el cas de la ciutat de Girona, el 5 de febrer de 1988 es va instal·lar al passeig de Sant Joan Bosco l'escultura Abraçada, tot i que fou realitzada l'any anterior.\nJaume Fabre a Guia d'escultures al carrer recull les paraules de l'autor sobre aquesta peça: "jo estimo Catalunya i no sé parlar el català perquè vaig néixer en el si d'una família feixista que m'impedí aprendre'l. Per això, a les prohibicions, abraçades".\nLes dues peces que conformen l'escultura, de color negre i situades sobre una base de tres nivells, són un clar exemple del tipus d'art que practica Noja: compromès socialment (algunes de les obres que ha realitzat són, per exemple, Tolerància, a Sagunt, o Solidaritat, a Gijón), les seves formes es poden incloure dins l'abstracció simbòlica. En aquest cas, es tracta del contrast entre formes arrodonides i rectes i entre buits i plens.


Campagne-lès-Wardrecques - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n50° 43′ 10″ N, 2° 20′ 00″ E / 50.7194°N,2.3333°E / 50.7194; 2.3333Coord.: 50° 43′ 10″ N, 2° 20′ 00″ E / 50.7194°N,2.3333°E / 50.7194; 2.3333\nCampagne-lès-Wardrecques és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 1.040 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Campagne-lès-Wardrecques era de 1.040 persones. Hi havia 348 famílies de les quals 45 eren unipersonals (29 homes vivint sols i 16 dones vivint soles), 111 parelles sense fills, 184 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 384 habitatges, 363 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 19 estaven desocupats. 383 eren cases i 1 era un apartament. Dels 363 habitatges principals, 320 estaven ocupats pels seus propietaris, 38 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 5 tenien dues cambres, 24 en tenien tres, 71 en tenien quatre i 263 en tenien cinc o més. 319 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 142 habitatges hi havia un automòbil i a 205 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Campagne-lès-Wardrecques el 2009\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 731 persones, 519 eren actives i 212 eren inactives. De les 519 persones actives 485 estaven ocupades (290 homes i 195 dones) i 34 estaven aturades (15 homes i 19 dones). De les 212 persones inactives 66 estaven jubilades, 74 estaven estudiant i 72 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Campagne-lès-Wardrecques hi havia 405 unitats fiscals que integraven 1.154 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.337 €.\nDels 33 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 7 d'empreses de construcció, 4 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses de transport, 3 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa d'informació i comunicació, 1 d'una empresa financera, 6 d'empreses immobiliàries, 4 d'empreses de serveis i 4 d'entitats de l'administració pública.\nDels 8 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren paletes, 3 lampisteries, 1 electricista, 1 empresa de construcció i 1 restaurant.\nL'any 2000 a Campagne-lès-Wardrecques hi havia 9 explotacions agrícoles.\nWardrecques (1,8 km)\nArques (2,2 km)\nRacquinghem (3,5 km)\nBlendecques (4,3 km)\nHeuringhem (4,7 km)\nQuiestède (4,7 km)\nEbblinghem (5,5 km)\nRoquetoire (5,6 km)\nClairmarais (5,9 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Campagne-lès-Wardrecques\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Campagne-lès-Wardrecques a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Campagne-lès-Wardrecques a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Campagne-lès-Wardrecques&oldid=30282720»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 juny 2022 a les 13:01.


Tag / Administració electrònica\n8 Octubre 2010 9 Octubre 2010 by gruparxiverslleida\nLlei 29/2010, de 3 d’agost, dels mitjans electrònics al sector públic de Catalunya\nDocument electrònic, Legislació\nAdministració electrònica, Llei 29/2010\nÉs evident que per portar a la pràctica tot allò que té a veure amb l’Administració electrònica cal elaborar tot un corpus legal que permeti la utilització de les noves eines i mitjans electrònics, que adapti el procediment administratiu i les relacions entre els ciutadans i l’administració. Un corpus que reguli els processos i les competències dels òrgans, el caràcter de la informació, la seva qualitat, la difusió i el tractament, però sobretot la col•laboració entre les administracions.\nTant la Llei 26/2010 com la Llei 29/2010 aprovades el 3 d’agost, formen part d’aquest corpus; la primera modifica el procediment administratiu per adaptar-lo al nou context tecnològic; la segona s’ocupa de la utilització dels mitjans electrònics en el sector públic per a les relacions entre les administracions i d’aquestes amb els ciutadans. L’àmbit de competència de les dues lleis és tot el sector públic de Catalunya, també en l’exercici de les potestats administratives de concessionaris de serveis públics i en totes les relacions de la Generalitat amb ciutadans, empreses, i entitats sense personalitat jurídica quan sigui a través de mitjans electrònics.\nLes dues lleis busquen aprofundir en garantir una administració oberta, transparent, accessible, eficaç, eficient, consolidant la cooperació i coordinació entre les diferents administracions de Catalunya que garanteixen i recolzen l’ús dels mitjans electrònics. La Llei 29/2010 té entre altres principis la “proporcionalitat” en les exigències de garanties i aplicació de mesures de seguretat en la utilització dels mitjans electrònics, no seria lògic demanar més garanties per la tramitació per mitjans electrònics que la que es demana en la tramitació en suport paper, per aquesta raó es donen diferents mitjans d’identificació i representació per mitjans electrònics.\nEl Títol III parla de la informació que genera i utilitza el sector públic, que ha de ser actualitzada, objectiva, útil, accessible; cal indicar clarament qui és el responsable de la difusió de la informació sobre l’organització, sobre los procediments, l’activitat o activitats, sobre la normativa aplicable en cada cas, a més d’informació general d’interès per al ciutadà. En aquest títol també es desenvolupen mesures per el foment de l’ús dels mitjans electrònics; es defineix el Marc d’interoperabilitat per als diferents organismes i el catàleg de dades i documents interoperables i tot allò que està relacionat, la protecció de dades, les comunicacions electròniques de les administracions publiques i la resta d’entitats del sector públic.\nEn el Títol IV es descriu el Pla de desenvolupament de l’ús dels mitjans electrònics del sector públic a Catalunya, i en un annex amb una taula de terminis per la tramitació i la resolució electrònica de diferents procediments del sector públic que afecten a les empreses en el moment de publicació de la Llei. Aquesta és una Llei que junt al Decret 56/2009 posa les bases necessàries per que l’Administració electrònica en Catalunya arribi a ser una realitat possible i regulada en un termini molt curt.


La boia de Port Pelegrí: L'home que es desfoga abatent gavines.\nEl vaig conèixer a la reunió de veïns on es discutien quatre assumptes domèstics de la comunitat: que si la quota trimestral, que si s’han de plantar flors al jardí, que si cal esporgar els arbres, que si ja toca pintar les reixes de les portes... i totes aquelles coses que es solen debatre en aquestes poc amenes i tedioses reunions. Em va cridar l’atenció la intervenció d’un veí: un home d’uns quaranta anys, amb el que mai havia canviat altra paraula que un protocol·lari “Bon dia” o “Bona tarda”. Sempre l’havia tingut per un esser solitari i misogin, doncs semblava viure sol i no es relacionava mai amb ningú, tot i que alguna vegada havia aparegut amb una dona, més o menys de la seva edat, més aviat elegant, estirada i antipàtica, com ell, que acomboiava un parell de criatures de set o vuit anys.\nEl paio em va cridar l’atenció al intervenir en un parell d’assumptes de l’ordre del dia de la reunió de veïns, amb un to arrogant i avassallador, d’aquella manera en la que hom intenta més aviat vèncer al contrari que no pas convèncer-lo. Un d’ells era la petició d’una veïna que demanava permís per fer una senzilla obra particular. Tot i que la petició era banal i no causava molèsties al veïnat , aquell home malcarat s’hi oposava amb una vehemència digna de una millor causa. Quan la pròpia lògica del intranscendent tema feu que la veïna rebés el suport i la solidaritat de la resta dels assistents, aquell home va intentar fer valdre la seva raó, pel damunt de la opinió general, basant-se en una autoproclamada condició d’advocat en exercici. Per aquesta única raó pretenia que la seva opinió era de major qualitat que la de la resta dels assistents que no disposaven dels coneixements jurídics per fonamentar les seves opinions.\nUna mica indignat per la seva gratuïta intolerància , i picat en el meu amor propi, el vaig abordar al passadís, dient-li que jo també havia estudiat lleis i que no n’hi havia per tant. Volia manifestar-li el meu convenciment que la meva opinió era d’igual valor que la de qualsevol altra ni que fos la del metge del tercer o la del paleta del segon, per no dir el de la senyora que demanava permís per fer obres. Vaig venir a dir-li, amb tota la diplomàcia de la que vaig ser capaç, que la seva aferrissada defensa de la innòcua pretensió de la veïna, venia a ser com matar mosques a canonades i encara més invocant inexistents i preteses raons jurídiques, nomes basades en la suposada prevalença de la professió, que jo personalment situava a un nivell més respectuós. Volia posar en evidència la pobresa deontològica de la seva actitud. Per aquelles estranyes coses que deuen fer que els ser humans siguem així de complexos –en aquell supòsit crec que es tractava d’ una mena d’afinitat corporativista- el que podia haver constituït un motiu de distanciament, va fer que ho fos d’apropament. Aquell paio superb i desagradable, lluny de distanciar-se, va fer-me partícip de les seves confidències, trobant-nos, tot xerrant carrer avall prenent una cervesa a una terrassa.\n“Jo aguanto molta pressió”- deia- “ M’haig d’ocupar de perseguir morosos per compte d’una entitat bancària, i creu-me que és una feina dura. El món està ple de pollosos, que sempre estan disposats a clavar-te-la. Si no és per la via de la llagrimeta fàcil, ho proven per la de la trampa o el tripijoc” –seguia, mentre se li humitejaven els ulls per la vehemència amb la que deixava anar les sentors de les tripes de la seva ànima- “Gairebé sempre et diuen que son pares de família i que, si els embargues, perden l’habitatge i es queden al carrer i amb el deute que no cobreix la subhasta dels seus béns, fent-ne de tot un gran drama. Merda de sentimentalisme !. Si no, et venen amb enrevessades filigranes d’enginyeria proposant refinançaments impossibles, que sistemàticament cal rebutjar, doncs sovint amaguen un malèvol intent d’allargar el problema. Podrien haver-hi pensat abans d’entrampar-se, els responc, invariablement i procedeixo a tramitar les demandes judicials oportunes. M’hi guanyo força bé la vida, tal com et pots suposar, però és una feina molt dura, molt dura, l’haver de bregar tot el sant dia amb aquesta patuleia de bergants, de pares de família estereotipats i insolvents i de fracassats empresaris arruïnats...”- es va beure la cervesa amb un parell de glops i en va demanar una altra. Vaig intuir que la lluïssor dels seus ulls era més aviat deguda a la quantitat d’alcohol que diàriament ingeria que no pas per la continguda emoció per la sort de les seves víctimes.\n“Una manera que tinc de perdre el contacte amb la realitat i esbargir una mica la boira és pujant a la Costa els caps de setmana i anant a navegar amb una barqueta que tinc amarrada a Palamós. Surto tot sol al matí i me’n vaig mar endins a l’alçada del Cap de Begur, del Cap Roig o a les Illes Formigues. Quan no hi ha ningú a la vora trec un rifle del calibre 22, que tinc amagat al fons de la barca, i faig punteria amb les gavines voladores. Sovint n’abato tres o quatre abans d’anar a dinar. En realitat són com rates: es multipliquen sense fre i mengen escombraries. Fan fàstic !.I a mi em va bé per descarregar adrenalina. Fins i tot no fa gaire que vaig carregar-me un cormorà.”\nEns varem acomiadar, jo a casa i ell al que serien les seves peculiars evasions particulars, que de ben segur se’n hauria deixat d’altres de tan pintoresques com la que havia confessat, al tinter.\nVaig fer-me una lleugera idea de la psicologia del personatge amb el convenciment de que la propera vegada que el sentís fer servir els seus pretesos coneixements jurídics i la seva qualitat d’advocat per fer callar alguna pobra veïna, em trobaria i de debò. No és de rebut fer servir un rifle del 22 guardat al fons de la barca per abatre indefenses gavines voladores.\nPublicat per Alberich a dimarts, de setembre 08, 2009


Cooking challenge: brunch - Cuina per a llaminers\nAvui reprenem el repte de les Cooking challenge després del parèntesi estiuenc, i com podeu veure ho fem per la porta gran. L'encarregada de tot aquest embolic ha estat l'estimada Elvira de Los cerezos en flor que ens va proposar preparar un brunch.\nAquells que no sapigueu de què us estem parlant, la paraula brunch prové de l'anglès d'enllaçar breakfast amb lunch, és a dir, esmorzar i dinar. I per tant, com heu endevinat un brunch és un entremig entre esmorzar i dinar, i per això l'oferta de plats inclou dolços i salats.\nEl brunch normalment es fa els caps de setmana, sobretot els diumenges que és quan la gent té més temps lliure per gaudir de la companyia d'amics o família al voltant d'una pila de menjar.\nAixí doncs, el meu brunch va consistir en:\n- Napolitanes de xocolata\n- Recuit de cabra\n- Fruita fresca del temps\n- Pancakes amb salsa de xocolata\n- Scones de nabius\n- Gougères de gruyère\n- Frittata de porros i formatge de cabra\n- Tarta de pebrots\n- Ous Benedict\nCom tampoc us vull saturar amb totes les receptes, avui només us porto una recepta dolça: pancakes, i una de salada: gougères de gruyère. La resta, ja aniran sortint ben aviat. ;)\nLa recepta dels gougères la vaig adaptar d'aquesta d'en David Lebovitz.\nPer als pancakes:\n2 cullerades petites d'impulsor (tipus Royal)\n250 ml de buttermilk o llet\n40 g de mantega desfeta i refredada a temperatura ambient\nEn un bol es barregen tots els ingredients i es baten amb l'ajuda del túrmix fins que es formi una massa líquida.\nTot seguit, s'escalfa una planxa o paella plana amb un rajolinet d'oli. S'escalfa a foc mig, i quan sigui calenta es van formant cercles d'uns 8-10 cm de diàmetre, amb la massa.\nEs couen primer d'un costat i quan comencin a formar-se bombolles, es giren per coure'ls de l'altra banda.\nEs deixen refredar i es poden servir acompanyats de fruita, melmelades, xarop, xocolata desfeta...\nPer als gougères de gruyère:\n125 ml d'aigua (o de llet)\n40 g de mantega tallada a daus\n12 branquetes de ciboulet\n90 g de formatge gruyère ratllat\nPrimer de tot preparem la pasta choux.\nEn un cassó, es posa l'aigua freda juntament amb la mantega tallada a trossos i un pols de sal. S'escalfa i es va remenant fins que arribi a bullir.\nTan bon punt l'aigua arrenqui el bull es remena amb el batedor i s'hi afegeix la farina tamisada de cop.\nS'acaba de remenar amb una espàtula fins que la pasta sigui compacta i es desprengui del cassó. Es retira del foc, i s'afegeixen els ous un per un, remenant fins que la pasta es torni a ajuntar.\nA continuació, s'hi barreja el ciboulet tallat ben petit i el formatge ratllat.\nTot seguit, es col·loca en una màniga pastissera i es van formant petits pilons de pasta sobre una safata folrada amb paper sulfuritzat.\nEs pinten amb un ou batut i es couen a 180ºC (350ºF) durant 20 minuts.\nQuan estan cuites, no s'han de treure del forn de seguida, sinó que s'ha de deixar el forn obert durant 5-10 minuts perquè es refredin suaument i d'aquesta manera no es desinflin.\nCooking challenge: brunch Mercè de setembre 14, 2011\nMercé, meravellós brunch!! l'elecció de receptes estupenda..estic desitjant veure la resta de receptes...\n14 de setembre de 2011, a les 17:25\nMi comida favorita del mundo, un buen brunch. te quedó una mesa sensacional!\n14 de setembre de 2011, a les 17:33\nohhh... que bonito y los scones, que ganas tengo de hacerlos, que nunca me pongo... y esas fotos... ay reina, si es que la comida te queda espectacular, pero las fotos son una pasada!!!!\n14 de setembre de 2011, a les 17:57\n¡¡casi me caigo para atrás haciéndote la olaaaa!!.. Que bonitas fotos... que tentación de comer dulce que me ha dado.... y un detallito... ¿las cucharillas?... ¡¡las quierooo..!!... ¿dónde las has conseguido?\n14 de setembre de 2011, a les 18:06\nMillor a poc a poc, que aquí tenim teca per dies!\n14 de setembre de 2011, a les 18:14\nMare meva!!! Però quines delícies!!! Guardadíssimes totes les receptes. Haurem d'anar a veure que han preparat la resta.....\n14 de setembre de 2011, a les 18:26\nJajaja...yo he pensado lo mismo, pero no me he atrevido..Quiero las cucharillas!!!Dime donde las consigo..porfis\n14 de setembre de 2011, a les 18:38\nMolt ric brunch. Et queda una taula tan bonica com deliciosa. Jo no sóc molt de dolç, però he de reconèixer que quan als matins fa olor de dolç recent fet, em moro per ficar-li mà ... jejeje!.\n14 de setembre de 2011, a les 18:41\nQuina taula més bonica, així tota plena de menjar, m'encanta t'ha quedat molt bé, les fotos com sempre inmillorables i l'elecció de les receptes m'ha agradat molt.\n14 de setembre de 2011, a les 18:59\nAla!!!!es que a mi m´agrada tot!!!jo mai dic que no a alguna cosa, be ha de ser molt rara!!!maravellos brunch i a l´espera de la resta!!:) Muaks\n14 de setembre de 2011, a les 19:29\nUau uau uau!! saps que sempre he volgut preparar un brunch!!!??? el problema és que no sé quan!! ajajaj pero aquests plats teus em donen moltes idees! te n'agafo unes quantes amb el teu permís!! petons guapa\n14 de setembre de 2011, a les 19:40\nque bé, quantes receptes ens esperen! penja-les a poc a poc per poder gaudir de cadascuna!\n14 de setembre de 2011, a les 21:19\nM'encanten les teves fotos.....Records\nJa fas bé d'anar per parts, amb aquestes dues ja en tinc prou de moment... però no tardis gaire a publicar les altres!\n14 de setembre de 2011, a les 22:16\nMaaaadre, si a mi m'avises, crec q hagues baixat inclus a peu!!! meravellós!\n14 de setembre de 2011, a les 23:01\nvaya brunch más espectacular, creo que este mes, a pesar del régimen, voy a engordar solo con las entradas de las cooking ;)\n14 de setembre de 2011, a les 23:19\nLourdes y Núria, las cucharillas son de la marca Sabre. Yo las compré en su web: www.sabre.fr\n15 de setembre de 2011, a les 0:28\nApa, cuantes idees, que en vull preparar un per l'Octubre i ja estic pensant cosetes per fer.\nLes fotos, espectaculars!!!\n15 de setembre de 2011, a les 7:56\nQuina passada de taula, no sabria què provar primer! Acabo d'esmorzar i no m'importaria estrenar-me amb aquests pancakes, boníssims!\n15 de setembre de 2011, a les 8:11\nque rico todo, menudo brunch. Me encanta. Voy a ver los demás. Bss.\n15 de setembre de 2011, a les 8:59\nJoooo quines fotos estimada!!! Saps que vaig estar a punt de preparar els gourges ( mai m'enrecordo com s'escriu jajajaja!)??? Quina taula tant maca!!! Estic pensant preparar un altra brunch a casa, us apunteu ( totes tres dic eh?) segur que tranquem la tradició de l'única nit jajajajajaja. Petons i mil gracies per no enviar-me a pastar fang amb el repte!!!!\n15 de setembre de 2011, a les 11:13\nQuina feinada !!! i tens raó ara amb el bon temps, una bona taula i aquest brunch... sense comentaris\n15 de setembre de 2011, a les 12:08\nquina passada!!! la posada en escena es preciosa i les propostes totes molt bones...\n15 de setembre de 2011, a les 12:39\nEstoy recopilando muchas recetas para u brunch especial.\nTodo tan bien cuidado que da gusto venir.\n15 de setembre de 2011, a les 12:53\nAquestes coses m'encanten, això de poder anar tastant diferents coses és genial!\nJa deus estar millor, no?\n15 de setembre de 2011, a les 13:11\nostres Mercé! creus que la propera vegada em pots avisar amb una miqueta de temps perquè vingui a fer el brunch???? m'he quedat al·lucinada!!!! petonets\n15 de setembre de 2011, a les 13:27\nMercè!! fa dies que no em passo per aquí. He estat força desconectada, espero poder passar-me més sovint. Sobretot veient les receptes que ens portaràs els propers dies. Quina de coses bones!!\nAixò dels grouges no sabia ni que existissin, aix! quantes coses per aprendre! M'ho apunto!! :)\nUnes fotos precioses, ets una artista!!\nP.D.: encara tinc pendent apuntar-me al teu curs de foto. A veure si a l'octubre o novembre puc! :)\n15 de setembre de 2011, a les 13:38\nHe estat molt apartada del mon blocaire, entre la feina i les vacances no he tingut temps :( avui reprenc l'activitat i és un plaer retrobar-vos! Quan puc venir a fer un brunch a casa vostra? com sempre espectacular!: la presentació, les receptes i les fotos.\n15 de setembre de 2011, a les 13:43\nAyy pero que buena ha quedado esa mesa!!! a todo, a todo le pegaría yo el diente, así que como ya no llego, te pillaré alguna receta.\nComo siempre las fotos hacen que te entre apetito aunque estés acabada de almorzar.\n15 de setembre de 2011, a les 15:02\nCon toda esta sinfonía de platos se ponen los dientes largos.\n15 de setembre de 2011, a les 15:59\nQuin bon tiberi Mercè!!!! Una taula per no aixercar-se.. Tot deliciós. Molt bones propostes. Petons,\n15 de setembre de 2011, a les 19:58\nMare meua com vos heu lluit!!!\nQuines delícies que heu preparat!\nEsta taula fa goig de veure-la.No sabria per on començar.Moltes felicites!\n15 de setembre de 2011, a les 21:53\nNoies aquest cop os heu passat, quantes receptes de cop, no se si les podrem digerir, jejejeje\n16 de setembre de 2011, a les 7:49\nMare meva Mercè!!!!! aquesta taula és fantàstica!!!!! quines delícies!!! i amb quina delicadesa i tacte està tot presentat, sens dubte unèxit total!\n16 de setembre de 2011, a les 10:21\nFantàstic!!! I quines fotos!!! M'aniré guardant totes les receptes per a quan no estiga a règim (un any d'aquestos). Besades\n17 de setembre de 2011, a les 0:49\nquina meravella de brunch! amb tant que m'agraden a mi!!!!! Jo vull anar al teu brunch!!!!!!!\n18 de setembre de 2011, a les 16:22\nCarai... com m' agradaria que em convidessin a un "brunch" com aquest!\n18 de setembre de 2011, a les 17:03\npuc venir al teu proper brunch?? m'agrada tot!! :P\n19 de setembre de 2011, a les 13:03\nJa ho sabia que el teu brunch seria deliciós, elegant i especial...i així ha estat!!! m´agraden molt les receptes que has triat, i estic esperant les receptes que falten per copiar-les...m´ha fet molta gràcia això de que era un bon embolic això de preparar un brunch, però mirant les teves fotos ha valgut la pena l´esforç...t´ha quedat de luxe!!!\n19 de setembre de 2011, a les 18:37\nEste mes me habéis enamorado con vuestro reto, que maravilla¡¡ es un disfrute visitaros y ver tantas cosas ricas juntas¡¡\nMe gusta todo¡¡\n19 de setembre de 2011, a les 20:34\nMaria Gràcia ha dit...\nMmmmm!!! Ja he provat els pancakes!! Queden deliciosos quan els trobes el punt de cuit!! :) Ara a pels Grugères!! :P\n20 de setembre de 2011, a les 11:36\nQuina bona idea va tenir l'Elvira amb el tema brunch! Totes les vostres idees em vindran de perles per al brunch que he organitzat a casa d'aquí a dos caps de setmana :) De fet, totes les receptes tenen tan bona pinta que no sé quines triar!!!!\nPer cert, l'altre dia vaig estar parlant amb l'Elvira! És tan simpatica :) Si tot va bé, a l'octubre la coneixeré en persona, quines ganes!!!\n22 de setembre de 2011, a les 7:00\nAquesta taula és per pecar a cada mossegada! Que bo tot!\n4 d’octubre de 2011, a les 9:27


cicleinicial | Escola García i Fossas\nEscola Garcia i Fossas\nEscola García i Fossas\nBeques menjador Ajuntament curs 2019-20\nBeques menjador Consell Comarcal 2021-22\nBeques material Ajuntament 2020-21\nAvaluació Educació primària\nESPAIS DE JOCS\nBon dia famílies, això ja s’acaba!\nAvui hem gaudit un dia ple d’activitats en diferents espais de l’escola, hem jugat a diferents jocs amb els chromebooks, hem fet bombolles de totes mides, hem construït amb legos, també hem fet polseres amb lletres. A la zona de l’hort ens hem divertit fent pastetes i al gimnàs ballant amb el just dance!\nDurant tot el matí hem anat passant per tots aquests espais i ens ho hem passat d’allò més bé!!\nHo voleu veure? Cliqueu a la imatge\nSORTIDA A L’ESTADI ATLÈTIC\nDilluns dia 17 de maig, vam anar a l’estadi a practicar diferents disciplines esportives, vam fer 7 proves: 60 metres llisos, 60 metres tanques, llançament de pilota, llançament de vórtex, salt d’alçada, sal de llargada i 600 metres. Voleu veure que bé que ens ho vam passar?\nSAMARRETES DE SANT JORDI\nSANT JORDI A CICLE INICIAL\nA Cicle Inicial, hem celebrat aquesta setmana de Sant Jordi amb un regitzell d’activitats: vam tornar a veure la llegenda i a partir d’aquí vam fer uns dibuixos a sobre d’unes samarretes, també vam crear una auca xulíssima que podeu trobar a l’entrada del primer pis de l’escola.\nPer acabar la setmana vam fer una obra de teatre improvitzat en la que vam participar mestres, nens i nenes.\nPLÀSTICA A CICLE INICIAL\n1R I 2N ANEM AL MUSEU RAILHOME\nHola famílies, durant aquest mes de març hem anat a fer una visita al museu de tren en miniatura RailHome i ens ha encantat. Primer el Sr. Antoni Rabell, director del museu, ens ha explicat com va començar tot, amb la màquina de vapor, unes rodes i una xemeneia. També ens ha parlat sobre la història del tren d’Igualada i la seva estació. Ara ja sabem que la locomotora que hi ha a Igualada no és la d’aquí, sinó la que feia el trajecte Manresa-Berga, la nostra la van fondre.\nDesprés d’aquesta explicació hem anat a veure una maqueta enorme ambientada a centre Europa, amb 1,5 km de vies i amb molts trens: d’alta velocitat, de mercaderies que porten troncs, contenidors, de passatgers, etc., fins i tot un portava una càmera i podiem veure el recorregut que feia.\nHa sigut súper divertit i ens ha agradat moltíssim, i per acabar la visita, ens hem fet unes fotos ben divertides, les voleu veure?\nCliqueu en la primera foto per veure als nens i nenes de 1r i en la segons per veure als de 2n.\nL’equip de mestres de cicle inicial.\nVISITA A LA BIBLIOTECA CENTRAL\ndurant el passat mes de febrer vam anar a visitar la Biblioteca Central d’Igualada. Un cop vam arribar ens van explicar què era abans aquell edifici i també els elements que hi ha a la plaça de Cal Font. Un cop ja vam haver entrat, ens van explicar quins són els contes que tenen, els llibres, les revistes, els DVD’s, etc. També vam poder veure com estan organitzats, i ara ja sabem que nosaltres hem d’anar a buscar-los a les prestatgeries de color vermell.\nAh! I ens van explicar uns contes xulíssims!\nA més, ens van informar sobre el carnet de la biblioteca, que ens permet emportar-nos alguns documents a casa durant un mes i després retornar-los per així poder canviar-los i agafar-ne uns altres.\nVoleu veure algunes fotografies? Cliqueu a la imatge.\nCARNESTOLTES A INICIAL\nQuina setmana més divertida que hem tingut, i tot gràcies al Carnestoltes.\nA mitja setmana va passar a presentar-se per les classes i ens va deixar plens de confeti i alegria i ens va deixar uns missatges amb unes propostes superdivertides per als pròxims dies com fer unes màscares per als ulls, decorar mascaretes amb cares, somriures, bigotis, etc. i pel divendres portar uns barrets per tal de decorar-los i deixar-los d’allò més estrambòtics.\nA la tarda vam acabar de decorar-los i després ens vam fer unes fotos xulíssimes al photocall d’inicial. Un cop vam acabar vam fer una desfilada a l’entrada de l’escola perquè així els nostres companys de cicle poguessin veure tots els barrets que havíem creat.\nUs animeu a veure-ho? Cliqueu a la foto\nL’equip de mestres de cicle inicial\nL’HORT DE CICLE INICIAL\nDurant la setmana passada vam aprofitar el bon temps per engegar el nostre trosset d’hort i també plantar algunes flors per tal que el pati estigui ben bonic i ple de colors.\nAbans de poder plantar les verdures, vam haver de treballar la terra, traient les males herbes i també remenant-la per tal que els planters puguin arrelar correctament. Les verdures escollides van ser l’enciam, bledes i també cebes i ens vam organitzar per classes per anar-ho a plantar. Entre tots vam fer els forats, vam posar el planter i després tapar-ho amb terra i ho vam deixar ben regat.\nA més, a l’entrada del pati del davant vam omplir una jardinera amb tres ciclàmens ben bonics.\nHo voleu veure? Feu clic aquí.\nDIJOUS LLARDER CICLE INICIAL\nEl passat divendres 29 de gener, vam poder fer la primera sortida del curs. En teníem totes i tots moltíssimes ganes i va anar d’allò més bé!\nPrimer vam anar tots cap al parc de Vallbona i ens vam separar per grups per tal de poder esmorzar i agafar energia per passar un dia genial. Durant el matí vam estar repartits en els parcs de Vallbona i Valldaura, gaudint dels seus espais com el parc, la pista de bàsquet, el bosc i també la zona de sorra. Cap al migdia vam anar fins al parc de Puicornet i allà vam traure entrepans i carmanyoles i… bon profit, tothom a dinar! Després vam poder estar pel bosc i vam fer cases, guarides, saltar, cavar i riure moltíssim. A la tarda vam tornar cap al parc de Vallbona i Valldaura a jugar en els espais que ens quedaven i de seguida se’ns va fer l’hora de tornar a l’escola.\nEn resum, vam gaudir d’un magnífic dia de sol, jocs, diversió i moltes rialles, ho voleu veure? Aquí podreu veure unes quantes fotos.\nCtra de Manresa, 65\nEscola Garcia i Fossas | https://agora.xtec.cat/escgarciafossas


El gestor ferroviari guanya 70 milions d'euros mentre que en l'exercici anterior havia perdut prop de 36 milions\nper ACN Madrid. 22 de març de 2018 21:09\nRenfe ha aconseguit el 2017, per primer cop a la història, benefici net sense extraordinaris, segons indica la mateixa companyia. L'empresa afirma que a partir de l'informe de gestió i el compte de resultats de l'últim exercici, es va assolir un benefici de prop de 70 milions d'euros. Els dos documents es van presentar ahir al Consell d'Administració de la gestora ferroviària. La xifra de beneficis contrasta, a més, amb les pèrdues del 2016, que van ser de 35,86 milions. La raó dels números positius es troba en l'augment d'ingressos per augment de viatgers i de transport de mercaderies, segons Renfe. En concret, el 2017 es van transportar més de 16,5 milions de persones més que l'any anterior, i 1,3 milions de tones de mercaderies més. Els ingressos totals van ser, en l'últim exercici, de 3.578,88 milions d'euros.\nPel que fa a les despeses, el major increment es va produir en els cànons i serveis d'Adif, que es van situar en 988,28 milions d'euros. La xifra global de les despeses d'explotació de Renfe va ser de 3.098,41 milions.\nCal puntualitzar que l'any 2015 Renfe ja va presentar beneficis, gràcies a uns ingressos extraordinaris de 96,1 milions d'euros com a conseqüència d'un acord d'ús de sòl amb Adif. En aquell moment el balanç va donar un resultat de 42,39 milions. L'any 2017, però, ha estat el primer en què Renfe ha aconseguit beneficis sense cap mena d'ingrés extraordinari.\nRenfe reobre la renovada estació de Sabadell Centre\nMulta a Renfe per no informar del preu dels bitllets


Convocatòria d’ajudes per a l’adquisició de llibres de text per al curs escolar 2011-2012\nThursday, 08 March 2012 14:53\nL’àrea d’Educació del Consell de Formentera ha obert la convocatòria d’ajuts per a l’adquisició de llibres de text dirigits als centres públics de primària i secundària de Formentera, així com ajuts individuals.\nPoden beneficiar-se de les ajudes les persones i els centres que desenvolupin el programa de reutilització de llibres de text, alumnat que cursi estudis d’educació infantil a Formentera, a més de l’alumnat que sigui membre de família nombrosa o de família monoparental que cursi estudis de primària i/o secundària a l’illa.\nEs subvencionarà el cost de l’adquisició de llibres de text per un valor de 70 euros per l’alumnat adscrit a primària i de 110 euros per l’alumnat adscrit a secundària, en les sol·licituds presentades pels centres públics. En el cas de l’alumnat que cursi educació infantil, es subvencionarà el 50% de l’import de la factura, mentre que les famílies nombroses i monoparentals obtendran el 100% de l’import dels llibres.\nLes subvencions es concediran en règim de concurrència competitiva i l’objectiu és promoure un ús solidari i cooperatiu dels llibres de text reutilitzables i del material didàctic dels cursos i nivells corresponents a l’ensenyament obligatori. Així mateix, l’àrea d’Educació de Formentera continua treballant per tal d’establir mesures per compensar el fet de la insularitat en matèria educativa i corregir les desigualtats o els desequilibris entre els estudiants de l’illa de Formentera i els de la resta de la Comunitat i l’Estat espanyol.\nEl Consell de Formentera destina 36 mil euros per aquesta convocatòria. Els ajuts per a l’adquisició dels llibres de text van destinats principalment a la participació del Consell en els fons de reutilització de llibres de text dels centres públics i a mantenir les bonificacions especials per a les famílies nombroses i monoparentals.\nFormentera és una de les Illes Balears que compta amb un millor percentatge d’alumnes adherits al programa de reutilització de llibres de text, xifra que ha augmentat respecte l’any passat. El nombre d’alumnes de primària i secundària adherits al fons enguany és de 463, mentre que el curs escolar 2010/2011 s’hi van acollir un total de 360 alumnes. Els 4 centres públics de Formentera estan adherits a aquest programa i en el cas del CP de Sant Ferran de ses Roques el percentatge de reutilització arriba al 100%.\nEls centres de l’illa, les famílies monoparentals i nombroses i l’alumnat que cursi estudis d’Educació Infantil poden sol·licitar els ajuts a través de la pàgina web del Consell www.conselldeformentera.cat o a l’Oficina d’Atenció Ciutadana (OAC) fins al 31 de març.


Oleguer Pujol té una fortuna de 89 milions - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 19 de Gener de 2015. 11:03h.\nOleguer Pujol té una fortuna de 89 milions\nLa seva germana Marta ocupa des de 1996 una plaça de funcionari sense passar concurs\nDeclaració complementària d'Oleguer Pujol publicada per El Mundo\nOleguer Pujol Ferrusola, fill de l'expresident Jordi Pujol, ha declarat a Hisenda un patrimoni a l'estranger d'almenys 89 milions d'euros, radicat en la seva immensa majoria en paradisos fiscals de les Illes del Canal de la Manxa, Andorra i el Carib.\nEl fill menor, segons informa El Mundo, va presentar el passat 2 setembre una declaració complementària "sobre béns i drets situats a l'estranger", l'anomenat model 720.\nPujol Ferrusola va complementar amb aquesta declaració la que havia presentat en temps i forma uns mesos abans, el 31 de març de 2014, i en què quantificava la seva fortuna exterior en gairebé 4 milions.\nLa seva germana Marta Pujol Ferrusola, segona dels set fills del matrimoni entre Jordi Pujol i Marta Ferrusola, ocupa una plaça de funcionària a l'ajuntament de Sant Vicenç de Montalt sense haver superat procés de selecció.\nSegons publica La Vanguardia, la filla gran de l'expresident de la Generalitat és tècnica d'enginyeria del consistori del municipi maresmenc per assignació directa des del 1996. "L'assignació es va fer a dit", assegura Jaume Arcos, portaveu de l'oposició i líder del partit independent Nou Sant Vicenç.\nLa mateixa font assenyala que la remuneració fixa de la filla de Jordi Pujol, que també està sent investigada al costat de diversos membres de la seva família per diversos delictes de blanqueig de capital, és de 2.264,17 euros per 9 hores setmanals.\nCDC pepara la refundació després del cas Pujol\nOleguer Pujol gestiona 96 comptes repartits per tot el món\nSCC treu pit


AIXÒ DELS PRINCIPATINS I EL FINANÇAMENT. - Notices from nowhere\n2 de setembre de 2008 a les 9:48 pm\nPer cert d’ací un més presente el meu llibre a l’OCCC, estàs convidat, ja et faré arribar un recordatori\n3 de setembre de 2008 a les 3:18 pm\nPerò malament si hem de confiar-nos als andorrans. He sentit a dir que la llengua allà recula molt en favor del castellà. Pel que es veu tenir un estat no ho és tot, també cal voluntat. Segur que diran que és pel turisme i tal…i una merda! Segur que si els turistes fossin anglessos farien servir l’anglès com a llengua funcional i ja farien que no acabes calant en els usos quotidians.