Ricomà: "Ho tenim tot a punt per garantir el dret a vot de tothom" — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Notícies › Ricomà: "Ho tenim tot a punt per garantir el dret a vot de tothom"\nRicomà: "Ho tenim tot a punt per garantir el dret a vot de tothom"\nL’alcalde de Tarragona presenta les actuacions que ha dut a terme l’Ajuntament per a les properes eleccions del 14 de febrer\nL’Ajuntament de Tarragona ha estat treballant en les darreres setmanes per a tenir apunt la ciutat per a la correcta celebració de les eleccions del Parlament del proper 14 de febrer, complint la normativa que estipula el Procicat amb motiu de la pandèmia de la COVID-19 i de la situació actual. Com a principals actuacions s’ha dut a terme la reestructuració dels col·legis electorals i, d’altra banda, l’EMT ha habilitat un servei especial d’autobusos llançadora per a tota la jornada electoral.\nSegons l’alcalde de Tarragona, Pau Ricomà, que ha presentat les mesures en roda de premsa i ha volgut agrair la feina duta a terme pels tècnics dels diferents departaments de l’Ajuntament “aquests esforços i reestructuració dels espais, garanteixen que els col·legis electorals siguin llocs segurs”, que sumat a les facilitats de mobilitat, “permetran que tothom pugui exercir el seu dret a vot”, ha apuntat Ricomà.\nUna de les primeres accions ha estat aprovar una nova distribució de col·legis electorals, per tal de complir els protocols que estableix la Generalitat. Això ha comportat la reestructuració dels anteriors, alguns s’han tancat i se n’han creat 14 de nous, que sumen un total de 42 col·legis electorals que disposen de l’espai suficient que requereixen les distàncies de seguretat; compleixen amb els accessos prou diàfans i diferenciant l’entrada i la sortida i possibiliten les cues diferenciades i la suficient ventilació. En total hi haurà 159 meses electorals repartides en els 42 col·legis, que mobilitzaran, comptant uns nou membres per mesa electoral (suplents inclosos) unes 1.400 persones.\nEls catorze nous col·legis electorals són:\nPalau d’esports de Campclar.\nCentre Cívic Sant Salvador.\nEscola Joan XXIII de Bonavista.\nPavelló municipal d’esports de Sant Pere i Sant Pau.\nPavelló d’esports del Nàstic.\nPalau municipal a la plaça de la Font.\nPavelló d’esports del Sagrat Cor.\nTarraco Arena Paça.\nPavelló municipal d’esports Part Baixa - Serrallo.\nInstitut Martí Franquès.\nEn aquest sentit, i per tal que no hi hagi dubtes en relació al col·legi electoral al qual ha de votar cada persona s’han creat un espai web específic per a les eleccions, on s’hi pot consultar, entre d’altres, el cens electoral i la mesa on toca anar a votar, així com el mapa de localització dels col·legis electorals.\nL’altra acció destacada és en col·laboració amb l’EMT, que posarà a disposició una sèrie d’autobusos llançadores que pretenen facilitar l’accés als col·legis de nova implantació que s’obren en aquestes eleccions. Així doncs, els vehicles d'aquest servei especial circularan al Palau d’Esports de Campclar, al pavelló municipal Part Baixa - Serrallo, al pavelló municipal de Sant Pere i Sant Pau i al pavelló del Club Gimnàstic. Aquest servei serà gratuït.\nA més, cal tenir en compte que, un cop finalitzat l'horari de pas, un autobús quedarà davant de cadascun d'aquests col·legis electorals per tal de recollir els membres de les meses, en cas que ho necessitin.\n4 mascaretes per a la seva renovació al llarg del dia.\nAixí mateix, es garanteix la neteja i desinfecció dels col·legis electorals el dia immediatament anterior a les eleccions, durant les eleccions, i en el moment immediatament posterior a la seva finalització.


‘Gomorra’. Un WTF de sèrie.\nPublicat el 9 juliol, 2014 per Fatima Deulofeu a Sèries |\nDe vegades et trobes amb sorpreses inesperades. Això és exactament el que m’ha passat amb Gomorra, la sèrie. Em feia una mandra terrible submergir-me en la història de la màfia napolitana, però després de llegir-ne nombrosos comentaris m’he decidit a començar-la i m’ha enganxat del tot. De fet, no he pogut deixar de veure un capítol darrere l’altre.\nEl món serièfil està clarament dominat per les sèries americanes. Però cada vegada més ens arriben sèries europees, especialment de les illes britàniques i últimament també dels països nòrdics. I ara, finalment, arriba Gomorra, l’última sensació italiana.\nRoberto Saviano va saltar a les primeres pàgines de l’actualitat el 2006 amb la publicació del llibre Gomorra. Un llibre que explicava els entrellats de la màfia napolitana i que li va suposar les enemistats dels membres de la Camorra, que van posar preu al seu cap i va provocar que des de llavors visqui amagat a l’exili.\nEl 2008 es va estrenar la pel·lícula homònima amb guió del mateix Saviano entre d’altres i ara ens arriba la sèrie. A Itàlia ha tingut un èxit espectacular i els drets d’emissió ja han estat venuts a més de 50 països. Com que té un marcat accent napolità, a Itàlia la sèrie s’ha subtitulat a l’italià per tal de millorar-ne la comprensió. Aquí han arribat els subtítols en comptagotes i ara ja estan disponibles en castellà i català.\nGràcies o per culpa de produccions cinematogràfiques i sèries de temàtica mafiosa tenim una imatge idealitzada dels clans napolitans i Gomorra s’encarrega de desmuntar-la d’una volada. És un acostament a la màfia i tots els seus tentacles d’una manera realista, crua i brutal. La sèrie respira realisme tant en el seu enfocament com en la seva realització.\nEns endinsem en el submón napolità dominat pels membres dels clans de la Camorra. La sèrie tracta bàsicament l’enfrontament entre 2 dels clans més influents al barri de la Scampia a Nàpols: els Savastano i els Conte, i es dóna especial rellevància a les relacions jeràrquiques dels Savastano. Clan dirigit fermament pel capo Don Pietro (Fortunato Cerlino), la seva dona Doña Imma (Maria Pia Calzone) i el seu fill Gennà o Gennaro (Salvatore Esposito). I el gran protagonista de la sèrie, Ciro (Marco d’Amore), home de confiança de Don Pietro i íntim amic de Gennà.\nDon Pietro és el boss absolut del clan, però a mesura que avancem veurem les lluites de poder sense escrúpols per poder rellevar-lo de la seva dona Imma, una madonna altiva i amb una mala bava important, l’ingenu i badoc Gennà, un nen ric malcriat que sap que o s’espavila o se’l menjaran amb patates i Ciro, anomenat l’immortal, perquè sempre se’n surt de les escomeses sovint suïcides que els mana Don Pietro, i el que per les seves qualitats seria el relleu natural, però només té un problema… no és un Savastano, no és de la família. Tots ells s’hauran d’enfrontar a Salvatore Conte, líder del clan rival.\nL’acció a Gomorra és una interpretació lliure basada en uns fets de fa uns 10 anys i ens mostra clarament com Nàpols i els seus barris marginals són una mena de ciutat sense llei, amb un decadent projecte de microvivendes dels anys seixanta, en què els criminals mafiosos s’han fet amos del lloc, gairebé sense presència policial, amb polítics corruptes i on la violència i les drogues estan a l’ordre del dia, amb una elaborada economia submergida de suborns i diners controlat pels capos de la Camorra. Tot això mostrat sens artificis, amb una brutalitat extrema, una estètica decadent i una fotografia austera (segurament per la manca de pressupost), la qual cosa dóna un aire de realitat a la sèrie. Destaca la cruesa del seu guió, amb una violència desmesurada. Ens mostra un retrat de la falta d’escrúpols i hipocresia d’una part de la societat italiana. Com he llegit en algun lloc a Gomorra no hi ha lloc per als bons o semibons. Tots els protagonistes són malvats i si en algun moment de l’inici de la sèrie algun d’ells té alguna mostra d’escrúpols o de remordiments, aviat s’anirà difuminant conforme avança la trama, perquè Gomorra és això, una sèrie de personatges i de com les relacions entre ells provoquen una evolució abismal en la seva manera de ser i d’actuar. Tots els personatges són radicalment diferents del capítol 1 al 12è .\nLa sèrie comença amb un bon capítol pilot, que estableix les bases del que anirem veient en els 12 capítols d’aquesta 1a temporada amb un ritme totalment in crescendo, que us sorprendrà capítol a capítol, amb un final de temporada amb uns girs de guió d’aquells que et deixen amb la boca oberta i llançant improperis a la pantalla.\nCom a curiositat afegiré que el capítol 6 ha estat rodat íntegrament a Barcelona, ciutat on acudirà un dels protagonistes a fer negocis i on podrem escoltar alguna que altra paraula en català.\nLa producció de la sèrie va haver d’enfrontar-se als polítics locals i activistes civils de la zona de Nàpols, que argumentaven que s’estava donant una mala imatge i totalment distorsionada del barri i de la ciutat. A canvi s’han compromès a rodar una sèrie de documentals per mirar d’explicar la realitat actual de la zona.\nAmb una 2a temporada ja assegurada, només em queda recomanar-vos que no deixeu passar l’ocasió de passar pels barris marginals de Nàpols i seguir tots aquests personatges que tan enganxada m’han tingut aquests últims dies, perquè quasi us podria prometre que no en quedareu decebuts. Gomorra la sèrie, és un MUST.\nParola di mafia.


Molivos Castle Lesvos Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Molivos Castle\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Molivos Castle és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Lesvos. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Lesvos. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar.\nL'ambient de Molivos Castle es reflexa en cada habitació. aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com piscina exterior, jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Molivos Castle la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Lesvos.


7 marzo, 2015 26 marzo, 2015 / felixllovellfortuny\t/ Deja un comentario\n7 marzo, 2015 10 junio, 2015 / felixllovellfortuny\t/ Deja un comentario\n7 marzo, 2015 18 junio, 2016 / felixllovellfortuny\t/ Deja un comentario\nVols saber com transformar el teu llit en una taula? Com es fa un pastís de sandwich per a una celebració? I crear unes estovalles per col·leccionar records? Com muntar una cita a cegues perquè sigui inoblidable? Vols sorprendre als teus convidats amb un centre de taula natural? o millor, fer un amb gots i copes? Doncs en Mésame Mucho, editat per Oberon, Marta Simonet, la seva autora, té milers d’idees originals, senzilles i divertides per sorprendre, i fer de la gastronomia una festa perquè com ella mateixa diu “no és solament menjar i beure. És viure”.\nAquesta somiadora empedreïda i aventurera de riure fàcil que assaona el món de creativitat per menjar-li-ho a bocades és també l’editora del blog Mésame mucho i co-fundadora de l’agència creativa de generació de continguts Banquet d’Idees. Ara el seu llibre pretén aportar la sal necessària per “assaborir la vida al voltant de la taula bevent-te a xarrups idees creatives, senzilles i sorprenents.” Un llibre d’inspiració foodie que ofereix infinitat de recursos originals per convertir els dies normals en moments únics amb originals idees i consells sobre gastronomia, receptes diferents, decoració i estil de vida.\nLa col·lecció d’assajos gastronòmic de Planeta Gastro comença amb aquesta història cosmopolita del restaurant a través d’un recorregut fascinant per la gastronomia mundial que va del fast food al slow food, de la haute a la nouvelle cuisine, de la Guia Michelin a la Gault & Millau, de la cuina molecular a l’ecològica, dels orígens de les hamburgueseries més “grasientas” a la història del naixement del restaurant més mític del planeta, elBulli.\nL’esperat llibre de Christoph Ribbat, traduït ara al castellà, reuneix històries dels xefs més coneguts i els restaurants de més prestigi, d’intrigants cambreres clandestines i de receptes peculiars, de grans hotels de luxe i de menjadors secrets, de famosos crítics gastronòmics i de curiosos gourmets.\nSubtitulat “Perquè el menjar no és l’única cosa que succeeix en les cuines” el llibre està Prologat per Ferran Adrià, que ens diu: “…un relat sucós, amè i estupendament documentat sobre la història i les anècdotes entorn dels restaurants, sens dubte la millor forma d’entendre aquesta institució que, tal com la coneixem, existeix amb prou feines des de fa 250 anys.” En definitiva, un àgil i divertit assaig gastronòmic que reuneix les històries dels xefs més coneguts i els restaurants de més prestigi, perquè segons l’autor Christoph Ribbat: “El restaurant és un lloc dividit en zones públiques i zones secretes que, a més de menjars i veritats, sempre genera llegenda”.\nSubtitulat “20 rutas imprescindibles en coche” el volum pretén obrir les portes del enoturismo des d’una àmplia perspectiva, en la qual el vi és l’element principal i fil conductor però de cap manera l’únic punt d’interès de cadascuna de les rutes exposades. Els itineraris han estat traçats i dissenyats expressament per a aquesta guia buscant una primera aproximació a les regions vitivinícoles més interessants i properes, incloent algunes curioses, i també la coincidència d’aquestes regions amb alguns de les destinacions més desitjades pels viatgers, com el Véneto, la Vall del Loira, la Toscana, Andalusia, la regió del Mosel·la o Euskadi… El cotxe es converteix en aquest cas en el millor transport possible, doncs permet viatjar en llibertat, aturar-se davant cada petit poble o paisatge, davant cada sorpresa i passar el temps de la millor manera possible. Escrit per Isaac Fernández Sanvisens i editat per Alhenamedia, el llibre és una manera de descobrir i viure l’Europa més autèntica, de conèixer tradicions que es creien perdudes i, principalment, de compartir vivències amb gent apassionada pel món del vi.\nEn 18 títols publicats fins al moment en la col·lecció Alhenamedia responsable, l’editora intenta rescatar el més autèntic de cada destinació, el motiu pel qual val la pena anar-hi, sense oblidar els espais més representatius de cada lloc. Hi apareixen tots els imprescindibles i més, però destacant el que és sostenible per convertir cada viatge en una experiència única. Entre els volums ja editats estan Bruges i Gant, Estocolm, Florència, Londres, Menorca, Nova York, Porto, parís, Varsòvia i Cracòvia, Venècia, Amsterdam, Astúries, Berlín, Brussel·les, Copenhaguen, Granada, Roma i Bangkok. En cada un d’ells, tot el que cal per conèixer realment la ciutat, plànols detallats amb versió digital, informació sobre temples, tradicions, mercats a l’aire lliure, monuments, restaurants, allotjaments, places, museus, parcs… i transports responsables.\nL’aquarel·lista Fermí Carré, el convida a fer un recorregut visual / artístic per la Part Alta de Tarragona, que el portarà a gaudir de les imatges plàstiques de tots els carrers, passatges, places i placetes d’aquesta entranyable part de la ciutat. Editat per Arola Editors, és un llibre imprescindible per conèixer un a un tots els racons del casc antic tarragoní, amb unes precioses aquarel·les i uns breus texts que expliquen la història de cadascun d’ells, fent certament una visita real, històrica i turística , amb el relat, els dibuixos i les pintures d’aquest artista lleidatà, però enamorat de Tarragona i de la seva part alta. El pròleg és de Ramon Martí o Llaó, vice president del Sindicat d’Iniciativa i Turisme de Tarragona, que qualifica el volum com un petit llibre per gaudir-lo carrer a carrer. En total unes 125 contrades d’unes pedres que són historia passada o actual de la Ciutat, Patrimoni de la Humanitat per la Unesco l’any 2000.\nAra que s’acosta l’estiu pot ser un bon moment per llegir ‘El verano que empieza’, de Sílvia Soler, en la seva 4a edició del Grup62, de Planeta, encara que tractant-se d’una novel·la magnífica, certament magistral, farcida d’emocions i bona prosa, qualsevol època de l’any pot ser recomenable per a endinsar-se a la trama i l’estil tant ben treballats de la prestigiosa escriptora de Figueres. Guanyador del Premi Ramon Llull 2013, el llibre recull els cinquanta anys de vida de la Júlia Reig i l’Andreu Balart, vinculats abans de néixer per l’amistat de les seves mares, que han imaginat amb il·lusió la possibilitat que heretin aquest lligam o fins i tot que puguin arribar a enemorar.se. Però la Júlia i l’Andreu volen sentir-se lliures d’un destí que s’entesta a unir-los.\nEl Premi Josep Pla 2016 es correspós al llibre de Lluís Foix, ‘Aquella porta giratòria’ que en la segona edició, de Destino, ja porta 25.000 exemplars. És un recurregut pels records i les vivències de l’autor a La Vanguardia, diari del que va ser director, director adjunt i sotsdirector en diverses etapes des del 1982 fins al 2001. Les anécdotes, els redactors i els corresponsals, les readaccions i els seus personatges conformen un univers d’uns anys inoblidables d’aquest gran periodista en un mitja de comunicació que ha representat una institució social, que s’ha mantingut 135 anys en contacte amb els seus lectors i que ha estat una referència a Catalunya durant moltes generacions. Un mirall de virtuts i els defectes d’un país i, alhora, un homenatge a l’autèntic periodista de raça.\nPaloma San Basilio debuta en el panorama literari amb la història d’una saga familiar a Cadis al llarg del segle XX. No sense moltes dificultats arriba al món Alba, la primogènita d’una de les famílies cellereres amb més solera de Cadis, els Monestir-Livingston. Una nena que destaca per la seva bellesa i pel color del seu pèl vermell foc. Alba serà testimoni dels esdeveniments i les circumstàncies difícils que afectaran a la seva família, a la seva mare, Alba Livingston Belacua, i als seus set germans, Custo, Rocío, Lluvia, Mario, Santiago, Luna i Carlos, i assistirà perplexa als capritxos que la destinació els té reservats -Rocío es casarà i es mudarà a Mèxic, la terra del seu marit, amb la intenció de formar una llar; Mario decidirà traslladar-se a Colòmbia amb el seu amic Miguel per exercir la medicina i allí descobrirà al costat d’ell noves formes d’estimar, encara que també serà copejat pel terrorisme; o Luna, un ser especial que sembla estar fet de mar- mentre lluita per defensar un amor al que s’ha vist obligada i que roman inalterable al pas dels anys. Paloma San Basilio construeix una novel·la, plena de reminiscències, que és Cadis, però també Mèxic i Colòmbia. La història d’uns individus que tracten de complir els seus somnis i desitjos en contra dels convencionalismes d’una època plena de tabús, de buits, d’ombres… Una lluita en contra d’una destinació que sembla escrit. Una novel·la deliciosa, ben documentada, que descriu la vida d’uns éssers que intenten ser feliços enmig d’un temps convuls, en una Espanya ferida de postguerra.\nEn aquesta novel·la, de Julio César Cano, publicada per Maeva, es planteja un cas per a l’inspector Monfort, que reenfrenta a una nova investigació amb la ciutat de Castelló com a escenari. Uns estranys versicles bíblics són l’única pista per detenir un assassí en sèrie, en una cursa contrarellotge.\nLa tranquil·la vida de la ciutat de Castelló es veu alterada per un macabre assassinat, el d’un home el cos apareix brutalment mutilat en un pis del centre. Per resoldre el cas, el comissari Romales demana ajuda a l’inspector Bartolomé Monfort, amb qui ja va col·laborar en el passat, com es narra en Assassinat a la plaça de la Farola. Junts reconstruiran la història de la víctima, el director d’una oficina d’ocupació amb fama de faldiller. El cas es complica quan troben un segon cadàver que no sembla tenir cap relació amb el primer. Afortunadament, l’intuïtiu i eficaç inspector Monfort no trigarà a donar amb les pistes necessàries per avançar en la investigació. També el pare Armendáriz, un estrany ermità a qui Montfort consulta sobre les cites bíbliques, contribuirà a l’aclariment dels assassinats.\nJulio César Cano (1965, Capellades, Barcelona), va treballar al negoci familiar fins que el món de la música va trucar a la seva porta. Durant diversos anys va exercir com a músic i mànager de grups. Actualment es dedica a la publicitat, activitat que compagina amb l’escriptura.\nCom a autor, és conegut tant pels seus assajos i articles sobre gastronomia i viatges, com per les seves novel·les i relats, entre ells Cuina, carretera i manta i Fulles de tardor. ‘Mañana, si Dios y el diabló quieren’ és la segona investigació de l’inspector Monfort, que segueix a la d’Assassinat a la plaça de la Farola.\nResideix amb la seva família a la Pobla Tornesa, província de Castelló, on transcorre la sèrie de l’inspector Monfort.\nÉs una col·lecció de llibres, de Sd.edicions, monogràfics sobre ingredients de tota la vida o de nova incorporació, però habituals avui a la nostra cuina. El producte que titula el llibre és el protagonista de les deu receptes que proposen reconeguts cuiners i cuineres professionals, com Xavier Pellicer, Carles Gaig, Ada Parellada, i d’altres casolans però, en definitiva, experts. Les receptes que ofereixen són pràctiques i factibles, tradicionals i creatives. Ara s’acaben de publicar El rap, de Narcís Comadira; La caça menor, de Margarita Vilar; La sémola (el cucus), de Pierrette Chalendar; i Les herbes aromàtiques, de Gloria Baliu.\nLA GUIA MICHELIN FRANCE 2016\nJa tenim la guia MICHELIN France 2016, que incorpora com a novetat dos nous restaurants tres estrelles a París. A més, en aquesta edició, existeix la possibilitat de realitzar reserves a través de MICHELIN Restaurants –web i mòbil– i ViaMichelin. D’aquesta manera, Michelin permet als consumidors trobar bones taules al moment apropiat i contribueix directament a desenvolupar l’activitat dels restaurants seleccionats. Aquest any dos reconeguts establiments parisencs han estat distingits amb tres estrelles en la guia Michelin France 2106: Alain Ducasse au Plaza Athénée i Le Cinq.\nEn el restaurant Alain Ducasse au Plaza Athénée, el xef proposa una cuina pensada entorn del concepte de ‘naturalitat’. “Alain Ducasse ha donat un audaç gir en concebre una cuina d’acord amb la naturalesa”, comenta Michael Ellis, director internacional de les guies Michelin. “Amb el trio llegums-cereals-pescats com a base, la seva cuina ofereix maridatges de sabors inèdits i desafia els codis de l’alta gastronomia. El resultat està a l’altura del repte: un menjar en el Plaza Athénée és una experiència única i memorable, commovedora tant per la impressionant decoració de la sala com pel viatge en el qual ens embarca cadascun dels plats”.\nA poca distància del Plaza Athénée, el restaurant Le Cinq, situat a l’hotel Four Seasons George V, aconsegueix també el seu tercer estel aquest any. “En Le Cinq, el xef Christian Le Squer és un veritable virtuós”, afegeix Michael Ellis. “Signa plats superbs, amb un perfecte domini, que mostren un saber fer excepcional i un profund coneixement dels millors productes de la nostra terra. Degustats en un marc sumptuós, inspirat en el Grand Trianon, cada plat de Christian Le Squer és una veritable obra d’art, un brillant exemple del millor de la gastronomia francesa”.\nL’aparador de truites és interminable. Truites amb verdures, peixos, formatges, embotits, pasta, arròs… Truites de sempre, de les nostres àvies, de pagès, recuperades del receptari tradicional popular. Truites que s’han fet famoses als països més exòtics dels cinc continents. Truites dolces per acabar els àpats amb unes postres delicioses i originals. Idees fàcils i senzilles per canviar el look de la truita nostra de cada dia, la recepta més sovintejada i entranyable de la cuina familiar.\nToni Monné, autor d’aquest llibre, és periodista i ha estat sempre vinculat a diverses publicacions de cuina i gastronomia. Va fundar i dirigir dues de les revistes de cuina més venudes a Espanya (Cocina Fácil i Comer Bien) durant més de deu anys. Ha dirigit també la revista Lecturas Especial Cocina i la col·lecció de mini llibres «Con Mucho Gusto», i ha estat assessor editorial de Comer y Beber. És autor dels llibres Pica, Pica, L’hora del vermut (ambdós publicats per Cossetània), Barcelona gastromía y cocina i coautor dels llibres Emoción en el plato, Del huerto a la mesa, Del bosque a la mesa, Quesos y Paisajes i Los mejores bocadillos del mundo.\nEstàs tip que se t’acumulin muntanyes de tapers a la nevera i no saps què fer-ne? Estàs cansat de repetir plats només per gastar aquestes restes de menjar? Troba, en aquest llibre, publicat per Cossetània Edicions, tot un seguit de receptes basades en el reaprofitament, perquè puguis reutilitzar els àpats o els aliments que tens guardats. Podràs cuinar una hamburguesa de llentilles amb els llegums que tens a la nevera, o una truita sumptuosa amb les hortalisses i la carn que t’han sobrat. Es tracta, sens dubte, de la millor sortida a totes aquestes racions extres i una alternativa més original a l’opció quotidiana d’escalfar-les al microones o de repetir dos dies seguits el mateix àpat. El llibre ofereix l’oportunitat de revestir les menjades de creativitat i de nous sabors, i tot amb el plus de l’estalvi. Entrants, primers, segons o, fins i tot, postres, juga, combina i reinventa els teus tapers!\nNascuda a Figueres ja fa uns quants anys, Lídia Casademont i Surell, l’autora, va estudiar la branca científica biosanitària a l’Institut Alexandre Deulofeu de Figueres i, més tard, la carrera de Nutrició Humana i Dietètica a la Universitat de Vic. Després d’un breu període de pràctiques a l’Hospital Josep Trueta de Girona, mentre cursava el segon curs de la carrera, va fer un altre petit període de pràctiques a l’Hospital de Figueres en el seu últim any i, un cop finalitzada la carrera, hi va treballar uns quants mesos. Actualment treballa en un centre de dietètica en el qual ajuda a aconseguir un pes saludable i, encara més important, a adquirir uns bons hàbits alimentaris a tothom qui acudeix a la consulta. Bloguera a la xarxa des del gener del 2011, parla en el seu blog “Va de Teca” sobre gastronomia, receptes, opinions de restaurants, degustacions d’aliments, tastos de vi i cervesa, notícies d’esdeveniments culinaris i altres curiositats gastronòmiques. També ha fet col·laboracions esporàdiques en altres blogs. Fora de la xarxa, ha escrit el llibre 100 trucs per aprimar-se, publicat per Cossetània Edicions l’any 2013.\nExisteix la creença que el vi català per ser bo ha de ser car, i es pensa també que el vi d’altres indrets és millor. Aquest llibre, escrit per Lluís Romero, editat per Cossetània, pretén desmuntar aquestes dues teories tot apostant pel vi català com a producte de proximitat. Hi trobareu 175 vins catalans extraordinaris a l’abast de totes les butxaques que us permetran tornar a portar el nostre vi a la taula de cada dia. En Lluís Romero (1974) va superar, amb qualificació d’excel·lent, el curs de sommelier a Girona. Va representar la província als campionats de Catalunya, al costat dels 3 sommeliers del Celler de Can Roca. Actualment organitza cursos de tast, fa de jurat a concursos de vins, i de tertulià a la ràdio.\nLA CUINA DE MARGUERITE,\nPublicat per Sd. Edicions, La cuina de Marguerite és una cuina popular i cordial. Si algú espera trobar en aquest llibre receptes molt elaborades, de seguida quedarà decebut. N’hi ha més d’una que queda voluntàriament en una imprecisió total, escrites amb simplicitat, però sempre amb la frescor i l’humor que caracteritzaven l’escriptora. A Marguerite Duras li agradava cuinar i ho afirmava sovint, sense dissimular el plaer que hi trobava. No tan sols cuinava, sinó que a més li agradava escriure les seves receptes, i de vegades posar-hi noms inventats, al seu quadern vermell, “El quadern del camió”, tal com en deia. Va pensar a publicar-ne algunes a La vida material, però va abandonar el projecte. Aquestes són les receptes que volem oferir-vos en aquest llibre.\nRené Caillié va ser el primer cristià que va aconseguir entrar a la mítica ciutat de Tombuctú i va viure per explicar-ho. Per a això va haver d’ocultar-se sota l’aspecte d’un fals musulmà i creuar Àfrica amb la por contínua a ser descobert. Sense l’ajuda de ningú, solament i enmig d’una gran caravana de mercaders àrabs, va aconseguir el seu gran somni infantil. Anteriorment, aquesta fabulosa ciutat daurada no era més que un “somni truncat” en les ments dels europeus. De sobte, el mite de la ciutat prohibida, omple de monuments daurats i símbol d’un continent desconegut descrita pels viatgers europeus s’esvaeix davant els ulls de Caillié: “Arribem feliçment a Tombuctú quan el sol aconseguia l’horitzó. Veia, per fi, la capital de Sudan que, després de tant temps, era la fi de tots els meus desitjos. (…) Abandonat el meu entusiasme inicial, em vaig adonar que l’espectacle que tenia davant els meus ulls no es corresponia amb el que jo esperava”. Publicat per Alhenamedia.\nPremi Planeta 2015, aquesta novel·la d’Alicia Giménez Bartlett tracta del present que estem vivint, on homes d’uns 30 anys perden el seu treball i poden acabar fent estriptis en un club, i on cada vegada més dones prevalen la seva carrera professional sobre qualsevol compromís sentimental o familiar. En aquesta història, publicada per Editorial Planeta, aquests homes i dones entren en contacte i en col·lisió, i ho faran amb unes conseqüències imprevisibles. Sexe, amistat, innocència i maldat es barregen en una combinació tan harmònica com inquietant. L’autora en els anys noranta va crear el personatge de Petra Delicado, la popular inspectora que va originar una sèrie de televisió.\nEl nom del calçot es troba indefugiblement lligat al de la calçotada, però quan hagueu acabat de llegir aquest llibre veureu que això no ha de ser forçosament així, perquè el calçot de Valls constitueix un menjar excel·lent combinat amb una munió d’altres ingredients que no han de ser per força els característics de la calçotada. En aquest llibre, publicat en cinquena edició per Cossetània, Joan Jofre i Agustí Garcia ens ofereixen la possibilitat d’elaborar prop de setanta plats diferents cuinats amb calçots. Joan Jofre Español va néixer a Alió (Alt Camp) el 1950. Ha estat cuiner, i des dels disset anys s’ha mogut entre fogons: a Valls, Tarragona, Barcelona, les Canàries, les Balears, Andalusia, el País Basc… Agustí Garcia Carrion va néixer a Alió (Alt Camp) el 1949. Va iniciar la seva professió de restaurador l’any 1968. L’any 1983 va obrir el seu propi restaurant, El Corbatí, on incorporà molts plats innovadors, molts dels quals relacionats amb la Cuina del Calçot.\nRemenat d’ous de perdiu amb cranc i espàrrecs, cavall estofat amb nous i pomes, tonyina a la pedra amb ginebre i ruca… A partir d’una seixantena de receptes inspirades en els aliments del paleolític, aquest llibre representa una nova -i molt vella- manera de menjar, la que està lligada a l’alimentació dels nostres avantpassats més remots. Aleshores no hi havia gaire varietat. Els àpats consistien bàsicament en allò que procurava la naturalesa: verdures, herbes, fruites, ous, llavors, bolets i fruits secs, carn i peix de tant en tant, i poca cosa més. Aliments naturals i frescos i, per tant, altament saludables. Les societats caçadores i recol·lectores no tenien llibres de cuina ni receptaris. Per saber què menjaven, el llibre compta amb l’arqueòleg Eudald Carbonell i la seva col·lega i periodista Cinta S. Bellmunt. Ningú millor que ells poden endinsar el lector en la dieta pàleo i fer que en gaudeixin a les seves cuines. Les fotografies del llibre, publicat per Cossetània són de María Ángeles Torres Padilla.\nUN LLIBRE: L’HORA DEL VERMUT\nEl vermut ha tornat o potser no ha marxat mai. La beguda que va seduir els nostres avis i besavis s’ha convertit en protagonista d’una nova manera d’anar de tapes jove, informal i diferent. I es que certament l’hora del vermut segueix sent una temps sagrat el diumenge al migdia. I un bon vermut es pot acompanyar amb un munt de diferents petits plats, des de tapes Fredes i pintxos, fins a cassoletes, truites i empanades, entre molts altres. Ara tenim un llibre, de Cossetània Edicions, escrit per el periodista Toni Monné amb fotografies de Xavier Mendiola que ens convida a degustar un bon vermut acompanyat amb unes 150 receptes que inclou el volum, pensades tant per als paladars més exigents com per aquells que s’inicien als fogons.\nDurant el modernisme, al tombant del segle xx, es van introduir noves tècniques culinàries i nous aliments, van aparèixer establiments especialitzats, com les pastisseries o els adroguers, i van sorgir alguns dels autors clàssics que establirien les bases de la cuina catalana. En aquest llibre, de Viena Editorial, l’historiador Jaume Fàbrega reivindica per primera vegada el modernisme com l’edat d’or de la cuina catalana i ens explica què menjaven i què bevien en aquella època tant els menestrals i els obrers com els burgesos o els indians més adinerats, què es podia comprar a les botigues de queviures, i quins menús oferien les fondes i els restaurants més luxosos del moment. A la segona part del volum fa una exhaustiva recopilació de les receptes pròpies de l’època.\nLes germanes de l’Ordre de les Germanes Pobres o Clarisses porten habitant un petit monestir en Belorado, província de Burgos, durant més de sis-cents cinquanta anys. En aquest lapse de temps han pogut compilar un gran nombre de receptes de la gastronomia claustral. Amb una llarga trajectòria d’experiència en l’elaboració de dolços de primera qualitat, Sor Myryam de Natzaret, responsable de l’obrador del convent, presenta cinquanta-set receptes de rebosteria delicioses, senzilles i que formen el receptari de postres del monestir. Engloben un conjunt variat, versàtil i senzill de fer, totes elles amb el segell de l’artesà. A través d’aquest receptari coneixerem els petits plaers d’aquesta gastronomia: receptes de pastissos, coques, bescuits, bunyols, pastissos o flams.\nConegut principalment per la seva faceta de novel·lista i dramaturg, aquesta novel·la de viatge ens permet conèixer el costat més viatger i aventurer d’Alejandro Dumas, que ens transmet les impressions del seu pas per Còrdova mitjançant anècdotes jocoses i magnífics personatges en un relat dominat pel seu caràcter indòmit i somiador. El llibre és un extracte del llibre De París a Cadis, que s’inscriu dins de l’interès que desperta el nostre país entre els literats i artistes romàntics, que veuen Espanya com un lloc exòtic i insòlit. Aquesta no és una novel·la de viatges a l’ús; allà on no arriba la realitat, Dumas dóna ‘rienda suelta’ a la seva imaginació. I aquesta és la que preval en el camí de Granada a Còrdova o en la descripció que fa de l’antiga ciutat musulmana. Està publicada per la col·lecció Alhena Literària.\nPublicat per Cossetània, ens convida a emprendre un viatge culinari i deliciós a través dels llegums. Inclou les receptes de tota la vida amb altres de ben noves, plats típics i elaboracions de països llunyans. Perquè els llegums -que ens acompanyen des de la prehistòria- són un aliment sa i molt beneficiós per al nostre organisme. A més a més, són protagonistes indiscutibles de la dieta mediterrània. Les fotografies són de María Ángeles Torres. L’autora, Anna García és editora i redactora des de fa més de deu anys. Ha escrit nombrosos llibres i fascicles sobre cuina, entre els que destaquen Técnicas de cocina sana i Bebidas y tisanas que alargan la vida (Objetivo Bienestar, editorial Planeta). També ha col·laborat en diverses obres com ara Pica-pica, Sucs verds (ambós publicats per Cossetània).\nEn un temps en el qual el vermut està molt de moda, no podia faltar un llibre sobre el mateix, ple d’humor, amb consells enginyosos i propostes inèdites, receptes sorprenents, anècdotes curioses i les millors vermuteries. Publicat per Now Book, està escrit per Josep Sucarrats, Miquel Àngel Vaques i Sergi Martín, amb il·lustracions de Blanca Miró. És el primer llibre sobre aquest elixir deliciós de tradició tan nostra l’elaboració de la qual està envoltada de misteris i fórmules secretes que els cellers es neguen a revelar. Quin és el seu origen, com es consumeix a les diferents zones d’Espanya, en quines altres països es troba, on trobar els millors vermuts casolans, com són les diferents marques i moltes altres curiositats es descobreixen sobre aquesta beguda social per excel·lència en aquest volum.\nUn llibre escrit per l’economista i president del Grup Borges, Antoni Pont amb col·laboració del periodista Antoni Ortí i amb el testimoni de dotze figures destacades de la societat espanyola.\nAl llarg de les seves pàgines d’una manera pràctica i amb el diàleg amb aquestes personalitats, anirem descobrint els hàbits i l’estil de vida que segueixen per aconseguir l’equilibri necessari. Amb el testimoni i els diversos casos, veurem la necessitat de portar una alimentació saludable, practicar activitat física regularment i controlar l’estrès. Descobrirem quina és la seva personal idea de felicitat i el mètode per aconseguir-la. En definitiva, consisteix en un viatge cap a l’interior de la vida per descobrir com fluir per ella i fer que el camí valgui la pena.\nEUROPA EN 30 RUTES\nRecórrer Europa és un objectiu que està en la ment dels viatgers però molts no saben per on començar. I a l’hora de viatjar el cotxe és el únic mitjà que ens dóna garantia de llibertat, de parar on vulguem, de desviar-nos de la ruta, etc. En aquest llibre publicat per Alhenamedia trobem els millors itineraris per viatjar amb cotxe amb rutes emblemàtiques, com la romàntica per Baviera, la Toscana o el Valls del Loira, rutes cridaneres, com les de Transilvània, l’Anglaterra intel·lectual o la Polònia de Chopin, sense faltar les atractives per Espanya com Andalusia, Astúries, Euskadi… Els seus autors són dos empedreïts viatgers, Fernando Lázaro i Marc Ripol.\nCasa Irene, 50è aniversari\nL’antiga casa familiar i actualment des de fa 50 anys establiment hoteler situat a la Vall d’Aran, ha publicat un dossier on recull el recorregut històric juntament amb algunes anècdotes, fotografies i arxius de premsa. La propietària Irene, se sincera “Es cert que ha estat molt treball, l’entrega i l’esforç, però ha valgut la pena”. Actualment, el seu fill Andrés i la seva nora han pres el relleu de Casa Irene amb la mateixa il·lusió i filosofia en què ha crescut la masia, així expliquen: “Seguirem endavant amb l’entusiasme renovat; subjectes per unes arreles profundes, una herència de saviesa, de treball molt ben fet i un bagatge intens de vida en comú en aquesta la nostra casa que també és, i continuarà sempre, la seva”.\nÀnnia Monreal, periodista i panadera, amb un projecte ben instal·lat entre cella i cella, comença a recórrer Espanya i França per tastar pans, per poder fer el millor pa de Catalunya. Busca les millors fleques del territori i les inspecciona; programa les escapades i les anota en un bloc de cuina i forneria que escriu a la xarxa i conclou que els millors pans són els cuits en Forns de llenya directes i cal treballar amb llevats naturals. Sd Edicions publica la seva obra ‘De pans per Catalunya’, un interessant recorregut reflexiu i crític sobre els millors forns i fleques del país, repassant la tradició i parlant de fórmules d’elaboració del pa heretades d’antany i traspassades de generació en generació pels forners. El llibre inclou un àlbum fotogràfic sobre la temàtica.\nAquesta novel·la de Jean-Michel Olivier, editada per Rossell, que ha obtingut el Premi Interallié ens explica les aventures d’un càndid África enfrontat a les temptacions d’un mon global ple de luxe, frivolitat i hipocresia. És visió mordaç del món contemporani, on la insatisfacció s’apodera de l’esperit. Gaudir a qualsevol preu, és el nou credo. Després de ser adoptat per una parella d’actors de fama mundial, el jove Moussa (Adam) abandona la seva pàtria africana per l’enlluernadora vida de Hollywood. Aviat descobreix que el luxe, els diners, l’aparença, les marques comercials, les drogues i la cirurgia estètica són els únics criteris de valor. Adam pensa que allí on s’estima mai és de nit. El llibre és una rondalla social arrelada en el present in ens aporta unes reflexions sobre les relacions humanes i la comunicació, el materialisme, la globalització, les relacions carnals, l’excentricitat i la frivolitat.\nAprendre a cosir, a fer punt, a cuinar, a preparar els millors postres, a “customitzar” la nostra roba antiga… Al setembre apuntem tots a l’agencia algun propòsit d’a\nquest tipus. Libres Cúpula, especialistes en llibres pràctics, arrenca aquest curs amb 8 llibres imprescindibles per “manyosos”, “cuinetes” o\naprenents de rebosters. Entre ells volem destacar el Curs de pastisseria, una veritable “bíblia de pastisseria”, el llibre pràctic que tot desitgem tenir a les mans, amb tot el que s’ha de saber per convertir-se en un bon reboster. Inclou trenta receptes bàsiques, explicades pas per pas amb 800 imatges, setanta tècniques imprescindibles i tots els secrets de la millor rebosteria. Cada recepta inclou la llista dels ingredients, il·lustrada i classificada per tipus d’aliments, un quadre amb les característiques essencials de la recepta, propostes per realitzar variants de la recepta, combinacions de gustos i textures, definicions de termes tècnics i consells d’experts per aprendre cuinant.\nPublicat per Cossetània Edicions, aquest llibre pràctic va adreçat a aquelles persones que volen esmerçar una part del seu temps a la cuina, cuinant amb melmelades. Perquè aquest menjar tan dolç pot anar molt més enllà de l’esmorzar, acompanyant, per exemple, un primer plat de pastís de bolets. Escrit per Bet Carbonell, Mireia Jordana i Nani Nolla, aporta un recull de més de 100 receptes, en què la melmelada és un ingredient més. N’hi ha que són originals, n’hi ha d’altres d’adaptades de receptes clàssiques, de blogs, de llibres de cuina o bé de les mateixes autores. El llibre s’estructura en 6 apartats diferents: esmorzars i berenars, per picar, primers plats, de carn, de peix i postres. La majoria són fàcils de fer i a l’abast de tothom.\nCOL·LECCIÓ DE GUIES D’AUTOR D’EUROPA\nAlhenamedia Responsable no és una col·lecció més, és un concepte, una manera d’encarar el viatge que recorda els grans viatgers del segle XIX en la seva recerca de l’originalitat, de la diferència i de l’exotisme. Al viatger que busca informació de qualitat i contrasta per a cada destinació per viure experiències autèntiques. Ja han estat publicades les Guies de Florència, Brugesi gant, Menorca, parís, Porto, Venècia, Londres, Varsòvia, Cracòvia i Estocolm, en format 123 x 170 mm. I enquadernació rústica. PVP: 12,50.\nDes dels primers ceps de moscatell que van plantar els grecs fa 25 segles, Catalunya ha estat sempre una terra de vins i vinyes. Tanmateix, no és fins ara que el vi català es comença a forjar un nom propi arreu del món. En aquest llibre, escrit per tres acreditats professionals del món del vi, Jordi Alcover, Sílvia Naranjo i Jordi Abellan, s’exposen les claus històriques que expliquen les vicissituds del sector i les possibles escletxes per a l’esperança del patrimoni vitícola català, i es presenten les seves principals menes de vi i les varietats, tradicionals i foranes, que les componen. En definitiva, un llibre publicat per Viena Editorial que destapa tots els secrets del vi català i brinda pel nostre patrimoni. PVP: 16,90.\nNITS SOLITÀRIES D’HOTEL\nAquest insòlit poemari és el resultat d’haver passat més de 400 nits en diversos hotels del món i d’haver constatat que «un hotel és un estat d’ànim i que viatjar sol és la companyia infinita d’un mateix. La perspectiva del viatge és única i et fa de mirall, i quan està esquerdat és quan et fa pensar més». Publicat per Viena Editorial recull un conjunt de poemes del tarragoní Maurici Segú, fill del prestigiós fotògraf Chinchilla, que obre els seus sentiments, vivències i emocions de la seva vida professional i personal, lligada al món de la hosteleria. El pròleg és de Domènec Biosca.- PVP: 14.\nLluny de ser una moda passatgera, els sucs verds aporten a la nostra salut beneficis evidents, tant en l’àmbit físic com en el mental i l’emocional. Ens ajuden a oxigenar la sang, prevenen l’envelliment i milloren el trànsit intestinal. Cossetanània Edicions ha publicat un manual amb trenta receptes fàcils elaborades amb verdures i fruites per cuidar-se per dins i per fora, i fins i tot recomanen quins toppings afegir-hi per donar-los-hi una injecció extra d’energia. L’autora, Carla Zaplana, ens acosta sucs depuratius i desintoxicants, energètics, els que enforteixen el nostre sistema immunològic, els que enforteixen els nostres ossos, etc. Hi ha un suc per cada ocasió. En les primeres pàgines ens explica els ingredients, espinacs, enciam, menta, julivert, api, llimona, poma,, pera, síndria, bròquil, ceba, etc.\nLa rutina d’un adolescent de Barcelona canvia quan el seu pare, figura intermitent en la seva vida, el convida a fer un viatge d’un any per l’Àsia. Empès per l’esperit aventurer i també amb la sensació de descontrol vital típica de l’edat, el protagonista comença una travessia que el portarà per Rússia, Mongòlia, la Xina, el Tibet i el Nepal. Un periple que l’allunyarà de les dones de la seva vida, els seus referents més importants, amb qui haurà de definir noves relacions a distància. Aquest és l’argument d’aquesta novel·la escrita per la periodista, viatgera i professora de literatura a l’Aula Escola Europea, Verónica Sánchez Orpella, publicada per Columna Edicions i que va guanyà el Premi Carlemany 2014.\nLLIBRE DE CHINCHILLA, EDITAT PER AROLA\nDurant noranta anys la saga Chinchilla ha reflectit la vitalitat social i cultural i l’evolució urbanística de Tarragona. Aquest llibre, editat per Arola Editors, recull les millors imatges de l’avi, el pare i el fill i incorpora textos de reconeguts escriptors, historiadors, urbanistes, arquitectes, professors, periodistes… que glossen els llocs i esdeveniments que varen captar les càmeres dels tres genials fotògrafs. Un llibre per guardar, admirar, llegir, comentar, sentir i regalar. Un llibre que enorgulleix qualsevol tarragoní.\nA més de 100 milions d’exemplars venuts en tot el món aquesta novel·la de E.L. James és la primera de la triologia “Cincuenta Sombras” que aquest any ha arribat a les pantalles cinematogràfiques també amb un gran èxit. La temàtica versa sobre l’apassionat amor d’una estudiant de literatura, Anastasia Steele, amb un jove i ric empresari, Christian Grey qui la portarà al seu món de sadomasoquisme. Les peculiars pràctiques eròtiques de Grey desconcerten a la jove que descobreix a l’hora els límits dels seus propis i més obscurs desitjos. La novel·la publicada per Grijalbo té un preu de 17.90 euros.\nMICHELIN ESPAÑA & PORTUGAL 2015\nDiversitat, renovació i creativitat són les claus d’aquesta nova edició de la guia Michelin Espanya & Portugal 2015 que selecciona 8 restaurants amb tres estrelles, 21 restaurants amb dos i 154 restaur ants amb una. Segueix apostant per la cuina de qualitat com a motor d’un turisme gastronòmic que creix any rere any. Els vuit restaurants que ostentaven 3 estrelles en l’edició 2014 (Akelare, Arzak,Azurmendi, DiverXO, El Celler de Ca Roca, Martín Berasategui, Quique Dacosta i Sant Pau) han mantingut les seves prestacions en un magnífic nivell pel que repeteixen distinció. Amb 2 estrelles han estat distingits 21 establiments, destacant com a novetats els restaurants Aponiente en El Port de Santa María (Cadis) i Belcanto a Lisboa. Amb 1 estrella a les comarques tarragonines hi trobem Can Bosch, Villa Retiro, Les Moles…\nLa Guia Repsol 2015 inclou com a novetat més destacada d’aquest any el llançament de la nova Guia dels Millors Aliments i Begudes d’Espanya. Aquesta nova guia, disponible tant en la versió digital de Guia Repsol, com en la seva edició impresa, descobreix el formidable patrimoni gastronòmic espanyol a través dels millors productes no peribles del nostre país i neix com a fruit del compromís de Repsol amb la gastronomia espanyola. Entre les principals novetats de 2015 es presenta també la nova web, Guiarepsol.com, que incorpora les últimes tecnologies de planificació de viatges i posa a la disposició del viatger 80.000 idees per inspirar i dissenyar plans de viatge personalitzats. Concedit els seus prestigiosos tres Sols a cinc nous restaurants a Espanya: Dani García, Pèrgola de Amós, Dos Cielos, O’Pazo i Solla. En total, ja són 37 els establiments espanyols que tenen els 3 Sols Repsol.\nDesprés de dos anys d’espera, arriba la nova novel·la, Regreso a tu piel, de Luz Gabás –autora de Palmeras en la Nieve, amb més de 500.000 lectors-, publicada per Planeta, una novel·la d’amor inquebrantable en un context de dubtes, canvis, conflictes, enveges i odis en el que una promesa desafia el temps. Una arrebatadora història d’amor que travessa el temps i ens porta des del segle XVI fins els nostres dies. Novament l’autora utilitza el material familiar per convertir-lo en una gran narració femenina i històrica. Certament, és una novel·la amb escenaris tan cinematogràfics com els de ‘Palmeras en la Nieve’, que va arribar a la gran pantalla protagonitzada per Mario Casas sota la dirección de Fernando González Molina i va tenir una espectacular acollida en el Festival de Cine de San Sebastián.\nPublicat per Obergon, aquest llibre escrit per Agustín Fonseca és una recreació de l’època de Leonardo Da Vinci, en la qual s’utilitza a aquest personatge, el seu entorn, els seus amics i la seva obra per plantejar tot tipus de reptes a resoldre per part del lector, simplement usant la seva ment, la seva imaginació i una bona dosi de lògica. Consta d’una sèrie de reptes amb les seves respectives solucions i explicacions al final del volum. A més, aporta 10 desafiaments que l’autor planteja de Da Vinci després que tingui una màgica trobada amb ell, posant-li en dificultats en algunes ocasions i descobrint sempre l’àgil i fantàstica ment del genial Leonardo. Igualment aporta una biografia del geni classificada per anys i un apartat de dades sobre l’època en què va viure per tenir una idea del món per aquells anys.\nSabies que a Julia Otero li encanten les crêpes? O que Santiago Segura es fon per les llesques amb ou? Coneixes quin és les postres que li torna boig a Boris Izaguirre,a Alaska o a Mariló Monero? O amb què tria acabar un bon menjar Susanna Griso o David Bisbal? En ‘Les postres dels famosos’, el periodista José María Íñigo, publicat per Oberon, satisfà la nostra curiositat explicant-nos quines delícies de la rebosteria prefereixen cinquanta personalitats seleccionades amb manyaga dins del món de la música, el cinema, la televisió, la ràdio o l’esport. La repostera Ingrid González, coneguda per la seva participació al programa ‘Deixa lloc per a les postres’, elabora pas a pas les receptes escollides pels famosos, donant, a més, trucs per treure-li el màxim partit. Pastissos, copes, mousses, hojuelas… 50 receptes de tots els estils.\nEn el món de la cuina catalana les coques ocupen un lloc privilegiat. A la Mediterrània hi ha coques per tot arreu, les més conegudes de les quals són les pizzes italianes, però nosaltres també en tenim, de totes menes, i amb molta més varietat. N’hi ha de recapte, de tomata, de ceba, de trempó, de sobrassada, d’espinacs… En aquest llibre publicat per Cossetània, l’autor, Vicent Marqués, ens presenta un recull de més de dos centenars, entre coques i panades, totes molt tradicionals i ben vives encara. Entre d’altres receptes, inclou les de la coca girada, la coca reganyada, les coques amb mullidor, els bollos, els cocots, la rosca, la farinosa o el píngamo.\nJordi Roca ens obre les portes de la seva cuina i ens regala una llaminera selecció de receptes originals i delicioses pensades per cuinar a casa. Els germans Joan, Josep i Jordi Roca van trastejar entre els fogons de la casa de menjars que encara regenten els seus pares prop del restaurant El Celler de Can Roca. Després es van formar a l’Escola d’Hostaleria i Turisme de Girona i, un darrere l’altre, es van anar incorporant al negoci familiar. El petit dels Roca va descobrir la seva autèntica vocació de «postrero», tal com ell denomina la seva funció. La seva alegria, tendresa i bon humor els transmet en cadascuna de les receptes d’aquest preciós llibre, editat per Now Booksen en gran format i unes esplèndides fotografies de Becky Lawton.\nRosa dels Vents publica aquesta novel·la de l’escriptora i periodista barcelonina, Sandra Barneda, en la que la Gala Marlborough viatge amb la Kate i l’Adela, les seves filles, a un poble petit de l’Empordà amb lúnic objectiu de cobrar l’herència d’un familiar que no coneix i reprendre com més aviat millor la seva vida a Nova York. No sap que aquesta decisió activarà una maquinària perfecta, subtil i compassada, desposada a airejar mentides enterrades i secrets familiars, i a sanar ànimes lliurades a l’amargura del dolor. Van descobrir el passat, van entendre el present i van dibuixar el futur. Reflexiva, comtemporània, màgica, rebel… Així és aquest llibre, un retorn apassionat als orígens, un redescobriment, la certesa que amb la força i el consentiment dels avanpassats qualsevol pot templar el destí.\nFlorida, la fonda més antiga de Reus amb més de 65 anys de tradició\nEl Florida, tot un referent en la gastronomia de Reus, és la fonda més antiga de la ciutat, després del tancament del Simonet, a la capital del Baix Camp, amb més de 65 anys d’existència.\nSituada al cor de la ciutat, al costat de l’ajuntament de Reus, en un primer pis, els balcons del qual donen a la gran plaça Mercadal, va néixer el 1948.\nDurant anys, el matrimoni format per Joan Albert Besora i Maria López, els actuals propietaris que la van heretar de la família, l’han portat amb dedicació i entusiasme, oferint una cuina tradicional catalana ben elaborada, amb una bona relació qualitat/preu.\nEll als fogons i ella a la sala, sempre han presentat uns plats amb receptes de tota la vida, típics de la nostra terra i amb productes de proximitat i excel·lent qualitat. Actualment, en Joan Albert està jubilat, però la Maria continua al peu del canó, amb la seva cordialitat i simpatia, dirigint el menjador, que manté l’arquitectura i ambient del passat, contrastant amb quadres a les parets molt avantguardistes.\nTambé són de la seva propietat les cerveseries La Presó a Reus i Sitges.\nLa Fonda Florida treballa només amb un menú, a preu fix, amb diversos primers (28 varietats), segons (29 plats) i postres o cafè, vi, sangria, aigua, cervesa o refresc, que han d’escollir els comensals.\n8 Restaurant, novetat gastronòmica a Reus, amb Gerson Ribal\nTots els seguidors i admiradors de la tasca professional del xef Gerson Ribal que durant molts anys va donar un gran prestigi al restaurant familiar La Grava, del Morell, que va tancar a començaments de l’any passat, ens ha il·lusionat molt retrobar en aquest nou restaurant reusenc.\nSala 8 Restaurant\nObert a l’octubre del 2014, ha estat la gran amistat entre Gerson i Joan Pere Ferràn la que ha fet possible posar en marxa aquest projecte, que ofereix una cuina marinera, de mercat i de temporada i d’arrossos. El menjador, situat al primer pis del Lizarrán del Raval de Sant Pere, gaudeix d’una atractiva i singular decoració de temàtica marinera i té una capacitat de fins a un centenar de comensals; està dirigit per Joan Pere que té el suport de Franklin Pieters.\nEl restaurant Les Tines de Renau, situat a l’antic castell del municipi, es troba com el seu nom indica a Renau, un dels pobles més petits del Tarragonès, a sol 15 Kilòmetres de Tarragona, la capital, a set minuts de Valls i a una hora de Barcelona. El restaurant es troba al costat de la plaça major, en el cim de l’encisador municipi i enmig d’un paisatge natural embolicat de vinyes d’una gran bellesa.\nLa cuina de Les Tines de Renau, és la tradicional de la zona, amb productes de proximitat i temporada, on destaquen les cassoles a l’estil de l’àvia i sobretot les carns rostides en una gran brasa situada dins del menjador i cuinades davant dels clients.\nCafè Flaqué, a la Rambla Nova de Tarragona\nLa Rambla Nova de Tarragona compta amb un nou establiment del Grup Flaqué, patrocinador del Nàstic, que amplia així la seva gran xarxa de fleques a la nostra ciutat.\nÉs tracte del Cafè Flaqué situat pràcticament al costat de Movistar en el que s’hi pot esmorçar pel matí, dinar al migdia, prendre un berenar a la tarda i fins i tot un sopar al vespre.\nOfereix cuina tradicional, bàsicament italiana, amb bones pizzas i plats mediterrànis, rebosteria i cafeteria. Un bon lloc de trobada.\nLes Terres de l’Ebre es consoliden com a destinació de turisme familiar\nCatalans de mitjana edat i amb fills petits. Aquest és el perfil que predomina entre els visitants que arriben a les Terres de l’Ebre, segons reflecteix l’anàlisi de la demanda turística de 2014 dirigit per l’Observatori de la Fundació d’Estudis Turístics vinculat a la Universitat Rovira i Virgili. Aquest resultat consolida, un any més, les Terres de l’Ebre com una de les destinacions preferents de turisme familiar, gràcies a atractius com les platges, els espais naturals i el patrimoni cultural. L’anàlisi s’ha dut a terme per novè any consecutiu, i un any més el Patronat de Turisme de la Diputació de Tarragona en presenta les xifres.


LA PAH RECLAMA HABITATGES DE LLOGUER SOCIAL – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nLA PAH RECLAMA HABITATGES DE LLOGUER SOCIAL\nBy Paul Marca|2015-11-03T18:19:24+02:003 de novembre de 2015|Sense categoria|Comentaris tancats a LA PAH RECLAMA HABITATGES DE LLOGUER SOCIAL\nLa setmana passada es va celebrar la reunió de la Taula pel Dret a l’Habitatge de Sant Feliu de Guíxols amb l’assistència de tècnics d’Habitatge, de Serveis Socials, de Consum, la regidora d’Habitatge i Serveis Socials, el Síndic de Greuges, Càritas, Creu Roja i la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca (PAH).\nFonts de la PAH han difós una nota en la qual apunten que “és la segona reunió que se celebra després de la formació del nou consistori i la primera en que ja disposen de la Guia per la aplicació de la ILP (Iniciativa Legislativa Popular)”.\nEs tractava principalment de valorar els passos que ha donat el consistori per a l’aplicació de la nova llei. També de conèixer els resultats de les reunions que el consistori havia acordat amb Bankia per arribar a un acord sobre la cessió de pisos buits. No hi ha hagut acord i sobre l’aplicació de la nova llei, el dia 5 de novembre tindrà lloc a la Diputació de Girona un taller sobre els protocols a seguir per a la implantació de la ILP en els municipis de la província. Per tant, encara que la llei ja és d’obligat compliment, algunes administracions encara no han establert els mecanismes necessaris per el seu compliment i, de moment, depèn de la bona voluntat de cada ajuntament el que s’apliqui o no.\nEn la valoració de la PAH sobre la situació apunten que “si al immens poder que actualment acapara la banca -amb l’ajut dels recursos públics- i a la seva manera tan perversa d’actuar li sumem la lentitud de l’engranatge administratiu, la falta de recursos econòmics i humans per a implantar una llei que van votar tots els partits polítics, doncs costarà molt de veure els efectes reals d’aquesta nova llei. Cal una ferma voluntat política per contrarestar l’immens poder que ha acaparat la banca així com per agilitzar el pesant engranatge de les nostres administracions.\nSant Feliu de Guíxols, una petita ciutat de 20.000 habitants, no disposa de cap vivenda de lloguer social. Els números canten. Esperem poder donar millors notícies aviat”.


El Projecte Educatiu del Centre (PEC) s’ha d’adequar a allò que disposa el Decret 75/1992 de 9 de març, pel qual s’estableix l’ordenació general dels ensenyaments de l’educació infantil, l’educació primària i l’educació secundària obligatòria a Catalunya. El PEC expressa en les seves pàgines els objectius educatius que es pretenen aconseguir, així com l’organització i funcionament necessaris per assolir-los; partint sempre del coneixement de la mateixa escola i del seu entorn. El PEC és un document públic. Ha de garantir una intervenció pedagògica coherent, coordinada, progressiva i que sigui assumida per tota la comunitat escolar.\nEn el PEC hi consten: els trets d’identitat del centre, els principis pedagògics adoptats tenint en compte la realitat del centre i l’alumnat a qui acull, els principis organitzatius, així com el projecte lingüístic que defensa la llengua catalana com a llengua vehicular i d’aprenentatge a l’escola. El Projecte Curricular del Centre (PCC) s’ha d’adequar al Decret 75/1992, de 9 de març; al Decret 95/1992, de 28 d’abril; al Decret 94/1992, de 28 d’abril; al Decret 223/1992, de 25 de setembre, i els decrets 95/1992 i 96/1992, de 28 d’abril. El PCC contempla les peculiaritats, la diversitat i la pluralitat dels alumnes que van a l’escola; així com les adaptacions de caràcter curricular, organitzatiu, de material, de metodologies i estratègies o d’avaluació que són necessàries per donar una resposta educativa el més eficient possible a les patologies d’alumnes que l’escola acull (deficiència mental amb diferents graus, síndromes diversos (X-fràgil, Síndrome de Down, trastorn per hiperactivitat amb dèficit d’atenció, altres).\nAquests professionals es coordinen i col·laboren permanenment amb el Departament d’ Orientació Pedagògica, donant resposta als alumnes amb necessitats educatives especials. Ambdós intercanvien informació, planifiquen estratègies metodològiques i organitzatives, elaboren plans d’actuació o material per, posteriorment, ajudar a la resta de docents a donar resposta a les dificultats concretes dels diferents alumnes del centre. Hi ha dos psicopedagogs que preveuen les possibles dificultats de caràcter general que es pot trobar l’IES, així com els possibles handicaps dels diversos grups o alumnes. També una de les seves funcions és la d’assessorar i preparar les adaptacions curriculars dels alumnes amb necessitats educatives específiques. L’ Institut defensa una educació entesa com un procés integral, on hi ha un respecte cap a la diversitat en totes les seves vessants. Pel que fa a la matèria de EVP es concentra en dos crèdits a segon d´ ESO i en dos crèdits a 4art ESO ( programació dels quals us ofereixo). En el primer cicle de EVP (Educació Visual i Plàstica), s’introdueix als alumnes a qüestions bàsiques del llenguatge visual i plàstic, dels sistemes de representació, de la geometria plana, i del software de tractament d´ imatges.\nEl Projecte Educatiu del Centre (PEC) preveu una educació no-sexista, no-classista, no-racista, laica i de respecte al medi ambient, en la que es potenciï la integració de l’alumne a la societat, desenvolupant les actituds cíviques i democràtiques, la participació ciutadana, la interacció amb els col·lectius i associacions socials. Per aixó es persegueix la consecució d’una formació integral de l’alumne, valorant les activitats pràctiques. Per aconseguir-ho s’ofereix un seguiment individualitzat de l’alumne, així com una estreta relació amb les famílies, i un control exhaustiu de l’assistència de l’alumnat. El Projecte Curricular del Centre (PCC) està basat en els Decrets del 92 i per aquesta raó està en revisió per tal d’adequar-lo al Decret del 2007. Conté els continguts curriculars i els objectius que l’alumnat a d’assolir per àrea i etapa. Però comença a esser substituït per les Competències bàsiques que s’adeqüen millor a les diferents situacions i necessitats del nostre institut. Altres documents de importància del centre són: el Reglament de Règim Intern (RRI), que recull els drets i obligacions de l’alumnat i les respectives sancions; el Pla Anual, que recull el conjunt d’activitat que es realitzaran al llarg del curs al Centre o coordinades pel Centre i que està aprovat pel Consell Escolar; i el Pla d’Emergència del Centre. L’Equip Directiu està format pel Director, el Cap d’Estudis, l’Administrador, el Coordinador Pedagògic d’ESO i el Secretari. El Claustre està format per un professorat intergeneracional, dinàmic en el seu funcionament, compactat i coherent, que està obert a la formació continuada i disposat a realitzar noves experiències en el camp de la didàctica i l’educació. La coordinació dels objectius i continguts dels cursos la realitzen els Departaments de Ciències, Llengües i Socials, mentre que els seminaris s’encarreguen de les matèries específiques, com els Seminaris de Matemàtiques, Llengua Catalana, Dibuix...\nEl Centre gestiona diferents serveis per atendre totes les necessitats de l’alumnat: EAP, CREC, CREDA, UTAC i CESMIJ. Ademès hi ha una comissió d’atenció a la diversitat (CAD) formada per el psicopedagog, l’EAP, els Serveis Socials i el Cap d’Estudis que es reuneix periòdicament. La CAD, a demés d’encarregar-se d’evitar l’absentisme escolar prenent les mesures pertinents, fa un seguiment dels alumnes per conèixer les seves característiques personals i evitar problemes derivats de l’alumnat. El Centre, obert al barri, potencia la interacció amb la Biblioteca Municipal, l’Ajuntament, les Associacions de Veïns i l’Associació de Festes Majors. L’AMPA està formada per la majoria de les famílies, i és un element important en el funcionament del Centre, que es mostra sempre disposat a la col·laboració i és, en molts casos, impulsor d’activitats extraescolars i diversos actes. Les relacions amb el Centre es gestionen a través del Consell Escolar i es realitzen reunions a principi i a final de curs, a demés de les reunions periòdiques amb el tutor, a demanda dels pares o d’aquest. El tutor es l’encarregat de dirigir cada grup-classe, tenint un tracte individualitzat amb cada alumne i la seva família. Les funcions del tutor son a tres nivells. Amb el grup, entre d’altres qüestions, s’encarregarà de la bona dinàmica del grup, d’orientar sobre estudis i professions i treballar temes relacionats amb les tècniques d’estudi. Amb cada alumne individualment haurà de conèixer les seves característiques i orientar-lo segons les seves necessitats. Respecte els altres professors, serà l’encarregat de presidir les juntes d’avaluació i de mantenir un flux recíproc d’informació sobre els alumnes. 1.3) CONTEXTUALITZACIÓ CENTRE\nPla d’acció tutorial:Recull el resum de totes les accions tutorials que es porten a terme en el centre. L’equip directiu, format pel director, dos caps d’estudis, el secretari i la coordinadora pedagògica, formen juntament amb el claustre, un equip dinàmic i preocupat per la formació contínua i la millora constant del sistema educatiu, totalment obert a la innovació i als canvis, tot combinant, la veterania d’una plantilla estable amb les noves generacions.


Sense reunions a l'agost entre Educació i les escoles - TV3\nPol Foradada 24/09/2020 - 19.03\n50 reunions són les que es van fer entre els responsables dels centres i la Conselleria d'Educació durant els mesos de maig, juny i juliol per parlar de la reobertura de les escoles. A l'agost, cap ni una. Això no seria estrany en un curs normal, on les direccions marxen de vacances amb bona part dels deures fets. Però aquest any hi havia massa incògnites per resoldre.\n"No és normal", diuen des de l'Associació de Directius d'Educació Pública (AXIA), tesi que comparteixen des dels sindicats d'ensenyament. Una mostra més, afegeixen, que la comunicació amb el Departament no ha funcionat i que, en tot cas, ha estat unidireccional.\nMoltes incògnites durant l'estiu\nAquest any, al mes d'agost, les direccions dels centres van fer hores extres. S'havia de treballar contra rellotge, i s'havia de fer amb molts (massa) dubtes. Com quedarien les ràtios? Quants substituts arribarien, i quan? O com serien les entrades i sortides dels petits? Són preguntes que les direccions es feien durant l'estiu, mentre preparaven, mig a cegues, l'obertura.\nNo és que al Departament haguessin agafat vacances. Ni de bon tros. Durant l'agost hi va haver moltes compareixences explicant decisions, mesures i plans. La queixa de les direccions és que en lloc de convocar-los per explicar-los les decisions, en teníen notícia mirant la televisió o escoltant la ràdio.\n"Una de les grans mancances de la política del Departament ha estat la comunicació. Les informacions ens arriben sempre primer a través dels mitjans." Isabel Sánchez, @d_Axia #PlantaBaixaTV3\n▶ https://t.co/XGNmZOL8y0 pic.twitter.com/D4JLmibhKi\nVan ser els mateixos consellers d'Educació, Josep Bargalló, i de Salut, Alba Vergés, que a finals d'estiu van admetre que la situació epidemiològica havia empitjorat i que l'escenari havia canviat respecte a les setmanes anteriors. Si no servia el que s'havia previst, com és que no es van reactivar els contactes amb les direccions de les escoles? Les reunions no es van reprendre fins a l'1 de setembre.\nDes del Departament s'espolsen la responsabilitat que no hi hagués reunions. Asseguren que van ser les juntes de directius (formades per les direccions i la Conselleria) les que van demanar deixar l'agost sense reunions per descansar i tenir temps per treballar. Argument que contradiu les queixes que arriben des dels centres.


El curs de pedra seca, a l'equador del primer mòdul - Primera Pedra\n7 juny 2019 Notícies\nDesprés d’una primera i exitosa jornada teòrica a Cal Pal, els participants del curs de pedra seca van poder posar en pràctica al llarg del segon dia les tècniques més destacades d’aquest tipus de construcció. Al llarg d’aquest segon dia de curs, que va tenir lloc el divendres 7 de juny, la primera pràctica constructiva del curs es va centrar en la restauració d’un mur de propietat per tal d’introduir-se a la tècnica constructiva de la pedra seca i a l’organització de l’obra. La pràctica, a càrrec del marger i artesà de la pedra seca, Roger Solé, va reunir a un ampli ventall de professionals de diferents àmbits (arquitectes, constructors, guies de muntanya, banders, paisatgistes…), que van aprendre de primera mà bon parta de les tècniques d’aquesta construcció.\nA la tarda, els participants del curs van poder assistir a la xerrada teòrica que va tenir lloc a Cap Pal sota el títol “Tipologies constructives, les eines de disseny i catalogació d’elements singulars. La pedra seca a Andorra. Què és autèntic i que no ho és?”, a càrrec del Tècnic de Patrimoni, historiador i especialista en arquitectura vernacular David Mas.\nDurant les següents jornades, previstes per als divendres 14 i 21 de juny, es continuarà amb pràctiques de reconstrucció, s’iniciarà un mur de pedra seca i es farà familiaritzar a la cinquantena d’assistents amb les eines i els mecanismes d’aquest tipus de construccions. El segon mòdul del curs tindrà lloc a la tardor.\nMes informació sobre la formació: Clic aquí\nNou curs d’Artesans de la Pedra Seca


Alcarràs estalviarà un 80% en enllumenat públic en substituir les làmpades de vapor de sodi per d’altres amb sistema LED — Ajuntament d'Alcarràs\nSou a: Inici / Noticies / Alcarràs estalviarà un 80% en enllumenat públic en substituir les làmpades de vapor de sodi per d’altres amb sistema LED\nAlcarràs estalviarà un 80% en enllumenat públic en substituir les làmpades de vapor de sodi per d’altres amb sistema LED\nL’Ajuntament d’Alcarràs iniciarà en els propers dies els treballs associats a la renovació de l’enllumenat públic del municipi i la substitució de les gairebé 1.600 làmpades de vapor de sodi actualment en servei per d’altres tantes amb tecnologia LED que permetran reduir en més d’un 80% la factura dels consums d’energia associats a l’enllumenat públic.\nEl contracte s'ha signat avui\nAvui mateix, s’ha procedit a la signatura del contracte d’obres que faculta a la mercantil lleidatana a la qual s’ha adjudicat el contracte a executar, prèvia signatura aquesta mateixa setmana de l’acta de replanteig de l’obra, uns treballs que hauran de completar-se en un termini màxim de sis mesos a comptar des de la que es consideri la seva data d’inici. La execució del projecte es va encarregar a aquesta societat desprès de resultar la seva oferta la millor d’entre les quatre rebudes segons el dictamen de la mesa de contractació constituïda a propòsit de la millora prevista.\nEls treballs, pressupostats en 834.210, permetran un cop finalitzats reduir en un 83% l’import de les factures associades al consum d’energia de les 1591 làmpades amb les quals compta el municipi. Del total de l’obra; i si les previsions es compleixen, Alcarràs haurà de finançar amb fons propis només un 5%, atès que el 50% del cost de la inversió es finança amb una subvenció del Ministeri de Transició Ecològica i Repte Demogràfic i l’Institut per a la Diversificació i Estalvi de l’Energia (IDAE), el 25% amb un ajut de la Diputació de Lleida concedit aquest mes de juliol i, pel 25% que resta; s’espera rebre una altra subvenció equivalent al 20% del cost de l’actuació amb càrrec al Pla Únic d’Obras i Serveis de Catalunya de la Generalitat.\nL’alcalde, Manel Ezquerra, ha destacat avui el valor d’una iniciativa que millorarà la vida de la població i, sense gairebé fer ús de fons propis, “referma” el compromís de l’equip de govern municipal amb la transició ecològica per generar un estalvi “importantíssim”. Jordi Janés, primer tinent d’alcalde i responsable d’Urbanisme i Medi ambient destaca el valor d’una actuació que evidencia l’aposta de l’equip de govern municipal en favor de la sostenibilitat: “Alcarràs ha de convertir-se en un municipi referent pel que fa a la cura del medi ambient i la gestió eficient. Ja ho som gràcies a programes com la recollida de residus porta a porta i, ara, ho serem també amb el nou enllumenat públic”.


Castellví: els partits expliquen les seves propostes - Línia Nord ed. Montserratí\nRedacció|2019-05-07T11:56:58+02:007 Maig 2019|Castellví de Rosanes|Línia Nord ed. Montserratí\nCamino, que pren el relleu d’Almirall, lloa la tasca del govern durant aquesta legislatura. L’oposició, crítica amb l’equip de govern, assenyala la manca de proximitat amb la ciutadania.\nAdrià Camino (Endavant)\n“L’equip de govern ha rebaixat el deute de l’Ajuntament en més\nd’un 60% i ha realitzat accions destinades a la transparència”\nFa quatre anys, els castellvinencs i les castellvinenques havien de decidir si continuar amb el model que ens havia governat els últims 12 anys o fer un pas endavant cap a un nou model a l’altura del segle XXI. Tot i que no s’ha pogut fer el pas d’una manera definitiva i contundent, ja que hi havia un deute de més d’un milió d’euros, s’ha treballat molt per deixar l’Ajuntament en les condicions idònies per seguir avançant. L’equip de govern ha rebaixat el deute de l’Ajuntament en més d’un 60%, ha realitzat 9 accions concretes destinades a la transparència, la revisió de comptes i la participació ciutadana, ha dut a terme millores en tots els barris, ha portat a l’escola un professor natiu d’anglès i ha municipalitzat l’aigua del barri del Taió, entre altres moltes coses.\nQuè l’ha motivat a prendre el relleu com a cap de llista de l’actual alcalde, Joan Carles Almirall?\nEn certa manera, m’he vist responsable d’agafar el relleu d’en Joan Carles. Soc politòleg i, encara que mai m’havia plantejat ser polític, les circumstàncies m’han dut a fer aquest pas endavant. En aquests quatre anys que estan per venir s’hauran de prendre decisions molt importants que afectaran el futur del municipi. S’hauran de valorar i estudiar totes i cadascuna de les opcions, d’una manera professional i experta. En el passat, la mala presa de decisions va portar a l’endeutament del municipi. Ara que està sanejat, no podem tornar enrere. Ens hi juguem molt, Castellví s’hi juga moltíssim.\nA Castellví, ERC ha guanyat les eleccions generals i JxCAT ha quedat en cinquè lloc. Creu que es poden repetir uns resultats similars a les municipals?\nA les eleccions municipals, els veïns no acostumen a votar en clau nacional o en l’eix esquerra-dreta. El nostre equip aporta coneixements, expertesa, experiència i professionalitat. Hem demostrat que sabem governar i tenim un projecte de futur molt sòlid per a Castellví. Crec que els veïns valoraran la feina ben feta d’aquests últims quatre anys.\nQuin impacte creu que pot tenir el judici del Procés en les eleccions del 26 de maig?\nEl temps que estem vivint requereix que la gent participi i expressi les seves opinions. Crec que els veïns són molt conscients d’aquest moment transcendental. Ja vam veure aquest efecte amb un augment de la participació el 28-A.\nVicky Castellanos (Junts)\n“Aquests quatre anys han estat una oportunitat perduda\nperquè no s’han afrontat els grans reptes que té Castellví”\nDe l’1 al 10, com valora la gestió de l’equip de govern durant aquest mandat?\nCorrespondrà als castellvinencs i castellvinenques posar nota a la gestió el dia de les eleccions. La pregunta que hem de fer-nos tots plegats és: Castellví està millor avui que fa quatre anys? En termes de benestar i de seguretat, d’un espai públic cuidat, de qualitat de vida… Des de Junts per Castellví creiem que, en aquest sentit, aquests quatre anys han estat una oportunitat perduda perquè no s’han afrontat els grans reptes que té Castellví. A més a més, en un poble com el nostre és important governar des de la proximitat i en contacte amb els veïns i veïnes, i això molta gent ho ha trobat a faltar.\nSi després del maig governa, quina creu que ha de ser la primera decisió a prendre?\nPer als castellvinencs i castellvinenques, una de les preocupacions més importants a dia d’avui és la seguretat. Han augmentat els robatoris a les urbanitzacions i molta gent percep, amb raó, una sensació d’inseguretat que cal resoldre el més aviat possible. Aquesta ha de ser una prioritat per a l’Ajuntament, i si governem ens hi posarem des del primer dia. Tenim intenció de desenvolupar un conveni per reforçar els nostres vigilants amb cossos de policia de municipis veïns. Això implicaria una resposta policial més ràpida a les urbanitzacions i més efectius al carrer. També s’estudiarà augmentar la plantilla de guàrdies municipals. L’opció més eficaç serà la que es dugui a terme.\nA Castellví, ERC ha guanyat les eleccions generals i el PSC ha quedat en segon lloc. Creu que es poden repetir uns resultats similars a les municipals?\nLa gent acostuma a votar diferent depenent de les eleccions en què es trobi. En unes municipals el que importa és el projecte i l’equip que el lidera. De fet, nosaltres aconseguim millors resultats a les municipals que a altres eleccions, i això és perquè els nostres veïns i veïnes ens donen la confiança pels nostres valors i pel nostre projecte.\nProbablement no hi hagi sentència abans de les eleccions, per tant és difícil valorar-ho. De totes maneres, crec que el que està en joc el 26 de maig és quin projecte volem per al nostre poble. Nosaltres ho tenim clar, per això el nostre programa gira entorn a 3 eixos prioritaris: el benestar de les persones, la sostenibilitat i la millora de l’espai públic.\nJoan Carles Ventura (Fem Poble)\n“Hi ha hagut una falta de lleialtat política, incorporant un\ntrànsfuga a l’equip de govern, i s’ha menystingut l’oposició”\nMes enllà de la gestió econòmica que ha reduït el deute de l’Ajuntament, la valoració de la tasca de govern és d’un 5. Hi ha hagut una falta de lleialtat política incorporant un trànsfuga a l’equip de govern i s’ha menystingut l’oposició en la presa de decisions importants, desaprofitant així les aportacions que les podien enriquir. L’absència reiterada dels integrants de l’equip de govern en les diferents activitats del municipi i el poc compromís demostrat amb els assumptes de país que hem viscut durant aquests 4 anys són alguns dels motius per fer aquesta valoració.\nDesprés d’aquests 4 anys de legislatura, una de les principals coses que he après és la importància d’escoltar les propostes dels veïns i veïnes i dels diferents grups polítics representats a l’Ajuntament. Una de les primeres decisions que tiraríem endavant seria establir canals directes de comunicació entre totes les parts. Apropar la institució a la població, aconseguint la màxima participació en la presa de decisions i que tots els castellvinecs i totes les castellvinenques se’n sentin part és l’ objectiu.\nA Castellví, ERC ha obtingut una victòria clara a les eleccions generals. Creu que es poden repetir uns resultats similars a les municipals?\nEstem molt satisfets i satisfetes dels resultats de les eleccions generals, sobretot pel que representen en els moments que estem vivint. ERC a Castellví sempre ha tingut molt bons resultats en eleccions generals i europees. A nivell municipal, la candidatura d’ERC es va presentar per primera vegada la passada legislatura amb la marca FEM POBLE AM i vam obtenir 2 representants. Amb l’equip que som i el projecte que presentem, estem convençuts que ara mateix som la millor opció de futur per a Castellví de Rosanes i el pròxim 26 de maig podem millorar resultats.\nLa vulneració de drets que estem patint ha de tenir resposta a les pròximes eleccions municipals de la mateixa manera que a les generals. Aconseguir una majoria d’ajuntaments republicans és la clau per avançar en la construcció del nou país que volem, just i lliure i al servei de les persones. Aquest és el nostre objectiu i compromís.


Calvet reclamarà a Ábalos un pla per a Rodalies i les inversions promeses - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCalvet reclamarà a Ábalos un pla per a Rodalies i les inversions promeses\nUn pla per a Rodalies, la transferència del dèficit tarifari d'aquest servei i la totalitat dels 4.000 milions en inversió promesos són algunes de les reclamacions que el conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, portarà com a primer punt en la seva entrevista amb el ministre de Foment, José Luis Ábalos.\nCalvet va definir la seva agenda política en la intervenció en la trobada econòmica Barcelona Tribuna, organitzada per la Societat Econòmica Barcelonina d'Amics del país, on va ser presentat per l'expolític i advocat Miquel Roca.\n«Ens sentim enganyats i dolguts perquè des que fa deu anys es va fer el traspàs del servei de Rodalies i es van prometre una sèrie d'inversions, aquestes no han arribat. És un dèficit clamorós cap als usuaris», va argumentar el conseller.\nCalvet va recordar que dels 4.000 milions d'euros promesos en millores a la xarxa de Rodalies només s'ha gastat el 14%, segons les seves dades, i la transferència del dèficit tarifari (la diferència entre el que costa el servei i el que es paga) tampoc s'ha abordat.\nRodalies serà el «punt u» a l'hora de tractar amb el ministre Ábalos en una futura entrevista, va assegurar el conseller, que va reiterar que Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) «sempre està a punt» per poder fer-se càrrec de la gestió dels trens de rodalies de Catalunya si així es considera necessari.\nD'altra banda, Calvet va apuntar que la Generalitat «està treballant molt seriosament» en el projecte d'una candidatura de Jocs Olímpics d'Hivern.


L'estàtua del gos que adoptaràs\nPublicació: dijous 12 d’abril 2018, 10:20h\nRecordeu aquelles ridícules estatuetes de marbre de fa deu mil anys, a la safata del darrere del cotxe? En teoria eren per evitar que els pispes t'obrissin el quatre llaunes. Bé, és molt millor l'amor que la por: tornen les estàtues de gossos, però ara per suscitar tendresa i compassió: l'Ajuntament de Barcelona impulsa una campanya per fomentar l'adopció de mascotes enlloc de la seva compra. I ho fa d'una manera tant simpàtica com col·locant 20 estàtues de formigó que reprodueixen les figures de gossos que actualment són al centre d'acollida d'animals de Companyia de Barcelona (CAAB).\nHan instal·lat dues figures per districte, com a símbol del gos abandonat que espera una llar, i cadascú porta una placa identificativa amb un codi QR que porta a la web de l'Ajuntament de Benestar Animal. Si el formigo caní us estova el cor, no us sentireu defraudats: les figures s'han fet amb impressores 3D, o sigui que sou davant el gos que podreu adoptar. El d'aquestes imatges és a la Plaça Gal·la Placídia.\nGos de formigó que t'estova el cor\n© Andreu Gomila\nEl CAAB l'any passat va atendre 760 gossos i 600 gats abandonats –un 13% més que el 2016– i van ser adoptats 745 gossos i 516 gats. Actualment hi ha 70 gossos que porten més d'un any esperant una casa en el centre d'acollida d'animals. Us semblen pocs, 760 gossos? Doncs heu de recordar que cada any a Espanya s'abandonen uns 50.000 llebrers: molts d'ells deixats mig morts en rasses i marges. El comissionat d'ecologia de l'Ajuntament, Frederic Ximeno, recorda que la decisió de conviure amb un animal és per a tota la vida i ha d'ésser conscient i responsable: «L'abandonament és un acte reprobable». Hem de recordar aquell eslògan de «no l'abandonis, ell no ho faria mai»?


6è archivos - Pàgina 4 de 6 - Escola Nausica\nDimecres, 23 de maig, l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, va presidir la XXIII Audiència Pública als nois i noies de Barcelona que enguany duia el títol: “El zoo que volem”. Durant el curs hem reflexionat sobre la relació de les persones amb els altres …\nEls ballarins i ballerines del casal d’avis van venir la setmana passada a l’escola a ensenyar-nos a ballar country. Una iniciativa molt enriquidora per tots. Moltes gràcies avis i àvies!!!\nhadmin Març 27, 2018 6è No hi ha comentaris