Qui som? · Aixortà\nA la societat en la que vivim, es parla continuament de la sostenibilitat i sovint tot queda en paraules. Però aquesta gestió sostenible és possible i alhora és eficaç. Des d’Aixortà TF, sempre s’ha treballat amb les eines i les metodologies i amb els tècnics i el personal més cuidadós i més respectuós amb la natura, no per transformar-la sin o per reutilitzar les seues inèrcies, i aconseguir conservarció i beneficis, sense sense danyar-la ni malfer-la.\nAixortà treballs forestals, és un dels resultats d’un projecte LIFE de gestió forestal sostenible al pirineu lleidatà, anomenat Pirineu Viu. Format per dues persones i tot un seguit de col·labor adors, ha realitzat tot tipus de projectes ambientals i forestals des del Pirineu fins al País Valencià, sempre de forma multidisciplinar . L’equip de treball, està format per Carme Iranzo Quesada (enginyera tècnica forestal) i Xavier Ródenas Mayor (enginyer de forests, enginyer tècnic forestal i coordinador d’activitats de temps lliure).\nEn l’any 2001 finalitza el projecte LIFE, Pirineu Viu, que deixa al darrere tres anys de treballs per desenvolupar una metodologia de gestió forestal més sostenible i un sistema de custòdia pioner a l’estat.\nAquesta iniciativa local de set municipis pallaresos (Pallars Sobirà), genera un volum de treball molt gran que facilita l’entrada al projecte de molta gent que anirà establint-se en l’entorn del projecte. Finalment, el projecte estableix les bases i facilita enormement la posterior creació del Parc Natural de l’Alt Pirineu . Una vegada acabat el projecte, molta de la gent que havia estat treballant tècnicament en el seu desenvolupament, creen diferents em preses per gestionar part de l’herència d’aquest projecte i per continuar donant servei als municipis promotors de Pirineu Viu.\nAixí doncs, en l’any 2001 comença a caminar Aixortà treballs forestals, amb la clara intenció d’amplicar a tots els projectes ambientals, les eines i les metodologies desenvolupades pel projecte Pirineu Viu, la gestió forestal sostenible.\nLa gestió i projecció d’ajudes forestals a tots els nivells administratius, per a ajuntaments i per a propietaris, ha sigut un dels principals factors de desenvolupament de l’empresa. Igualment, la promoció i realització de projectes d’ús públic, d’educació ambiental i de gestió d’espais naturals, és una de les especialitzacions d’Axiortà TF.\nTreballem amb fundacions conservacionistes com; Fundació Territori i Paisatge, Fundació La Caixa o l’Institut d’Estudis Comarcals Alfons el Vell, entre altres.


Andrea Motis & Joan Chamorro Group - Jazz Obert\ndimecres 4 de setembre, Teatre Principal de Maó, 21.00 h\nAndrea Motis, saxo, trompeta i veu\nJoan Chamorro, saxos i contrabaix\nCol·laboració entre Joventuts Musicals de Maó i Jazz Obert, en el marc de l’ESTIU A MAÓ 2013\nLa primera vegada que escoltes l’Andrea Motis et quedes meravellat. Alguns dels seus vídeos superen les 200.000 reproduccions en YouTube. Aquesta jove artista canta amb una personalitat que no es veia en anys, encara que també toca el saxo i la trompeta.\nD’això té gran part de responsabilitat el seu mentor Joan Chamorro. El treball que està fent aquest veterà del jazz català des de la Sant Andreu Jazz Band, la big band més jove d’Europa, és sensacional. La seva trajectòria com a saxofonista (entre altres instruments) és tan brillant i dilatada que seria inútil intentar glossar-la en aquestes breus línies. Tete Montoliu, Slide Hampton, Bebo Valdés, Randy Brecker, The Manhattan Transfer, Stevie Wonder… L’elenc de músics amb els quals ha treballat és impressionant.\nMolt ben acompanyats per Josep Traver a la guitarra i altres cordes, Ignasi Terraza al piano i Esteve Pi a la bateria, tindrem la sort de presenciar a qui en breu figurarà en els cartells dels grans festivals de jazz europeus.\nArxivat com a: Festival 2013


Ràdio Balaguer - Unió de Pagesos denuncia el 'baix preu' de la mel i adverteix que l'acord UE-Mercosur 'amenaça el futur del sector' i demana accions de divulgació per fer que els consumidors puguin apreciar millor el valor de la mel artesanal\nUnió de Pagesos denuncia el 'baix preu' de la mel i adverteix que l'acord UE-Mercosur 'amenaça el futur del sector' i demana accions de divulgació per fer que els consumidors puguin apreciar millor el valor de la mel artesanal\nUnió de Pagesos, juntament amb la Cooperativa Apícola Tarragonina, l'Associació d'Apicultors de Barcelona, Apicultors Gironins i l'Associació Catalana d'Apicultors denuncien públicament el "baix preu" de la mel previst per a la campanya 2018-2019. Els productors xifren la caiguda en el preu d'aquest producte a l'engròs en un 35%, entre el primer trimestre del 2018 i l'abril del 2019, situant-se actualment a un preu al voltant dels 3 euros/kg, mentre el preu de la mel envasada s'ha reduït un 15%. Però a aquesta davallada, s'hi suma també la preocupació del sector davant l'anunci de l'acord comercial entre la Unió Europea i Mercosur (Argentina, Uruguai, Paraguai i Brasil).\nEls productors de mel no entenen aquesta caiguda dels preus davant la demanda existent d'aquest producte. I és que "el consum de mel s'ha mantingut estable a Catalunya i a la resta d'Espanya en uns 400 grams/per càpita i la producció local només pot cobrir el 85% de la demanda", segons Unió de Pagesos.\nEl sector considera que aquesta baixada de preus "és conseqüència de les mels importades d'arreu i de les barreges de mels amb xarops". Per aquest motiu, els productors demanen que s'informi "clarament en les etiquetes sobre la procedència de cada mel" i fer "que es pugui detectar fàcilment quins processos s'han seguit per obtenir-la". Una demanda que consideren "més necessària que mai" arran de l'acord anunciat entre la Unió Europea i Mercosur, que preveu l'entrada de 45.000 tones de mel lliures d'aranzels en un termini de cinc anys. Unió de Pagesos recorda que l'any 2018 la UE ja va importar 204.622 tones de mel provinents d'aquesta països.\nEl sindicat agrari i les associacions d'apicultors posen de relleu que el sector ha hagut de conviure els darrers anys, també, "amb les amenaces a les quals ha de fer front l'abella de la mel". En aquest sentit, remarquen que les abelles de la mel estan exposades a patir els danys de l'abellerol, una espècie protegida, i de la vespa velutina, considerada com una espècie invasora. En el cas dels danys per l'abellerol, a més, el sector reitera també el seu malestar i reclama que es recuperin compensacions als productors en casos d'aquest tipus com les que es van concedir durant el període 2005-2013.\nDavant aquest context, Unió de Pagesos insisteix a demanar que s'articuli una campanya de divulgació de la mel per tal que els consumidors puguin apreciar millor el valor de la mel artesanal i diferenciar-la, així, de la que ha estat prèviament pasteuritzada.


Una visión de la "Davis Cup Finals" des de dins - davis cup\n16th febrer 2020 xtriadoLeave a comment\nMaster class amb Xavier Fajardo, “Event Director” en Kosmos Tennis.\nLa setmana passada vam convidar a Xavier Fajardo, “Event Director” en Kosmos Tennis i alumne de la promoció 2000-02. Va impartir la Master Class d’aquest curs, que és part dels seminaris sobre gestió esportiva que organitzem anualment.\nEn aquest article del bloc compartim algunes idees sobre el disseny i l’execució de les Davis Cup Finals Madrid’19 sobre la qual vam debatre en el seminari.\nDurant el seminari vam parlar sobre la dificultat de posar en marxa una competició. Especialment en aquest cas, perquè ja existia, però amb un format completament diferent, i es basa en una herència que condiciona el que pots fer. Això complica, també, els pactes econòmics que has de mantenir, al menys en aquesta primera edició, i condiciona el finançament.\nVa incidir no només en la dificultat d’ubicar l’esdeveniment dins el calendari de tornejos ATP, sinó també en com convèncer els tennistes professionals que s’unissin a aquesta nova aventura. Convèncer-los no és fàcil, implica gestionar i pactar condicions que es van comentar a la sala.\nIntroduïen la nova manera de competició, on 18 països es van enfrontar entre ells amb l’objectiu d’alçar-se amb el títol de campions mundials. Tennistes com Nadal, Djokovic, Thiem, Zvérev i Tsitsipas, tots TOP 10 en el rànquing ATP, van participar amb les seves seleccions.\nElements clau de l’organització\nLa Davis Cup Finals, realitzada a la Caixa Màgica, han tingut una bona repercussió mediàtica. Les dades són: 130.000 persones les que van presenciar en directe. A més, va tenir una audiència de 33,5M d’espectadors per la retransmeses a 176 països.\nAl llarg del seminari, es va debatre sobre els múltiples factors a tenir en compte durant la planificació d’un projecte d’aquesta envergadura. Aspectes que resulten claus per al seu bon desenvolupament. Un dels factors més determinant és l’adequació de les instal·lacions a les necessitats del torneig.\nDes vestuaris addicionals i pistes auxiliars, fins a la calefacció i connexió a Internet. Mil elements per incorporar en una infraestructura no preparada per allotjar la Davis Cup, amb un cost molt important. S’espera que en la pròxima edició aquests costos siguin menors, i l’organització ja tindrà uns antecedents d’experiència que donen molt valor.\nEl màrqueting i patrocini de l’esdeveniment\nParlant del màrqueting també va destacar les accions de promoció de l’esdeveniment. Com són imprescindibles, començant per la pròpia comunitat tennística i acabant amb el públic en general. Va comentar les campanyes proposades directament per Gerard Piqué, com la idea de canviar entrades a canvi de reciclar ampolles de plàstic. O les campanyes de marqueting digitals i la participació en el programa “La Resistència” de Movistar 0.\nD’altra banda, la rendibilitat de l’esdeveniment no és fàcil a curt termini. Passa també per la recerca de nous patrocinadors que vulguin unir-se. També els premis es van incrementar, a l’igual que les retribucions als participants.\nNo tot surt perfecte a la primera quan desenvolupes un nou projecte. Analitzar les errades i aquells aspectes amb marge de millora és crucial per a una bona planificació dels anys vinents.\nUs convidem a participar el proper any en aquestes sessions obertes a tots els antics alumnes del màster!


Reñé presideix la presentació del Campionat d’Espanya de Motocròs de Ponts | Diputació de Lleida\nInici / Reñé presideix la presentació del Campionat d’Espanya de Motocròs de Ponts\nReñé presideix la presentació del Campionat d’Espanya de Motocròs de Ponts\nEl president de la Diputació de Lleida, Joan Reñé, ha presidit aquest dimecres la roda de premsa de presentació del Campionat d’Espanya de Motocròs. 50è Motocròs de Ponts, en les categories d’MXÈlit, MX2 i Copa Kawasaki, que se celebrarà el dia 27 de maig al circuit ‘El Bosquet’ de Ponts (la Noguera). L’acte de presentació ha tingut lloc a la sala de premsa de la Diputació de Lleida.\nLa presentació ha comptat amb la participació de l’alcaldessa de Ponts, Maria Antònia Pubill, el president del Moto Club Segre (entitat organitzadora de la cursa), Lluís Capdevila, i del vicepresident de la Federació Catalana de Motociclisme, Jordi Miralles, així com amb l’assistència dels representants del Moto Club Segre, Josep Maria Pascuet i Josep Maria Mañé.\nDurant la seva intervenció, el president de la Diputació ha destacat que es tracta d’un esdeveniment important pel món del motor a les terres de Lleida, que està avalat per la consistència, el treball i el prestigi del Moto Club Segre, ja que és una referència per a tot el país.\nDe la seva banda, Lluís Capdevila s’ha mostrat molt satisfet per recuperar la prova per Lleida, pel Moto Club, perquè era una prova que estava consolidada al circuit de Bellpuig i que ara s’ha recuperat a Ponts. També ha recordat que fa 5 anys era impensable que el circuit ‘El Bosquet’ acollís una prova de Campionat d’Espanya, i que el treball que s’hi ha fet ha estat extraordinari.\nL’organització espera la participació dels millors especialistes de cada categoria (MX Èlit i MX2), que tindran com a complement una prova de la Kawasaki Team Green Cup). Alvaro Lozano, Jonathan Barragán, José A. Butrón, Joan Cros, el francès Fabien Izoird, el suec Björn David Andersson i els pilots del Moto Club Segre, Jaume Betriu i José Luis Martínez, que ocupen el sisè i vuitè lloc, provisional al campionat de MX Èlit, són alguns dels protagonistes de la competició, tot i que la inscripció no es tancarà d¡fins el proper dijous a les dotze de la nit. El lleidatà Sergio Castro serà un dels més destacats en la prova d’MX2.\nPer acollir la prova en les millors condicions possibles, el Moto Club Segre ha fet una sèrie de millores al circuit ‘El Bosquet’, entre d’altres, la d’abocar la terra de gairebé un centenar de camions.\nLleida, 23 de maig de 2012


Black TLR Black TLR\nEl Corsa ha estat l'elecció dels professionals durant els dies de cursa, i ara és millor que mai amb la tecnologia composta de 4C Graphene! L'última Corsa és una evolució de la marca, i aporta múltiples tecnologies a la indústria. Començant amb la nostra carcassa reforçada de 320 TPI Corespun K flexible i duradora, i afegint una barreja propietària de 4 diferents compostos de grafè, el nou Corsa aconsegueix el sant graal de rendiment: velocitat, flexibilitat, durabilitat i fiabilitat. Ja sigui guanyant un Grand Tour o un crític local, la família Corsa ofereix un rendiment de classe mundial.\nElecció de pneumàtics per a pilots professionals. Guanyador del Tour de França, Giro d'Itàlia, Volta a Espanya, Clàssics, Món\nLa carcassa de cotó de primera qualitat s'ajusta més a la superfície de la carretera, proporcionant un passeig més suau, un rodatge més fàcil i una millor adherència.\nEtrto: 25 622\nEl Corsa té un 19% menys de resistència al rodament que el mateix producte sense un grafè impecable, alhora que mostra una adherència i una durabilitat superiors. Aquests trets, en combinació amb la carcassa de cotó millorada d'aramides més flexible desenvolupada mai, ho fa.\nCompleta la teva compra de Vittoria Corsa amb la nostra selecció de Rodes i cobertes i productes de Cobertes. Navega per totes les categories de ciclisme a bikeinn i descobreix la teva botiga online especialitzada en material de ciclisme. Aconseguiràs tot el material de Cobertes al preu més baix, 100% garantit a bikeinn!


Tres anys passats…, i un Govern que NO HA FET INVERSIONS – Socialistes de Collbató\nPublicada el 10 d'octubre de 2018 20 de març de 2022 per admin\nEn el darrer Ple municipal els Socialistes de Collbató vam votar, entre altres punts del Ple, a favor de l’adequació de la primera planta del Casal de Cultura i millora dels espais públics dels barris i en contra de la proposta rancia i poc valenta de l’equip de govern per millorar a mitges l’Avinguda Centenari. Creiem que Collbató es mereix més, perquè pot. Arranjar l’avinguda del Centenari requereix fer-la tota i no a pedaços. El projecte presentat al Ple únicament contempla refer una vorera i deixar l’altra sense fer. És un projecte que no contempla soterrar la línia elèctrica i que per tant es deixa passar una excel·lent oportunitat per aconseguir-ho i evitar en el futur reobrir el carrer i refer-lo amb més pedaços. Un projecte que elimina totes les places d’aparcament dels veïns i visitants. És un projecte fet amb presses. Un exemple de voler fer a correcuita, la feina que no s’ha fet abans…\nPer tant sí, sí que som partidaris de millorar un dels carrers més importants del poble com és l’Avinguda Centenari i no, no volem que es faci a mitges, creiem que s’ha de fer com cal, pensant en el futur a llarg i no a curt terme buscant fer un maquillatge d’última hora. Tenim els recursos per disposar d’una Avinguda Centenari molt millor del que es va proposar. Només cal ser valent per fer-ho possible.\nEstem d’acord amb l’alcalde quan ell diu que hi ha diners per fer inversions. Els Socialistes de Collbató ho sabem amb certesa perquè va ser el nostre equip de govern qui va haver d’estrènyer el cinturó per eixugar deutes, de manera que a la present legislatura fos possible disposar de capacitat d’inversió. I la tenim, sí. I no d’ara, de fa 3 anys, 3 anys perduts sense utilitzar recursos financers a l’abast del consistori que haurien permès fer un considerable pas endavant a Collbató.\nTambé volem puntualitzar la informació donada per l’alcalde sobre els motius de la suspensió del Ple, ja que per ser fidels a la veritat, caldria afegir que no ens va consultar ni informar de la seva voluntat, ni del contingut del projecte que volia presentar, és a dir havíem d’anar al Ple sense tenir coneixement de res referent a aquest important punt sobre l’Avinguda Centenari. Un cop suspès el Ple, ens va reunir per explicar-nos el seu projecte, moment en el qual nosaltres vam informar de les nostres propostes de millora molt més completes i ambicioses. Propostes que no van ser ni tan sols contemplades i encara menys, recollides a la nova convocatòria del Ple.\nCal tenir en compte que l’alcalde i el seu govern estan en minoria i els cal fer l’esforç de buscar l’acord amb l’oposició. Pretendre buscar la nostra aprovació als punts proposats als plens sense reunir-nos i pactar amb els socialistes, que som el grup majoritari, per acordar en quins termes es dóna, és al nostre entendre no voler comptar ni amb nosaltres ni amb els ciutadans que ens van votar. Una mostra més de la poca transparència a la qual ens té acostumats l’actual equip de govern i de no entendre que per governar amb minoria cal buscar l’acord contínuament.\nEsmorzar Socialista amb MIQUEL ICETA


A partir del dia 5 de març de 2019, seguint l’adhesió per part del Principat el passat dia 1 de març, les cinc entitats bancàries andorranes passen a formar part de la zona única de pagaments en euros (Single Euro Payments Area – SEPA).\nAmb l’adhesió a SEPA, els bancs andorrans ja poden enviar i rebre transferències de conformitat amb els esquemes SEPA (SEPA Credit Transfer – SCT). SEPA tracta els aspectes tècnics de les transferències (instruments, estàndards, procediments i infraestructures comuns), creant un escenari harmonitzat que implica que, tècnicament, no existeixin diferències entre els pagaments nacionals i internacionals, que s’efectuaran amb la mateixa facilitat, rapidesa, seguretat i eficiència.\nEls bancs andorrans s’aniran adherint progressivament a la resta d’esquemes SEPA, com són les domiciliacions bancàries SEPA (SEPA Direct Debit – SDD), a les que s’hi integraran a partir de l’1 de gener del 2020 en base al què estableix la legislació andorrana, i les transferències de crèdit instantànies SEPA (SEPA Instant Credit Transfer – SCT Inst).\nAmb la inclusió d’Andorra, l’àmbit geogràfic dels esquemes SEPA s’amplia a 36 països: els 28 estats membres de la Unió Europea, Islàndia, Noruega, Liechtenstein, Suïssa, Mònaco, San Marino, el Vaticà i el Principat d’Andorra.\nDescarregui’s la guia: GUIA SEPA\nDescarregui’s el Format SEPA Clients


Enginyeria Ambiental-nova — Departament d’Enginyeria Civil i Ambiental — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nEnginyeria Ambiental ▶\n≡ Enginyeria Ambiental-nova\nSou a: Inici / Doctorat - Recerca / Programes de doctorat / Enginyeria Ambiental / Enginyeria Ambiental-nova\nEl programa de Doctorat en Enginyeria Ambiental es va iniciar per primera vegada en el curs acadèmic 1986-87, i es pot considerar com el primer programa de doctorat sobre Enginyeria Ambiental que ha estat impartit a Espanya, amb el propòsit de formar doctors en aquesta disciplina. Atès el caràcter transversal de l'Enginyeria Ambiental, aquest programa de doctorat és interdepartamental i està integrant per grups de recerca interdisciplinaris amb línies de treball especialitzades en diverses àrees de l'enginyeria ambiental. Això ofereix als estudiants la possibilitat d'encaixar els seus estudis i interessos de doctorat en les diferents línies de recerca que integren el programa. El programa i els grups que participen tenen una clara vocació d'internacionalització de la investigació desenvolupada, així com una contrastada trajectòria de col·laboració en projectes de recerca amb altres universitats i empreses, tant d'àmbit nacional com internacional.\nNúm. de places 10\nTitulació oficial Programa de Doctorat en Enginyeria Ambiental per la Universitat Politècnica de Catalunya (inscrit en el registre del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport)\nCoordinació Manolo Espino Infantes


【Salming】 | Runnerinn\nBosses i ronyoneres (2)\nCalçat dona (41)\nCalçat running (27)\nCalçat trailrunning (14)\nCalçat home (32)\nCalçat trail running (10)\nVambes per córrer (22)\nRoba dona (36)\nRoba home (34)\nVeure-ho tot ( Salming )\n$ 111.64 $79.99\n$ 149.12 $106.49\n$ 149.18 $105.99\nSalming a runnerinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de botiga-running. I el millor de tot és que et portem el material de botiga-running que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Salming s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a runnerinn. Com a distribuïdor autoritzat de Salming tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Salming de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a runnerinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de runnerinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


Vídeo sobre Cultura d'Aprenentatge a les Organitzacions - UCF\nInici/Actualitat/Vídeo sobre Cultura d’Aprenentatge a les Organitzacions\nEl passat dia 22 de juny va tenir lloc una trobada de responsables de formació i desenvolupament d’organitzacions de salut del conjunt del SISCAT, Sistema Sanitari Integral d’Utilització Pública de Catalunya, en la que van participar més de 8o professionals.\nDurant la jornada, en la que es van presentar i compartir projectes i experiències en l’àmbit de la formació i el desenvolupament, es va mantenir una conversa amb el Professor José Luis Alonso, expert en ecosistemes d’aprenentatge de la Universitat de Mondragón.\nPots accedir i veure de manera íntegra a aquesta conversa al voltant de l’impuls d’una nova cultura d’aprenentatge i el desplegament de metodologies participatives i col·laboratives per al conjunt de professionals del sector.\nVeuràs que l’exposició es basa en l’explicació d’un mapa (Learning Metamorphosis). Si estàs interessat/da en disposar d’un exemplar d’aquest, no dubtis en contactar-nos. Pots fer-ho a odalmau@ucf.cat i te’l farem arribar un.


Dia de l'arxiu: Què era notícia el 9 de juny de l'any 1990? - À Punt\nDia de l'arxiu: Què era notícia el 9 de juny de l'any 1990?\nEn el Dia Internacional dels Arxius posem en valor el treball dels documentalistes de la televisió valenciana i fem un recull dels temes que eren notícia fa 32 anys, a més de celebrar la professió d'arxiver i de gestor d’informació\nImatge de com es treballava als arxius d'RTVV els anys 90\n09 de juny 2022 - 10:22\nEl 9 juny de 1990, amb només nou mesos d'emissions de la televisió autonòmica, l'arxiu audiovisual valencià ja estava farcit d'històries. Ens hem preguntat quins tipus de notícies –les que la televisió pública començava a emetre– preservava –aquell nou arxiu– de la llum, la humitat i els canvis de temperatura.\nAquest treball ha sigut possible amb l'ajuda dels professionals que treballen al centre de documentació d’RTVV,' l'IVC i À Punt. Molts dels quals continuen vinculats professionalment al servei. Mitjançant la seua aportació els serveis informatius d'À Punt hem pogut localitzar algunes d'aquelles informacions. Les que eren notícia en l'estiu del 1990. Unes notícies que començaven a construir el que se seria el principal arxiu audiovisual del poble valencià.\nArxiu i actualitat van agafats de la mà. Així és, dia rere dia. Un treball d'equip entre els periodistes i els documentalistes. Una faena sense la qual seria impossible desenvolupar la majoria d'informacions elaborades als mitjans de comunicació. A més d'enriquir altres formats culturals (documentals, pel·lícules, curtmetratges i fins i tot novel·les).\nAmb la calor de 1990 les platges també estaven plenes\nA Monòver arribaven les despulles mortals de l'escriptor José Martínez Ruiz 'Azorín'\nFa 32 anys Andalusia també estava en campanya electoral i acollia els mítings de Felipe González i José María Aznar\nBanesto celebrava la seua junta d'accionistes i aprovava la Fundació Cultural Banesto\nA la Fira del Llibre a València, marcada per la vaga dels jardiners, 'El peso de la paja' (T. Moix) era el llibre més venut\nA Puçol es casava el mític jugador de bàsquet Brad Branson, ídol de l’afició del València Basket (temporades 88/94)\nReunió a Berlín Est de les dues Alemanyes amb els guanyadors de la Segona Guerra Mundial, per tal de tractar la reunificació\nEls inicis del principal arxiu del poble valencià\nLes imatges gravades els anys 90 dins del mateix arxiu d'RTVV ens han mostrat els professionals que allí treballaven. Molts dels quals hi continuen vinculats professionalment. En els vídeos es pot veure des de com eren les primeres cintes audiovisuals utilitzades, de polzada, d'umatic, i betacam sp. També els ordinadors PC on registraven el que anava arribant a l'arxiu. Unes imatges que hui dia sorprenen per veure treballadors fumant mentre manipulaven paper.\nAquestes imatges, dels primers anys del Centre de Documentació d'RTVV, que van ser gravades l'any 1991, mostren com ha evolucionat aquesta professió i com han canviat els seus fluxos de treball. Aquest 9 de juny, Dia Internacional dels Arxius, hem recordat també les condicions i mitjans tècnics en què es treballava als anys noranta.\nEls arxivers, els documentalistes i els gestors d’informació mantenen viva una antiga professió iniciada a l'edat mitjana. Amb la revolució digital, des de mitjan segle XX, han hagut d'adaptar-se a noves realitats: la digitalització i creació d'arxius digitals, així com la gestió dels nous sistemes d'informació i documentació.\nImatge de l'arxiu RTVV amb les prestageries plenes de cintes / À Punt Mèdia\nImportant ús del paper als serveis de documentació (1991) / À Punt Mèdia


Serra i Abella: d’octubre 2015\nDilluns 26 d'Octubre els alumnes de segon curs del CFGS de Gràfica Publicitària van visitar l'estudi Morillas on els van explicar els diferents departaments que intervenen en els projectes de branding, identitat de marca i packaging.\nLa visita va ser guiada pel director d'Art del Departament d'Identitat corporativa Àlex Gobern. Els alumnes també van rebre explicacions de diferents professionals de cada departament (Branding, Packaging, Serveis al client) entre d'ells Alejandro Pérez, antic alumne de l'escola.\nPodeu trobar la imatge també al compte d'instagram de l'estudi Morillas.\nPublicat per Serra Abella a 17:21 Cap comentari:\nDimecres 14 vam acompanyar Irene Garcia Amador a recollir el premi a la 5a edició dels Premis Eva Toldrà d'il·lustració. El projecte final de la Irene, va obtenir una menció especial per la transversalitat del projecte –Nyctophília–, que agrupa i·lustració, literatura i música. Moltes felicitats Irene! Segueix endavant! Podeu conèixer el seu projecte el proper dia 20 d'octubre a l’acte inaugural del centre.\nEtiquetes de comentaris: alumnes, curs 2015-2016, il·lustració, premis\nLa Fundació SGAE va celebrar dissabte 10 d’octubre, al Cinema Prado de Sitges, la 15a edició dels Premis SGAE Nova Autoria en el marc del Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya Sitges 2015. A través d’aquests guardons, la SGAE i la Fundació SGAE ofereixen la possibilitat als autors emergents d'exhibir els seus treballs i donar-los a conèixer al gran públic en el marc d’un esdeveniment audiovisual de projecció internacional.\nAquest any 2015, el comitè de selecció de la programació del Festival, ha seleccionat per a la secció SGAE Nova Autoria, un total d'11 treballs: 6 de ficció, 3 documentals i 2 d'animació. Un d'aquests treballs ha estat presentat per l'EASD Serra i Abella. Amb guió i direcció de la professora Bea Gil, el curtmetratge Corto Milenio fou realitzat pels alumnes de 2n curs del cicle superior d'animació de la promoció 2013-2015: Anna-Victòria Teixidó, Jonatan Arroyo, Daniel Pérez, Alba Borrell, Laura Rodríguez, José Manuel Castell, Albert López, Irene Pizarro, Mary Grace Ilagan, Cristian Navarro i Nil Ferrándiz. Des d'aquí rebin el nostre més sincer i merescut reconeixement.\nEn aquest enllaç hi podeu veure el curtmetratge.\nEtiquetes de comentaris: alumnes, animació, cicles, curs 2015-2016, festivals, premis\nEtiquetes de comentaris: curs 2015-2016, festivals, fotografia, premis, projectes finals\nEtiquetes de comentaris: cicles, curs 2015-2016, gràfica publicitària, projectes finals\nPublicat per Serra Abella a 16:14 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: alumnes, animació, curs 2015-2016, festivals, premis\nExtraradis. Mirades a 9,90, de Jose Navarrete\nL'antic alumne del Serra i Abella, Jose Navarrete, aconsegueix una beca accèssit al CFD Barcelona per realitzar un Curs superior de Documental Creatiu i Fotografia Contemporània.\nJose Navarrete, un dels membres del Colectivo Los Coleccionistas de Momentos, ha obtingut una beca accèssit al CFD, a partir de dos treballs realitzats a l'escola: Extraradis. Mirades a 9,90 –projecte final de curs presentat al juny del 2015 i tutoritzat per Isabel Codina– i El mite de l'Edén –treball realitzat a segon curs de Fotografia Artística–.\nPublicat per Serra Abella a 15:14 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: alumnes, curs 2015-2016, fotografia, premis


L’IVC obri la porta a l’estiu amb dos espectacles de cabaret i circ en el Teatre Arniches | Notícies Dígitals\n09/06/2021 cabaret, circ teatre arniches\nLa programació de l’IVC en el Teatre Arniches arriba a la fi de la mà de dos espectacles amb molta energia.\nEl divendres 11 de juny Cashalada Companyia presenta l’espectacle de cabaret Two Ladies or Not Two Ladies, i el dissabte 12, el cicle Som Menuts s’acomiada amb la producció de circ Paüra, de Lucas Escobedo.\nDesprés d’una temporada marcada per la situació sanitària, la delegada de l’Institut Valencià de Cultura, Alicia Garijo, s’ha mostrat molt satisfeta d’haver pogut realitzar tota la programació plantejada des de setembre, i haver comptat amb el suport del públic alacantí, que no ha deixat d’assistir cada cap de setmana al teatre: “Ha sigut un any molt complicat per a tothom, en el qual moltes coses han canviat; per això, des de l’IVC, estem molt contents per haver pogut mantindre l’activitat, i que el públic haja continuat gaudint de la programació en condicions de seguretat, demostrant cada setmana que la cultura és segura i necessària”.\nEl divendres 11 de juny a les 20.00 hores la companyia Cashalada arriba a l’Arniches amb un divertidíssim espectacle de cabaret, dirigit i interpretat per Noelia Pérez i Josep Zapater, i que compta amb la col·laboració de Rodolf Sirera i Carles Alfaro.\nUn espectacle en el qual una diva de la cançó, alcohòlica, caòtica i eclipsada, pretén emprendre una gira mundial amb una tímida encara que brillant pianista que no és el que sembla. Un recorregut per la cançó francesa, el cabaret alemany, el pop i el jazz, que es fusionen per a omplir l’escenari d’humor i drama. Moon River, Je ne regrette rien, with or without you, Bésame mucho o Youkal són alguns dels temes dels quals podrà gaudir el públic.\nEl dissabte 12 de juny a les 19.00 hores el Teatre Arniches acomiada, per aquesta temporada, el cicle familiar Som Menuts, amb el segell alacantí de la companyia Lucas Escobedo i la seua última producció, Paüra, estrenat el 20 de maig en el Teatre Rialto de València amb un rotund èxit de crítica i públic.\nPaüra és un espectacle d’humor dirigit per Lucas Escobedo i Raquel Molano, que a més s’inclouen en el repartiment juntament amb Alfonso Rodríguez i Marta Sitjà. L’alacantí Juanjo Llorens, guanyador de tres premis MAX, signa les llums d’aquesta història per a tots els públics i amb música en directe.\nLucas Escobedo s’ha consolidat com un dels grans talents de les arts escèniques valencianes, que ha anat forjant una trajectòria que combina el seu treball com a actor, malabarista o manipulador de ninots i la seua faceta com a creador i director, parcel·la que li va valdre la nominació a millor direcció en els Premis de les Arts Escèniques Valencianes 2019.\n← Turisme organitza la conferència internacional ‘Mid-Term’ de el projecte europeu Herit-Data que analitza els fluxos turístics en temps real\nL’IVAJ participa en les trobades Reconeix sobre voluntariat →


BLOCS DE FILOSOFIA » telèmac » Suite Française\nPosted: March 7, 2014, 12:20pm CET by noemí\nAquest és un clàssic de la literatura del segle XX, i l'obra pòstuma de la seva autora, Irène Némirovsky (1903-1942), que va morir a Auschwitz víctima de l'Holocaust. És una obra complexa, dura i colpidora: d'acord amb la seva intenció musical, manté un ritme constant que avança pausadament sense aturar-se, per endinsar-se en passatges commovedors que s'obren inesperadament durant la lectura. Pretén ser una obra mosaic, farcida de personatges de diferents estrats socials, amb subtrames i escenaris diversos; però d'aquest potencial mosaic n'entreveiem només una petita porció, les dues primeres parts, en versió esborrany, que l'autora va deixar entre els seus manuscrits quan va ser detinguda. Némirovsky emprèn així un retrat social del salvatge èxode a províncies dels habitants de París, en la primera part, en què tothom hi té alguna cosa a perdre i el pitjor enemic pot resultar el ciutadà respectable. En la segona part, l'acció es fa més dilatada i se centra en l'ocupació d'un poblet francès per part d'una companyia de l'exèrcit alemany. En aquest context, la línia entre amics i enemics es va fent cada cop més fina a mesura que s'imposa la necessitat de conviure amb el conqueridor. En el seu rerefons es troba la idea que no és fins que ens trobem encarats amb l'experiència límit que la realitat adquireix la seva vessant més autèntica, que ens trobem enfrontats amb qui som de debò. El descobriment, però, acostuma a ser insòlit i pertorbador. La descripció sobre les diferències de classe i sobre el caràcter i defectes de cada estrat social és molt acurada, tot i que el fet que la novel·la quedi inacabada fa que aquests detalls es vagin dissolent en el conjunt.\n← Dosis de realitat Les filles de Hanna →


Per això el procés el volien jutjar a Madrid - Editorial Vicent Partal\nPer això el procés el volien jutjar a Madrid\n«Dissortadament, a Madrid d'ençà del primer minut han vist clar que això no és una qüestió de justícia sinó d'aniquilar l'enemic»\nAhir l’audiència provincial de Barcelona va decidir de processar els vuit inspectors de la policia espanyola responsables de les actuacions violentes contra la població del primer d’octubre de 2017. El jutge que investiga les lesions contra més de dos-cents ciutadans en unes nombroses escoles ja havia interrogat quatre caps de l’operació, però ara ha decidit que tots han de ser investigats i interrogats per determinar qui va ser el responsable d’aquella operació, qui va dissenyar la brutalitat policíaca que va provar sense èxit d’aturar el referèndum d’autodeterminació. Ara mateix hi ha uns quants jutjats catalans que investiguen en diversos graus l’actuació de 77 policies i guàrdies civils dels que van participar en la repressió d’aquell dia. Evidentment, fora del Principat això no ho investiga cap jutjat.\nVeurem com acaba tot plegat, especialment quan puge, si hi ha sentència, cap amunt. És més que raonable de pensar que si hi ha condemnes contra els policies seran impugnades i que a Madrid les instàncies superiors les anul·laran. Però, siga com siga, així i tot, aquesta decisió de l’audiència provincial torna a constatar que la justícia no veu les coses de la mateixa manera a Barcelona i a Madrid. I per això l’estat va fer mans i mànegues per impedir que els tribunals naturals, els que correspondrien, jutjassen els fets de què s’acusa el govern, la presidenta del parlament i els dirigents socials.\nHan passat tantes coses que potser s’ha oblidat i tot, però avui és un bon dia per a recordar que la primera batalla jurídica fou sobre la barbaritat de les acusacions i precisament sobre quin era el tribunal que havia de jutjar. I ja es va perdre allí, al primer minut. Totes les defenses van denunciar aleshores que els òrgans superiors de la justícia espanyola doblegaven les normes fins a extrems de contorsionisme per aconseguir que els acusats fossen jutjats a Madrid. I per què ho feien? Doncs perquè a Madrid es podia fer un judici contra l’enemic mentre que a Barcelona això molt més difícil.\nI la prova la tornem a tenir al davant. Els mateixos policies i responsables policíacs a qui es demanen explicacions i aclariments als tribunals catalans varen passar per la sala del Suprem agombolats amb cotó-en-pèl i tractats amb una delicadesa i una complicitat indignes de qualsevol tribunal. La decisió de Marchena d’impedir que es contrastassen amb vídeos les declaracions –moltes de les quals evidentment falses– dels guàrdies civils i policies va ser un escàndol monumental i un atemptat gravíssim als drets de la defensa. Però és que és per a això, per a actuar d’aquesta manera, que es van voler endur el judici a Madrid. Marchena no ha volgut mai analitzar els fets perquè no li importen. Té la missió de condemnar amb la pena més alta possible els dirigents catalans i això farà.\nPer això cal insistir que el judici del procés és un dels casos de guerra judicial (lawfare) més nítids del món, és a dir, la llei i els tribunals es fan servir com a arma de guerra i no com a instrument de la justícia. I cal recordar també que tant en el warfare (la guerra militar) com en el lawfare (la guerra judicial) hi ha un element absolutament cabdal, que és la geografia. En la guerra armada, en un conflicte militar, definir el camp de batalla és la decisió més determinant. En la guerra judicial això es fa decidint la jurisdicció, qui jutja i qui no. I la prova, una més, està en la decisió d’ahir de l’Audiència de Barcelona.\nDissortadament, a Madrid d’ençà del primer minut han vist clar que això no és una qüestió de justícia sinó d’aniquilar l’enemic, mentre que ací els acusats i les defenses, o els uns i els altres, han volgut pensar o creure’s que sí que era una qüestió de justícia. Ha estat un error monumental. Un error que, per desgràcia, acabarem pagant tots molt car.\n05.09.2019 | 22:06\nSempre s’està a temps d’esmenar un error. Rectificar és de savis. Mai ha segut justícia, sinó arma de guerra.\n05.09.2019 | 22:20\nEl judici s’hagués hagut d’aturar a la primera mostra de parcialitat i de manipulació. I no es va fer, per por dels uns i dels altres, suposo, a quedar encara més desemparats. Però vistos els resultats, prestant-se al judici ha estat un gran error i han “blanquejat” la revenja de la justícia espanyola davant dels espanyols i molts extrangers.\nEspero que el MH President Torra ni tant sols hi vagi. Té feina més important al Parlament i la sentència, com a Madrid, ja la tenen escrita.\nTots sabem que es cert el que diu el Sr. Partal però, més clar i català, no es pot explicar. Moltes gràcies Sr. Partal.\nuna cosa que sabia tot el mon i els interessats no coneixien?\ntambé podien tenir un acord per sortir ràpid i que Madrid no ha complert…\no ves a saber quina altre cosa.\nperò no crec que seguir la beta del fals judici amb arguments legals, quan es veia de lluny que els tribunals ignoraven la seva pròpia llei els passes per alt als “fabulosos” advocats de la defensa.\nEl que està clar és que entre pitos i flautes han aconseguit desactivar el moviment social que hi havia, i això ho han fet els “nostres” i ningú mes. Els que s’omplenen la boca de independentisme, unitat, hegemonia i altres paraules grandiloquents.\n05.09.2019 | 22:59\nQue moltíssima gent demanés si us plau, que no anéssin a judici i marxéssin amb la resta, perquè ja sabiem que els condemnarien en un judici farsa per mantenir-los hostatges, i ni ells ni els advocats no ho veiéssin, és quelcom que sempre em va sorprendre. La reacció policial, judicial i del cap d’ Estat, dés del 20 de setembre fins el 3 octubre, no deixàven lloc a dubte. L’ únic que va poder passar és que algú prometès que si guanyava faria que l’ advocacia de l’ Estat només acusés per malversació, donant un clar missatge a fiscalía. Però també era òbvi de pensar, que aquell mateix que prometía coses, era el que estava recolzant que s’ apliqués el 155 fet a mida per Catalunya.\nRes em va fer més feliç que saber que Anna Gabriel i Marta Rovira no quèien al parany, i marxàven. Efectivament, un error el dels presos polítics que voluntariàment van entregar-se quan ja s’ havien quedat als Jordis, que paguem i pagarem caríssim. Ara bé, si els tornen a Catalunya, suposo que no cal dir què s’ ha de fer, no? És obligació democràtica no acatar una sentència injusta. Perquè no és contra unes persones per uns fets. És contra un poble per les seves idees.\n05.09.2019 | 23:07\nJo continúo sense entendre com l’advocat Melero, l’ultim dia del judici va agrair al Marchena i als seus sheriffs el bon tracta rebut. Se per gent que van ser a la sala del suprem, en quines condicions havien de menjar, per exemple, els presos. No va haber-hi una estratègia comú per part de les defenses que, al meu parer i sense entendre un borral de lleis, crec que habien d’haver denunciat i fer constar en acte les ilegalitats que s’estaven cometen, ja des d’el primer dia amb els presos jutjant-los a Madrid i tenint-los en presó preventiva. No se si tots aquests errors es poden esmenar quan anem a Estrasburg. Qui ens creurà quan llegeixin que els mateixos advocats defensors agraeixen al tribunal?\n05.09.2019 | 23:18\nUna manera de combatre tantes errades i injustícies és obrir les presons i tothom cap a casa. No n’hi ha prou amb fer proclames de desobediència sinó que s’han de demostrar. Tenir raó sense justícia no serveix de res.\nJa l’estem pagant.\n06.09.2019 | 00:48\nTots sabem qui es l’enemic i les moltes trampes que esta fent. resulta trist escoltar al Melero, i altres advocats perdent-se en arguments tècnics quant el problema no es la justicia el problema es la venjança al 1-O i als qui el vam fer.\n06.09.2019 | 00:53\nAbans que dicten sentència, si no és que ho han fet; per tant, abans que vulguen fer-la pública oficialment, cal obrir les presons (això sí que seria una barrancada per la llibertat).\n06.09.2019 | 02:12\nSi no podem discutir, imaginar suposicions sense dades, esbroncar els contrincants amb cridòries i donar tota la culpa a Franco, pensant que si ell no hagués existit España no hauria sigut violada pel totalitarisme, no aconseguirem dormir tranquils. I ni així: Només hi dormirem quan anem per feina i fem el necessari per rescatar la identitat i la llibertat; tenint (els ciutadans) molt clar el que volem i al preu que sigui.\n06.09.2019 | 04:05\n¡Lógico! España se defiende y se defenderá como gato panza arriba. Yo, de ser España, también haría lo mismo porque en ello me va el condumio. Esto es algo que muchos catalanes de a pie no acaban de entender. Los del Establishment pseudo-independentista catalán, los que cortan el bacalao político, lo entienden perfectamente, de ahí que cambalachean. Lo mismo les da proclamar una República que vaciarla de su contenido al minuto siguiente y empezar entonces a divagar por los pantanales de tener que ensanchar aguas o tender puentes de diálogo con aquellos que no tienen más remedio que defenderse como gatos panza arriba porque en ello les va el condumio. España se defiende porque sin Catalunya no come.\nLos catalanes independentistas de a pie no han entendido que los que tienen la sartén por el mango son ellos.\nLo curioso de esta historia es que los actuales partidos políticos pseudo-independentistas catalanes trabajan, y lo hacen muy bien, para seguir escondiendo a los catalanes de a pie (los votantes) que el mango de la sartén lo tienen ellos.\nY lo más curioso de todo es que los catalanes de a pie siguen votando a estos quintacolumnistas de libro.\n06.09.2019 | 05:14\nLa justicia a españa forma part de l’exercit constitucional. La constitucio la va fer l’exercit i jutges de Franco, junt amb la monarquia creada pel Franco. La violencia d’españa es constitucional. No entenc com els politics catalans son tant innocents\n06.09.2019 | 06:25\nProu que ho sabiem Director, simplement perquè soc vell i per les meves venes flueix la “mala llet espanyola” i com diu molt corrosivament el Sr. Alegria, Catalunya la consideren seva per dret de conquesta i la defensen amb totes les seves armes. Tant costava organitzar una “Gran evasión” sense Steve Mcqueen?. Salut.\n06.09.2019 | 06:49\n* A Madrid és evident que es practica la justícia de l’enemic, però jo no n’estaria tan segur que a Barcelona no es faci. Mirem què li està passant al president Torra, què li va passar al president Mas, o què els està passant a altra gent com en Jordi Pesarrodona, o la Marta Torrecillas. Quants policies hi ha condemnats per la seva actuació l’1O, per exemple ? I ja fa dos anys !!\n* Aquesta batalla no és judicial. Ens hem de ficar al cap que un procés d’independència trenca la legalitat del país del qual t’independitzes. No hi ha altra. I aquest país es defensa, com sigui. No podem pretendre dur a terme una cosa que ells creuen una il·legalitat, per molt democràtica que sigui, i després quedar-nos igual qual a darrera hora fem marxa enrera. Si tot el govern i les cúpules dels partits varen arribar fins allí (la gent ja hi estava disposada), o acabaven o es podien esperar conseqüències serioses, especialment venint d’un estat tradicionalment tan poc democràtic com l’espanyol i a sobre governat per un partit directament franquista (encara que els altres ja hem vist que gaire diferents no són). Creure que si tornaves enrere et perdonarien o ho deixarien en renyar-te una mica és irresponsable i ingenu. Com ho és pensar que si els apaivaguem (tipus Rufian) seran més bons amb els presoners: igual que la independència és política, el càstic és polític i busca l’escarment (com a Sudàfrica amb en Nelson Mandela). Crec, fermament, que si el judici s’hagués fet a Barcelona, hauria acabat igual. No em sembla a mi que en Jesús Maria Barrientos & Co, siguin gaire moderats.\nI sobre el que molta gent diu: desobeir seria obrir les presons, si. Certament. Però si ho fem hem de muntar desobediència en tot. Hem d’obrir les presons, muntar vagues generals, tallar carreteres… Cosa que si és per la Generalitat no farem: avui ja hi havia unes declaracions de la consellera Chacón dient que perjudicaria l’economia (i jo afegiria: és clar !! D’això es tracta !!). I també per desobeir, els presoners polítics haurien de fugir quan els deixéssim anar: no crec que ho fessin, perquè uns són presoners del martirilogi (Junqueras) i altres encara pensen que hi pot haver una solució via indults o amnistia (una nova ingenuïtat, diria)\n06.09.2019 | 07:08\nLa no compareixença de Junqueras, Mundó i Romeva el matí del dimarts 31 d’octubre de 2017 a Brussel•les ha marcat la materialització de la bifurcació de l’independentisme fins avui.\nAquella decisió política justificada per un component jurídic era refrendada, sens dubte, per un entorn d’interessos més ampli al redós de les sigles del partit ERC.\nDecisió que es trasllada, al meu entendre, en fals per la premsa a la població en donar-li un caire de dret a la defensa personal quan en realitat amagava una trajectòria política diferenciada que, des dels partits, esquerdava la unitat del govern i de retruc la unitat de l’independentisme de base del poble.\nMalauradament, Junqueras i el seu entorn repetien el que ja havien fet després de la Consulta del 9-N de 2014, però en un context d’alliberament més avançat i, per tant, les conseqüències polítiques d’aquella decisió de defensa jurídica individualitzada, uns entregant-se a l’estat i els altres a l’exili, són completament diferents i de repercussions majors.\nMentre que el “masisme” es va resoldre amb el pas al costat del President Mas, el “junquerisme” pretén continuar avalat per un entorn intel•lectual, mediàtic i d’interessos cada cop més estereotipats i confusos amb l’autonomisme d’arrel espanyola.\nCap partit polític posseix la representació en exclusiva ni de l’independentisme, ni del republicanisme català; però amb una diferencia molt important, pels que no tenim cap partit, que els procedents del “masisme” s’han posat a la feina mentre el “junquerisme” amb el seu entorn d’interessos, no; pretenen, encara, el poder per damunt de l’alliberament del poble.\n1/ L’independentisme català, ni és processista ni és màgic, té interessos transversals. Per començar l’alliberament colonial.\n2/ Les cúpules dels partits polítics catalans veuen amenaçats els seus privilegis, heretats del model de la transacció espanyola i, per això, estan en ple procés de canvi. Estan més avançats PDeCAT, JxCat i la Crida, encara que no ho sembli, que ERC, PSC, ICV-comuns; en el procés de democratitzar-se en el sentit republicà de sotmetre’s a la voluntat del poble.\n3/ La premsa democràtica catalana ha d’ajudar a desvetllar, com ho està fent VilaWeb, la mentalitat catalana en la confiança; que consisteix a acceptar la confrontació dels altres cap a tu per tal de construir la realitat del país. La confiança de mentalitat catalana es crea posant-te a prova.\n4/ Els valors de la República catalana són dels ciutadans i estan per a desenvolupar com a propis, la igualtat, la justícia i la llibertat. Els que més ho han practicat més en són ja de republicans catalans; per això, aquest moviment de base no té ni control, ni aturador, fins a la implementació.\n06.09.2019 | 07:22\nExplicar-ho millor impossible.\n06.09.2019 | 07:27\nTots els poders i totes les responsabilitats polítiques pròpies d’un estat, en no poder comprendre què és la democràcia ni poder acceptar-la pel profund feixisme en el qual s’ha acostumat a viure tot un poble, han estat traspassats al poder judicial. De fet, no és pas un invent modern, l’assassí Franco ja ho feia. És per això que el que en diem poder judicial, en realitat actua com a poder extraoficial. Quan un governant no és capaç de governar, la solució és utilitzar el poder judicial per a matar legalment el problema. Per això tampoc poden assumir la independència dels poders que exigeix una democràcia. Quan les lleis que han estat preparant des de temps immemorial no són lleis per a servir al poble ni mai han pretès ser justes, sinó que estan pensades per cometre les il·legalitats que el poder polític no s’atreveix a realitzar, la dictadura és completa. El polític no pot fer segons què perquè de tant en tant s’ha de sotmetre a això que els incomoda tant, com són les eleccions. En canvi als Jutges no els cal fer aquesta cosa tan populatxera. Ells són els “sumo sacerdots”, i fan i desfan el que els dóna la gana tergiversant les seves pròpies lleis, que per això són tan interpretables, i que ja es van fer així per a poder fer en cada cas el que al poder l’interessi. Però no sempre els surt bé. Quan la justícia d’un país ja deixa de ser reconeixible pel poble i s’utilitza només per a cometre maldats i abusar dels ciutadans, aquest país dura poc i deixa d’existir com a tal, sobretot quan pretén passar per demòcrata. Tempus fugit, i la impossible Espanya només fa que emmerdar-se cada vegada més.\nPotser era necessari que el govern es dividís i uns s’exiliessin i altres es deixessin jutjar. Els primers per treballar en el marc internacional i els segons per posar en evidència que a Espanya la justícia tan sols en manlleva el nom.\nAra toca a la societat civil, partits i institucions, amb unitat de criteri i acció, intel·ligència, fermesa i constància actuar per obligar-los a revertir la situació i tornar les coses al seu punt d’inici, o sia, a la consecució del referèndum d’independència, internacionalment homologable.\nLlavors constatarem que el sacrifici d’uns i altres, haurà valgut la pena.\n06.09.2019 | 08:53\nUna altra raó per marxar….\nLes familíes i les seves empreses que controlen aquesta finca que es espanya, tenen molt clar que, al no poder afussellar, estar a l’Otan, endeutats als bancs alemans i quedant-los unicament el poder judicial, només els queda estacar fort la vaca i anar-la munynt. Si cal, bastonejar-la tant com es pugui. Tot sempre supervisat per l’amo perquè te molt clar que si això falla, ha d’anarse’n a Suissa.\nAl meu entendre, del presos, uns els varen prometre i s’ho varen creu-re, que els treurien aviat i com a recompensa tindrien poltrona catalana. Els altres, no varen estar prou ben aconsellats i la mandra de deixar-ho tot durant uns anys, els va fer auto-convènçer.\nQui no te perdó sóm nosaltres. Individualment molt valents, colectivament no tant, més aviat poc. Incapaços de fer rés pels presos fora d’encendre una espelma.\nI continuem sense fer rés per desobeïr, malmetrel’s-hi l’economia i esfondrar-los tant com es pugui fins el punt d’aniquilar-los. Al contrari, els volem ajudar a fer govern a canvi d’un val per un pollastre a l’ast.\nQuina mena de virus tenim escampat, que encara ens hagim de identificar en un partit o en un altre, tenim presos, espanya està al límit de la subsistència, no tenen ni diners ni futur i en poc temps es mataran entre ells, i nosaltres no ho rematamem¡¡¡ cal confrontació, acció i, si cal, guerra. Com a Hong Kong.\nELS AUTÒCTONS NO SÓN DE REFIAR\nDe sempre, en exercici colonial de la repressió, quan el poder castiga a una part del territori ho fa amb jutges i policies forans (de la metròpoli), no pas autòctons, fet que evidència que els funcionaris que viuen o són del territori, per més adoctrinats que estiguin, no poden deixar d’estar influenciats pel tarannà diari, per la relació amb la gent. Això els fa, a ulls dels repressors, més poc fiables. Recordeu les declaracions justificatòries del Suprem respecte a tribunals catalans…\nMalgrat tot plegat, no deixa de ser un joc per guardar les formes, d’una justícia professional, democràtica, separada del poder polític, allò del poli bo poli dolent. Al final tot serà impugnat i les medalles per als comandaments policials els arribaran…\nPS. Ara no és moment per tornar a discutir (hi ha molts factors) l’enorme error polític de fer una defensa jurídica i no política dels acusats. Aquest judici hauria d’haver sigut una olla de pressió sobre que aquella farsa era un acte de venjança, i que el jutge els acabés expulsant a tots de la sala, com feien els presoners bascos. Però ja està fet i en paguem les conseqüències…\n06.09.2019 | 09:35\nHe tingut experiències judicials a Catalunya i tot i l’excessiva duració dels processos, la meva opinió és força favorable. Per això he quedat molt impressionant per la fantochada perpetrada a Madrid. Esperem acabi parlant la Justícia.\nEl procés ens ha ensenyat moltes coses, és com un “màster en independència de país predemocràtic”. Moltes coses que han passat es podia pensar que ja les sabíem, perquè, en teoria, ja coneixem molt aquest estat. Els antecedents històrics, des del segle disset fins ara mateix són una enciclopèdia pesada que li cal una biblioteca de la categoria de la de Harry Potter per contenir-la. Sembla, però, que en aquest país la gent llegeix poc i es per això que ara ens toca anar a repàs. Repassant ens adonem que l’estat ens fa la guerra, com sempre, que el Sr. Sánchez ens fa la pirula i que el Sr. Junqueras , historiador!, tant bo com és, ha preferit ser un ostatge tancat i callat que un home lliure amb capacitat de moure’s pel món lliure i fer front a la repressió. El “llirisme” ens defineix als catalans, també ho podem veure en aquesta biblioteca de la història catalana. I ara què?, doncs anar rebent i anar aprenent. Serà llarg i si som aplicats potser arribarà el dia que ens sabrem la lliçó i decidirem anar junts, amén.\n06.09.2019 | 10:10\nCom gairebé sempre, molt encertat, Vicent, però és una obvietat: un imperi mai no es comporta democràticament amb les colònies. Els gats esgarrapen i els gossos mosseguen. El tema, la qüestió candent és quina opció triem:\n– la d’anar fent, anar-hi anant dins l’autonomisme fins que un dia l’imperi esdevingui democràtic.\n– o la d’agafar el toro per les banyes i demostrar que davant d’un referèndum sobre independència sí o no som molts més del 50%., molts més. No sé si som el 80%, com diu el Jordi Cuixart, o el 55, o el 60, o el que sigui, però si no hi tornem, ja sabem el que ens queda durant dècades i dècades: autonomisme, lluita dels partits per l’hegemonia electoral, decepció, desmoralització…, i mostres d’unió uns dies abans de l’11S.\n06.09.2019 | 10:47\nResulta evident que, almenys part dels presos polítics, van anar a declarar a Madrid pensant que “serien raonables i no els tindrien empresonats més que uns pocs dies”.\nTot i que ja estava clar en aquell moment, que l’estat espanyol no tenia cap intenció demantenir l’aparença de ser democràtic o de dret, pot ser raonable pensar que, entre mentides intencionades i el què els anglesos en diuen “wishful thinking” es deixessin enredar per anar a legitimar el sistema judicial espanyol …el què costa molt, molt, molt d’entendre és que encara ara, gairebé 2 anys de presó després d’aquelles mentides, encara hi hagi alguns dels presos que confie en què dient o fent segons què, els deixaran sortir de la presó.\n…això no tindria més importància si les conseqüències de les seves accions quedessin limitades al séu cas personal, però quan segueixen sent (o volent ser) al capdavant del moviment col.lectiu, els seus errors d’anàlisi els paguem tots …i a quin preu.\nCrec que parlo per molta gent quan dic que agraïria moltíssim un exercici d’honestedat en què els presos ens diguessin que es van equivocar acceptant les regles del joc de l’enemic. I ningú deixaria de fer res del què fem per alliberar-los, però ens permetria també començar a caminar altre cop, decididament, cap a la república …que és l’únic que té possibilitats reals d’alliberar els presos.\nA Madrid ho van entendre correctament des del primer minut: això és una guerra. No es lluita amb tancs i bombes, però l’únic objectiu és el mateix: eliminar l’enemic. És una guerra …i ells es comporten com a tal. I en tota guerra, si un bàndol aconsegueix capturar hostatges els mantindrà tant de temps com sigui benefiós mantenir-los (cap justícia té res a veure en tot això). L’estat espanyol mantindrà els hostatges empresonats mentre el benefici de tenir-los sigui major que el cost …i mentre no passem de fer manifestacions i sopars pels presos, el cost és pràcticament nul (ningú mourà un dit si no som un problema) i el benefici altíssim (mentre estiguin a la presó no fem res per avançar cap a la independència). Tot polític que no entengui això és altament mediocre i no pot tenir cap responsabilitat política en moments com aquest.\n06.09.2019 | 11:23\nD’aixó és tracta, de DESTRUIR… una guerra cada 10 anys de mitjana (els últims 300); i ara, a destruir la Democràcia, És a dir, destruir el Diàleg i el Respecte a tots aquells que no pensIn com ells…\nMolt interessant, Vicent, l’esment del lawfare. Deixant de banda a Melero i qui el va contractar, crec que, encara que és normal que els altres advocats encaixessin les seves estratègies de defensa, la política del comú denominador va ser molt equivocada. Feia pena veure Salellas mossegant-se els llavis. Al final, la farsa va quedar legitimada pels mateixos acusats i els seus advocats. Conseqüències: legals, cap (els posaran la pena no pel que es veu en el judici, sinó per raons d’oportunitat política); polítiques: nefastes, desmobilitzadores.\nEspero que l’MHP Torra prengui nota i actue de manera molt diferent en el judici-lawfare que li han muntat a finals de mes.\nAlguns comentaristes opinen de soltar els presos que romanen al Principat. Té facultats la Generalitat per poder-ho fer? Si a Madrid fan el que fan…., per què no respondre així, contundentment, pacíficament, amb el risc de ser tots empresonats? I després a tu, ami, a tot el poble. Ens obliguen a la confrontació. Espanya no dialogarà ni pactarà mai a les bones la posibilitat de nostra eixida. Qui opina el contrar? BeneÏts o beneits? Jesús, que va convidar a posar l’altra galta, quan li van pegar, ben bé que esva defensar: “Si he parlat malament o t’he ofés, dis-me en què ho he fet , i si no, per què em pegues? Davant Pilat, no valen arguments.\nHo tenen tot decidit.\nEl fet d’estar, encara ara, repetint els mateixos errors posa de relleu que la idiosincràsia catalana fa el joc als interesos de l’Estat espanyol. Castella, històricament tan colonialista i usurpadora, té perfectament presa la mida al victimisme català, ha après a tolerar-lo perquè sap que té poc recorregut, tal i com han demostrat tants anys d’autonomisme servil, mentre que sempre que li cal treu la rojigualda de l’armari, tot i el tuf franquista, i funciona perquè a la perifèria peninsular no li cap altre orgull ni identificació possible. I els nostres dirigents no ho acaben d’aprendre, segueixen abaixant el cap mentre clamen unútilment perquè es faci justícia i després de la massacre judicial, com a molt, seguirem estant al mateix punt de partida, sino pitjor. Error rere error, potser és que no podem deixar de ser com som mentre perdem el temps justificant-nos inútilment i amb la por de decebre als inevitables discordants, en comptes d’actuar decididament. Tot molt decebedor si no fos pel creixement exponencial de l’independentisme els darrers 15 anys.\nPregunto: 1- n’aprendrem algún dia? potser quan siguem una majoria encara més àmplia? 2- potser llavors sentirem la legitimitat i anirem per feina? 3-és per això que ERC crida a eixamplar la base?\nLa 3ª sí que m’atreveixo a respondre-la: ERC s’equivoca perquè lo d’eixamplar la base inclou la submissió amb el teu carceller (ells en diuen negociació) i el conseqüent desànim de l’independentisme. El resultat: més autonomisme, el frau dels darrers 40 anys, en el millor dels casos, o un neocentralisme que per al cas no deixaria de ser la mateixa merda però amb menys farciment.\nEs parla d’obrir les presons… Qui les obrirà? Els companys dels qui es van entregar voluntàriament a un judici-farsa? És posarien d’acord per fer-ho o es perdrien en debats eterns de si fora millor obrir la porta amb la clau o contractar un serraller degudament autoritzat o, potser, forçar una finestra (d’oportunitat, esclar) I els Mossos? Què farien els Mossos?\nVoleu dir, en tot cas, que els presoners voldrien sortir?\nEls únics que poden alliberar els presoners són la gent.\nJa ho va dir l’advocat Aamer Anwar el passat 11S que havíem de fer alguna cosa abans del “judici”, però no ho vam fer… GRAN ERROR\nA veure si ara sí que ens mobilitzem d’una vegada i per totes. Hem de ser la pedra a la sabata d’Espanya i d’Europa. Hem de molestar!!!\n06.09.2019 | 14:30\nAbans de la sentencis encara som a temps de denunciar la constitució borbònica dir que és il·lícita pel haver estat dictada pels militars a uns “Padres de la patria” amics de Juan Carlos.\nEl plantejament jurídic del judici, excepte el de Jordi Cuixart, va ser un retrocés colossal perquè\nrepresentava acceptar ser súbdits d’Espanya uns quants anys més.\n06.09.2019 | 15:25\nEstic d’acord amb alguns punts amb Miquel Gilibert, però aquest concepte em sembla discutible:\n“Aquesta batalla no és judicial. Ens hem de ficar al cap que un procés d’independència trenca la legalitat del país del qual t’independitzes. No hi ha altra. I aquest país es defensa, com sigui. No podem pretendre dur a terme una cosa que ells creuen una il·legalitat, per molt democràtica que sigui, i després quedar-nos igual qual a darrera hora fem marxa enrera.”\nEspanya titlla de il.legalitat el procès d’independència perquè li convé, no per criteris totalment objectius. I no tots els paísos es defensen “com sigui.” N’hi ha que ho fan democràticament, com Anglaterra o el Canadà. Espanya ho fa autocràticament. Hi ha una gran diferència.\nQuan V.Partal escriu que: “Per això cal insistir que el judici del procés és un dels casos de guerra judicial (lawfare) més nítids del món, és a dir, la llei i els tribunals es fan servir com a arma de guerra i no com a instrument de la justícia.” marca un fet cabdal tant pel nostre passat recent, com pel nostre futur immediat. I d’això n’hem d’entendre que la guerra està tant oberta com la reacció del “Gobierno de España” comunica avui mateix per boca de la seva portaveu I.Celaá. Què vol dir sinó que el veredicte judicial és d’obligat acatament? I de quin veredicte judicial parlen? Bona pregunta quan van apareixen veus díscoles amb la interpretació dels fets de l’1-O que fa el TS; tant a nivell de l’estat Espanyol, com a nivell internacional. A mi em sembla que perquè una guerra sigui declarable, cal que els seus contendents hi entrin de ple. I em sembla també que això mateix és el que tenim mercès a l’esforç d’aquells que serveixen d’esquer per fer que sigui possible. Un fet que em fa reflexionar sobre la diferència entre la lluita d’alliberament que porten el poble basc i el català i les seves diferències estratègiques. Ahir mateix hi havia una noticia al respecte. La persecució judicial contra el moviment independentista basc segueix sense ETA, però sempre sota l’escut del “tot és ETA. Sembla doncs que la convergència en l’estratègia de l’estat dóna mostra de fins a quin punt les preocupacions a l’estat són ben vives. Suposo que en tenen motius: no en va van reconeixent la transcendència del BREXIT. Un fet que suposa la revisió de les fronteres nacionals, així com les fronteres de blocs d’influència supranacionals. Un problema polític per un cas que és sobretot polític. Veurem doncs com l’estat nació España, davalla en aquest moment on a la pregunta sobre la identitat de la UE es fa tant acuciant. En fi, cal que l’independentisme posi més llenya al foc, ara que el conflicte està tant escampat que fins i tot mareja.\nObrir les presons seria un bon pas , ara cal saber si els de dins fugirien\nNosaltres Per la diada tots al carrer per la Republica\nMalgrat agraïr l’Editorial d’avui sobre el tema, i tot el meu assentiment, crec convenient deixar constancia dels meus dubtes, encara avui, sobre la conveniencia d’inssistir en el tema del “procés” la seva inmoralitat i el miserable espectable ofert a la ciutadania per TV.\nQui tingui vergonya ja opinarà, no cal patir més. El Suprem farà el que volgui d’acord amb el Rei i els polítics.\nConsidero que totes les energies del Poble de Catalunya hauriem de destinar-les a construir la República que ha demostrat desitjar i que el 11-S d’enguany tornarà de demostrar, superant les indescriptibles maniobres dels polítics retribuits o aspirants. El moviment propular orientat tant pel 130 MHP com pel 131, a redòs de l’ANC i OC, aconseguiran l’objectiu sense soroll mediàtic manipulat.\n06.09.2019 | 21:21\nVal… jo em pregunto que haguès passat si a l’hora del juidici, no més al començament quan varen tenir la paraula (castellana) haguessin renunciat dient-ne que després d’estar empresonats tants messos preventivament, no poder expressar-se en seve llengua per imperi i.legal i que veient-ne que sobre la taula ja hi tenen escrita la sentencia, renunciem a les defenses per aquest judici farsa… tot això devant les càmeres, la primera sessió… i que ho haguès sabut tothom que vol dir FARSA en català…


Una Real Utopia: Canvis....\nEnmig d'un periode de canvis importants a la vida és curiós com barrejat amb la il.lusió, les noves espectatives i esperances apareixen com petits núvols grisos de dubtes o petites pors al canvi... L'important és no perdre mai la certesa que encara que en alguns moments pugui aparèixer núvols de tormenta i amb la possibilitat d'alguna pluja escadusera sempre acaba sortint el sol, brillant i càlid.\nEn el silenci de la meva reflexió\nM'adono de tot el meu món intern\nCom si fos una llavor,\nD'alguna manera petita i insignificant\nPerò també pletòrica de possibilitats.\nI veig a les seves entranyes\nEl germen d'un arbre magnífic,\nL'arbre de la meva pròpia vida\nEn procés de desenvolupament.\nEn la seva petitesa, cada llavor conté\nL'esperit de l'arbre que serà després.\nCada llavor sap com transformar-se en arbre,\nCaient en terra fèrtil,\nAbsorbint els sucs que l'alimenten,\nExpandint les branques i el fullatge,\nOmplint-se de flors i fruits\nPer poder donar el que han de donar.\nCada llavor sap\nCom arribar a ser arbre.\nI tantes són les llavors Com els somnis secrets.\nDins nosaltres, innumerables somnis\nEsperen el moment de germinar,\nTirar arrels i donar-se llum,\nMorir com llavors…\nPer convertir-se en arbres.\nArbres magnífics i orgullosos,\nque a la vegada ens diguin, en la seva solidesa, que sentim la nostra veu interior;\nque escoltem la saviesa dels nostres somnis llavor.\nElls, els somnis, indiquen el camí\nAmb símbols i senyals de tota mena,\nEn cada llit, en cada moment,\nEntre les coses i entre les persones,\nEn els dolors i en els plaers,\nEn els triomfs i en els fracassos.\nAllò que s'ha somiat ens ensenya, dormits o desperts,\nA veure'ns, a escoltar-nos, a adonar-nos.\nI així creixem,\nEns desenvolupem, evolucionem…\nI, un dia, mentre transitem\nAquest etern present que anomenem vida,\nLes llavors dels nostres somnis\nEs transformen en arbres,\nI desplegaran les seves branques\nque, com les gegantines,creuaran el cel, unint en un sol traç\nel nostre passat i el nostre futur.\nRes no cal témer…\nUna saviesa interior les acompanya…\nPerquè cada llavor sap\nJorge Bucay "Cuentos para pensar"\nPublicat per Aina a 13:38\nSegur que aquests canvis dels que parles seran positius i portadors de bones experiències. No tinguis por, no hi ha motiu!\nUn pató! (Ja sé que pató s'escriu "petó" però sempre he pensat que és una equivocació, que els petons s'han de dir amb la boca ben oberta!!!)\n24 de maig de 2009 a les 16:17\nTens raó, segur que seran molt positius.....\nUn pató molt gran!!! jejeje\n24 de maig de 2009 a les 18:07


Juncker i Trump donen treva a la guerra comercial\nMÓN > AMÈRICAEUROPA\nAsseguren que volen 'resoldre' l'augment de les tarifes sobre l'acer i l'alumini i les contramesures europees\nTreva en la guerra comercial entre Washington i Brussel·les. El president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker, i el president dels EUA, Donald Trump, han acordat de treballar ‘junts’ cap a un comerç sense aranzels ni barreres en alguns productes industrials i frenar, de moment, els gravàmens als cotxes europeus. Ho han anunciat Trump i Juncker en un comunicat conjunt després d’una reunió a Washington dimecres. ‘El pacte es basa en entendre que mentre negociem, si cap de les dues parts decideix d’aturar les negociacions, frenem la imposició de noves tarifes i avaluem les que s’apliquen a l’acer i l’alumini’, ha explicat Juncker. Segons el comunicat, els EUA i la UE han entrat en una ‘nova fase’ en la seva relació, una fase ‘d’amistat pròxima’ i de relacions comercials ‘fortes’ en les quals ‘guanyen’ tots dos actors. Tot i que no especifiquen dates ni concreten mesures immediates, els dos polítics finalitzen el text expressant la voluntat de ‘resoldre els afers sobre les tarifes a l’acer i l’alumini i els aranzels de represàlia’.\nHan dit també que treballaran per reduir les barreres i incrementar el comerç en serveis, substàncies químiques, productes farmacèutics i mèdics i soja. Una altra mesura acordada després de la trobada és la de ‘enfortir’ la cooperació estratègica en relació amb l’energia i que la UE importi més gas natural liquat nord-americà per diversificar el seu subministrament. A banda, l’acord també diu que els dos actors comercials treballaran ‘de forma estreta’ amb els seus socis per reformar l’Organització Mundial del Comerç i abordar pràctiques comercials deslleials, com ara el robatori de propietat intel·lectual o els subsidis industrials.\nSegons les dades recopilades en el comunicat conjunt, els EUA i la UE junts sumen més de 830 milions de ciutadans, més del 50% del PIB global i mantenen una relació comercial bilateral de més de vuit-cents mil milions d’euros.\nLa guerra comercial de l’acer i l’alumini als cotxes\nD’ençà de principi de juny els EUA han imposat aranzels del 25% i el 10% a les importacions d’acer i d’alumini de la UE. Com a mesura de ‘reequilibri’, a final del mes la Comissió Europea va aplicar noves tarifes del 25% a una llarga llista de productes americans com ara texans, objectes d’acer, el whisky, el tabac, les motocicletes, els vaixells de vela o a motor per a oci i esport, el blat de moro, el suc de taronja o els nabius i preparacions de productes de maquillatge, entre més.\nEl mateix dia en què van entrar en vigor els nous aranzels, Trump va amenaçar amb tarifes d’un 20% en ‘tots els cotxes’ europeus. Davant l’anunci, Brussel·les va advertir els EUA de l’impacte i també va respondre amenaçant amb noves represàlies.


1) Les decisions preses per Podemos durant els últims mesos indiquen un rumb que no compartim. L'entrada de 5 ministres d'UP a un govern progressista-neoliberal hegemonitzat pel PSOE, en el qual aquest partit controla els principals ressorts de poder lluny de debilitar l'actual règim polític, suposen integrar-s’hi i considerar la seva gestió com a únic horitzó possible. La nostra proposta de pactar la investidura amb el PSOE i passar a l'oposició per seguir lluitant per construir un projecte que articulés una majoria constituent ha quedat descartada pel Podemos actualment existent. No compartim tampoc la política de pacte i consens social, que renuncia a confrontar amb els grans poders econòmics. En aquest sentit, constatem que hi ha una diferència enorme entre els objectius del Podemos que vam contribuir a formar fa 6 anys i la deriva actual, mitjançant la qual s'ha passat d'impugnar la classe política i les elits econòmiques a convertir-se en part de la primera sense tocar els beneficis de les segones.\n2) Comprenem també que bona part del poble d'esquerres comparteix alleujament davant la formació de govern. La por a l'extrema dreta i el cansament després d'anys de mobilitzacions fan comprensible aquesta posició, que entenem i respectem. Malgrat això, creiem que els objectius d'aquest govern són molt poc ambiciosos, fins i tot si ens situem dins dels marges de el sistema. Per això, la nostra tasca immediata és tractar d'impulsar un nou cicle de lluites que eviti el buidament del carrer: el 8 de març perquè hi hagi avenços feministes, exigir la derogació de les reformes laborals, la regulació dels lloguers, tancar els CIES, prohibir els acomiadaments a empreses amb beneficis, aturar els desnonaments i trencar amb l'article 135 de la Constitució. Sense pressió popular organitzada, no hi haurà avenços. Sense avenços que valguin la pena ser defensats, que distribueixin la riquesa i el poder a favor de les de sota, pot generar-se un ambient perillós, en el qual l'extrema dreta pot estendre la seva demagògia masclista, racista, autoritària i al servei dels rics.\n3) En aquest marc de debat, sense analitzar la sagnia que Podemos ha patit com a organització durant els darrers anys i sense un procés suficient de deliberació prèvia, l’Assemblea Ciutadana apareix com una mera ratificació de la seva direcció i de l'estratègia adoptada de subalternització al PSOE.\n4) Aquesta mateixa deriva l’hem observada a l’anomenat espai del canvi a Catalunya. Després de posar-se de costat davant l’1-O, la direcció i espai de Comuns ha seguit una dinàmica d’equilibris que ha portat a molta gent abandonar el projecte. De defensar un referèndum a no diferenciar-se de la proposta del PSC de diàleg dins la legalitat. Una desorientació que també ha portat a recolzar els pressupostos de 2020 al Parlament. Uns pressupostos que encara que són expansius, no reverteixen més de deu anys de retallades i privatitzacions i segueixen la doctrina de prioritzar el pagament del deute marcada pel govern neoliberal de la Generalitat de JxCat i ERC, l'Estat i la Unió Europea.\n5) Per això, des Anticapitalistes hem decidit no participar en la propera assemblea estatal de Podemos, com ja fa uns mesos vam decidir dimitir dels òrgans de direcció de Catalunya en Comú, i centrar els nostres debats en decidir la nostra relació definitiva amb aquests projectes que vam contribuir a fundar i a la qual tant d'esforç li hem dedicat. El nostre procés intern de debat culminarà el 28 de març amb una conferència en què donarem a conèixer la nostra decisió definitiva. Desitgem, sens dubte, molta sort a la gent que decideixi participar en l'assemblea de Podemos, des de la convicció que ens seguirem trobant i treballant en comú en molts àmbits.


Així funciona l’‘app’ distòpica de Tsunami Democràtic que controla les protestes a Catalunya | Tecnologia | EL PAÍS Catalunya\nAixí funciona l’‘app’ distòpica de Tsunami Democràtic que controla les protestes a Catalunya\nEl moviment ha creat una eina innovadora per coordinar els seus simpatitzants\nProtesta per la sentència del procés, a la plaça de Catalunya de Barcelona. En vídeo, l'aplicació de mòbil de Tsunami Democràtic. JULIÁN ROJAS Vídeo: Atlas\nMadrid / Barcelona 17 OCT 2019 - 11:27\tCEST\nLa revolta de l'independentisme es juga al carrer. I a internet. Grups de protesta com els Comitès de Defensa de la República (CDR), el col·lectiu Anonymous Catalunya, Pícnic X la República i l'estrella del moment, Tsunami Democràtic, s'organitzen amb una nova app de missatgeria, clau per coordinar les estratègies del moviment independentista. Els canals de Telegram d'aquests grups avisen sobre localitzacions a les quals cal acudir per secundar accions –com la interrupció de vies de transport–, i per controlar els moviments de la policia. Aquestes organitzacions, a diferència de les fins ara principals aglutinadores de les bases independentistes –l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) i Òmnium Cultural–, no defugen l'enfrontament amb les forces de seguretat.\nEl moviment Tsunami Democràtic es va activar el 2 de setembre amb el suport públic del president de la Generalitat, Quim Torra; el seu vicepresident, Pere Aragonès, i del president del Parlament, Roger Torrent. Es desconeix qui en són els líders, però la policia creu que el tret de sortida es va produir en una reunió a Ginebra (Suïssa) entre l'expresident de la Generalitat Carles Puigdemont, Torra, representants dels partits nacionalistes catalans, l'ANC i Òmnium Cultural. Assistents a la reunió van assegurar a Valverdedelcamino que el projecte del Tsunami va ser presentat pels representants de la CUP. Una dels seus líders, Anna Gabriel, resideix a Ginebra.\nTsunami Democràtic té tres canals de comunicació per convocar protestes: un compte a Twitter, un canal a la xarxa de missatgeria Telegram i la citada app, la gran desconeguda. En un missatge distribuït ahir dimecres, Tsunami anunciava que fins al 26 d'octubre no faria cap convocatòria més. Poc després es va esborrar aquest missatge per dir que "la propera acció s'anunciarà quan siguem milers de gotes connectades amb l'app".\nLa policia creu que Tsunami Democràtic va néixer en un cim amb Torra en Ginebra\nLes protestes es radicalitzen a Catalunya amb el suport de Torra\nDIRECTE Última hora a Catalunya\nUn dels avantatges de les apps (aplicacions dissenyades per ser executades en mòbils, tauletes i altres dispositius mòbils) és la seva facilitat per estendre's amb rapidesa entre els usuaris. Milers de catalans que no feien servir Telegram se l'han descarregat en les últimes hores per seguir el canal de Tsunami, que té més de 300.000 seguidors. La d'Anonymous en té prop de 105.000; la dels CDR, uns 40.000. Tsunami té ara com ara només 15.000 apps activades, segons les seves pròpies dades.\nPer què l'app creix més a poc a poc? Perquè li costa més escalar: en llenguatge tecnològic, "escalar" és una funció bàsica. Passar de 1.000 usuaris a un milió és relativament senzill, només cal utilitzar els serveis de descàrrega d'aplicacions d'Android i Apple –Play i App Store. Però Tsunami no està aquí. Cal anar a un web específic i descarregar una de les dues versions que ofereix. I esperar que funcioni. Aquí apareixen les anomenades friccions: traves que dificulten l'escalada.\nLa principal fricció de l'app de Tsunami és el codi QR, que algú t'ha de facilitar i que només disposa de 10 usos. Això millora la seguretat, però impedeix que es multipliqui el nombre d'usuaris. El que Tsunami anomena "el llarg camí cap a la desobediència civil no violenta" té obstacles tecnològics.\nValverdedelcamino ha parlat amb quatre enginyers i informàtics que han analitzat el codi d'aquesta app per veure com serà el dia que s'engegui. Només quan això passi es veurà com flueix el tràfic per l'aplicació i què demana exactament. De moment, l'app seguia ahir en silenci.\nL'objectiu principal és aconseguir una comunicació xifrada entre nodes segurs. Però a l'app de Tsunami no tothom té el mateix nivell: hi ha un grup dirigent que emet missatges, decideix accions, genera i reparteix codis QR, i milers de nodes que reben aquesta informació i l'executen, cosa que la mateixa app anomena "gotes": "Un espai on pots compartir el teu compromís en forma de temps i recursos. El Tsunami està fet de gotes", segons diu una descripció de l'app dins del seu codi.\n“Una xarxa de bots humans”\n"Els lideratges no són visibles. Hi ha una confiança cega, sense qüestionar res. És com si haguessin aconseguit una xarxa de bots humans per llançar-los a alguna operació", diu Enric Luján, professor de Ciència Política especialitzat en Tecnologia de la Universitat de Barcelona i membre del grup Críptica. És fàcil imaginar que hi ha un grup al seu centre de comandament fent que ploguin "gotes" en una carretera o estació de Catalunya i veient en directe els resultats. Aquest maneig de voluntats s'apropa a la distopia.\nL'app demana permisos per saber la localització precisa, fer fotos i activar el micròfon de cada telèfon de la xarxa. Cada usuari ha de detallar, a més, de quins mitjans de transport disposa –des d'un patinet a un tractor– i els dies i hores lliures en què pot participar. La majoria de missatges al codi de l'aplicació van destinats a fer accions puntuals: "La teva zona geogràfica no té cap acció en curs"; "confirmes que han arribat els piolins al lloc de l'acció?"; "confirmes que has arribat al lloc de l'acció?"; "si durant l'acció hi ha alguna incidència rellevant, contacta amb el coordinador per notificar-la". Aquests coordinadors han de formar part dels dirigents d'aquesta organització.\nEl Tsunami que va sorgir el 2014\nEls organitzadors del Tsunami Democràtic insisteixen des dels seus canals de comunicació que el seu objectiu és actuar a partir de la desobediència pacífica. Algunes de les consignes de resistència no violenta que difonen recorden a les quals promovia l'octubre del 2017 –arran de la consulta il·legal de l'1-O– el col·lectiu En Peu de Pau, que donava suport als CDR. Molts dels seus components secunden i difonen les consignes de Tsunami. Un d'ells, l'exdiputat de la CUP David Fernàndez, va ser el novembre del 2014 el primer que va utilitzar públicament el concepte d'un “tsunami democràtic", a propòsit de la primera consulta il·legal d'autodeterminació. Fernàndez va descriure el 15 setembre durant la presentació d'un llibre a Barcelona què entenia ell per tsunami: “Un tsunami és una onada imperceptible que ningú ha estat capaç de detectar, que es va cuinant subterràniament, i que pren en un moment velocitat de propagació i intensitat, que ningú pot aturar”. Fernàndez ho va vincular amb les protestes que vindrien: “És la desobediència civil aplicada a la resposta d'una sentència que porta a la doctrina del xoc de Naomi Klein. Estem preparats, perquè la desobediència requereix posar el cos. Però si vam ser muralla humana l'1 d'octubre, ho haurem de ser també amb la sentència”.\nCada membre del grup només coneix el graó immediatament superior: qui li ha passat el codi QR. Els controladors, en canvi, poden veure tots els membres específicament. Si tenen totes les comissaries de Catalunya delimitades, poden saber si algun dels membres entra en una sovint.\nPer evitar perills amb infiltrats, l'app té almenys dos remeis hipotètics. D'una banda, detecta patrons estranys i els pot eliminar la connexió. A més, si un infiltrat aconsegueix entrar només veu el que passa al seu node i zona geogràfica: si viu a Barcelona, no hauria de veure les convocatòries a Tarragona.\nLa complexitat d'elaborar una app F2F (friend to friend, d'amic a amic) és destacable, no perquè tècnicament és molt complexa, sinó perquè requereix un alt grau d'especialització. "Això no ho han fet només a Barcelona, t'ho puc assegurar, requereix de molt assessorament", diu un dels enginyers que ha analitzat l'app i prefereix mantenir l'anonimat. "No es fa en una estona, ni en un mes ni dos. L'arquitectura requereix coneixements especials. Sabien què feien. Poden fer-ho menys de 10 persones, dos o tres programadors i uns quants arquitectes de sistemes. Però amb molt d'assessorament. És el mateix tipus de gent que va recomanar a Puigdemont canviar de cotxe al túnel quan va fugir", afegeix.\nLa manera més senzilla de saber què passa a l'app és infiltrar-se, però no és una tasca d'unes setmanes. Hi ha alternatives més ràpides, però molt sorolloses: "Suposant que funcioni d'una manera similar a RetroShare [un software de comunicació xifrada entre usuaris], el tràfic que genera l'aplicació és atípic, especialment procedint de dispositius mòbils", diu Sergio López, informàtic especialitzat en virtualització i sistemes. "No sé si les operadores de telefonia tenen obligació de subministrar aquesta informació a les autoritats, però sospito que per a elles no seria difícil analitzar el tràfic i crear un mapa dels usuaris, on es vegi quins dispositius són els nodes principals. Aquesta és una de les raons per les quals els manifestants a Hong Kong intenten evitar la xarxa de dades, utilitzant Bluetooth en el seu lloc", afegeix López. Així es pot analitzar la xarxa, però derrocar-la és un grau més alt d'intromissió.\nHong Kong com a model\nHong Kong està inspirant alguns aspectes de la desobediència a Catalunya. En els últims mesos s'han succeït declaracions per part de polítics independentistes establint comparacions amb aquesta regió autònoma xinesa, com ha estat el cas de Josep Costa, vicepresident del Parlament i diputat de Junts per Catalunya: “El que passa a Hong Kong ens ensenya algunes coses, per exemple, que les societats riques també es poden rebel·lar amb totes les conseqüències”.\nS'han produït accions semblants als aldarulls a Hong Kong, com l'intent de dilluns d'invasió de l'aeroport del Prat i l'estratagema de facilitar l'accés a les seves instal·lacions amb targetes d'embarcament falses. Pícnic X la República recomana al seu web tres canals de Telegram d'activistes de Hong Kong per aprendre a organitzar les mobilitzacions. Ideòlegs de l'independentisme, com el filòsof Xavier Antich o l'editor Vicent Partal, van vaticinar a principis de setembre que “be water my friend” –frase cèlebre de l'actor Bruce Lee i que ha servit de lema per a les protestes a Hong Kong– també seria un bon eslògan per al Tsunami Democràtic. Així va acabar sent durant la jornada d'invasió de l'aeroport.\nMoviment "Tsunami Democràtic"\n7Última hora en Cataluña | Diecinueve detenidos en el desalojo del corte de La Jonquera\n7El presidente de El Salvador retira la alerta de tsunami al ser una falsa alarma\n9Los recién contratados vuelven a ganar más que los nuevos jubilados\n7Imagem positiva de Lula cresce, mas maioria é contrária à decisão do STF que o libertou\n8“Quero pôr um trinco no meu quarto”, a brasileira assassinada pelo filho de 17 anos na Espanha


Inici > Serveis > Biblioteca municipal > Agenda > 03-05-2017\nCloenda del Concurs Puja al Tren\nLes biblioteques de l'Alt Penedès i el Garraf han dut a terme un concurs de lectura destinat als nois i noies d´entre 9 i 13 anys, amb la voluntat de fomentar actituds positives a l´entorn de la lectura en la franja d´edat on les biblioteques detecten que davallen els hàbits lectors.\nEls participants al Concurs Puja al Tren havien de llegir uns llibres seleccionats prèviament per les biblioteques i resoldre enigmes al voltant de les lectures. Quan els nens i nenes resolien correctament l'enigma des de la biblioteca se'ls segellava un mapa lector.\nAl final del Concurs els participants que han resolt com a mínim un dels enigmes tenen un reconeixement a través d'un diploma i els participants que han resolt quatre enigmes entren dins el sorteig d'un premi, un val de regal per la compra de llibres. L'acte de lliurament dels diplomes i del sorteig del gran premi serà el dimecres 3 de maig.


HAMLET. Una de les primeres qüestions que has d’admetre és que t’has de donar permís a tu mateix per poder sentir i viure allò que desitges. Per exemple, una cosa tan senzilla com permetre’s anar a veure una versió de Hamlet al Teatre Lliure de Gràcia dirigida per Pau Carrió i representada per l’actor Pol López, que l’any 2016 fou aclamada i premiada. Permetre-s’ho. Permetre-m’ho, més exactament, comprant l’entrada amb un any complet d’antelació. Era la primera vegada que veia un Hamlet sobre un escenari teatral. Sempre n’havia vist adaptacions al cinema. Hi vaig anar un divendres calorós de juny. Al metro de Barcelona, línia verda, tothom aclofat amb la mirada a la pantalla de mòbil, parlant castellà. Una novel·la de ciència-ficció no m’hauria fet tan efecte. A la terrassa del cafè, la conversa en català era possible, amb el mòbil a la taula, això sí. A la plaça del Sol de Gràcia vaig asseure’m observant la gent . Vaig sentir-ne la remor. Hi havia mares joves. Nens i nenes\nUna vida. Fa mesos, vaig fer broma sobre quines escriptores permetrien una biografia en forma de film: Maria-Mercè Marçal era una de les que vaig imaginar . Ara, Lluïsa Julià ha escrit una completa biografia de la poeta Maria Mercè Marçal molt recomanable. Als lectors més desavesats a llegir biografies de poetes no els hauria de fer esgarrifor la llargada del volum : es llegeix bé . Recordo l’entusiasme encomanadís de l’escriptor Vidal Vidal amb el llibre a les mans : ell havia conegut la Maria Mercè en la jovenesa i n’evocava una llarga conversa, anant en cotxe, en edat tendra juvenil. La biografia de la Mercè és també la tumultuosa memòria dels anys de joventut. Anys del final del franquisme, anys primers de la transició, anys d’altres peripècies que ja impressionen de llegir en paper . És una biografia inquietant . Confesso que la seua lectura m’ha impressionat i en alguns moments m’ha deprimit. Em sento molt a prop del temperament i de l’actitud en altres aspecte\nLe confessioni de Roberto Andò.\nLA FORÇA DEL CINEMA. https://goo.gl/images/GcVwKv “Le confessioni”, dirigida per Roberto Andò, és un bell film que crec que s’ha de comprendre, en primera instància, en un context italià tant perquè allí el catolicisme no està tacat, com aquí, de nacional-catolicisme com perquè el cinema de Roberto Andò no renuncia a enfocar amb valentia i humor qüestions polítiques generals, que van més enllà de les relacions sentimentals o personals, com ara el paper galdós dels dirigents del G8 en l’economia mundial i llur mentalitat . No pot dir-se que “Le confessioni” es tracti d’un film revolucionari ni en la forma ni en el contingut, però sí que és un film intel·ligent que fa pensar. El personatge principal del film és un monjo cartoixà, impol·lut, vestit amb un hàbit blanc- d’un blanc trencat. Un hàbit que diríeu que és dissenyat per un sastre finíssim que no pensa pas que els monjos hagin de vestir hàbits de sarja, foscos, condemnats a la lletgesa. L’actor Toni Servillo representa e\nELEGIA DE L’ORIGEN. En cert sentit observo que la poesia escrita en català posseeix una força que els lectors no acabem de copsar. Els lectors no sembla que estiguem disposats a lliurar el nostre temps i la nostra energia a la poesia. I ens errem. De fet, els lectors ens hem lliurat a les formes del fantasieig . Aquest fet l’observo tant en les noves fornades d’estudiants – alguns estudiants d’ Eso que veig a l’institut on treballo han trencat el contracte educatiu clàssic ; han entrat en la selva dels impulsos i el descontrol, sense esmena : els pares els deixen a la bona de Déu, del que els agrada i, doncs, viuen en el crit i l’instint. És un símptoma de l’època : la crisi econòmica ha trencat també els contractes educatius. Veig que els poetes contemporanis, siguin de l’estil que siguin, han emprès el seu camí creatiu bastant al marge del seu públic. L’únic punt d’enllaç semblaria que és les lectures en veu alta, sovint en petit grup, sovint ja per a entesos, però ni així el pú


Descobert un nou avantpassat dels humans / Institut de Biologia Evolutiva – Lo Campus diari\nDescobert un nou avantpassat dels humans / Institut de Biologia Evolutiva\nEls pigmeus de l’illa Andaman tenen al seu genoma fragments de l’ADN d’aquest homínid extint\nLiderats per Jaume Bertranpetit, els científics de l’Institut de Biologia Evolutiva han demostrat que l’Out of Africa es va produir en una única onada\nLes dades genètiques proven que els humans de les illes Andaman són més petits com a conseqüència de la selecció natural\nCientífics de l’Institut de Biologia Evolutiva (IBE), un centre mixt de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) i el Consell Superior d’Investigacions Científiques (CSIC), han descobert un nou tipus d’homínid actualment extingit que va viure al sud-est asiàtic. Aquesta espècie, no descrita fins avui, és un antecessor dels humans igual que els neandertals o els denisovans i es va creuar amb els humans moderns fa desenes de milers d’anys. Els resultats es publiquen avui a la revista Nature Genetics i confirmen el potencial de la genòmica per construir el passat. Els primers autors de l’estudi són Mayukh Mondal i Ferran Casals, de l’IBE i de la UPF respectivament, que l’han fet en col·laboració amb Partha Majumder, de l’Institut Nacional de Genòmica Biomèdica de l’Índia.\nL’anàlisi genètica d’un grup d’individus de les illes Andaman a l’oceà Índic ha revelat que el seu ADN conté fragments que no corresponen als humans moderns que van sortir de l’Àfrica fa uns 80.000 anys. En comparar aquestes seqüències amb les dels neandertals i denisovans, els científics han vist que també són clarament diferents. Els investigadors de l’IBE han conclòs que aquest ADN pertany a un homínid extint que comparteix un ancestre comú amb els altres dos però que té una història diferenciada. Aquesta és una nova prova que el genoma humà conté petites quantitats d’informació provinent d’avantpassats extingits.\nSegons Jaume Bertranpetit, investigador principal de l’IBE i catedràtic de la UPF, “ja hem trobat fragments d‘ADN de l’homínid extint formant part del genoma dels humans moderns. En un futur proper esperem obtenir el genoma complet a partir de restes fòssils”. De fet, diferents grups de científics ja estan analitzant uns ossos que podrien correspondre a aquest homínid, potser el conegut com a Homo erectus.\nFa uns 80.000 anys, l’Homo sapiens arcaic va evolucionar a l’home modern a l’Àfrica. Una petita part de la població va abandonar el continent, i va donar lloc a totes les poblacions humanes de fora de l’Àfrica. No obstant això, hi havia dubtes de si els pigmeus com els de les illes Andaman provenien d’una migració inicial a la qual haurien succeït altres migracions. Gràcies a les seqüències d’ADN obtingudes en aquest estudi, s’ha comprovat que no és així i que l’anomenat Out of Africa es va produir en una única migració, de la qual tots els humans moderns som descendents.\nLa teoria d’una primera onada migratòria prové dels naturalistes i dels antropòlegs del segle XIX, que van veure que els andamesos i altres grups ètnics de parts aïllades del sud-est asiàtic eren semblants físicament als pigmeus africans. De fet, aquestes poblacions s’anomenen “Negritos” perquè tenen una estatura curta, cabell negre i molt arrissat i pell fosca. L’estudi que es publica avui, però, desmenteix aquesta possibilitat. “El genoma d’aquestes poblacions conté trossos d’ADN de l’homínid extint que acabem de descobrir, però tots provenim del mateix Out of Africa”, conclou Bertranpetit.\nL’estatura petita dels andamesos, doncs, no s’explica per un efecte fundador, és a dir, que els primers habitants fossin baixos i per això la seva descendència ara també ho sigui. L’equip científic ha trobat evidències genètiques que aquest fet és la conseqüència d’un procés evolutiu d’ adaptació i de selecció natural.\n“En una illa petita no hi ha lloc per a tota la cadena tròfica; per tant, els grans depredadors han de desaparèixer i els animals de nivells inferiors es fan petits, ja que els dóna avantatges selectius”, afirma Bertranpetit. Aquest estudi aporta proves genètiques concloents sobre aquest fenomen, que va originar animals com el Myotragus balearicus, una cabreta de 40 cm que habitava les Illes Balears, o els elefants d’un metre que havien viscut a Sicília. Les troballes actuals també podrien servir per explicar la petita estatura dels homínids fòssils de l’illa de Flores a Indonèsia.\nAquest treball, publicat avui a la revista Nature Genetics, ha comptat amb la participació de l’Institut de Biologia Evolutiva (CSIC-UPF), el Servei de Genòmica de la UPF, la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), l’Institut de Genòmica de Pequín (BGI) (Xina), l’empresa GlaxoSmithKline (Regne Unit), la Universitat Radboud de Nimega (Països Baixos), l’Institut Nacional de Genòmica Biomèdica de l’Índia i la Universitat de Cambridge (Regne Unit).♦\nArticle de referència: Mondal M, Casals F, Zheng H, Dall’Olio GM, Pybus M, Netea MG, Comas D, Laayouni H, Li Q, Majumder PP, Bertranpetit J (2016). Genomic analysis of the Andamanese provides new insights into the spread of humans in Asia and their local adaptations. Nature Genetics [Epub ahead of print].\nFOTOGRAFIA: Andamesos. Font: Mueso Pitt Rivers, Oxford.\nEl “Saló FUTURA dels Màsters i Postgraus” obre les portes\nEl nou rector de la UPC promet rigor i no ser un "Hugo Chávez" amb reformes populistes DECLARACIONS