La CUP critica l’operació de La Maquinista: els barris els fa l’Ajuntament, no el centre comercial | Reinventem Sant Andreu\n← Jornades de debat – Radicalitzem la democràcia\nArriba la 10a Festa Major Reivindicativa! →\nLa CUP critica l’operació de La Maquinista: els barris els fa l’Ajuntament, no el centre comercial\nPosted on 11/15/2013 | Deixa un comentari\nL’ampliació de la Maquinista i l’operació urbanística que vol aprovar l’alcalde Xavier Trias perquè la multinacional holandesa propietària del complex pugui construir fins a 588 habitatges, és una pèssima notícia per als comerciants de Sant Andreu, per al veïnat i també per a la resta de la ciutat.\nDes de la CUP reclamem a l’Ajuntament de Barcelona que es posi de part dels ciutadans i no de les grans multinacionals que ja han demostrat que l’únic interès que tenen és el d’enriquir-se, encara que per aconseguir-ho hagin de destruir tot el territori.\nAmpliar el centre comercial més gran de tot Catalunya amb 45.000 metres quadrats nous és condemnar els petits comerciants de la zona, que ja tenen prou problemes. A més, aquesta ampliació impossibilita la creació de nou teixit comercial en aquest espai de la ciutat que encara s’ha de desenvolupar. I tota aquesta operació que aniquila el petit comerç es farà sobre terrenys que actualment són industrials, el sector que més llocs de treball ha perdut amb aquest cop contra l’Estat del Benestar que ha impulsat el capitalisme.\nUna vegada més, es demostra que l’Ajuntament i les multinacionals estan disposats a no deixar ni un pam de terra lliure d’especulació, encara que els seus negocis impedeixin la creació de llocs de treball més enllà dels de la construcció, que ja sabem com acaben.\nA canvi de la gran requalificació de terrenys que ha de permetre que l’enriquiment de la gran multinacional, els propietaris es comprometen a construir l’escola de La Maquinista, que actualment està en barracons. L’operació confronta els interessos de les famílies afectades, que des de fa molt de temps estan mobilitzades reclamant el seu dret legítim a tenir una escola, amb els de la resta del veïnat, que no vol hipotecar el territori pel benefici d’una multinacional.\nDes de la CUP considerem que s’estan sobrepassant molt límits i recordem:\nQue no podem continuar cometent els errors que ens han portat fins aquí,\nQue els barris i els centres educatius no els fan els centres comercials, els fa l’administració,\nQue el que necessitem és creació de llocs de treball i no precarietat per enriquir empreses multinacionals i\nQue estem emprenyats i emprenyades i que no ens quedarem de braços creuats!!\n[Podeu ampliar informació consultant les al.legacions presentades per diverses Associacions de Veïns i agrupacions de comerciants de Sant Andreu al projecte de la Maquinista – Document consultable al web de l’AVV de Sant Andreu: http://www.avvsantandreu.cat/ ]


L'agressió es va fer un cop la marxa ja s'havia dissolt i s'havia retirat l'ampli dispositiu policial\nRedacció 18/02/2018 - 10.42 Actualitzat 19/02/2018 - 09.30\nUna manifestació ultra que es va fer ahir al vespre a Balsareny va acabar amb una agressió a tres persones que eren davant d'un bar del poble.\nSegons ha confirmat a l'ACN l'alcalde de la població, Isidre Viu, un grup de participants en la manifestació van increpar tres persones que eren davant d'un bar del poble, entre les quals hi havia els propietaris del local.\nSegons el relat d'Isidre Viu, els presumptes agressors "sense solta ni volta, van clavar un cop de puny a un dels veïns, a un altre li van donar cops amb el pal d'una bandera i a l'altra persona li van clavar una plantofada".\nUna de persones agredides va anar a urgències i va presentar una denúncia, mentre que els altres dos agredits estan estudiant si presenten la denúncia aquest diumenge.\nL'alcalde de Balsareny ha denunciat que es tracta d'una situació "intolerable". Diu que els manifestants són "gent violenta i que anaven a caçar" i que només buscaven una confrontació.\n"És molt greu que en una societat avançada com la nostra no puguem fer res més que amagar-nos davant de persones com aquestes."\nEls Mossos d'Esquadra confirmen que han rebut la denúncia d'aquesta única persona per lesions greus i amenaces.\nSolidaritat amb un pres\nLa manifestació es va convocar en solidaritat amb un veí de la població, Raúl Macià, en presó preventiva des de fa uns quants mesos. El noi, simpatitzant de la formació ultradretana Vox, compleix condemna per robatori i tràfic de drogues a la presó de Lledoners.\nAra fa uns mesos, Macià va perdre el règim obert per haver protagonitzat diverses accions delictives, com arrencar el cartell de "Municipi per la Independència" que hi havia a l'entrada de Sallent, despenjar estelades i penjar una bandera espanyola amb un crespó negre a l'ajuntament de Balsareny.\nLa plataforma Por España me Atrevo denuncia que Raúl Macià és un "pres polític", víctima dels moviments independentistes.\nDurant la manifestació, convocada per la plataforma Por España me Atrevo, no va haver-hi cap incident. Un ampli dispositiu policial format per sis furgons dels Mossos d'Esquadra va custodiar tot el recorregut de la marxa.\nLa plataforma Por España me Atrevo està vinculada al partit d'ultradreta Democracia Nacional. El delegat d'aquest partit a Catalunya, Albert Bruguera, defensava ahir que Macià és un "veritable pres polític", que és a la presó sense que se l'hagi jutjat.\n"Hem vingut a defensar Raúl Macià, que és un veritable pres polític. Que ara mateix és a la presó de forma injusta, perquè no se l'ha jutjat. Tot han estat presumptes delictes, presumptes faltes que s'han fet."\nBarcelona prohibirà anar amb monopatí de nit davant del MACBA\nEsquerra proposa crear una Oficina de Defensa dels Drets Civils i Polítics


Novetats a l’Enterrament de la Sardina d’aquest vespre | Ràdio Calella Televisió\nEnterrament de la Sardina, l'any passat\nÉs dimecres de cendra i això vol dir que s’acaba la setmana de festa i disbauxa de Carnaval . I la tradició mana que s’acabi amb el Carnestoltes a la foguera, per donar pas a la Quaresma. Comencen set setmanes de penitència, on la tradició catòlica mana que els divendres no es podrà menjar carn.\nEnguany, la cercavila de la comitiva fúnebre del Rei Carnestoltes, arriba amb novetats. Així ho explicava Lídia Riera membre dels Udols de Foc ahir a l’Info Vespre, des de la Biblioteca Can Salvador de la Plaça, amb motiu del Dia Mundial de la Ràdio.\n“Nosaltres muntàvem una carrossa que cada any intenàvem que fos més espectacular, ben visible des de lluny, però les pilones només es treuran dues vegades l’any, per la Rua de Carnaval de l’Alt Maresme i per Reis. Llavors per l’enterrament no em pogut muntar la carrossa com cada any i utilitzarem el carro que utilitzem per quan repartim carbó per SM els Reis Mags. L’hem modificat una mica i allà hi ficarem el Carnestoltes”.\nCom a novetat, enguany, no hi haurà la tradicional sardinada popular per tancar aquest Dimecres de Cendra, ja que el fred normal d’aquestes dates no animava a quedar-se a sopar. Riera explicava d’aquesta manera els motius han portat als Udols de Foc a pendre aquesta decisió.\n“No hi haurà perquè fa molt de fred. Les sardines van molt cares i és una despesa que assumeix tota l’entitat, i hem preferit treure les sardines ja que normalment enganxem mals dies el dia de l’Enterrament. I hem decidit que tothom que vulgui venir a veure com es crema el Carnestoltes i es llegeix el testament, convidarem a un xarrup de moscatell.”\nLa comitiva fúnebre amb les vídues desconsolades plorant al Carnestoltes, sortirà les 19:30h des de la Plaça Catalunya, baixarà per Cervantes per després agafar el carrer Església fins a la Plaça de l’Església, on es llegirà el testament i es cremarà el Carnestoltes. A més també es farà l’entrega de premis del concurs de vídues.\nA continuació podeu recuperar l’entrevista sencera a Lídia Riera, membre dels Udols de Foc, ahir a l’Info Vespre\nSegüent La Biblioteca realitza 130 préstecs diaris\nAnterior Aprovada inicialment l’Ordenança reguladora dels habitatges d’ús turístic


La Generalitat estudia subvencionar la construcció o reforma d'allotjaments per a temporers\nActualitzada 12/03/2019 a les 17:35\nDestaquen "l'alt grau" de compliment del conveni del camp per part dels empresaris agrícoles\n© Una imatge de la reunió de la comissió agrària de preparació de la campanya de la fruita.\nEl departament de Treball, Afers Socials i Família de la Generalitat ha anunciat la intenció d'obrir properament una línia de subvencions per a la construcció, reforma o millora d'allotjaments destinats als treballadors que participen en la campanya de la fruita. Així s'ha anunciat en la reunió preparatòria de la campanya agrària celebrada aquest dimarts a Lleida i en la qual s'ha situat el tema de l'allotjament com una de les qüestions a resoldre i millorar. Durant la reunió, els diferents agents implicats han destacat l'alt grau de compliment de la normativa laboral per part dels empresaris agraris.\nEl subdelegat del govern espanyol a Lleida, José Crespín, ha qualificat la campanya de la fruita lleidatana de "modèlica" i la segona més important de l'Estat després de la recol·lecció de la maduixa de Huelva. Crespín ha destacat "la bona feina feta en els darrers anys per part de tots els agents implicats en la campanya", cosa que "vol dir que s'ha treballat de forma constant entre les diferents parts". El subdelegat ha assenyalat que "per primera vegada" han participat en la reunió de la comissió agrària representants dels departaments d'Empresa i Coneixement; d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, i de Treball, Afers Socials i Família i ha ressaltat que "és del tot necessària la coordinació i la col·laboració entre administracions".\nLes parts implicades en la campanya agrària han destacat també de forma unànime l'alt grau de compliment del conveni del camp per part dels empresaris agrícoles i han demanat que la Inspecció de Treball continuï amb les inspeccions per acabar amb la "competència deslleial" que significa no complir amb la normativa vigent.\nEl subdelegat del govern de l'Estat ha explicat que la comissió agrària es tornarà a reunir a començaments del mes de juny per analitzar el desenvolupament de l'inici de la collita de la fruita.


Mor un motorista en un xoc frontal contra un cotxe a la N-340 — Les notícies i l'última hora del Baix Llobregat i l'Hospitalet - El Far\nMor un motorista en un xoc frontal contra un cotxe a la N-340\nLa víctima, de 48 anys, era veí de la Riera de Gaià (Tarragonès)\nEl Servei Català de Trànsit ha informat, en un comunicat, que ahir dijous es va registrar un sinistre viari mortal al punt quilomètric 1.242 de l’N-340 a Sant Vicenç dels Horts. Els Mossos d’Esquadra van rebre l’avís a les 21.22 h.\nPer causes que s’estan investigant, va haver una col·lisió frontal entre un turisme i una motocicleta, en què el motorista, J.A. L. D., de 48 anys i veí de Riera de Gaià (Tarragonès), va morir. A més, segons el Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM), el conductor del turisme va resultar ferit menys greu i va ser traslladat a l’hospital sanitari Sant Joan de Déu de Sant Boi.


Pis en venda in El Sabinar - Urbanizaciones - Las Marinas (Roquetas de Mar), 98.800 €, Ref.: 145_d1 - TropicalSun Inmobiliaria\nVendre el seu immoble\nApartament amb terrassa i vistes al mar a Albaida complex, urbanització Roquetas de mar (Ref. 145_d1)\nPis en venda in El Sabinar - Urbanizaciones - Las Marinas (Roquetas de Mar), 98.800 €\nDisponible en venda apartament de dues habitacions a residencial al-Baida, situat al centre de la urbanització de Roquetas de mar, Almeria.\nApartament de dues habitacions situat a la cinquena planta d'un edifici residencial compost per diversos blocs d'habitatges, i grans zones comunes, amb jardins i dues piscines comunitàries, amb grans vistes sobre el mar i tota la urbanització platja Serena i tota la Costa d'Almeria a cap de Gata.\nLa casa es distribueix en un rebedor que dóna accés a una de les habitacions i un bany, i una cuina oberta amb espai menjador, des de la qual accedim a l'altre dormitori i un saló-menjador amb accés a una preciosa terrassa oberta amb magnífiques vistes. Des de la sala d'estar també hi ha accés a un rebost.\nLa casa es ven totalment moblada i condicionada, i es troba en perfectes condicions per donar-li ús des del moment de la seva compra. La casa té orientació sud-oest tenint sol des de les primeres hores del matí i podent gaudir de la posta de sol amb vistes sobre Sierra Nevada.\nEn compliment del Reial decret 218/2005, d' 11 d'octubre, pel qual s'aprova el Reglament d'informació al consumidor sobre la compravenda i arrendament d'habitatges a Andalusia, es comunica que el preu de venda ha d'incloure el 8% de l'actual ITPO, això s'ha d La taxa aplicada és la més alta, i el comprador, per les seves característiques, pot beneficiar-se d'algunes reduccions fiscals. Està disponible per a aquells que sol·licitin el document d'informació abreujat de la casa, així com altres informacions addicionals a la nostra oficina.\nPiscina Terrassa Vistes al mar\n1 Terrassa (10 m2)\nConstruïda: 72 m2\nAny de construcció: 1984\nCalle Mar Egeo.\nAeroport (35 min.)\n2º linea de mar\nApartament a Roquetas de mar, residencial Las Garzas\nDisponible en venda Apartament en residencial Las Garzas, a Playa Serena, segona línia de platja d'una zona turística consolidada...\nApartament a Club Tropicana, al costat de Urbanizacion R...\npis d' 1 habitació al Club Tropicana, situat a l'avinguda de Las Gaviotas, a la urbanització de Roquetas de mar, Almeria....\nTipus de propietat Tipus de propietat Pisos - TotsEstudisPisos--> sota--> Átics Cases - TotsCases--> Independents--> apariat--> adossatXalets--> Independents--> adossat Negocis - TotsBusiness Terrenys - TotsPlots--> urbà\nLocalitat Localitat - Almería province -La MojoneraNíjarRoquetas de Mar


L'acord va ser ratificat ahir mateix per la majoria dels treballadors i treballadores.\nDesprés d’una llarga reunió, amb la mediació del Tribunal Laboral de Catalunya, ahir al vespre es va arribar a un principi d’acord amb les direccions de CSA Windows Regulator Barcelona, CSA Automotive Barcelona i Kuster España, del grup Castellón, en la negociació de l’expedient presentat. L’acord va ser ratificat ahir mateix per la majoria dels treballadors i treballadores. Amb la consecució d’aquest acord queden desconvocades les jornades de vaga previstes.\nCCOO d’Indústria en fa una valoració positiva ja que s’ha pogut rebaixar el nombre d’afectats que pretenia inicialment l’empresa, s’han millorat les condicions econòmiques i socials per als treballadors afectats, i s’eviten les mesures traumàtiques mitjançant baixes voluntàries i possibles prejubilacions. Aquest acord permet mantenir 140 llocs de treball.\nFinalment hi haurà 93 extincions a les tres plantes, 80 de les quals sortirien entre finals d’aquest mes i principis de desembre i les 13 restants es mantindran en plantilla fins a finals del 2016. L’acord estableix com a criteris prioritaris d’afectació les baixes voluntàries incentivades, amb una indemnització de 33 dies per any treballat, amb un màxim de 16 mensualitats, més un lineal addicional de 1.000 € per als treballadors que tinguin entre 45 i 54 anys en el moment de l’extinció. En el cas dels treballadors que tinguin a partir de 55 anys, l’empresa aplicarà el conveni especial amb la Seguretat Social.\nD’altra banda, les empreses es comprometen a abonar als afectats les quantitats d’atur esgotades en els expedients temporals que s’han aplicat des del 2009.\nEn el marc de l’acord, s’ha pactat un pla de recol•locació que durà a terme una empresa externa i s’estableix que en cas que en els propers tres anys fos necessari fer noves contractacions per part de l’empresa, tindrien prioritat els treballadors afectats per aquest expedient.\nAixí mateix, es garanteixen les condicions acordades a plantilla que queda en cas que no es trobi un inversor per a la unitat productiva i s’hagi de tancar.


Clifford the Big Red Dog (Clifford, el gran perro rojo) | Ningú no és perfecte\nAdaptació cinematogràfica amb actors de carn i ossos de la sèrie de llibres infantils creats per Norman Bridwell, que des del 1963 fins a dia d’avui ha publicat un total de 80 contes. Així de memòria, recordo com a l’adaptació més memorable d’aquestes històries, la sèrie de televisió emesa entre el 2000 i el 2003 que aquí va emetre el canal Super 3, i d’una altra sèrie de televisió que va començar el 2019 i que avui dia encara està en emissió.\nLa que ens arriba ara és una pel·lícula protagonitzada per l’actriu infantil Darby Camp i l’actor Jack Whitehall (Jungle Cruise, Good Omens), amb una aparició estel·lar de John Cleese. Dirigeix Walt Becker, responsable d’Alvin y las ardillas: Fiesta sobre ruedas, fet que explica algunes de les coses que veiem en aquesta pel·lícula.\nL’adaptació no fa justícia als llibres, ja que perd la màgia de conte per convertir-se en una adaptació més d’un personatge d’animació, el qual rep la seva versió pel gran públic, en digital i actors i actrius de carn i ossos. El patró d’aquestes pel·lícules és sempre el mateix i el resultats són més o menys desastrosos. Ha estat una pena no haver explotat la capacitat de crear el caos que mostra el personatge en la sèrie d’animació.\nLa història gira al voltant d’una nena que adopta a un gos vermell que de cop i volta es convertirà en un gos gegant. Mentre la seva mare està fora per feina, el seu despreocupat oncle l’ajudarà a trobar l’home que li va donar el cadell per trobar una solució a la mida de la criatura.\nLa pel·lícula peca de tirar completament de fórmula sense intentar inventar res diferent i original. Els més petits són els únics que es divertiran amb aquesta pel·lícula.\nEls efectes especials compleixen, però el gos digital no deixa de ser artificial i és impossible que ens causi les mateixes sensacions que un gos de veritat.\nLa cosa és que no hi ha suficient trama per emplenar una hora i mitja de pel·lícula i tendeix a reiterar moltes situacions. El millor en aquesta ocasió és la nena protagonista i el seu company d’aventures, el còmic Jack Whitehall, el qual desitjo poder veure en molts altres llocs. Malgrat que com a pel·lícula, per un adult serà insatisfactòria, té moments divertits i el públic més menut s’ho passarà d’allò més bé amb les petites entremaliadures de Clifford.\nPrevAnteriorSpider-Man: No Way Home (sense espòilers)\nSegüentThe Many Saints of Newark (Santos criminales)Next


El Comú denuncia deficiències en la neteja i manteniment de les escoles i de diverses instal·lacions municipals -\nPosted on 9 febrer 2018 29 June 2018 Posted in Comú de Lleida, Notícies, Paeria and tagged Clanser.\nDes del Comú de Lleida volem fer net davant l’evidència que les escoles públiques municipals i moltes altres instal·lacions estan brutes. Així ho han expressat diversos directors i directores d’escoles en una carta que han adreçat a la regidora de l’equip de govern Montse Parra, en una missiva on denuncien greus deficiències en la neteja i el manteniment dels centres. L’empresa que té la concessió, Clanser, ha reduït hores a les treballadores, que han de fer la mateixa feina. A més, segons ha constatat el Comú, estan cobrant molt per sota del conveni col·lectiu, precaritzant greument els treballadors. Malgrat que els sous de les treballadores són baixos, l’actual licitació ha suposat un increment del cost del servei de neteja i manteniment de més de 250.000€.\nEl Comú denuncia que altres edificis i equipaments públics responsabilitat de Clanser també són bruts, com per exemple el velòdrom del Camp d’Esports o la bàscula municipal, entre molts altres.\nTambé l’Ascensor de la plaça Sant Joan que, com molts ciutadans constaten cada dia, fa pudor d’orins i la brutícia s’hi acumula durant setmanes. Les escales de la plaça Sant Joan, també responsabilitat de l’empresa, no funcionen la majoria dels dies. Pel que fa als ascensors del Canyeret, només funciona un dels dos ascensors de la torre. Tot el recinte està brut i amb desperfectes que mai es reparen.\nSembla que a l’equip de govern tant li fa que l’empresa faci bé la seva feina. Per què? Com és que es dóna un servei tan car i tan dolent i l’empresa no té cap amonestació? Com és que no hi ha control sobre aquesta contractació?\nConvé recordar que aquest contracte ja va néixer sense un pam de net. La contractació es va fer amb polèmica pel tracte de favor que rebia Clanser a l’hora de presentar proposta. El Tribunal de Contractació va paralitzar la licitació acceptant una denúncia de l’entitat Asociación Profesional de Empresas de Limpieza (ASPEL) i va obligar a refer els plecs de condicions.\nDavant aquesta la situació, exigirem a l’equip de govern en la Comissió de Drets a les Persones:\nQue faci complir les condicions del contracte per mantenir la neteja i el manteniment del edificis i instal·lacions municipals en estat òptim\nQue exigeixi que es respecti el conveni col·lectiu en la retribució salarial als treballadors\n← El Comú organitza un plenari…\nAprovat el Reglament per l’ús… →


En l'informe, l'organisme dona via lliure als estats per eximir de tests o quarantena els vacunats que vulguin viatjar. "Les autoritats de salut pública poden considerar l'exempció de les persones completament vacunades de les proves repetides en entorns laborals i d'altres comunitats". A Espanya, el secretari general de Salut Digital, Alfredo González, ja va avançar fa una setmana que la voluntat és "facilitar " al màxim l'arribada de viatgers, de manera que no està previst ni demanar quarantenes ni fer PCRs a les persones que estiguin vacunades o les que hagin passat la malaltia i tinguin els anticossos. Des que es va obrir el debat a la UE, els països que més necessiten el turisme (com Espanya, Itàlia o Grècia) han apostat per flexibilitzar al màxim les restriccions als viatgers.\nCovid-19 mascaretes restriccions pandèmia


102020 - Resultados de la búsqueda - Depósito Digital de Documentos de la UAB\nPágina principal > Resultados de la búsqueda: 102020\n6 p, 125.5 KB Pràcticum III  / Viladot Vallverdu, Laia ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de l'Educació\n5 p, 79.0 KB Pràcticum III  / Viladot Vallverdu, Laia ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de l'Educació\ncontextualization: Third practices (Practicum III) are designed for students to acquire an overview 3-6 cycle of Childhood Education and educatio This course is taught by teachers of different educational areas: Social Sciences, Music education, Visual arts, Body Expressio Teaching the knowledge of the natural and social environment in early childhood education I and II Visual arts education in Early Childhood Education I and II Music Education in Early Childhood Education I Teaching Language and Literature in Early Childhood Education Mathematics in the curriculum of Early Childhood Education Teaching corporal expression in Early Childhood Education objectives: Know the educational reality of a school and Primary. [...]\n5 p, 103.3 KB Pràcticum III  / Comes Solé, Pilar ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de l'Educació\n4 p, 14.3 KB Pràcticum III  / Comes Solé, Pilar ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de l'Educació\n5 p, 14.0 KB Pràcticum III  / Edo, Mequè (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Didàctica de la Matemàtica i de les Ciències Experimentals) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències de l'Educació


Felix Morrow: Revolució i contrarevolució a Espanya (Postscript)\nL’empresonament d’obrers i camperols i l’obertura als feixistes de les línies de front per oficials ‘republicans’: aquesta és la història de l’Espanya lleialista del novembre del 1937 al maig del 1938. Hi ha temps i espai per afegir únicament uns pocs mots ja que aquest llibre ha anat tardanament a imprempta.\nEl general Sebastián Pozas simbolitza adientment el període: oficial sota la monarquia; oficial sota la coalició republicano-socialista del 1931-1933; oficial sota el bienio negro de Lerroux-Gil Robles del 1933-1935. Ministre de la guerra abans que esclatàs la revolta feixista. Va moure cel i terra per allunyar-se de Madrid en els foscos dies del setge del novembre del 1936. Quan van desfer l’autonomia catalana i les tropes cenetistes eren finalment subordinades completament al règim burgès, Pozas fou nomenat cap de totes les forces armades de Catalunya i del front d’Aragó. Va purgar efectivament els exèrcits de la CNT i del POUM d’‘incontrolables’, disposant l’agranament de divisions senceres quan les enviava sota el foc sense protecció artillera o aèria. El ‘camarada’ Pozas, que honorà el plenari del Comitè Central del PSUC, era ‘òbviament’ l’home que sostindria el front d’Aragó contra Franco... Ara és en una presó de Barcelona, acusat –i la història militar és massa clara– de trair el front d’Aragó a Franco.\nLes conseqüències de l’aliança amb la burgesia ‘republicana’, del programa del front popular, són ara aparents. Els feixistes han arribat a la Mediterrània. Ha partit en dos les forces antifeixistes restants. A hores d’ara la cursa entre Franco i el reagrupament del proletariat la guanya Franco. Els estalinistes, els socialistes de Prieto i Caballero, els dirigents anarquistes, han suposat obstacles insuperables en el camí del reagrupament, en facilitar incommensurablement la victòria de Franco.\nAquests criminals aviat trencaran entre ells. Provaran de llençar-se la culpa els uns als altres. En aquest intent es revelaran moltes més coses quant a les maquinacions que lligaren els peus i les mans d’obrers i camperols, i feren impossible una guerra exitosa contra Franco. Però en sabem prou com per dir que cap pretext no els permetrà de netejar-se. Tots –estalinistes, socialistes i anarquistes– són igualment culpables d’haver traït els seguidors. Tots han traït els interessos dels obrers i dels camperols –els interessos de la humanitat– al règim bestial del feixisme.\nMolts escaparan de Franco, com feren els funcionaris estalinistes i socialdemòcrates de Hitler. Però els milions d’obrers i camperols no poden escapar. Per ells, avui, demà, l’endemà, mentre la vida continue, la tasca d’esclafar el feixisme resta pendent. Lluita o esclafament –no tenen cap altra alternativa.\nEl proletariat espanyol –esclafat, com deia Berneri, entre els estalino-prussians i els franco-versallesos– pot encara encendre una torxa que il·luminarà de nou el món. Més enllà del Pirineu, on el període del front popular, com a Espanya, es clou, aquesta flama pot unir les esperances del proletariat francès, que ara encara una tria entre la dictadura burgesa nua i el camí de la revolució.\nPerò si la conflagració revolucionària no esclata, o s’atenua, què?\nLes lliçons tràgiques d’Espanya són, en tot cas, de profunda importància per la classe obrera americana i tenen una implicació immediata en problemes ‘purament americans’.\nAcí la qüestió aviat es posarà d’una forma tan inexorable com a Espanya o Franco. La simple veritat és que el capitalisme americà ha arribat a un impàs en el qual ja no pot alimentar els seus esclaus. Un exèrcit de desocupats tan gran com el del 1932 ara rep de la mà de Roosevelt una fracció del lliurament inadequat ofert el 1933. Els índexs de producció cauen a quatre, cinc i sis vegades la taxa del declivi del 1929-1932. El govern prepara a sang freda la guerra imperialista com a ‘eixida’. Crisi, desocupació, guerra –aquestes han esdevingut les característiques ‘normals’ de l’ordre capitalista en declivi. Des del 1929 Amèrica s’ha ‘europeïtzat’. Encaram ací els problemes que el proletariat europeu ha encarat des de la guerra.\nPessimisme, derrotisme, són les reaccions dels pocs, que dedueixen de les traïcions reformistes a Europa una justificació per abandonar les masses americanes a una mena d’apocalipsi. Però pels obrers i les masses explotades i oprimides de la ciutat i del camp, el pessimisme i el derrotisme són aliens. Han de lluitar o deixar-se esclafar –no tenen cap altra alternativa. L’enorme i inesgotable vitalitat de la classe obrera americana és el capital més ric del moviment obrer internacional. Encara cal emprar-lo, encara cal dur-lo a la trinxera. En els darrers quatre anys, el proletariat americà ha demostrat els seus recursos i potencial d’una forma que molts de nosaltres no somniaven el 1933. S’ha organitzat dins la mateixa ciutadella del capitalisme americà –acer, cautxú, autos. Pot enderrocar aquesta ciutadella –si té la voluntat de fer-ho i una direcció capaç d’assimilar les lliçons d’aquestes catàstrofes.\nLa tasca del llibre és aportar a l’obrer amb consciència de classe i als seus aliats d’Amèrica materials per entendre per què el proletariat espanyol ha estat derrotat, i qui el va trair.\nL’heroïsme dels obrers i camperols espanyols no pot ésser debades. De les llurs mans caigudes la bandera de la lluita fins a la mort contra el capitalisme la poden prendre els obrers americans. Que l’agafen amb l’ajut d’una avantguarda que ha assimilat totes les terribles lliçons de Rússia, Espanya i França, amb una força i seguretat com el món encara no ha vist, i que la duguen a la victòria, no tan sols per ells mateixos, sinó per tot el món de la humanitat explotada!\nMinneapolis, 5 de maig del 1938


Palafolls debatrà les ordenances en un ple, de nou, telemàtic | Ràdio Palafolls\nMarc Ferri , octubre 27, 2020\t / 245 0 0\nHome Política Palafolls debatrà les ordenances en un ple, de nou, telemàtic\nL’Ajuntament de Palafolls ha convocat ja la sessió ordinària del ple municipal corresponent a aquest mes d’octubre. El ple es durà a terme aquest proper dijous, i servirà per debatre un total de 9 punts a l’ordre del dia.\nA banda de les qüestions que es porten a debat, la celebració d’aquest ple destaca pel fet que tornarà a fer-se de forma telemàtica. Aquesta mesura, excepcional i que ja s’havia implementat a la primavera durant el confinament, s’ha tornat a implementar ara com a resposta a la situació d’empitjorament de la pandèmia.\nEl ple començarà igualment al punt de les 7 de la tarda, i ho farà amb l’aprovació de les actes de les sessions anteriors i amb informacions de presidència, on es donarà compte del nomenament de la substitució del jutge de pau.\nLa sessió seguirà amb el debat de l’aprovació de l’expedient de contractació del servei d’acolliment diürn a persones grans de l’Ajuntament de Palafolls, i es continuarà donant compte d’un decret d’aprovació d’una modificació de crèdit.\nEl cinquè punt de l’ordre del dia és el més destacat, ja que és el del debat d’aprovació de les ordenances fiscals del proper 2021. Tal i com ja va avançar fa uns dies l’alcalde de Palafolls, Francesc Alemany, la voluntat del govern és no augmentar els impostos ni les taxes locals pel proper any, tenint en compte la situació econòmica derivada de la Covid-19.\nEl ple seguirà amb el debat d’aprovació dues noves modificacions de crèdit, la quinzena i la setzena d’enguany, respectivament, i acabarà amb el debat d’una moció a favor de la protecció del sistema sanitari d’atenció primària, i que presenten els grups del PSC i Palafolls en Comú.\nLa sessió plenària acabarà amb el torn de precs i preguntes.\nMalgrat celebrar-se de forma telemàtica, aquest ple d’octubre podrà seguir-se també en directe als diferents canals de Ràdio Palafolls.


Dilemes valencians per a catalans (Martí Domínguez)\nDilemes valencians per a catalans\n4 min. 21/04/2011 00:00\nEls valencians ens trobem en una cruïlla, molt més del que es puguen trobar altres pobles de l'Estat espanyol. Per una banda, tenim un potencial cultural inqüestionable, amb editorials potents, revistes de referència, poderoses xarxes educatives (Escola Valenciana, les universitats públiques, amb la Xarxa Lluís Vives), música en valencià, una bona tradició teatral, un grup d'artistes plàstics de reconegut prestigi internacional ben connectats amb els creadors catalans... I, per una altra, res de tot això es produeix d'una manera natural, amb el suport institucional del govern valencià. Tot això existeix malgrat l'oposició directa (o el silenciament) de les institucions governades pel PP. La cultura catalana al País Valencià, de qualitat i de rigor contrastat, és una activitat que es condueix si no des de la clandestinitat sí des de la manca de suport institucional.\nQuè vol el poble valencià?, potser us pregunteu. Realment és estrany el que passa i crec que per a poder explicar-ho una mica cal buscar algun motiu extraordinari. Potser cal recordar que el nostre poble ha patit d'una manera especialment sinistra la pressió de l'Estat espanyol: la batalla de València, esdevinguda en la dècada dels setanta i liderada des de Madrid, va polaritzar l'ús natural de la llengua i de la cultura. Si a Catalunya parlar en català és una realitat assumida per bona part de la classe política, en canvi al País Valencià fer ús de l'idioma (sobretot si aquest ús és des de la correcció normativa) és més que mai una qüestió ideologitzada. De res, o de molt poc, ha servit la creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i altres maquillatges institucionals. Cada vegada més, per a un polític dir "bon dia" implica més coses. Més coses que no tenen res a veure amb "bon dia".\nEls valencians som els últims culpables dels dirigents que tenim, perquè han estat elegits democràticament. Si aquests dirigents persegueixen l'idioma, o decideixen no donar suport a les iniciatives culturals en valencià, la solució seria no votar-los. Dit això, i assumida la nostra responsabilitat col·lectiva, també cal dir que el nostre poble ha rebut des de fa dècades un atac duríssim i constant des de les institucions de l'Estat espanyol, tant se val que en el govern hi foren els conservadors o els socialistes. El que s'ha dirimit a les nostres terres ha estat una pulsió entre dues cultures, l'espanyola i la catalana, que han entrat en litigi pel control polític i ideològic d'un territori. Si per una banda la catalanitat de la nostra terra és inqüestionable (només cal fer un ràpid repàs dels topònims, de la història o del nostre llistat d'autors literaris), per una altra les característiques del país han facilitat molt la ràpida castellanització. El flux cultural que entra pel Sénia és massa esquifit si el comparem amb la constant radiació que ens arriba des de Castella.\nComptat i debatut, els valencians (molt més que els mallorquins) hem estat en molts sentits les víctimes col·laterals d'aquest xoc cultural entre Catalunya i Espanya. Bona part de la massa social valenciana està farta de l'enfrontament, i com molts altres pobles tan sols desitja viure en pau, ço és, que les seues necessitats més peremptòries estiguen cobertes. Aquest missatge de bon viure, sense cap gruix crític, el projecta amb més claredat el partit conservador, que sempre que pot atia en contrapartida l'anticatalanisme i altres conflictes espuris (el tema de l'aigua, per exemple), i que controla els principals mitjans de comunicació locals.\nEl tancament de TV3 busca silenciar una veu crítica, i en aquest sentit també cal interpretar el recent intent de censurar les informacions polítiques de les cadenes espanyoles contràries (TVE, Telecinco, Cuatro i La Sexta).\nPer tot això, quan els catalans us pregunteu com és possible el que passa al País Valencià cal recordar aquestes qüestions en les quals Catalunya està ben implicada. I per això també crec que, d'alguna manera, res del que ens passa és del tot aliè a vosaltres.


En quines situacions podem expulsar a un soci?\nEn quines situacions podem expulsar a un soci?2018-05-312018-05-31/wp-content/uploads/2017/11/logo_cim-retina.pngCIM Tax & Legalhttps://www.cimtaxlegal.com/wp-content/uploads/2018/05/corporate.jpg200px200px\nLa regulació de com i en quines condicions podrem expulsar a un soci la trobarem a la Llei de societats de capital (articles 346 a 359) i de manera específica en els estatuts de la societat. L’exclusió del soci requereix del corresponent acord de la junta general, i en alguns casos, segons veurem, requerirà d’una resolució judicial ferma.\nLes causes d’exclusió del soci són diferents per a les SA i per a les SRL.\nCauses d’exclusión en la SL\nIncompliment voluntari i culpable de l’obligació de realitzar prestacions accessòries.\nInfracció de la prohibició de competència per part del soci-administrador.\nCondemna per sentència ferma al soci-administrador a indemnitzar a la societat pels danys i perjudicis causats per actes contraris a la Llei o als estatuts, o realitzats sense la deguda diligència (acció social de responsabilitat).\nEls estatuts poden incorporar altres causes d’exclusió de forma concreta i precisa, ja sigui en la seva constitució o amb posterioritat, si bé serà necessari el consentiment de tots els socis, i sempre que contemplin causes que suposin un incompliment dels seus deures o obligacions envers la societat.\nCauses d’exclusió en la SA\nLa LSC estableix un únic supòsit d’exclusió quan l’accionista es trobi en situació de mora en relació A la societat, com per exemple per al pagament dels desemborsaments pendents a la societat.\nAmb la reforma de la LSC de 2011 s’admet la possibilitat per la SA que els estatuts estableixin altres causes d’exclusió, si bé han de ser concretes i precises, en el sentit de l’incompliment de les obligacions socials, transgressió de deures de fidelitat o confidencialitat, o alteracions en la situació personal dels socis als quals s’assigni rellevància per a la societat.\nL’exclusió d’un soci requereix acord de la junta general:\nPer a les SL requereix una majoria dels vots que representin almenys dos terços (2/3) de les participacions socials, tret que els estatuts estableixin una majoria superior. El soci al què es pretén excloure si bé pot assistir a la Junta, no pot exercir el dret de vot i les seves participacions es dedueixen del capital social per al còmput de la majoria de vots necessària. La votació no serà secreta.\nPer les SA requereix una majoria ordinària dels vots dels accionistes, si bé a diferència de la SL la prohibició d’exercir el dret de vot del soci a excloure solament serà aplicable si està prevista en els estatuts.\nSi el soci a excloure té una participació igual o superior al 25% del capital social no és suficient l’acord d’exclusió, sinó que ha de complementar-se amb una resolució judicial ferma, que es configura com un mecanisme de garantia, i mentre aquesta no es produeix el soci manté tots els seus drets.\nEl requisit addicional d’una resolució judicial no serà exigible quan el soci a excloure és alhora administrador i se’l condemni a indemnitzar a la societat per danys i perjudicis.\nCom a primera conseqüència el soci afectat per l’acord d’exclusió perd la seva condició de soci i els drets inherents a aquesta condició.\nEl soci exclòs té dret a rebre el valor raonable de les seves accions (valor real o valor de mercat determinat per expert independent o segons el preu mitjà de cotització de l’últim trimestre), les accions del qual la societat adquirirà o amortitzarà mitjançant reducció de capital social.\nSi l’exclusió es produeix per acord de la junta general, la pèrdua de la condició de soci té lloc el dia de la celebració d’aquesta junta si el soci ha assistit a la reunió, i en defecte d’assitència des que rebi la notificació de l’acord. Si l’exclusió és judicial els efectes es produeixen des de la fermesa la sentència.\nS’estableix una responsabilitat del soci exclòs per l’import reemborsat respecte dels deutes socials subscrits abans del reemborsament. Aquesta responsabilitat es mantindrà vigent durant un termini de 5 anys.\nTenir un soci que, sense estar empleat per la societat, desenvolupa una activitat paral·lela amb el mateix objecte. No realitza necessàriament competència deslleial, però pot establir-se com a incompatible en els estatuts.\nExclusió de soci quan hagi estat condemnat penalment per sentència ferma encara que la societat no sigui la perjudicada, amb la finalitat de preservar la reputació de l’entitat.\nLa possibilitat d’excloure un soci per la pèrdua o canvi de determinades situacions personals, per exemple qualificació professional o membre d’una determinada institució.\nNo és possible establir causes contràries a l’ordre públic, com per exemple l’embargament de les seves accions, o haver-les adquirit a través d’execució contra una persona que prèviament era soci.\nL’exclusió del soci no ha d’entendre’s com una sanció, sinó com un remei per evitar situacions perjudicials per a la societat com a conseqüència del canvi en les situacions personals dels socis, o modificació de la confiança entre ells, que poden dificultar el compliment de la fi social.\nCom millorar el funcionament de la societat: els pactes parasocialsCorporate


El Pou Digital : Inauguració de l’Ambulatori de la plaça d’Espanya (1970)\nMireia Vila | Actualitzat el 18/10/2018\nInauguració de l’Ambulatori de la plaça d’Espanya (1970)\nCRÒNICA SOCIAL. El dilluns 16 de març de 1970 arribava la modernitat per a l’atenció primària del Bages. La posada en marxa de l’Ambulatori de la plaça d’Espanya, amb capacitat per atendre de manera centralitzada tots els beneficiaris de la comarca, no només suposava un salt qualitatiu en matèria de salut, sinó també una elegant aportació al paisatge urbà de la plaça.\nLa implantació de l’assistència bàsica a Manresa té com a punt de partida la creació del "Seguro Obligatorio de Enfermedad" (1944), per part de l’"Insituto Nacional de Previsión" (INP). A partir de 1963, el desplegament de la Seguretat Social va posar les bases d’un model unitari i integrat de protecció social, basat en la cotització dels treballadors i el finançament públic, tot i que en aquells primers anys el sistema distava molt de ser equitatiu.\nAquests canvis van suposar per a la ciutat la proliferació de consultoris i ambulatoris destinats a atendre tant usuaris manresans com de les altres localitats del Bages, la majoria de les quals no disposaven de centres ni de professionals de salut més enllà dels metges de poble. Les noves instal·lacions van permetre unificar serveis i substituir els ambulatoris fins llavors existents als carrers Barcelona, Carrió i Sant Tomàs. L’edifici, amb una planta lleugerament còncava adaptada al traçat de l’espai públic, va contribuir a ordenar la part posterior de la plaça, que en aquells anys estava en plena transformació. En el moment de la inauguració, estaven a punt de finalitzar les obres d’ampliació de l’institut Lluís de Peguera, i feia pocs mesos que s’havia estrenat l’actual edifici de la Policia Nacional, concebut com a comissaria i quarter de la policia armada. Ben a la vora, en la confluència entre la travessera de la plaça d’Espanya i el carrer de Sant Josep, començava a prendre forma el nou "apeadero" dels Ferrocarrils Catalans.\nEls grans finestrals orientats de cara al sud, a més de marcar el ritme de la façana, també definien l’espai interior, de manera que cadascuna de les dependències pogués disposar de llum natural. Amb una superfície de 858 metres quadrats, el flamant centre aplegava totes les especialitats sanitàries distribuïdes en 4 plantes, a més d’uns baixos que acollien oficines i la seu comarcal de l’INP, i d’un semisoterrani de magatzem i serveis. El cost total de construcció, sufragat íntegrament per l’estat, va ser de més de 35 milions de pessetes. La innovació es feia extensiva també als aparells que dotaven l’edifici i les consultes, inclosos els dos ascensors automàtics, amb aforament per a 15 persones, tot un rècord a l’època.\nplaça EspanyasanitatCRÒNICA SOCIAL


Castell Palau de la Baronia (Alcàsser) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCastell Palau de la Baronia (Alcàsser)\n39° 22′ 12″ N, 0° 26′ 42″ O / 39.37°N,0.445°O / 39.37; -0.445\nEl Castell Palau de la Baronia es troba a la plaça del Castell, al municipi d'Alcàsser, a la comarca de l'Horta Sud de la província de València. El castell palau de la Baronia va ser construït al segle XV amb els fonaments del castell àrab d'Alcàsser. Es troba sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol, i està catalogat com a Bé d'Interès Cultural segons consta a la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esports de la Generalitat Valenciana, amb codi: 46.16.015-002, i no presenta encara anotació ministerial.\nLa població musulmana va ser conquistada per Jaume I d'Aragó, qui la va cedir a 1248 a Artal de Foces. El seu senyoriu va passar per diverses famílies fins que l'any 1443 va ser elevada a la categoria de baronia, sent el seu primer titular Joan Català i Sanoguera. Va mantenir una dependència contínua de la veïna Picassent fins a 1784.\nDurant la dominació musulmana, la població d'Alcàsser estava dotada d'un castell àrab els basaments serien utilitzats, al segle XV, per l'edificació del palau de la Baronia. Es tracta aquest d'un palau residencial dels nobles i, per això, símbol del poder de la senyoria. Però, després d'uns primers segles d'esplendor, va ser caient en desús, i fins a ser pràcticament abandonat i arribar a l'estat de ruïna. L'Ajuntament va rescatar el que quedava de l'edifici i el va restaurar i rehabilitar per convertir-lo en seu de l'actual Consistori Municipal. Amb els successius desusos i abandonaments i les posteriors reformes, es van anar perdent gran part de les seves característiques constructives originals, especialment les fortificades i defensives.\nResidència dels nobles i símbol del poder de la senyoria, després d'uns primers segles d'esplendor va caure en desús, i finalment molt deixat i en ruïna. L'Ajuntament va rescatar el que quedava de l'edifici i el va restaurar i rehabilitar per convertir-lo en seu del consistori, per la qual cosa, encara que es troba en un perfecte estat, ha perdut lògicament bona part del seu aspecte original i molts dels seus elements, especialment els fortificats i defensius.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Castell Palau de la Baronia\n↑ 2,0 2,1 2,2 http://www.castillosnet.org/programs/castillosnet.php?tip=ficcas&dat=valencia/V-CAS-018\n↑ 3,0 3,1 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=1488\n↑ Castillos, torres y fortalezas de la Comunidad Valenciana (en castellà). Editorial Prensa Valenciana, 1995, p. 439.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Castell_Palau_de_la_Baronia_(Alcàsser)&oldid=21468730»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 jul 2019 a les 17:58.


Alcàntera de Xúquer celebra el Dia Internacional de l'Activitat Física i l'Esport\nAlcàntera del Xúquer Esports\nabril 4, 2018 maig 2, 2018\nPosted By: Colaborador 84 Views 0 Comment Alcàntera de Xúquer, Dia Internacional de l'Activitat Física i l'Esport\nAlcàntera de Xúquer va celebrar dimarts passat el primer Dia Internacional de l’Activitat Física i l’Esport, una iniciativa promoguda a través de la Fundació Trinidad Alfonso en la que tots els xiquets i xiquetes van gaudir d’un extra d’activitat esportiva, al marge de les seues habituals classes d’Educació Física. El CEIP Cervantes es va convertir per unes hores en una festa de l’esport i la convivència que es va iniciar amb una carrera solidària organitzada per a recaptar fons a favor de la ONG Save The Children, i en la que van participar més de 100 persones entre pares i alumnes. El protagonisme del matí va ser per al raspall, amb l’objectiu de que els més jóvens conegueren una disciplina molt arrelada a la cultura valenciana. “Els xicotets no saben de la faceta de jugar a este esport en el carrer. Volíem que foren conscients del seu origen i experimentaren el seu lloc natural”, va explicar Isabel Alonso, professora del CEIP Cervantes.\nAlhora que es van implicar en este Dia Internacional de l’Activitat Física i de l’Esport, els participants van aprendre els valors propis d’esta modalitat. “No s’ha de perdre l’essència de tornar al carrer per a jugar. És important que s’aposte per este tipus d’actes perquè aprenguen a conviure i relacionar-se a través de la pràctica esportiva”, va sentenciar Alonso. La jornada es va tancar amb l’entrega de diplomes als estudiants.\nEl Grup de Solidaritat amb el Tercer Món de Càrcer i Cotes torna a reunir-se aquest pròxim cap de setmana per a celebrar la seua fira gastronòmica i artesana, que permetrà reunir fons per a l’ajuda internacional. El col·lectiu celebra així la novena edició d’una cita que en les anteriors reunions ha permés recaptar abundants fons que van ser remesos a països d’Àfrica. […]


La intenció del Campus d'Alcoi de la UPV és arribar a tots els sectors de la societat, i en aquest cas han volgut apropar-se a l'àmbit esportiu\nGuardat en Alcoi, C.D. Alcoyano, Cap, Educació, Esport\nTags: Campus UPV Alcoi, Patí Alcòdiam Salesià\nEl Campus d’Alcoi de la Universitat Politècnica de València està treballant per tal d’arribar a tots els sectors de la societat i ara ha fet esforços per a apropar-se al sector esportiu, concretament a dos dels clubs més importants de la ciutat que són el Patí Alcòdiam Salesià i el CD Alcoyano SAD.\nSantiago Guillem, vicerector de Diàleg Social, Prevenció, Conciliació i Esport de la UPV ha dirigit les reunions, en les quals ha estat present el Campus d’Alcoi, amb el director Pau Bernabeu, el subdirector de Transformació Digital i Comunicació, Carlos Sastre, i José María Gadea, subdirector de Dinamització Interna i Col·legi Major. L’Ajuntament d’Alcoi també ha estat representat en aquesta reunió amb la presència d’Alberto Belda, regidor d’Esports.\nL’objectiu d’aquest encontre ha sigut establir línies de col·laboració en matèria de promoció de la UPV juntament amb clubs militants en categories importants a escala nacional, però també és iniciar una col·laboració esportiva per a desenvolupar diferents convenis en un futur al voltant de l’hoquei patins i el futbol.\nA aquesta reunió també ha assistit també Toni Justícia, president del CD Alcoyano SAD, i Andrés Hernández, president del Patí Alcòdiam Salesià, i la vicepresidenta del club Elena Amorrortu.


Autodestrucció eclesiàstica | les4fonts\nThis entry was posted on 8 Març 2012 by les4fonts, in La 5a Font and tagged el vendrell, església, religió. Bookmark the permalink.\t12 comentaris\nFa uns dies vaig presenciar un funeral a l’església del Vendrell. Sabia que probablement sentiria el nou rector titular de la parròquia, amb qui fins ara no havia coincidit, i així va ser. No sóc habitual a missa, ni creient practicant, però sí que penso que la nostra societat té una herència marcada i influenciada per l’església catòlica, i és per això que avui dia moltes celebracions i ritus es continuen celebrant, per tradició, en l’àmbit d’aquesta.\nD’altra banda, al llarg de la meva vida he observat que saber transmetre de manera fàcil i entenedora la cultura o certs valors religiosos a la gent és interessant per entendre moltes de les situacions actuals. Esperava que un rector jove, i més proper a la meva edat comparant amb el seu permanent predecessor, tindria un discurs que em despertaria interès i que seria agradable d’escoltar, amb un missatge de tranquil·litat a la famíla del difunt i amb un toc més proper a la societat actual. La meva sorpresa va ser sentir un discurs arcaic, avorrit, pesat, monòton, poc interessant i potser, fins i tot, fora de lloc.\nÉs una llàstima que una institució amb tanta vinculació amb el municipi i amb una influència considerable sobre molta gent, amb les seves festes i les tradicions, tingui aquest tipus de representants que no fan més que allunyar-se de les persones a qui donen servei, en lloc de generar caliu, participació en celebracions populars i en moltes de les campanyes socials que duen a terme voluntaris a partir d’iniciatives vinculades a l’església.\n12 thoughts on “Autodestrucció eclesiàstica”\n8 Març 2012 a les 19:56\nTrencaré el gel avui!\nEstic totalment d’acord amb tu, Roger! Els discursos s’han de fer més pròxims, i hauria de ser natural si és algú d’edat coetània a la teva. Tot i així, és clar que no només amb el discurs i la manera d’entendre l’església i el seu missatge, en tots els àmbits.\n8 Març 2012 a les 20:32\nSabeu quin és el problema més greu, a part de discursos d’una altra època, retrògrades i integristes? Doncs que aquesta institució la paguem entre tots, volgem o no volguem, o us penseu que paguen IBI, o el rebut de l’aigua, o el de la llum? Els discursos de l’opus, al cap i a la fi si no els vols sentir doncs no vas a missa i llestos. I si molesta als feligreos són ells els que s’han de queixar a la seva diocessi. Però els que realment ens afecta a tots és la calerada que s’emporten, de tots. Una anacrònia en ple segle XXI, com la monarquia.\n8 Març 2012 a les 22:10\nParlo molt molt de memòria, però crec que si l’Església no paga IBI és gràcies a le llei de mecenatge, aplicable també a altres entitats sense ànim de lucre, altres confessions religioses i crec que alguna cosa de federacions esportives o alguna cosa així.\nAl tanto, no defenso l’Església, només aclareixo el punt aquest sobre l’IBI, perquè no és un privilegi exclusiu!\n8 Març 2012 a les 23:02\nTens raó, per culpa del concordat (un acord entre Espanya i el Vaticà), l’església catolica no paga ni ibi, ni iva, ni irpf,… Però és d’això del que em queixo, el problema no són els dicursosm subi els beneficis que té aquesta institució i que ens afecten a tots ja que si pageussin els impostos que la resta de mortals paguem les coses anirien millor.\n8 Març 2012 a les 22:12\nFaré un d’aquells missatges en plan algú ho havia de dir. Des que va marxar l’Ignasi del Vendrell, l’església local va fer un pas enrere en quant a modernització, obertura, dinamització del jovent, i demés.\n8 Març 2012 a les 23:48\nEL problema a part del tema impostos és que l’església no ha evolucionat, en la seva vessant oficial i encara va unes dècades enrera tot i que hi ha gent jove que si que noves inquietuts, però la maquinària i la carcassa no la deix avançar i es troba en una situació incòmode. Si tu vas a un sermó de l’església ara hi fa 30 anys la cosa no ha canviat. Quan hi vas ja saps el que vas a sentir. Tenen un discurs tipus que van repetint. Això també ho van els polítics que tenen tres o quatre temes recurrents i vinga a donar voltes. HI ha gent que ja van a escoltar això, Déu ens guardi que surtin d’aquí potser llavors no hi anirien ni els de sempre ni els nous i el xiringuito quedaria més buit que ara. Tot i ser un estat laic encara hi ha un vincle ben clar entre el poder civil i el religiós.\nEl dia que l’alcalde vagi a una trobada de musulmans o de bahais, evangelistes o similars i en faci difusió pública entrarem en una nova fase que fins ara tot hi está més que consentit públicament encara no ho hem exercit. Ningú s’ha atrevit. A més l’església i en especial la de Tarragona cada dia hi té més pes els capellans lligats a l’opus amb tot el que això comporta. De mica en mica es van acabant els capellans “cumbas” i el que ens ve si molts cops teene tocs que en altres circumstàncies els anomenariem integristes, però clar això al cristianisme no s’acostuma a aplicar perquè no queda bé. Ara només falta que es facin batetjos, enterros i comunions pel civil i l’església perdria motl de poder de convocatòria perquè casar-se a l’Ajuntament ja es porta, ara falta tota la resta que sempre queda bé en la vida d’una persona encara que només sigui un valor religiós.\nLa gràcia també és que el bisbat escull els profes de religió i els paga l’Estat, això també és un tema prou important. A algun que ha sortit una mica del canón religiós se l’ha fet fora. No per ser un professional sinó potser per divorciar-se. Però aquí fa anys que som laics de boquilla, però encara ho hem de posar en pràctica.\n9 Març 2012 a les 13:37\nQue si arcaic, que si distant, que si carca., que si retrògrad… A cas ve un mossèn a casa vostra a dir-vos què us heu de preparar per dinar? Oi que no? Doncs no entenc perquè dieu com s’han de comportar ells. Ah, vaja, potser és que sou creients, perdò.\nJo ho veig molt més senzill: no aneu a l’Església i punt.\nEnterrar algú via eclesiàstica es opcional no? No en tinc ni idea de com s’organitza un funeral, de com es prescindeix de la figura de l’entramat catòlic; si algú m’ho sap explicar, l’hi estaria molt agraït.\n9 Març 2012 a les 19:00\nAquí he trobat una notícia d’un enterrament civil…\nTornant al què exposes: si vas a un enterrament perquè l’enterrat és una persona propera, no et quedaràs a fora a la porta esperant (que sí, que ho pots fer) i “participes” en acomiadar al difunt amb el ritual cristià… Però “lo cortés no quita lo valiente”, crec jo.\n10 Març 2012 a les 12:27\nNo ve un mossèn a casa nostra però resulta que encara, avui en dia, el que diu un mossèn acaba tenint prou importància en alguns estaments polítics, afectant, de retruc, a la població. El dia que això canviï, que fotin el que vulguin.\n12 Març 2012 a les 11:28\n1. Si ningú va a l’església, acabarant veient que no tenen cabuda dins la nostra era (=extinció)\n2. Si la església té influència en els estaments polítics, quan veiem alguna escena que ho marqui amb claredat hem d’assenyalar-la perquè tothom vegi com de llepaculs són amb l’entitat catòlica. Deixem-los en evidència!!\n3. Si enterren algú per l’església, suposu que ho fan així perquè el difunt així ho volia, llavors no ens queda rés més que guardar respecte i empassar-nos el discurs. Que jo sàpiga no està prohibit entrar amb mp3 i auriculars a la casa del senyor (del senyor totpoderós que permet la gran injustícia que és la humanitat).\n4. Amb la d’alternatives que hi ha avui en dia, si continues fent rituals per l’església és perquè realment hi estàs a favor.\n5. Estic mantenint un to massa respectuós per una entitat que durant els segles dels segles s’ha limitat a imposar, culpar i extorsionar. El pròxim comentari que faci serà per despotricar-hi a tort i a dret. Sota el meu punt de vista no es mereixen res més. (léase “lavado de cerebro”)\n6. Mireu quantes possibilitats que ens dóna la vida per organitzar les nostres cerimònies. Val a dir que hi ha un senyor rector molt entranyable i xupi-guai, però perfectament podríem prescindir d’ell i la seva figura eclesiàstica —> http://www.youtube.com/watch?v=t0HqhxqoEUY\n7. Avui en dia qui va a l’església és perquè vol! Si no t’agrada, no hi vagis. I si ets creient, tens prous eines com per resguardar la teva fe i les teves conviccions religioses.\n11 Març 2012 a les 19:55\nQuè se’n pot esperar d’un cadell de l’opus dei (sí, en minúscula), que es molesta quan les feligreses, en veure al rector vell, mossèn Barenys, li diuen “senyor rector” i ell exclama amb veu alta i malat cara “el rector sóc jo!”\n12 Març 2012 a les 23:55\nJo trobo molt bé que l’església cobri pels seus serveis, però el que hauria de fer és fer-ho d’una manera seriosa amb les seves tarifes i preus d’una manera pública, no com a donatius. Què si després ho destinen a donatius molt bé, però una cosa oberta del segle XXI.\n« Sortir de la crisi: un “trencaclosques”\nEl Vendrell està “d’en hora bona” »


'Els homes i els dies' de David Vilaseca al TNC: La torturada vida sexual d’un escriptor desconegut\nCultura / Teatre 22/04/2022\nLa torturada vida sexual d’un escriptor desconegut al TNC\nXavier Albertí i Josep Maria Miró s'endinsen en la vida de David Vilaseca a 'Els homes i els dies'\nUna escena de l'obra 'Els homes i els dies'. David Ruano / TNC\nTNC Sala Gran. Fins al 29 de maig\nDavid Vilaseca va tenir una vida poc lluminosa. Una vida ancorada en unes relacions familiars tortuoses, en una vida sexual intensa i dominada pel desig i en la frustració de no assolir l’èxit en l’únic que li interessava de debò: la literatura. Els homes i els dies és la transposició escènica de les seves novel·les/dietaris (publicats sota el mateix títol el 2017 per L’Altra Editorial) en una operació de rescat liderada per Xavier Albertí i Josep Maria Miró a la Sala Gran del Teatre Nacional de Catalunya.\nMiró, arran de la publicació, va dir: “No el vaig conèixer, però si l’hagués conegut me n’hauria enamorat”. I ara firma una dramatúrgia molt centrada en les lluites interiors de l’escriptor, però especialment de la seva vida sexual i amb intertextualitats de Sagarra i Ferrater. Albertí proposa una posada en escena de reivindicació queer, un punt exhibicionista i, al meu entendre, d’una extrema foscor, vorejant la sordidesa, que ideològicament sembla emmirallar-se en aquell magnífic Àngels a Amèrica de Tony Kuschner amb què Josep Maria Flotats va obrir l’activitat del TNC i que va molestar d’allò més a la consort Marta Ferrusola. Esclar que a l’obra de Kuschner hi havia força més teatre que en aquesta delicada i preciosista proposta desproveïda de qualsevol sentimentalisme però víctima de la narrativitat de l’original i d’un enervant estaticisme que només es trenca en el monòleg d’un esplèndid Roberto G. Alonso reivindicant els personatges de la història queer del país, que va rebre un espontani aplaudiment del públic assistent. La funció se sosté sobre la bona feina dels intèrprets principals (Mercè Arànega, Paula Blanco, Rubén de Eguía, Francesc Cuéllar, Oriol Genís, Alejandro Bordanove i Albert Ausellé) i la mà d’Albertí per mesurar els tempos i el ritme com qui dirigeix una partitura.\nPerò qui era David Vilaseca? Doncs un escriptor català “orgullosament gai”, com el va definir el diari The Guardian arran de la seva tràgica mort als 46 anys atropellat per un camió a Londres el 2010; catedràtic d’estudis hispànics i crítica literària a la Royal Holloway College de la Universitat de Londres, i autor d’estudis acadèmics sobre el món homosexual (Hindsight and the real: subjectivity in gay hispanic autobiograph) i dels dos dietaris (L’aprenentatge de la soledat i El nen ferit) que avançaven l’avui dia tan sovintejada autoficció.\nDavid Vilaseca, de l'oblit a la Sala Gran del Teatre Nacional\ncrítica de teatre David Vilaseca


Columbia City (Indiana) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nColumbia City (Indiana)\n41° 09′ 31″ N, 85° 29′ 16″ O / 41.1586°N,85.4878°O / 41.1586; -85.4878\nComtat Whitley County\nColumbia City és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia una població de 7.077 habitants.\nSegons el cens del 2000, Columbia City tenia 7.077 habitants, 3.018 habitatges, i 1.874 famílies. La densitat de població era de 524,5 habitants per km².\nDels 3.018 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 37,9% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 36.112$ i la renda mediana per família de 47.357$. Els homes tenien una renda mediana de 34.803$ mentre que les dones 21.740$. La renda per capita de la població era de 19.296$. Entorn del 4,5% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nChurubusco (16 km)\nLarwill (12 km)\nPierceton (19 km)\nSouth Whitley (14 km)\nTri-Lakes (8 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Columbia City\n↑ 2,0 2,1 2,2 «Fact Sheet- Columbia City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\n↑ «Geographic Comparison Table- Columbia City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Columbia_City_(Indiana)&oldid=22314369»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 nov 2019 a les 21:19.


Estades a l'IGOP - IGOP\nPerfil 1 investigadors/es en estada: A partir de segon any de doctorat\nCal estar matriculat com alumne/a de doctorat d’un programa de doctorat i cursar almenys el segon curs.\nMínim 3 mesos i màxim 12 mesos\nDrets i deures del/la visitant\nRebrà 1 mínim i màxim d’1 hora de tutorització al mes.\nSe li facilitarà un número d’identificació per tenir accés a les biblioteques de la UAB\nTindrà accés a les instal·lacions de la UAB i de l’IGOP\nNo es podrà garantir un lloc fixe però si fer ús del despatxos compartits\nPodrà assistir als seminaris oberts de l’IGOP, del doctorat així com de la resta de grups de recerca\nHaurà de realitzar una presentació dels resultats de la seva estada en un seminari o bé implicar-se en algun projecte actiu donant suport en algunes tasques i/o en l’organització d’esdeveniments.\nEl o la visitant podrà participar en seminaris i espais de trobada per intercanviar visions i resultats sobre problemàtiques concretes.\nPer tota aquella publicació produïda durant l’estada a l’IGOP caldrà fer constar dita estada a l’IGOP de la UAB, incloent el període i tutor/a.\nHaurà de fer un ús responsable de la impressora.\nLes estades pre-doctorals no tenen cost.\nTerminis per presentar candidatures\nEncaix de la proposta de pla de treball i motiu d’estada amb les línies de recerca i projectes actius de l’IGOP.\nDisponibilitat d’un/a investigador/a de l’IGOP per exercir de tutor durant l’estada.\nAcceptació subjecte a nombre d’estades en curs i acceptades pel període sol·licitat.\nOmplir la fitxa d’acollida disponible a la web IGOP (CAT,CAST,ENG) i enviar-ho a charlotte.fernandez@uab.cat . Totes les sol·licituds passen per un procés de selecció per part de la Comissió de Coordinació de l’IGOP.\nDescarrega’t els requisits en aquest enllaç (CAT, ES, EN)\nPerfil 2 investigadors/es en estada: Post-doctorals\nOmplir la fitxa d’acollida disponible a la web IGOP (CAT, CAST, ENG) i enviar-ho a charlotte.fernandez@uab.cat . Totes les sol·licituds passen per un procés de selecció per part de la Comissió de Coordinació de l’IGOP.


Els catalans de Nova Orleans passen a administració francesa\n1 d’octubre de 1800\nBarcelona. Dijous, 1 d'octubre de 2020. 00:00\nTal dia com avui de l’any 1800, fa 220 anys, els representants diplomàtics de Carles IV d’Espanya —dirigits pel ministre plenipotenciari Godoy— i de Napoleó I de França —dirigits per Lucien Bonaparte, germà petit de l’emperador— signaven un tractat internacional que representava la cessió de la colònia hispànica de la Louisiana (a la vall del Mississipí, actualment els Estats Units) al Primer Imperi francès.\nLa Louisiana era una colònia hispànica des que el 1762 —en el tram final de la Guerra dels Set Anys (1756-1763) que enfrontava París i Londres pel lideratge colonial a Amèrica del Nord—, Lluís XV de França l’havia cedit a Carles III d’Espanya amb l’objectiu de concentrar totes les seves forces al Quebec, i d’aquesta manera evitar que caigués en mans dels britànics. El 1800, Carles IV la va cedir a Napoleó com a resultat de la derrota espanyola en la guerra contra la França republicana (1794-1795).\nDurant el període de domini espanyol (1762-1800), la Luisiana va tenir un governador català: Esteve Rodríguez Miró, nascut a Reus el 1744. Durant el seu mandat (1782-1790), va promoure l’establiment d’una important colònia de comerciants catalans procedents de Reus, que s'establirien a la principal via comercial de la ciutat. S’estima que, a l’inici d’aquell establiment (1785), aquell contingent format per unes 200 famílies representava un 20% de la població de la ciutat.\nA partir de 1800, amb el canvi d’administració, els catalans de Nova Orleans no van retornar a la Península —a diferència del que feien altres súbdits de la monarquia espanyola quan aquesta perdia el control sobre un territori—, sinó que van continuar residint a la ciutat —durant generacions— fent prosperar els seus negocis. Amb la cessió francesa de 1804 a favor dels Estats Units, els catalans tampoc es mourien de la ciutat i passarien de la categoria de ciutadans francesos a la de ciutadans nord-americans.\n30 de setembre de 1938 La Societat de Nacions condemna els bombardeigs franquistes sobre Catalunya Marc Pons\n29 de setembre de 1232 Se celebra la primera Fira de Sant Miquel de Lleida Marc Pons


Noticias de Burriana: Fuster (PP): ?El dolor de les víctimes exigeix unió per a aplicar la presó permanent revisable?\nBurriana: Fuster (PP): ?El dolor de les víctimes exigeix unió per a aplicar la presó permanent revisable?\nEl candidat del PP s'entrevista amb Marimar Blanco, presidenta de la Fundación Víctimas del Terrorismo, i exigeix contundència i tolerància zero contra agressors\nEl candidat del PP de Borriana a les eleccions municipals del maig vinent, Juan Fuster, ha reivindicat la unió de tots per a ?escoltar el dolor de les víctimes i aplicar amb contundència i fermesa la presó permanent revisable?. ?No podem ignorar a els qui pateixen un drama atroç com una violació o un assassinat. No podem tolerar que es vulneren els drets de les víctimes. Hem d'aplicar sense pal?liatius la justícia que ens empara per a protegir a les víctimes?.\nFuster s'ha entrevistat aquest matí amb la presidenta de la Fundación Víctimas del Terrorismo, Marimar Blanco, en el si de la convenció nacional que el PP ha organitzat a Madrid aquest cap de setmana. ?Escoltar a qui ha patit en primera persona la crueltat de l'assassinat d'un germà ens reafirma a atendre aquest clam social que exigeix contundència i tolerància zero contra crims i violacions?. ?El dolor infinit de les víctimes ens ha d'unir a tots a l'hora d'exigir la màxima pena per a qui perpetra aquest tipus de delictes deleznables?.\nDes del PP, ha reivindicat Fuster, ?hem reclamat per activa i passiva l'aplicació de la presó permanent revisable que partits com el PSOE i els seus socis qüestionen?. ?Amb fermesa, sense titubejos, amb la màxima contundència que ens empara la llei, hem d'exigir el compliment de les màximes penes per a els qui són autors d'aquest dany atroç?.\nFuster considera que ?aquesta no és una qüestió ideològica. És un deure moral. Perquè la societat ens reclama fermesa per a aplicar un règim penitenciari que condemna a l'agressor al mateix temps que no li nega la reinserció?. ?Som una societat moderna i avançada, que reivindica progrés i creixement, però que alhora no li tremola el pols a l'hora de condemnar sense pal?liatius a criminals i violadors. Els complexos que altres partits demostren han de quedar a un costat per a unir-nos tots en la defensa de les víctimes, a donar les respostes que nostra societat demanda?.


RodaMots - cap de colla\nDimarts, 19 de juny del 2012 / 2962\n1 Persona que mana i dirigeix el treball d’una colla de treballadors. També: cap quadriller.\nQuan van acabar la feina, va pagar el que havien convingut al cap de colla.\n2 En les colles de castellers, casteller d’experiència que dirigeix el bastiment del castell.\nEtimologia de colla\nDe collar, en l’accepció sorgida de l’acció de lligar un animal pel coll, fermar-lo, de coll, del llatí collum, mateix significat.\nTens raó, no hem evolucionat prou en aquest aspecte. I ho demostra el fet que els grups sense lideratge mai funcionen. Tenir un cap de colla és una exigència ancestral i no hem sabut vèncer-la. Qui sap si el pas evolutiu no consisteix tant a evitar els lideratges com a trobar una nova manera d’exercir-los.\nJordi Galceran, «El mascle alfa» (Ara, 26 de juny del 2011)\nTornàrem a la vora dels treballadors que havien interromput la feina per fer una queixalada i passar-se la bóta. Mestre Jan, el cap de colla, s’atansà a Oliba i, considerant la pal·lidesa del jove i els seus ulls inquiets, l’increpà sorneguer, però amb una delicada tendresa.\n—Vós aneu massa de pressa, ja es veu que tot ho feu nerviós, fins el guaitar: no podríeu mai treballar la pedra. Cal ésser pacient, calmat, lent, cal sentir allò que vol la pedra, sentir-ho amb l’orella i amb el cor. Podríeu dir-me quantes cares té una pedra?\n—Naturalment, sis —respongué Oliba, ràpid.\n—Set, jove amic, set. Les sis es poden veure, però n’hi ha una altra, la que fa set, que dóna la clau per col·locar la pedra.\nLluís Racionero, Cercamón (Barcelona: Edicions 62, 1982)\nParaules i expressions derivades de ‘cap’\nCoses que fan els subscriptors de CD1M: presentar En cap cap cap a l'IEC\nJordi Galceran (Barcelona 1964)\nMossènyer, cap de quadrilla


Badanotis :: Un brindis per l'escultura amb un missatge de SOS al TallerBDN\nUn brindis per l'escultura amb un missatge de SOS al TallerBDN\nTambé s'ha fet la cessió de la maqueta de l'escultura 'Bétulo', inaugurada al 1991 a la plaça Pep Ventura al Museu de Badalona\nClara Bayo - 06/05/2013 04:32\nUn any més, però endarrerit del seu moment habitual, (que era al gener i de manera paral·lela amb d'altres ciutats) donat la manca de pressupost, s'ha portat a terme al TallerBDN, centre de creació, producció i difusió d'escultura, el brindis per aquest art, per l'escultura. Una quarta edició que ha cedit la paraula a la performance del conegut Lluís Llongueras i la model Alba Yáñez, acompanyats a la viola per Albert Coronado i que porta per títol la 'Transformació del Cos'. Es dóna la circumstància de que l'acció es feia per primera vegada de cara al públic, deprès de sortir en un vídeo art i ha girat al voltant de la figura humana i la seva bellesa natural, tal i com expliquen els seus responsables. "és el nostre brindis basat en l'escultura humana, del treball humà del cos" explica l'Alba Yáñex, "perquè a l'escultura es treballa amb ferro amb pedra, amb fusta... però en Lluís treballa molt amb el cos humà, tant a dibuix, pintura, fotografia". A més a més, explica Llongueras "és tracta d'una performance que no deixarà indiferent a ningú, que la gent recordarà".\nTransformació del Cos\nLluis Llongueras, conegut pel món de la perruquería, però amb gran dedicació a la pintura i també a l'escultura, va estudiar en La Massana on va ser alumne de Josep Maria Camí, fet que recorda amb molt de carinyo i explica, "Vaig conèixer un Josep Maria com una persona molt racional, molt bon amic i què viu per l'art"; per aquest motiu no va dubtar ni un instant en col·laborar en la quarta edició d'aquest brindis per l'escultura de manera altruista.\nEl brindis ha estat lligat enguany a d'altra acció, donat que s'han complert els 20 anys de l'escultura Bétulo de Josep M Camí, des del tallerBDN i el propi Camí com a escultor han decidit cedir la seva maqueta al Museu de Badalona de manera oficial i d'aquesta manera passarà a formar part del seu fons. Es tracta d'una peça dedicada a Badalona, que va ser inaugurada a l'any 91 i que segons explica Camí "era la primera vegada que em demanaven aquesta proposta i em vaig dedicar molt a fons, traslladant la meva estima per Badalona". I és què l'escultura Bétulo, no és una obra qualsevol. Badalona té l'honor d'acollir la primera escultura pública d'aquest artista, considerat un dels millors escultors catalans de la darrera meitat del segle XX.\nMissatge de SOS\nEl tallerBDN és una entitat dedicada a la creació, producció i difusió d'escultura promoguda i gestionada per una associació sense ànim de lucre que gaudeix del suport de l'Ajuntament de Badalona i, en teoria, de la Generalitat de Catalunya. La seva activitat es desenvolupa en dos àmbits, com a taller físic i com a xarxa professional per escultors i artistes tridimensionals.\nDurant el brindis, s'ha traslladat un missatge de SOS degut a la situació complicada que passa el taller, bressol dels futurs artistes i escultors; per exemple, pel taller han passat ja una trentena d'escultors. Segons Josep Maria, "TallerBDN està en una situació molt complicada econòmicament donat que s'han deixat de rebre les subvencions que es feien des del 2009 del departament de Cultura de la Generalitat i que destinaven a fer activitats, com els cursos d'escultura, els brindis, entre d'altres". A hores d'ara el taller, afirma, "es manté de les aportacions que fan els escultors mensualment per pagar el manteniment, ja sigui de maquinària, llum aigua, telèfon etc..." Per això durant l'acció d'aquest dissabte i jornada de portes obertes del taller, van aprofitar per fer xarxa i fer una crida a les aportacions voluntàries d'aquells que creguin en aquest centre. "Ja siguin aportacions econòmiques, de material" afirmen els seus responsables. "Amb cada granet de sorra es pot fer molt".\nA banda d'aquest fet també han tingut paraules d'agraïment pel suport de l'Ajuntament de Badalona possibilitant-los fer projectes per la ciutat com l'exposició al Refugi de l'any 2010 sota el títol '16 escultors', amb representació de tots els escultors i escultores del centre; i per a La Fundació Vila Casas de Palaufrugell on a l'estiu de 2012, van tenir allà una representació de les seves obres.


gener | 2012 | l'Apartament18\nA18 Home Recordings\nYour Records & You\nMonthly Archives: gener 2012\nCHRISTINA VANTZOU – Nº1 (Kranky, 2011)\nPosted on 31/01/2012 by Apartament18\nFa dies que ressona a l’Apartament18 el disc de Christina Vantzou, meitat de The Dead Texan i sospitosa habitual de la crew propera al cercle Stars Of The Lid (Wiltzie, O’Halloran, McBride, A Winged Victory For The Sullen, etc.). El disc es titula Nº1 (Kranky, 2011) i juga a la mateixa lliga que els seus companys: drone i ambient de puja i baixa, bellesa incontinguda i uns detalls exquisits i misteriosos a càrrec de notes sostingudes de piano i veus fantasmagòriques. Si Stars Of The Lid presenten la visió tècnica i freda de l’ambient/drone i A Winged Victory For The Sullen la més alegre (tot l’alegre que pot ser aquesta música, cuidao), aquest disc de Christina Vantzou és la més inquietant i sosegada. Però el millor és que no perd punt amb tots els altres membres del seu cercle: un disc que ha de formar part de l’estanteria d’imprescindibles amb l’etiqueta “Stars Of The Lid et al“. Molt i molt bonic.\n#9 A18 EXCLUSIVE MIXTAPE: NO KINGS RECORD CO. (Los Angeles, USA)\nPosted on 27/01/2012 by Apartament18\nCoupler “Valley of the Elders”\nStephen Molyneux “Camobodian Field Recordings Side A Excerpt”\nTalk West “Rope Swing”\nAerial Jungle “Moonsoon in Waves”\nHorsehair Everywhere “Vol. II, One”\nHobbledeions “The Warning Chirp Excerpt”\nSugar Sk*-*lls “Beyond the Bird Sanctuary”\nJe Suis Le Petit Chevalier “Split Screen Lava Beds 2”\nSparkling Wide Pressure “Wave of Resolution”\nÉs una autèntic orgull per a l’Apartament18 poder publicar la mixtape exclusiva que ha gravat Lee Noble (artista superlatiu de drone joiós i atemporal, autor de ‘Horrorism’, disc que ha ocupat el lloc núm. 15 de millors discos de l’any per a l’A18 i que s’ha situat en el petit altar del l’ambient/drone de totes les llistes versades de 2011) que alhora és el capo del minúscul i excèntric segell No Kings Records Co. dedicat a les edicions únicament fetes amb cassette.\nNo Kings Record Co. està centrat en artistes que dediquen les seves capacitats a explorar les opcions del drone, l’ambient, el noise i les gravacions de camp, sense perdre de vista la melodia i la improvització sonora més lliure. Entre els artistes que edita es pot trobar a Stephan Molyneux, artista afincat a Cambodja que edita trips viscerals de gravacions urbanes; Horsehair Everywhere, més abocats a la búsqueda dels sons industrials; Hobbledeions i les seves experimentacions al darrere de bateries impossibles o a Geoffrey Sexton i els seus sons de guitarres processades amb gravacions de camp clàssiques i drone binari.\nThanks Lee for the mixtape and hope to hear from you soon, with a new material to share!!!!\nPodeu escoltar tot el que editen si visiteu el seu bandcamp: http://nokings.bandcamp.com\nAquí trobeu la seva pàgina web on comprar els cassettes: http://no-kings.tumblr.com\nI aquí us deixo unes fotos de les exquisides cassettes que edita. Una autèntica passada:\nPosted in EXCLUSIVE MIXTAPES\nIN A SLEEPING MOOD – Draft (Yo[U-Turn], 2011)\nEn moments com els d’avui, de dies grisos i pluja, que arribi a l’Apartament18 un disc com el del duo italià, afincat a Londres, In A Sleeping Mood és d’agrair. M’han passat la seva última col·lecció de cançons, totes sota el títol de Draft (Yo[U-Turn], 2011), i són genials. IASM es mouen entre l’experimentació electrònica -els dos components, Mauro Polito i Donato Panaccio estudien enginyeria de so al Londres- i la música concreta, però el millor és que aquesta experimentació la decanten no tant a la improvització o al processament més pur del so, sinó que estan influenciats per les melodies que han fet gran el post-rock, (els dos components formen part també de la banda Everyman) sobretot pels ritmes cadens de piano i guitarra, que van teixint estructures definibles però acompasades amb mil i un recursos experimentals fets amb capes i capes de sons pretractats.\nEm sembla un disc entre l’electrònica de dormitori menys lo-fi i més sintètica i estudiada, complementada amb unes característiques melòdiques pròpies del post-rock que es complementen molt i molt bé. Un disc que ocupa espais buits de l’Apartament18, i això m’encanta. Sensibilitat processada.\nTULIPOMANIA – The Whispering Campaign (Sursumcorda, 2011)\nPosted on 24/01/2012 by Apartament18\nEl passat mes d’agost va arribar, com cada mes, la revista Wire a la bústia de l’Apartament18. És un d’aquells moments que fa il·lusió i més si justament s’inclou un cd de la sèrie The Wire Tapper, recollint el bo i millor de tot allò que es va publicant a la revista, però en format sonor. En aquell cd (The Wire Tapper 25) s’incloïa una cançó –Found Guitar– d’una banda anomenada Tulipomania i que sonava descaradament post-punk, però ben entès. Em vaig quedar amb molt bones sensacions i ganes de més.\nNo va tardar en caure a les meues mans el seu últim disc The Whispering Campaign (Sursumcorda, 2011), però el millor es que va caure gràcies a Tom Murray, seguidor de l’A18, que em va enviar gustosament una còpia. Tom Murray és l’alma mater de Tulipomania, veu, guitarra i baix d’aquesta banda de rock noir, com a mi m’agrada etiquetar-les (de fet estic pensant que aquest rock noir lliga molt bé amb conceptes derivats del post-punk, del glam i derivats….), que presenta un combo inspirat de cançons intenses, lligades sobretot a uns ritmes de baix interessantíssims (conexió Glenn Branca i Contortions) i que juntament amb la manera de cantar de Tom em recorden als Pere Ubu de l’última decada o als Birthday Party més solemnes. És un disc que veu de les fons clàssiques del rock i del post-punk anglès, amb unes lletres obsesionades amb la naturalesa. Un disc intens al que es torna i es torna cada cop amb més ganes.\nNOVA SCOTIAN ARMS – Nova Scotian Arms (Hooker Vision, 2009)\nTot el que edita Hooker Vision, tot, passa tard o d’hora per les mans de l’Apartament18. És un dels meus segells de referència en l’àmbit del drone més joiós, de l’electrònica experimental i de l’ambient més sintètic. Tant és la devoció que el mateix Grant Evans, capo de Hooker Vision, ens va deleitar amb una exclusiva mixtape per a l’A18.\nÚltimament estic retornant moltíssim a aquest disc de Nova Scotian Arms, projecte en solitari de Grant, perquè m’encanta com planteja cadascun dels temes: drone lisèrgic i espacial, amb un regust més lluminós que les composicions del mestres Stars Of The Lid, cançons circulars en forma de trip volàtil. Una autèntica peça de culte de l’ambient/drone de dormitori.\nLISTENING MIRROR – Resting In Aspic (Hibernate records, 2012)\nPosted on 23/01/2012 by Apartament18\nSi barrejes en una frase els noms de Harold Budd, Windy & Carl, Celer i Chihei Hatakeyama (quatre imprescindibles de l’Apartament18) acte seguit només pots fer una sèrie d’accions: seure, cascs en mà, i pulsar play.\nI tornar a sentir el gust per l’ambient/drone més selecte, les gravacions de camp mínimies que doten de sentit a llargues peces instrumentals que van passant a ritme de piano i veus angelicadament fantasmals. I pensar: “Com m’agrada…”. Últimament cauen coses a les meves mans que són autèntica orfebreria, com aquest disc de Listening Mirror, duet format per Jeff Stonehouse i Kate Tustain, que s’han decidit a compilar totes les gravacions que havien anat deixant de banda, perdudes, al llarg dels últims anys en aquest Resting In Aspic (Hibernate records, 2012). Cançons que basculen entre la modern-classical més atemperada, regulada per unes notes de piano que doten de sentit a tot el disc i un ambient brumós cobert per gravacions de camp. Un tot per formar un viatge especial arreu (molt semblant al Menggayakan de Celer, disc de l’any per a l’A18) a base de composicions etèries, precioses i contemplatives masteritzades pel mestre Wil Bolton. Un disc amb una paleta de colors impressionant. Un altre must d’un dels segells preferits de l’A18, Hibernate records. I un altre encert. Meravellós.\nLULLATONE – Soundtracks For Everyday Adventures (2011)\nPosted on 20/01/2012 by Apartament18\nPetites obres de chamber pop, de minut i mig o dos, per acompanyar un score imaginari sobre els hàbits més corrents del dia a dia. Aquesta ha estat la intenció de Shawn James Seymur i Yoshimi Seymur, Lullatone, parella afincada a Nagoya, amb una carrera dilatada de gravacions autoeditades que transcorren entre les instrumentacions twee i la malenconia difosa del bon pop de dormitori.\nGravat en el seu estudi particular i masteritzat per Lawrence English, Soundtracks For Everyday Adventures és la banda sonora perfecta per acompanyar els petits plaers de la vida, els moments corrents que passen de manera espontània i monòtona enfront els nostres ulls. Una compilació de pop que em recorda moltíssim a les gravacions més minimalistes d’artistes preferits de l’A18 com Maher Shalal Hash Baz o els scores que han gravat els Pastels.\nUna absoluta delícia.\nTHE DOUGLAS FIRS – Happy As A Windless Flag (Armellodie Records, 2011)\nPosted on 19/01/2012 by Apartament18\nQuan et cauen a les mans joies precioses com aquesta, només pots donar gràcies per haver decidit un dia obrir les portes d’un apartament sense pretensions, petit però segur de la seva línia, i sempre amb l’esperit de compartir el bo i millor que anés caient per aquí. I molts cops, gràcies a la bústia que està situada al jardí d’entrada de l’A18, la il·lusió creix de forma infinita quan es reben discos com el de The Douglas Firs.\nI res més increïble que la sensació en donar-li al reproductor i que aparegui un tractat de pop íntim, com aquell al que ens té mal acostumats el bo de Phil Elvrum, entre gravacions de camp, puntejats de guitarra delicats a la Montgolfier Brothers i unes veus femenines que treuen l’aler. Estic parlant de l’únic disc que Neil Insh, alma mater i mestre de cerimònies de The Douglas Firs té editat, el titulat Happy As A Windless Flag (Armellodie Records, 2011), un disc íntim i sensacional, gravat durant set anys al llarg i ample d’esglésies i petites habitacions d’arreu, captant els moments més introspectius i bells, que han anat passant enfront la seva vida. Un disc que necessita del seu respectiu bon reproductor i parar bé les orelles, ja que la paleta estilística i de sons és sensacional. Tot capgirat en forma de pop atmosfèric al ritme de notes de piano, és un disc atractiu, molt ben cantat amb una veu supèrbia i, en definitiva, un gust exquisit.\nAquest és el tipus d’alegries que, un dia fred del mes de gener, fa que l’Apartament18 es reafirmi en les seves conviccions. I com diu sempre un bon amic de l’A18: Thank you for your music, Neil!\nKWJAZ – kwjaz (Not Not Fun, 2011)\nPosted on 16/01/2012 by Apartament18\nEditat en cassette per Brunch Groupe l’any 2010 i recuperat per un dels segells de 2011, Not Not Fun, KWJAZ és la paranoia còsmica de Peter Berends, ànima de Rangers que en dues cançons, 1 per cara, del disc que porta per títol kwjaz (NNF, 2011) és capaç de sintetitzar el bo i millor del jazz electrònic que voreja els tròpics, tròpics per on passen el pop, l’africanisme i la kosmische musik. De tempo impertorbable, passen els minuts i tens la sensació d’estar en un viatge per etapes amb motxilla carregada a vessar d’aquell pop hypnagogic que tant bé ha sabut receptar la seva banda principal o gent com Ducktails o James Ferraro.\nEl curiós i que més m’agrada del disc, és la capacitat d’ajuntar en un mateix espectre la fantasia del pop amb la dificultat de les gravacions de camp o del drone més lleuger.\nCom ja vaig dir en un twit, a l’Apartament18 vam triar els 18 millors, però aquest kwjaz és un dels millors candidats per situar-se en entre els 20 primers.\nGOOD WEATHER FOR AN AIRSTRIKE – Underneath The Stars (Hibernate records, 2012)\nPosted on 13/01/2012 by Apartament18\nDes de que la gent d’Hibernate records em van passar alguns discos per poder-los escoltar, he quedat atrapat dintre el món preciosista de cordes, guitarres, bombolles, drones, sintes, pujades i baixades que aguarda aquest impressionant Underneath The Stars (Hibernate records, 2012), el que és el primer disc de Good Weather For An Airstrike, el projecte ambient en solitari de Tom Honey, que també està al darrere del segell Hawk Moon records, i que tant ens agrada a l’A18.\nUnderneath The Stars es passeja de manera solemne entre les composicions més clàssiques de l’ambient/drone fet amb guitarres especulatives, cordes que semblen embolcallar-se en crescendos en forma d’espiral, gravacions de camp mínimes i superlatives que fan que tot el disc, escoltat d’una tirada de la primera a la última cançó, sembli un tot comú, un viatge amb diferents estacions, totes elles d’una bellesa franca i gèlida.\nUn disc que està a l’altura dels seus referents més immediats (Brian McBride, Emeralds, Eluvium) i que s’ha convertit en un imprescindible de l’Apartament18. Bellesa és la paraula que defineix millor aquest primer disc en solitari de Tom sota l’alies Good Weather For An Airstrike.


Notícies :: 128/5000 Navarra aprova una llei de Residus històrica per acabar els productes d'un sol ús i promoure els envasos reutilitzables\n128/5000 Navarra aprova una llei de Residus històrica per acabar els productes d'un sol ús i promoure els envasos reutilitzables\nEl Parlament de Navarra ha donat avui llum verda a una nova Llei de Residus sense precedents a l'estat espanyol que està cridada a liderar la lluita contra els productes d'un sol ús i a impulsar els Sistema de Dipòsit per tornar als envasos retornables i reutilitzables.\nAmb el suport de Geroa Bai, Bildu, Podem i Ezkerra, Navarra es posiciona com a referent en la promoció de l'economia circular, la prevenció i la fiscalitat verda per lluitar contra els plàstics d'un sol ús, en línia amb la recent proposta de directiva contra els plàstics presentada per la Comissió Europea i que, entre altres mesures, pretén que el 2025 es reciclin el 90% de totes les ampolles d'aigua.\nCom solucions concretes, la nova llei es planteja un període de dos anys per promoure experiències demostratives del Sistema de Dipòsit d'envasos. En les properes setmanes se sabran més detalls, però aquesta mesura significa que a Navarra es puguin començar a vendre les begudes amb dipòsit per evitar que més de 300.000 llaunes i ampolles cada dia acabin perdudes en l'entorn o enterrades a l'abocador. Un cop complert aquest període de dos anys, el govern haurà de revisar el resultat d'aquestes experiències i apostar per la implantació definitiva del sistema.\nEn la mateixa línia, la Llei de Residus marca uns objectius de reutilització per als envasos de begudes al canal Horeca realment ambiciosos. En 2028, el 80% de la cervesa, el 70% dels refrescos i el 40% de les aigües que es consumeixin en bars i restaurants hauran de servir-se en envasos reutilitzables. I de manera inèdita a Espanya, per primera vegada es marca un mínim per a les begudes que consumim en els supermercats. També en 2028, el 15% dels envasos de begudes que comprem en el comerç han de ser reutilitzables.\nMés enllà de llaunes, ampolles i brics, Navarra també li diu un no rotund a molts productes d'un sol ús molt presents en el nostre dia a dia. En dos anys, coberteries de plàstic, envasos monodosi, càpsules d'un sol ús i bosses de plàstic no es poden vendre a la Comunitat Foral.


L’Associació de Veïnats de sa Coma celebrà la tradicional rifa de Nadal per als socis | card.cat\nL’Associació de Veïnats de sa Coma celebrà la tradicional rifa de Nadal per als socis\nEl passat dissabte dia 11 de desembre, l’Associació de Veïnats de sa Coma va haver d’ajornar el tradicional dinar de Nadal i l’assemblea per als socis que s’havia de celebrar a Sa Gruta Nova.\nEl que sí van fer, va ser el tradicional sorteig de regals de Nadal i entrega de calendaris i nadales per als socis. Per cert, que enguany entre els vint-i-cinc socis guanyadors de la rifa també va guanyar una canastra el president de l’associació. L’acte es va fer a l’aire lliure devora les pistes de pàdel de davant la guarderia de sa Coma.\nEl president de l’associació Antoni Barragan va informar que quan la situació sanitari heu permeti pensen celebrar l’ajornat dinar de Nadal i l’assemblea on està previst la renovació de la junta directiva.\nAquest article s'ha catalogat com a Festes, Sa Costa i s'ha etiquetat amb Sorteig regals Associació de Veïnats de sa Coma per Magdalena Ordinas. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


El Consell d'Infants participa en una trobada territorial a Manresa amb altres Consells d'Infants del Bages | Ajuntament d'Artés\nEl passat 3 de novembre el Consell d’Infants d’Artés es va reunir novament per iniciar la feina per aquest curs escolar 2015-2016.\nEls nou Consellers i Conselleres van assistir a una trobada territorial de consells d’infants del Bages al Museu de Geologia (situat a la Universitat Politècnica de Manresa).\nAllà, la senyora Èlia Tortolero (consellera d’Educació del Consell Comarcal del Bages), la senyora Sandra Oliva (presidenta del Geoparc de la Catalunya Central) i el senyor Ferran Climent (geòleg), van explicar a tots els infants què són els Geoparcs (territoris amb límits definits que han apostat pel desenvolupament sostenible sobre la base d’un patrimoni geològic i de valor reconegut internacionalment).\nActualment existeix una xarxa global de 112 Geoparcs (en 32 països), un d’ells el Geoparc de la Catalunya Central (de moment, el primer i únic Geoparc de Catalunya).\nLa trobada va finalitzar amb un encàrrec molt precís: recopilar informació de les guixeres també anomenades “formació d’Artés”. Del treball que enguany realitzi el consell d’Infants d’Artés n’ha de sortir un vídeo que serà projectat a la XIX Simposi sobre l’ensenyament de la geologia que tindrà lloc el mes de juliol de 2016 a Manresa.\nUs anirem informant de tot el treball.


Patir per viatjar\nAnar a l'aeroport no hauria de ser una experiència que generi rebuig.\nDivendres, 09/08/2019 - 20:19\nAlguna cosa es deu haver fet malament quan una acció tan agradable com viatjar comença i acaba amb una experiència plena de sofriment: tot el que passa als aeroports. Les vagues, els retards, la falta d’informació, els preus i els espais converteixen el que hauria de ser un mer tràmit en un procés lent, de vegades aclaparador, incòmode i que repercuteix en la imatge dels països.\nEls treballadors, com no pot ser de cap altra manera, tenen tot el dret de fer vaga quan ho considerin oportú, tot i que bé és cert que els viatgers agrairien que no se’ls prengui com a ostatges i vegin com les seves vacances es trunquen. Fa dos anys, amb l’aturada d’Eulen, va passar (hi va haver pèrdues de vols); i aquest any amb les aturades hagudes i per haver de personal de terra, tripulants i pilots, milers de persones s’han quedat i es quedaran a terra. Amb la vaga de vigilants que va començar ahir, almenys de moment, els ciutadans han d’acudir abans a l’aeroport i esperar més per passar els controls, però és només un petit preu assumible sempre que puguin agafar el seu vol.\nEl problema de l’experiència als aeroports, no obstant, va molt més allà que uns empleats reivindiquin els seus drets. És una qüestió de vivència completa, de dedicació i aprofitament de recursos, de disseny. Però també de transport, de companyies aèries, de saturació del cel, d’inversió, de normes absurdes... Un pupurri ampli, complex, amb molts actors implicats i on, habitualment, quan alguna cosa no funciona els uns donen la culpa als altres. Però si una cosa sempre passa és que el passatger és el que acaba patint.\nAnar a l’aeroport no hauria de ser una experiència que generi rebuig. De fet, hi ha molts països on no és així: el rànquing de Skytrack que mesura els millors aeroports del món, situa el de Changi de Singapur com el millor del món (van set anys seguits). Hi ha altres premis: al més net (Tokio Haneda), al de millor personal (Tokio Narita), al millor per fer trànsits (Seül Incheon)...\nEls aeroports espanyols més grans (Madrid-Barajas i Barcelona-el Prat) no estan del tot mal situats en la llista (35 i 43, respectivament). En disseny compleixen, i en molts altres aspectes, també: qualsevol que s’hagi passejat per Europa haurà viscut experiències pitjors. Però perquè l’experiència sigui molt millor s’haurien de solucionar problemes com la falta de controladors o policies que revisen passaports, els raquítics salaris que es cobren en algunes concessionàries o el preu que es paga pels aliments.


El regidor de Desenvolupament Urbà Sostenible, Vicent Sarrià, ha visitat este matí l'inici de les obres de rehabilitació i reforma de l'edifici de la Societat Musical Unió de Pescadors del Cabanyal, conegut com El Casinet. Tal com ha explicat l'edil, el projecte tindrà un cost superior als 800.000 €, i està previst que els treballs d'adequació d'este emblemàtic edifici concloguen en 15 mesos.\nL'actuació preveu una rehabilitació i adequació integral de l'edifici, amb l'objectiu fonamental de recuperar els seus aspectes formals, espacials i estructurals originals. Per a això, el projecte preveu intervindre fonamentalment en les façanes, estructura i cobertes, i en la redistribució d'espais, així com dotar l'edifici de les instal·lacions exigibles en matèria d'estabilitat, funcionalitat, seguretat, habitabilitat i accessibilitat.\nActualment, l'edifici és propietat, seu social i escola de música de la Societat Musical Unió de Pescadors. La seua configuració actual presenta una sala d'assajos multiús, quatre aules generals, un aula de percussió i una biblioteca-audioteca. Tal com ha explicat el regidor de Desenvolupament Urbà, la nova distribució de l'espai, realitzada segons el programa de necessitats dissenyat d'acord amb l'Escola Musical, disposarà d'una sala d'assajos amb tarima; 5 aules d'ensenyança instrumental individual; un aula d'ensenyança no instrumental; un despatx d'administració, una sala polivalent de reunió, biblioteca i fonoteca, així com espais de magatzematge i zones de servicis amb lavabos i dutxa.\nEl regidor Vicent Sarrià ha manifestat la seua “satisfacció” per l'inici d'estes obres que, ha afirmat, “posaran en valor un edifici emblemàtic del Cabanyal”. L'edil ha destacat que el projecte d'execució és “molt respectuós amb els valors patrimonials”, i ha afegit, a més, que la rehabilitació “permetrà que en este espai es torne a desenvolupar la missió que històricament va tindre d'albergar a la banda de música”, atés que en estos moments, la banda de música utilitza unes instal·lacions provisionals.\nFinalment, l'edil de Desenvolupament Urbà Sostenible ha reivindicat l'“esforç inversor” que l'Ajuntament de València està duent a terme per a rehabilitar esta zona de la ciutat i ha anunciat “moltes més actuacions que, en poc de temps, transformaran el barri”.