gener | 2010 | Donat Putx\nMonth: gener 2010\tVent i marea\tXavier Baró\nHarlem Jazz Club (27 / I / 2010)\nEl cantautor Xavier Baró és la rara avis més meravellosa de l’actual escena catalana. La seva independència de criteri, diria fins i tot la seva puresa, el situen en un espai únic, deliciosament underground. Nascut a Almacelles el 1954, plasma en els seus esplèndids discos un temari fosc, introspectiu, ajusticiat en ocasions.\nBaró va comparèixer a Barnasants a la inquietant hora de les vuit del vespre, on va mostrar la seva visió contemporània de la cançó trobadoresca. Duia dos convidats de la Terra Ferma: la segona guitarra era cosa d’El Fill del Mestre, i el contrabaix de Lo Pardal Roquer, que va interpretar un parell de cançons pròpies.\nBaró va combinar peces del seu últim disc, Vora al camí ral (Per valls estranyes, Miro amb els meus ulls…) amb rescats dels seus treballs precedents, com les cançons Temps de destrals i La caiguda de Lleida. Va versionar, és clar, al seu estimat Arthur Rimbaud, a qui va consagrar un àlbum fa alguns anys. També ens va oferir l’estrena d’una peça nova: Botes catalanes.\nLes imatges que inventa Xavier Baró són afilades: noies nues llegint William Blake, confidents moribunds, boscos aspres, i tenebres tan estranyes com el món que veu al voltant. El seu folk té també una fascinant qualitat fantasmagòrica, que pren sovint camins psiquedèlics. De posat adust, parc en el gest i el somriure, treballa amb un rigor i una valentia que contrasta amb tant hype, navegant contra el vent de la banalitat i la marea de l’estupidesa.\nPublicat a La Vanguardia (30 / I / 2010) 2010-01-31admin\tXavier Baró\tLeave a comment\nAmic, músic, mestre\tRecordant Marc Grau\nBikini (26 / I / 2010)\nEl 24 d’abril de 1999, el guitarrista Marc Grau moria als 44 anys. El càncer es va endur a un dels nostres grans músics. Grau va donar els seus primers passos acompanyant figures com Sisa i Rocky Muntanyola per, més tard, formar durant deu anys amb El Último de la Fila. A la dècada de 1990, la seva faceta com a productor va ser crucial per a bandes com Sopa de Cabra, Umpah-Pah, Lax’n’Busto o, de manera molt rellevant, Els Pets, grup en què es va integrar durant set anys. El 1997, publicava el seu únic disc en solitari, Instrumental.\nEl record de Marc Grau va convocar a Bikini a alguns dels artistes que van compartir amb ell peripècies artístiques i vitals. Va passar per iniciativa del seu fill, Marc Grau jr., guitarrista de Los Rotos, la banda que destapar la gala, i a la qual es va incorporar un altre fill de l’homenatjat: Joan. Al final de tot, Marc es va unir a Els Pets, amb qui va edificar el nombre de comiat, S’ha acabat.\nEls de El Último de la Fila van anar per separat. Quimi Portet (amb Antonio Fidel al baix) i Manolo García van defensar cadascú el seu; també el guitarrista Pedro Javier González i, més tard, el bateria Quim Benítez Vilaplana, acompanyant al costat d’un grup la germana ballarina de Marc Grau, Mudit, de Color Dansa.\nJordi Batiste (Rocky Muntanyola), Gerard Quintana, Lax’n’Busto, i Joan Masdéu (ex Whiskyn’s) completen la llista de participants d’una gala emotiva, encara que festiva, on van abundar records feliços i va aflorar el sentit de l’humor, una altra de les facetes que van caracteritzar el pas per aquest món de l’amic, el músic, el mestre.\nPublicat a La Vanguardia (29 / I / 2010) 2010-01-30adminadmin\tMarc Grau\tLeave a comment\nImmortal\tDominique A\nSala Apolo (23 / I / 2010)\nDominique A és reconegut com l’abanderat d’una nova escena musical francesa. Una tendència filla del nostre segle que està alterant i redefinint les coordenades de la cançó francòfona. El cantautor va tornar a la ciutat per presentar el seu últim disc, La musique, un esplèndid treball que es complementa amb un àlbum bessó i igualment interessant, La matière, presentat en edició limitada.\nAquesta vegada, Dominique A no va venir tot sol, sinó al costat d’un trio: l’armament sonor precís per escenificar l’última volta de rosca que ens proposa. Cansat, segons diu, de la recent moda de cantautors de pelatge folkie (perillosament similars entre si, cal afegir), el nostre artista ha volgut muscular seu so: ració doble de teclat, caixes de ritmes i bateria seca, guitarres tallants i, sobretot , un catàleg de noves cançons que fa caure d’esquena. És el cas del tema estrella de La musique, Immortels, que ha dedicat al desaparegut Alain Bashung, a qui escriu: “Mai no t’ho vaig dir / però som immortals”.\nContundent i delicat alhora, va mostrar diversos detalls de qualitat, tant en el nou material com en els rescats que va oferir. Així, a L’entretemps va unir una rítmica tribal amb una electrònica deliberadament poc sofisticada, però encantadora finalment. Un estat anímic urgent va caracteritzar En secret, tema en el que va exhibir dramatisme en el gest i en la dicció, i una prestacions vocals certament extraordinàries.\nPublicat a La Vanguardia (28 / I / 2010) 2010-01-29admin\tDominique A\tLeave a comment\nCita amb Elliott\tElliott Murphy\nBikini (21 / I / 2009)\nNova visita d’Elliott Murphy, i resposta favorable d’un públic que l’adora, fent bo l’auguri publicat per Rolling Stone quan el nord-americà va publicar el seu primer disc el 1973: “Estarà amb nosaltres mentre segueixi existint el rock and roll”. Tant de temps després, i feliçment establert a París, Murphy segueix en primera línia. Noti’s la devoció que senten figures com Bruce Springsteen pel treball d’un artista que, d’altra banda, no actua en grans aforaments, ni grava en multinacionals.\nElliott Murphy va comparèixer al costat de l’habitual guitarrista Olivier Durand, reforçat també en aquesta ocasió amb baix i bateria. Va repassar la seva carrera mitjançant temes com Last of the rock stars, Sonny o la sempre estimable On Elvis Presley’s birthday, i en la tanda de bisos es va recordar del L. A. woman dels Doors. Amb el seu cançoner d’escola dylaniana, i un gran domini de la distància curta, va exhibir una altra vegada autenticitat poètica.\nPublicat a La Vanguardia (25 / I / 2010) 2010-01-26admin\tElliott Murphy\tLeave a comment\nPhil Spector i les Belles Arts\tEl maig de l’any passat, i després de dos judicis, Phil Spector va ser sentenciat a 19 anys de presó per l’assassinat de l’actriu Lana Clarkson, perpetrat el 2003. Qui sap si la garjola serà l’última casa on visqui el nostre protagonista, atès que va néixer el 1939 i, segons indica la sentència, no tindrà dret a sol·licitar la llibertat condicional fins que tingui 88 anys.\nAssociat entre molts altres a les Ronettes i als Beatles, a Ike & Tina Turner o als Ramones, Spector és un dels grans productors que ha donat la música pop. A la dècada de 1960, va inventar l’anomenat Wall Of Sound, una revolucionària tècnica de producció que va triomfar a les ràdios d’ona mitjana amb el seu so dens, reverberant, i una mica wagnerià. Anys brillants recollits a Back to Mono (1958-1969), una esplèndida caixa de vuit discos editada el 1991. El seu últim treball data de 2003, quan va coproduir el segon disc de la banda de rock anglesa Starsailor.\nEl món del rock és ric en crònica criminal, però per fortuna els assassinats hi són matèria infreqüent. De tota manera, Spector no és el primer d’aquest negoci que té el dubtós honor d’anar a parar entre reixes per matar algú. Hem de conservar la presumpció d’innocència per Sid Vicious, el baixista dels Sex Pistols, que no va arribar a ser jutjat per l’assassinat el 1978 de la seva nòvia. Però també tenim assassins provats. Un dels primers, Twiggs Lyndon, mànager dels Allman Brothers, que el 1970 va eliminar el propietari d’un club perquè no els volia pagar el concert que acabaven de fer. També hi trobem el bateria James Gordon, soci d’Eric Clapton, que el 1983 va matar la seva mare. I Bertrand Cantat, el vocalista del grup francès Noir Désir, que el 2003 va occir la seva companya, l’actriu Marie Trintignant, en un hotel de Lituània. Cantat és al carrer des de l’any 2007, després que li fos concedida la llibertat provisional un cop complerta la meitat de la pena que li va ser imposada.\nDarrera de cada mort violenta hi ha molt horror. Amb tot, al segle XIX l’escriptor i opiòman de Manchester Thomas de Quincey va indagar nous camins a L’assassinat considerat com una de les belles arts, llibre que ens acosta els treballs d’una Societat de Coneixedors de l’Assassinat, i on llegim:\n“Assequem-nos les llàgrimes i potser tinguem la satisfacció de descobrir que, d’uns fets lamentables i sense defensa possible des del punt de vista moral, en resulten una composició de molt mèrit quan els jutgem en base als principis del bon gust”.\nPrincipis que Phil Spector no va tenir en compte quan va carregar-se Lana Clarkson, ja que, segons va trascendir durant les investigacions, va matar-la engegant-li un tret a la boca després d’una nit d’alcohol desfermada. És francament difícil imaginar-se una escena més sòrdida. Certament, en aquest cas Spector no ha sabut estar a l’alçada d’ell mateix.\n2010-01-26admin\tPhil Spector\t1 Comment\nUns nois simpàticsUns nois simpàtics\tFundación Tony Manero\nTeatre Borràs (20 / I / 2010)\nLa Fundación Tony Manero ocupa fins diumenge el Borràs, on presenta Pandilleros, un espectacle que transcendeix els límits estrictes d’un concert. Pandilleros narra les vicissituds dels germans Raimundo i Beto, que els assistents van poder conèixer per endavant gràcies al programa de mà en forma de còmic que se’ls va oferir. El relat se situa en la dècada de 1980 a l’extraradi barceloní, desgranant en quatre actes una història de delinqüència, amor i molta mort. Història sustentada en 25 temes (molts d’ells instrumentals), i en la que el vídeo té un important paper. Pel que fa a la música, que és el principal, transita per funk-soul, jazz, espurnes llatines, rumba: un temari ben exposat i encara més ben arranjat, encara que una mica diluït pels episodis incidentals i les veus en off.\nÉs saludable que els nostres músics hagin decidit complicar-se la vida. A Pandilleros abasten molt, per bé i per mal, ja que a vegades l’argument reclama més complexitat de la què s’ofereix a l’espectador. Definitivament, no és l’òpera funk que alguns han volgut veure, encara que sí un exercici entretingut i d’indubtable simpatia.\nPublicat a La Vanguardia (23 / I / 2010) 2010-01-24admin\tFundación Tony Manero\tLeave a comment\nBob Dylan vist per Ben Sidran\tL’obra de Bob Dylan ha estat objecte d’una quantitat de revisions increïble. El web Dylancover.com té registrades a la seva base de dades més de 28.000 versions de les cançons de l’influent cantautor. Entre elles hi ha la cèlebre relectura del tema Mr. Tambourine Man que el grup californià The Byrds va enregistrar l’any 1965. Figures com Elvis Presley, Jimi Hendrix o The Rolling Stones , també formen part de la llista d’artistes que en algun moment han volgut fer seves les cançons de Bob Dylan. L’últim (o el penúltim) en afegir-se a aquest extens club de versionadors, ha estat el cantant i pianista Ben Sidran, que en el seu últim àlbum, Dylan Different, ofereix una particular visió jazzística del repertori del trobador de Minnesota.\nNascut a Chicago el 1943, Ben Sidran ha treballat en els àmbits de jazz i del rock. L’any 1968 es va incorporar a la Steve Miller Band. Hi va romandre fins el 1971, moment en què va iniciar una carrera en solitari que s’enfila fins els 30 àlbums. Com a productor ha treballat amb Mose Allison, Van Morrison o Rickie Lee Jones. Ha exercit també de divulgador del jazz, mitjançant programes de ràdio i televisió, i escrivint diversos llibres. Un d’ells és Talking Jazz, publicat el 1995. En aquest volum, oferia una “història oral” del gènere, mitjançant les converses que va mantenir amb més de quaranta músics, entre ells Miles Davis, Gil Evans i Dizzy Gillespie. Les entrevistes enregistrades que van originar el llibre (juntament amb d’altres que n’havien quedat al marge), van ser editades posteriorment en una caixa de 24 discos. Al MySpace de Ben Sidran es pot escoltar un brevíssim fragment del diàleg que va mantenir amb Miles Davis.\nL’adaptació de Tangled up in blue, un dels temes més arrodonits de Dylan Different. Ben Sidran ha triat una dotzena de cançons de Bob Dylan, publicades originalment entre els anys 1962 i 1989. Una selecció on hi ha algunes de les peces més emblemàtiques del cantautor (Highway 61 revisited, Blowin’ in the wind), però també composicions no tan evidents, com Gotta serve somebody o Everything is broken. Amb un groove sempre seductor, i el suggerent so d’artilugis com l’orgue Hammond i el Fender Rhodes, Ben Sidran ha facturat un àlbum esplèndid. Un homenatge que endevinem llargament meditat, tenint en compte que la seva la devoció per l’obra de Dylan ve de molt lluny, segons declaracions pròpies. Als anys 1960, ha dit el músic, “jo era un fanàtic del jazz, però al costat de Kind of Blue [de Miles Davis] o A Love Supreme [de John Coltrane] també escoltava tots els àlbums que feia Bob Dylan”. “No és possible comprendre la importància que Bob Dylan va tenir per nosaltres als Estats Units entre 1961 i 1967 si no hi eres”.\nBen Sidran va enregistrar Dylan Different en una fàbrica d’Alsàcia, i ha comptat amb la col·laboració de l’organista Georgie Fame (Rainy day woman) i el cantautor Jorge Drexler. L’uruguaià aporta calidesa i setí a Knockin’ on heaven’s door, una altra de les grans cançons d’un àlbum farcit de troballes, des de un On the road again que podria subscriure Nick Cave, fins a una elegantíssima relectura de Maggie’s farm.\n2010-01-19admin\tBen Sidran, Bob Dylan\tLeave a comment\nMilitantMilitant\tCesk Freixas\nL’Auditori, sala 2 (15 / I / 2010)\nLa quinzena edició de Barnasants va arrencar a l’Auditori amb Cesk Freixas, cantautor de 25 anys natural del Penedès, tot i que establert actualment a Barcelona. Freixas va iniciar la seva trajectòria fa sis anys, desplegant una intensa activitat concertística, i registrant tres àlbums. A Barnasants va presentar el més recent, La mà dels qui t’esperen, sortit de fàbrica només unes hores abans del concert. Freixas va comparèixer secundat pel seu grup, Els Altres Bandais, i diversos artistes convidats: entre ells, Natxo Tarrés, dels Gossos, i el cantautor valencià Pau Alabajos.\nCesk Freixas es defineix a si mateix com un “cantautor de protesta”, condició que porta a l’extrem. La temàtica social i política és gairebé exclusiva en el seu repertori. Aquest és el seu major punt de connexió amb el públic, que la nit de divendres va omplir la sala i va ser còmplice de l’artista. Encara que també pot suposar la seva principal debilitat de cara al futur. En la seva lírica abunden l’eslògan i la consigna militant. Proclames benintencionades, però, ai!, un pèl pamfletàries. Sense renunciar a res, podria treballar una mica més el front poètic de la seva proposta, dotant-la dels necessaris matisos. D’altra banda, tot compta a favor seu. Freixas és un vocalista dotat, per damunt de la mitjana, i vesteix les seves cançons de manera elegant, amb encertades textures pop i un puntual amanit mestís. Veurem què ens depara.\nPublicat a La Vanguardia (17 / I / 2010) 2010-01-18admin\tCesk Freixas\tLeave a comment\nMr. Boom BoomMr. Boom Boom\tEli Paperboy Reed\nSala Apolo (8 / I / 2010)\nDiana al cicle Los Caprichos del Apolo. Eli Paperboy Reed va signar abans-d’ahir a la nit un rotund sold-out a la sala del Paral.lel, en línia amb el que està succeint a totes les ciutats que el cantant visita en la seva gira. El nord-americà va obtenir un gran predicament internacional el 2008 amb el seu segon àlbum, Roll with you, una esplèndida col·lecció de cançons soul, plenes de classicisme. Al seu pas pel Primavera Club d’aquell any va enlluernar al públic amb una sessió electritzant i impredictible. Encara que de manera més matisada (aquesta vegada no va fer perdre els nervis als de seguretat), la seva nova visita també va ser altament vitaminada. En aquesta ocasió, i al costat del repertori ja conegut, va interpretar algunes cançons noves, destinades a formar part del seu proper CD, Come and get it, que publicarà aquesta primavera.\nDes de la inicial The satisfied fins a la traca final marcada per It’s easier, Paperboy va desplegar una artilleria vocal inaudita. És sorprenent heure-se-les amb un tipus tan blanquet de cara manejant amb tanta facilitat i autoritat les lleis del gènere, fins al punt que el seu treball evoca feliçment a déus com Otis Redding o Sam Cooke. Hi ha en la proposta d’aquest cantant i compositor un indubtable salt cap enrere en la màquina del temps, cosa que per a alguns és motiu de crítica, i que en tot cas contrasta amb els seus ufanosos 27 anys. Però hi ha també una condemnada màgia que converteix cada vaivé i cada crit en un arcà imperible i, per tant, rabiosament actual. A Mr. Boom Boom (com li diuen els seus incondicionals) el va assistir un combo de set elements, els True Loves, propulsats per una efectiva secció de vent. Reed es comporta ja com un gat vell, en sintonia amb les millors tradicions de la música afroamericana (hi va haver instants de pur gospel), i amb una entrega escènica que frega el deliri.\nPublicat a La Vanguardia (10 / I / 2010)\n2010-01-11admin\tEli Paperboy Reed\tLeave a comment\nAl seus peus, senyora\tMaría Dolores Pradera\nPalau de la Música Catalana (29 / XII / 2009)\nMaría Dolores Pradera porta onze anys consecutius acudint al Festival del Mil · lenni, que la programa des de la primera edició. La seva presència al Palau per aquestes dates s’ha convertit en una tradició. Tradició amb litúrgies ben conegudes per tots. La mateixa cantant va dir: “Estem fent el mateix que l’any passat, així que espero que no tinguin vostès molta memòria”.\nEn realitat, poc importa aquí que Maria Dolores Pradera es reiteri en el set-list. Els seus concerts són una antologia del bon gust, un passeig pel bo i millor de la cançó sud-americana (Atahualpa Yupanqui, Simón Díaz…), així com per immortals boleros com Toda una vida o Amar y vivir. Als seus vuitanta i tants anys, es manté en gran forma. D’aquí a uns mesos publicarà un nou disc, i en el seu retorn a Barcelona va mostrar molt bon to vocal, permetent-se entonar a cappella les primeres estrofes de Perfidia. Amb un bell acompanyament instrumental (requint, guitarra, contrabaix i percussions), la senyora Pradera va desplegar el seu mestratge. És única la seva forma de viure i fer viure les cançons, elegant i expressiu el gest. Maneja com vol el temps escènic -fa moure els músics, es posa ponxos i mocadors-, i el públic queda rendit. La segueix amb silenci i reverència, atent a cada emoció. I esperant veure-la de nou l’any que ve. Als seus peus, senyora.\nPublicat a La Vanguardia ( 3 / I / 2010)\n2010-01-04admin\tMaría Dolores Pradera\tLeave a comment


Kumari House, la casa de les princeses a Kathmandú - Josep Carrizo\nEl trajecte que separa Kumari House (la casa de les princeses) de l’Hotel Horizon, el meu allotjament a la capital del Nepal, no dura gaire més de 10 minuts a peu, no obstant això, se m’ha fet llarg després del dia tan intens que he viscut avui.\nEncara arrossego cansament de les prop més de 12 hores que vaig haver de passar a l’aeroport de Doha (Qatar). Tot i ser un dels aeroports més grans del món, i comptar amb sales de descans, no disposa de gaires llocs realment còmodes on poder passar la nit, així que vaig optar per dormir al terra en una sala, això sí, amb moqueta.\nAterrar a l’aeroport de Kathmandú, especialment després de venir d’un país carregat d’excessos i luxes com és Qatar, és una bona manera de conscienciar-te del que t’espera per davant. Mentre esperava la sortida de la motxilla i el sac de roba per nens, observava l’entorn i me n’adonava que tot allò poc o res tenia a veure amb el que vaig viure a l’aeroport internacional de Doha.\nDesprés de quasi una hora d’espera, i entre la multitud de nepalís que recollien TV LED d’importació, va aparèixer per fi la meva motxilla, mentre ja pensava en el que hauria de comprar en el cas de què la motxilla no aparegués. Tots sabem la feinada que és perdre l’equipatge quan arribes al destí, però pensant-ho bé, només hi porto 2 pantalons, 2 samarretes de màniga curta, roba interior i les bambes de trekking, així que tampoc hagués passat res. Per sort, tot correcte!\nA la sortida de la terminal s’aglomera una gran quantitat de persones. No tarden en aparèixer els taxistes que et prometen la millor tarifa per apropar-te al centre de la ciutat, mentre escoltes allò de “my friend“. No tinc res en contra dels taxistes, si més no dels de Kathmandú, però a l’hotel em van prometre que em recollirien, així que busco algun cartell on aparegui el meu nom o el nom de l’hotel. Per sort sento: -“Mr. Carrizo”. Costa de descriure l’alegria de sentir el teu nom quan aterres a un país completament desconegut per tu, especialment després de passar més de 24 hores en avions i aeroports.\nAvui al matí m’he llevat i he esmorzat a la terrassa de l’hotel, on he pogut llegir la premsa local en anglès, un bon referent per saber el que passa realment al país. El bloqueig que l’Índia ha imposat al Nepal, dies després de què s’aprovés la primera constitució, no facilita la tornada a la normalitat d’aquest petit país envoltat per dues de les principals potencials mundials com són l’Índia i la Xina. Ningú sap el que passarà, ni quan durarà el bloqueig, però el cert és que moure’s en transport públic o privat per la ciutat resulta quasi impossible. Pel carrer es veuen molts comerços tancats com a conseqüència, o bé per la davallada del turisme com a conseqüència dels terratrèmols dels mesos d’Abril i Maig, o pel bloqueig que evita que moltes mercaderies que entren per terra des de l’Índia arribin al seu destí. Això ha fet que em sigui impossible llogar una moto per moure’m per la ciutat. Si trobem un punt positiu d’aquest bloqueig, és que la manca de trànsit ha permès reduir la pol·lució que envolta la vall de Kathmandú.\nDesprés de comprar una SIM pel telèfon mòbil i situar-me en el mapa, he pogut arribar caminant fins al districte de Dhalko, on tinc una de les primeres visites obligatòries de la ciutat, Kumari House, una casa d’acollida fundada fa més de 14 anys per en Toni Aguilar, un barceloní que va passar gran part de la seva vida entre La Roca o l’Ametlla del Vallès.\nDe seguida em rep amb una forta abraçada i comencem a xerrar i compartir experiències. Amb el suport d’altres persones i The Direct Help Foundation han construït la Kumari House, una casa que acull i cobreix les necessitats més bàsiques de vídues i nens del barri, un col·lectiu afectat especialment en societats com aquesta on la dona depèn sempre del seu marit en molts sentits.\nDesprés d’unes hores me n’adono que no serà fàcil seleccionar les persones que més necessiten l’ajuda de tercers. Els terratrèmols no van ajudar gaire un país castigat per la corrupció i la mala gestió del govern. Per si fos poc, la falta de la solidaritat entre els mateixos nepalís per raons de casta o religió, o la falta de ganes de treballar d’aquells acostumats a viure de les ajudes externes, així com la discriminació que pateixen les dones en una societat extremadament masclista no posen fàcil la recuperació econòmica del país.\nA mesura que passin els dies entendré millor com funciona tot això i com seleccionar correctament aquelles persones o col·lectius que més necessiten l’ajuda.\nTornant a Kumari House, avui s’ha celebrat el 14è aniversari de la creació d’aquesta casa que tant bona tasca està fent pel que he pogut veure avui amb els meus propis ulls. Espero poder entrevistar en Toni (si es deixa), doncs crec que és una persona d’aquelles amb les que passaries hores i hores parlant. No només pel seu coratge de tirar endavant un projecte com aquest, sinó també per la seva amabilitat i generositat. En Toni segurament no apareixerà a la Lonely Planet (guia reconeguda per multitud de viatgers occidentals), tot i que les seves paraules, però sobretot la seva experiència, és una de les millors guies que algú amb un objectiu com el meu pot tenir aquí.\nEn Toni m’ha definit com un bon comunicador per algun dels articles que ha pogut llegir al blog, però es farà molt difícil de transmetre el que avui he pogut viure al costat de tots els nens, nenes, mares, personal i amics de Kumari House.\nEl dia ha començat amb una cerimònia on entre tots hem encès uns ciris que representaven els diferents patrocinadors que fan possible el projecte. Entre tots hem anat encenent una per una les llums que il·luminen les vides d’aquelles persones que tenen l’oportunitat de ser ajudades d’una manera o altra per la fundació.\nEn acabat, hem pujat al menjador on ens esperaven uns pastissos. Hem menjat plegats, però abans les nenes i nens han cantat alguna cançó, mentre els mirava les cares de felicitat i alegria que feien. Ha estat un moment especial, una bona benvinguda pel meu primer dia a Nepal, un país caracteritzat per la multitud de muntanyes de més de 8.000 metres que lluiten per tocar al cel, però alhora on milers de persones, especialment dones i nens, lluiten per recuperar la dignitat i igualtat en una societat difícil d’entendre.\nNamaste Toni, Namaste Kumari House.\nSi vols saber més de la gran tasca que The Direct Help Foundation fa a Kathmandú pots visitar la seva web aquí.


Un dels detinguts dijous és el tercer home que va arribar a l'aeroport amb explosius - Diari de Girona\nUn dels detinguts dijous és el tercer home que va arribar a l'aeroport amb explosius\nLes indagacions demostren que hi ha vincles entre els atemptats de dimarts i els atacs del novembre de 2015 a París\nbrussel·les | efe / ddg 27.03.2016 | 08:51\nDiverses persones preguen per les víctimes dels atemptats a Brussel·les. francois lenoir/reuters\nLa investigació dels atemptats de Brussel·les va avançar amb la inculpació de dos homes, un dels quals seria el sospitós que portava barret negre a les imatges de l'aeroport de Zaventem, alhora que ja es coneix la identitat de 24 dels 31 morts. La Fiscalia federal de Bèlgica va explicar que dos homes arrestats dijous han estat posats en la situació de detinguts per la seva suposada vinculació amb els atemptats del 22 de març: Fayçal Cheffou i Aboubakar A.\nEl jutge d'instrucció inculpa Cheffou per participar en activitats d'un grup terrorista, assassinats terroristes i temptativa d'assassinats terroristes. L'home hauria estat identificat com el tercer dels atacants de l'aeroport internacional de Brussel·les en una roda de reconeixement visual pel taxista que va portar a l'aeroport el comando terrorista. La Fiscalia no ha confirmat oficialment aquesta informació, a l'espera de les proves d'ADN que es realitzaran a partir d'elements trobats al taxi i en la maleta amb explosius que no va esclatar. En l'escorcoll dut a terme en el seu domicili no es van trobar armes ni explosius.\nEl segon home ja sota mandat d'arrest és Aboubakar A., inculpat per participar en activitats d'un grup terrorista. És un dels dos individus capturats dijous quan el seu vehicle sortia de l'autopista de circumval·lació de Brussel·les en direcció a Jette, al nord de la capital.\nLes investigacions demostren que hi ha vincles clars entre els atemptats del 13 de novembre de 2015 a París i els de dimarts passat a Brussel·les, com revela la participació en aquests de Najim Laachraoui, un dels kamikazes de l'aeroport de Zaventem, que va ser a més el presumpte artificier dels comandaments a la capital francesa.\nEl que està per dilucidar és si hi ha també connexió entre la cèl·lula de Brussel·les i els atemptats desmantellats a la localitat d'Argenteuil (perifèria de París) fa dos dies, tot i que els investigadors ho sospiten. Així, l'home arrestat divendres a Brussel·les després de resultar tirotejat en una cama està lligat amb aquest sumari francès.\nPer altra banda, les autoritats belgues van informar que continua avançant la identificació de les víctimes. Els forenses ja han posat nom a 24 morts en els atemptats, mentre que 101 persones romanen encara hospitalitzades.\nEn els atemptats a l'aeroport internacional de Zaventem de Brussel·les i l'estació de metro Maelbeek, a pocs metres de les institucions comunitàries, van morir almenys 31 persones i van resultar ferides altres 340, segons dades encara provisionals. Dels ferits, 101 es troben encara en hospitals, entre ells 62 en cures intensives, mentre 32 pateixen cremades greus.\nMentrestant, l'aeroport de Brussel·les, danyat per les dues explosions en l'atemptat suïcida a la terminal de sortides, no reprendrà els vols de passatgers fins almenys dimarts.\nAlemanya no troba vincles entre els arrestats i els atacs de Brussel·les. Espanya Internacional


YOU LOOK DISGUSTING BEAUTY BLOGGER LLANÇA UN VÍDEO DE SEGUIMENT BEAUTY - ALTRES\nLlegiu Act Up Tardor 2020\nYou Look Disgusting Beauty Blogger llança un vídeo de seguiment\nYouTuber, vlogger i veu líder per al moviment #skinpositivity Sóc Ford torna amb un altre curtmetratge dur i innovador que convida a examinar de nou les percepcions de bellesa d’avui.\nSembles fàstic , un vídeo que examinava els comentaris vitriòlics que Em va rebre després de publicar en línia imatges no inventades d'ella mateixa que revelaven l'abast de les seves lluites amb l'acne, es va fer viral fa tres anys, obtenint reconeixements mundials i més de 29 milions de visualitzacions. El projecte més nou d’Em Redefineix Pretty porta la conversa més enllà proporcionant proves tangibles dels efectes psicològics que les definicions tradicionals de ser bonica poden tenir sobre les dones.\nEmbaixadora del projecte YouTube Creators for Change, Em va dirigir i produir aquesta pel·lícula i va declarar que volia descobrir si els ‘estàndards de bellesa’ actuals són els culpables de la nostra manera de veure i de sentir sobre nosaltres mateixos.\nDes de malalties visibles de la pell com l’acne, les cicatrius i les marques de naixement, fins a compartir per què la representació és tan important als mitjans de comunicació i a la societat, aquesta és una imatge desgarradorament real de com es mesura la 'bellesa' i, si realment sempre es pot aconseguir, continua Em. Redefineix Pretty tracta de dones reals, d’històries reals i de donar llum a la dura realitat i dels efectes psicològics que els estàndards de bellesa posen a les dones. Vull donar poder a totes les dones amb la confiança de viure la seva vida sense la sensació de ser jutjades per la seva aparença. Més enllà d’això, deixa una pregunta: quin efecte tindria el canvi d’aquestes normes negatives de ‘bellesa’ en les dones joves?\nAmb l'ajut d'un professor d'investigació del cervell humà, Em va desenterrar un descobriment innovador que mai s'havia demostrat fins ara. Les exploracions que mostren l’activitat cerebral de les dones mentre observaven imatges que no eren ‘boniques’ convencionals mostraven reaccions negatives similars a les observades en individus amb TEPT i trastorns d’ansietat; una investigació instrumental que afegeix gravetat i pes a un tema evidentment seriós.\nA través d’aquest vídeo potenciador, Em està decidit a canviar el paradigma al voltant de la bellesa i a ajudar a difondre el judici innecessari que senten les dones pel seu aspecte, a més de continuar impulsant una conversa i un canvi molt necessaris.\nUna llista corrent de recursos antiracistes\nUn estratègic del Partit Republicà apela Donald Trump a 'Cheeto Jesus' durant una èpica tempesta de tuits\nEl repartiment de ‘Cats’ s’està distanciant del desastre de taquilla que és ‘Cats’\nrepartiment de hackers (pel·lícula)\nel que hi havia a la maleta en la ficció pulp\nmillors comèdies d'acció a netflix\nla vida al cinturó de la Bíblia\nnoi cubà a la samarreta\ncalvin klein un home o una dona


500 persones aixequen un mosaic en contra de l'hotel previst a sa Ràpita\nLa Plataforma organitza la reivindicació, que se suma a la llarga llista d'actes per salvar l'emblemàtic arenal\nJOAN SITGES Campos. Actualitzada el 12/08/2013 00:11\nUnes cinc-centes persones convocades per la plataforma Salvem sa Ràpita reivindicaren amb un mosaic la protecció definitiva de l'entorn natural del Trenc i sa Ràpita i el rebuig a l'hotel de luxe que s'hi vol construir. Es tracta del Mirador del Trenc i les Cases de sa Ràpita, un hotel de cinc estrelles que es pretén aixecar a la finca de Son Durí, a pocs quilòmetres de l'arenal verge. Segons el projecte inicial, el complex tindria 285 habitacions i 203 suites, a més de piscines, pistes de tennis, de pàdel, un poliesportiu i un golf.\nUna hora abans que s'aixecàs el mosaic, a les sis de l'horabaixa, la vigilància policial era intensa però discreta. Diverses patrulles de la Guàrdia Civil controlaven els accessos al nucli costaner, però no varen fer acte de presència damunt l'arena. En aquella hora, a la platja, la cua dels que volien formar part del mosaic ja era llarga. Grups de joves, famílies senceres i persones de totes les edats esperaven l'adhesiu que els identificaria com a part de les figures del caragol i de l'estrella que havien de formar entre tots amb l'objectiu de rebutjar la construcció de l'hotel de luxe a la finca de Son Durí. "És un acte cívic en defensa de tot l'entorn natural i en contra del macrohotel que volen construir molt a prop d'aquí", explicava des de damunt l'arena la portaveu del GOB, Margalida Ramis.\nPerò el GOB no es trobava sol ahir. La plataforma Salvem sa Ràpita, que organitzà el mosaic humà, està integrada pel GOB, Greenpeace, Amics de la Terra i per veïns del nucli costaner de Campos. I a tots ells els varen acompanyar unes 500 persones. Des de la plataforma volien que l'acte servís per "deixar clar el rebuig de la ciutadania a les velles polítiques que especulen sobre el territori en benefici d'uns pocs", continuà Ramis, qui va afegir que "l'hotel farà malbé el salobrar, no té en compte els recursos hídrics disponibles i perjudicarà l'arenal".\nPer això, des de Salvem sa Ràpita remarcaren que "és una autèntica vergonya que el Govern hagi declarat d'interès autonòmic un projecte que és il·legal, perquè no es pot fer seguint la legalitat vigent".\nTot i que els assistents varen ser més dels esperats, la presència de polítics va ser discreta. David Abril, de la coalició MÉS; Manel Carmona, d'Esquerra Unida; els consellers socialistes Mercedes Garrido i Francesc Dalmau; a més del portaveu socialista a l'Ajuntament de Campos, Paco Blasco, varen ser els únics representants públics que volgueren formar part del mosaic humà. Aquesta vegada, i a diferència de la manifestació en forma de cadena humana de l'abril passat, el batle de Campos, el popular Sebastià Sagreras, no va aparèixer per la platja. I és que des de l'equip de govern de Campos, format pel Partit Popular i pels regionalistes de +Acció, són partidaris de la construcció de l'hotel.\nLa mobilització per la protecció de l'arenal del Trenc, una de les joies naturals de Mallorca, sembla que no té aturall. Si fa trenta anys i després d'una llarga lluita l'ecologisme celebrà la protecció de l'indret i dels seus valors naturals i paisagístics, la societat civil s'ha hagut de tornar a mobilitzar amb el mateix objectiu. En els anys vuitanta, planava sobre el Trenc el perill d'una urbanització imminent, però ara és el projecte de construcció de l'hotel de luxe el que representa l'amenaça que pot malmetre el paratge verge.\nDia 30 de març del 2012, el Consell de Govern va declarar d'interès autonòmic el projecte de Mirador del Trenc i Cases de sa Ràpita. En contra d'aquest s'activà la plataforma Salvem Sa Ràpita, que va recollir més de 16.000 signatures en contra de l'hotel. Les passes a favor del projecte continuaren el 12 d'abril passat, quan el Consell de Mallorca argumentà que el Pla Territorial tenia un error. Segons el PP, amb majoria absoluta al ple del Consell, en la zona on estava previst que es construís l'hotel hi figuraven dues hectàrees de superfície urbanitzable i n'hi havien de figurar 21. L'aprovació de la modificació d'errors donà lloc a la convocatòria d'una gran cadena humana el 29 d'abril, una gran manifestació ecologista que reuní milers de persones a la platja del Trenc per demanar la conservació natural del paratge. Més tard, el festival Salvem es Trenc omplí de música i reivindicació l'Auditòrium de Palma.\nL'acord que augmentava la superfície urbanitzable a Son Durí i permetia la construcció de l'hotel va prosperar al Consell, però el mes passat el Tribunal Superior de Justícia sentencià que no es podia fer aquesta modificació del Pla Territorial així amb una simple correcció d'errors. Davant aquesta realitat, el Consell va acordar el mes passat recórrer al Suprem la decisió del Superior de Justícia que anul·la la modificació del Pla Territorial i impedeix ara fer l'hotel. D'aquesta manera, el mosaic d'ahir va servir per "demanar a l'administració que deixi d'invertir energia, esforços i sobretot doblers públics a defensar interessos concrets, siguin d'un promotor, d'un inversor o d'un batle", sentencià Margalida Ramis.


La rehabilitació de l’edifici del Batan i Cardes de Puig-reig obté més diners - Regió7\nLa rehabilitació de l’edifici del Batan i Cardes de Puig-reig obté més diners\nEl Consell Comarcal aportarà 87.322 euros addicionals gràcies a l’Oficina de Suport a la Iniciativa Cultural\nUna de les naus de l’edifici de la Colònia Pons consell comarcal\nEl Consell Comarcal del Berguedà ha aconseguit 87.322 euros de finançament per complementar la rehabilitació de l´edifici del Batan i Cardes de la Colònia Pons de Puig-reig.\nLes obres de recuperació de l´edifici començaran l´any 2021i el pressupost total del projecte és de 280.000 euros, que es finançaran amb fons FEDER, fons de l´Ajuntament de Puig-reig i els 87.322 euros aconseguits recentment de l´OSIC (Oficina de Suport a la Iniciativa Cultural).\nL´Oficina de Suport a la Iniciativa Cultural ha resolt provisionalment la concessió d´ajuts per a l´execució d´obres de restauració i conservació d´immobles de notable valor cultural per al trienni 2020-2022. Entre els projectes que han estat dotats econòmicament hi ha el projecte de rehabilitació de l´edifici del Batan i Cardes de la Colònia Pons, a Puig-reig.\nAquesta actuació es troba també inclosa dins la subvenció del programa operatiu FEDER Catalunya 2014-2020, que suposa un total d´1.244.502,84 euros de subvenció per ser destinats a l´operació «Impuls dels recursos patrimonials al voltant de la Via Blava del Berguedà».\nEl ple del 26 de juny del 2019 va acceptar-ne la resolució definitiva.


SEPC - UJI: 12-O: Omplim les aules, res a celebrar!\nUn any més s’acosta el 12 d’octubre, l’anomenat “Día de la Hispanidad”. Un any més es rememora de forma festiva aquell dia de 1492 en què les tropes espanyoles arribaren al continent americà per envair-lo i cometre un dels més grans genocidis de la història, tot saquejant les seves terres. Un any més es celebra la diada que simbolitza el caràcter xovinista i opressor de l’Estat Espanyol.\nEs tracta d’una diada en què tant els diferents grupuscles feixistes, per una banda, i les forces d’ocupació juntament amb diferents partits polítics del règim, per altra, surten a difondre el seu discurs racista i proclamar la unitat d’Espanya. Situació que, malgrat la caiguda de la dreta espanyolista al País Valencià i a les Illes, i l’avançat estat del procés a la Comunitat Autònoma de Catalunya, es tornarà a repetir arreu del país amb total impunitat.\nA més a més, el sistema educatiu que patim actualment perpetua la concepció festiva d’aquest dia. Als diferents territoris del país, els plans educatius i formatiusd’història, des de l’educació primària fins a la universitat,segueixen recolzant la idea del “descobriment d’Amèrica”, que emmascara el brutal genocidi i sotmetiment dels diferents pobles del continent, a més de les llargues etapes d’esclavisme i espoli econòmic.\nÉs per això que des del Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans feim una crida a les estudiants a trencar amb la concepció festiva del 12 d’octubre. Si bé els centres educatius i les diferents facultats romandran tancades, animam a no quedar-se a casa: cal obrir les aules i alhora sortir als carrers. Cal convertir aquest dia en una jornada de lluita contra el feixisme i l’espanyolisme, cal convertir aquest dia en un dia de formació antifeixista.\nEL 12 D’OCTUBRE OBRIM LES AULES: RES ACELEBRAR!!\nPublicat per SEPC - UJI a 12:39\n"Ca l'Estudiantat: una experiència d'autogestió es...\nAbsolució Franz i Adrià\nV Jornades Anticapitalistes - CRTR\n[22-O] Posicionament del SEPC davant la vaga convo...\nCrònica xerrada refugiades


per Ester Jorda\nEnviat per Ester Jorda en 16 de gener de 2016.\nTags: Alcoi, Eleccions Generals 2015, opinió\nL’article 99 de la Constitució és clar a l’hora d’explicar com actuar davant de situacions com la que se’ns presentarà en el pròxim plenari del Congrés de Diputats.\n«Després de cada renovació del Congrés dels Diputats (…) el Rei (…) a través del president del Congrés, proposarà un candidat a la Presidència del Govern.\nSi el Congrés dels Diputats, pel vot de la majoria absoluta dels seus membres, atorgara la seua confiança al dit candidat, el Rei l’anomenarà president. De no aconseguir-se la dita majoria, se sotmetrà la mateixa proposta a nova votació quaranta-huit hores després de l’anterior, i la confiança s’entendrà atorgada si obtinguera la majoria simple.\nSi efectuades les esmentades votacions no s’atorgara la confiança per a la investidura, es tramitaran successives propostes en la forma prevista en els apartats anteriors.\nSi transcorregut el termini de dos mesos, a partir de la primera votació d’investidura, cap candidat haguera obtingut la confiança del Congrés, el Rei dissoldrà ambdós Cambres i convocarà noves eleccions amb la ratificació del president del Congrés.»\nAixò vol dir que actualment, el PP, és perfectament capaç de formar Govern en segona votació sense cap necessitat de tornar a arrastrar a tota una nació a unes eleccions que tornaran a costar uns 130.244.505 euros com les altres.\nAleshores, ¿quin interés existeix en voler tornar a fer-les? Tradicionalment, als païssos on les votacions es fan en dues voltes, és el bipartidisme el que eix reforçat. Per tant, unes noves eleccions és molt possible que restaren vots de Ciutadans cap al PP i de Podem cap al PSOE.\nPerò la gran pregunta continua sent… ¿és necessari repetir-les? Ja hem vist que constitucionalment queda clar que no, que en segona votació quedaria solucionat. El gran problema és que després, per aprovar determinades lleis (que no totes) necessiten majoria absoluta i per tant haurien de pactar amb la resta del Congrés. Els nostres grans partits estan acostumats a que qui guanya té 4 anys de carta blanca per fer el que li vinga en gana i, com si d’un xiquet foren, al vore que esta vegada no serà així amb una pataleta volen tornar a la situació anterior.\nActualment un Congrés constituït per 123 diputats del PP, 90 del PSOE, 69 de Podem, 40 de Ciutadans, 9 d’Esquerra Republicana, i altres 18 de diversos partits, sols suposaria que s’hauria d’aconseguir un major consens. Els Diputats i Senadors haurien de treballar més, assistir a més comissions per buscar acords, sentar-se, discutir, reunir-se i tornar a sentar-se. Suposaria una Llei d’Educació (per example) que hauria de ser consensuada per tots els partits, com també uns pressupostos més participatius i un major control als ministeris. En definitiva, els polítics haurien de suar més per aconseguir acords que agruparen a més maneres d’entendre la política i ser més transparents. Així que vist d’esta manera…\n¿no estem millor amb este resultat que amb majories absolutes?\nFont: Ester Jorda, @soc_arcaris./\nAlcoi aprova condemnar la violència neonazi del 9 d’Octubre, sense el suport de PSOE, PP i C’s


LA FINESTRA (tema molt reduït)\nDos homes molt malalts ocupaven la mateixa habitació d'un hospital. A un se li permetia asseure's al llit una hora cada tarda i l'altre havia d'estar tot el temps estirat de cara enlaire. Els dos xerraven durant hores, parlaven de les seves famílies, les seves coses...\nL'home que no es podia moure, esperava impacient cada dia que arribés aquella hora que el seu company de la finestra li anava detallant tot el que passava a l'exterior, ell imaginava veure-ho tot, el món cobrava vida per a ell. La finestra donava a un parc amb un preciós llac, uns ànecs jugaven a l'aigua, mentre els nens ho feien amb els seus estels.\nVan passar dies i setmanes així. Un matí una infermera va entrar per banyar-los i es va trobar amb el cos sense vida de l'home de la finestra, havia mort plàcidament mentre dormia. El senyor de llit del costat va quedar molt trist i dolgut, tan aviat com va considerar apropiat, va demanar ser traslladat al llit del costat de la finestra, cosa que li van concedir d'immediat.\nLentament i amb dificultat, l'home es va aixecar recolzant-se com va poder per llançar la seva primera mirada al món exterior, per fi tindria l'alegria de veure-ho per ell mateix.\nEs va girar i es va trobar amb una paret blanca. L'home va preguntar que podria haver motivat al seu company per a descriure coses tan meravelloses.\nLi van dir que el seu company mort "era cec" i que no hauria pogut veure ni la paret, "segurament només volia animar-lo a vostè".\nEPÍLEG: Que bonic fer feliços als altres, sigui quina sigui la situació. El dolor compartit és la meitat de la pena, però la felicitat compartida és doble.


Fun Factory col•labora amb l’Hospital de dia Sant Jordi d’Igualada en un nou projecte d’estimulació cognitiva. | CSSI - Consorci Sociosanitari d'Igualada\nFun Factory col•labora amb l’Hospital de dia Sant Jordi d’Igualada en un nou projecte d’estimulació cognitiva.\nL’empresa Fun Factory i l’Hospital de dia Sant Jordi han col•laborat per iniciar un nou projecte que permet treballar l’estimulació cognitiva amb plataformes interactives. Actualment, i amb la incorporació de tecnologies interactives i Internet, s’han pogut obrir noves vies en investigació i tractament per treballar de forma més dinàmica la cognició i la psicomotricitat en persones amb dèficits psíquics i físics.\nDes de l’hospital de dia Sant Jordi hem volgut ser pioners, ja que encara no hi ha gaire bibliografia al respecte, i introduir aquest tipus de tractament com a prova pilot en el nostre pla d’intervenció amb l’objectiu d’investigar la seva utilitat clínica. Els avantatges d’aquesta forma de treballar no es limiten a l’àmbit científic. Aquestes consoles incorporen comandaments sensibles al moviment de la persona que fan més reals les tasques ja que podem fer servir moviments naturals. La gran difusió en les llars d’aquests equipaments pot permetre treballar també a casa i millorar així l’aplicabilitat del que la persona gran aprèn en la seva vida quotidiana. Una altra font de motivació és la possibilitat que ens dóna aquesta eina de crear nous espais de relació entre les diferents generacions.\nGràcies a la col•laboració de l’empresa Fun Factory, que ha finançat gran part de l’equipament necessari per dur a terme el projecte, en breu es podrà iniciar les sessions d’estimulació cognitiva amb aquest nou material. L’hospital de Dia Sant Jordi es un centre que forma part de la Xarxa d’equipaments sociosanitaris de Catalunya Caixa i és gestionat pel Consorci Sociosanitari d’Igualada.\n← El Centre de Dia Casa Joan Gimferrer de Calaf ja ha atès 100 persones\nUn total de 140 persones en llista d’espera tindran prioritat per residir al nou edifici de pisos assistits Viu B2 →


Endesa a Vilafranca de Bonany:telèfon i contacte\nEndesa en Vilafranca de Bonany: punt de servei\nTelèfon de Endesa a Vilafranca de Bonany\nPunt de servei Endesa a Vilafranca de Bonany\nContractar el subministrament de llum amb Endesa a Vilafranca de Bonany\nEndesa a Vilafranca de Bonany\nAqui trobaras tota la informació que necessites sapiguer de Endesa a Vilafranca de Bonany. Tot villafranquero que tingui preguntes amb el seu subministrament de llum podrá trobar en esta aquest lloc web tota la informació que necessiti.\nEndesa es responsabilitza de distribuir la llum a gran quantitat dels ciutadàns de Islas Baleares. Per això, compta amb gran part recursos per atendre als clients amb qualitat. Depenent de les gestions que el villafranquero vol completar, pot escollir de anar a alguns dels punts de servei sense la necesitat de cita previa a la vora de Vilafranca de Bonany. No obstant, sempre pot trucar amb antelació als telèfons que aperèixen seguidament:\nTelèfons de Endesa a Vilafranca de Bonany\nEndesa brinda una atencio personalitzada on qualsevol client pot anar de manera presencial i ser considerat immediatament. Els punts de servei de Endesa que un villafranquero té mes properes es mostran a continuacio:\nDirecció Plaza Cardenal Pou 8 C\_ Escorial 8\nCP 07500 07630\nMunicipi Manacor Campos\nDirecció C\_ Hostelería 3 C\_ Vía Mallorca 6 Baixos\nCP 07400 07590\nMunicipi Alcudia Capdepera\nVilafranca de Bonany es un municipi que fa part de la comunitat autònoma de Islas Baleares que compta amb un total de 678149 punts de sumbministrament amb un consum anual de 3078350165 MWh. Endesa es la companyia encarregada de subministrar la llum en la zona.\nEndesa es la companyia responsable de distribuir el gas natural al municipi de Vilafranca de Bonany. Per això, si el ciutadà villafranquero vol anar a la oficine que sigui de Endesa sense necessitar cita prèvia, té a disposició punts de servei properes a la seva casa.\nOficines de Endesa a Vilafranca de Bonany\nAdreça Plaza Cardenal Pou 8 C\_ Escorial 8\nAdreça C\_ Hostelería 3 C\_ Vía Mallorca 6 Baixos


WikiLeaks assegura que el Vaticà coneix l'existència de vida extraterrestre\nWikiLeaks assegura que el Vaticà coneix l’existència de vida extraterrestre\nWikiLeaks ha filtrat una segona tanda de correus electrònics de John Podesta, qui actualment ocupa el lloc de cap de campanya de Hillary Clinton. Podesta va creuar correus electrònics amb Edgar Mitchell, astronauta nord-americà de la NASA que va ser entre d’altres el pilot del mòdul lunar de la missió Apollo 14 convertint-se en el sisè home a trepitjar la Lluna. El reconegut astronauta nord-americà assegura amb normalitat que el papa coneix perfectament l’existència de vida extraterrestre, i que actualment alguns ja conviuen entre nosaltres.\nMitchell en aquests correus també es mostrava preocupat per una possible guerra espacial, perquè “la carrera espacial s’està escalfant”. “Estem més a prop que mai d’una guerra a l’espai, la majoria dels satèl·lits que orbiten al voltant de la Terra pertanyen a EUA, la Xina i Rússia i les recents proves d’armes antisatèl·lits no alleugen el factor por”, escriu en un dels seus correus. Segons els missatges, els extraterrestres estan disposats a ajudar els humans, però temen que aquests puguin tenir tendències violentes.\nRelated Topics:astronautesEdgar MitchellextraterrestreJohn PodestaovniufoWikiLeaks extraterrestre\nPrestigioso astrofísico sugiere que el Coronavirus es extraterrestre


El Consell de les Dones de Sant Martí celebra els seus primers 25 anys | Sant Martí\nEl Consell de les Dones de Sant Martí celebra els seus primers 25 anys\n15/06/2018 - 10:13 h\nFeminismes-dona. Un acte institucional ha recordat el paper cabdal de l'espai per al districte i també per a la ciutat així com s'ha homenatjat a les dones que l'han fet possible\nL'acte institucional de commemoració dels 25 anys del Consell de Dones de Sant Martí s'ha celebrat aquest dijous 14 de juny a la seu del districte. En ell s'ha homenatjat les dones protagonistes i el paper cabdal de l'espai tant a nivell de districte com de ciutat.\nVÍDEO: Notícia 25 anys Consell de la Dona (Ràdio Clot Televisió)\nL’acte, emotiu i reivindicatiu alhora, ha comptat amb la presència de l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, la regidora de feminismes i LGTBI, Laura Pérez, el regidor del districte, Josep Maria Montaner, i la regidora de feminismes i LGTBI de Sant Martí, Carlota Falgueras.\nEn la seva intervenció, Ada Colau ha destacat que “les dones han contribuït a la construcció col·lectiva social i política de Barcelona, com vam demostrar el passat 8 de març amb la primera vaga feminista. I el Consell de Dones de Sant Martí sempre ha estat al capdavant d’aquesta lluita i reivindicació”.\nA l’acte també hi han assistit moltes entitats, dones i tècniques municipals i s’ha recordat el paper cabdal d’aquest espai al districte i a la ciutat. A més, ha tingut un recordatori especial per a les dones que van tenir un paper protagonista en la creació del Consell de Dones de Sant Martí, l’any 1993:\n» Eulàlia Vintró, segona tinenta d’alcaldia de l’àmbit de Benestar Social\n» Carolina Homar, regidora de Serveis Socials\n» Marta Mas Puelles, consellera per la Igualtat\n» Elisabet Gaspar, tècnica de Dones\n» Mercedes Sánchez, La tela de Penélope\n» Maria Aran, Àmbar Prim\n» Paquita Magí, Heura\n» Lucia Solis, Dones Joves\n» Carme Garcia, Foment Martinenc\nUn quart de segle de lluita violeta\nL’any 1993 es va crear a Sant Martí el primer Consell de Dones de la ciutat. Va ser tres anys després que l’Ajuntament de Barcelona anomenés les primeres deu conselleres per a la igualtat, una per districte, coincidint amb el Dia Internacional de les Dones el 8 de març de 1990.\nTot just un any més tard, Sant Martí va acollir la celebració de la Primera Setmana de la Dona, unes jornades dedicades a analitzar, reivindicar i lluitar pels drets de les dones de la ciutat. Des de llavors, aquest organisme ha treballat per millorar la visibilització de les lluites i la reivindicació del paper de les dones a la societat.\nDurant aquests 25 anys han estat moltes les lluites, entre les quals se’n destaquen les reivindicacions veïnals de les dones per a la millora dels espais públics; el treball per l’alfabetització de persones adultes; la recuperació de la memòria històrica; i les moltes accions contra la violència masclista com, per exemple, el grafit pintat l’any 2014 davant La Farinera del Clot contra els feminicidis o les campanyes de sensibilització vers els més joves.\nVÍDEO: Reportatge 25 anys Consell de la Dona (Ràdio Clot Televisió)\nEls objectius del Consell de Dones de Sant Martí són, principalment:\n» Estudiar i emetre informes sobre els temes relacionats amb la igualtat d’oportunitats i/o la no discriminació per raó de sexe;\n» Potenciar la coordinació entre altres serveis i comissions del districte per tal d’evitar aquesta discriminació en totes les actuacions i programes i conèixer la situació de les dones del districte i les seves diferents problemàtiques.\n» Promoure la informació, el debat i la difusió de la qualitat de vida de les dones.


Maria Carme Roca: sus libros en paquebote.com\n35 libros encontrados buscando autor: Maria Carme Roca\nwww.paquebote.com > Maria Carme Roca\nEditorial: Viena Fecha de publicación: 31/10/2019 Páginas: 112\nAmb només 10 anys, la Yasmín ajuda el seu germà gran a tirar endavant La Reina de Gizeh, un petit basar que té la seva família a prop de les piràmides. Tots dos viuen al pis de sobre la botiga amb l?àvia, la gata Bastet i tot de figuretes dels déus egipcis, que per a la Yasmín són com una segona família. Últimament, però, el negoci no rutlla com caldria, les vendes són cada vegada més escasses i, a més, han patit un robatori, el de la barca de Keops, una de les antiguitats més cares de la botiga. Per acabar-ho d?arrodonir, una turista s?encapritxa de la figureta preferida de Yasmín (la deessa amb cara de gat) i just aquella mateixa nit desapareix la gata de la família. Per sort, la Yasmín podrà comptar amb l?ajuda dels seus amics per resoldre aquests dos misteris, i sobretot amb la protecció dels enigmàtics deus egipcis, que la miren en silenci des de les prestatgeries de La Reina de Gizeh.\nEditorial: Booket Fecha de publicación: 30/04/2019 Páginas: 384\nEditorial: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, S.A. Fecha de publicación: 21/02/2018 Páginas: 68\nEditorial: LA GALERA (CATALAN) Fecha de publicación: 04/03/2015 Páginas: 240\nEditorial: La Butxaca Fecha de publicación: 07/01/2015\nEditorial: Base Fecha de publicación: 15/10/2014 Páginas: 248\nEditorial: labutxaca Fecha de publicación: 04/03/2014 Páginas: 280\nDedicam un poema encara que sigui teu\nEditorial: Barcanova Fecha de publicación: 15/10/2013 Páginas: 104


Benetússer remarca el paper de la dona en l'esport pel 8M | Valencia Extra\nBenetússer remarca el paper de la dona en l'esport pel 8M\nEl dissabte es va celebrar la V Jornada de Ciutadania en Igualtat que, en aquesta edició, es va centrar en la dona i l’esport i va tenir una gran assistència de públic\nEl dissabte, el Xalet de la Xapa de Benetússer va acollir la V Jornada de Ciutadania en Igualtat, amb motiu de les activitats organitzades en el marc del Dia de la Dona, que en aquesta edició va versar sobre la dona i l’esport comptant amb testimoniatges de dones referents d’aquest àmbit.\nEn la jornada, diverses dones esportistes van relatar la seua experiència en l’àmbit esportiu amb la finalitat de reflexionar sobre el passat, present i futur de la dona en aquest marc. La iniciativa va comptar amb la presència de Patricia Campos, expilot d’aviació i entrenadora de futbol, Teresa Saurí, exjugadora i exentrenadora de futbol i Silvia Eleuterio, esportista i docent.\nDurant gairebé dues hores, van conformar una taula rodona en la qual van relatar algunes de les dificultats, satisfaccions i triomfs que com a dones han viscut en l’esport, generant un debat sobre el paper de la dona en l’esport i com fer-lo més igualitari.\n“Benetússer està orgullosa de potenciar aquest tipus d’iniciatives en les quals es dona visibilitat a la dona en qualsevol àmbit, i amb les quals es lluita pel foment d’una igualtat real per la qual continuarem treballant”, sentencia la regidora d’Igualtat i Educació, Ana Martín.\nA més, en la jornada es va dur a terme la projecció del documental ‘Campiones sense límits’, una peça de Paqui Méndez que analitza les dificultats a les quals les esportistes s’enfronten cada dia pel mer fet de ser dones.\nLa V Jornada de Ciutadania en Igualtat va finalitzar amb la lectura d’un manifest del 8 de març redactat per Coordinadora Feminista, la Federació Estatal d’Organitzacions Feministes, en la qual es defensa el feminisme com a motor per a canviar el món i es crida a l’acció contra tota discriminació i violència.\nCentres educatius, Consell de Dones, associacions i clubs esportius van col·laborar al costat de l’Ajuntament per a fer de la setmana passada una setmana crucial per al foment de la igualtat i la reflexió sobre el paper i els drets de la dona en la societat.\nEsgrima per a visibilitzar la lluita per la desigualtat\nEl diumenge 8 de març va culminar una setmana plena d’activitats per la defensa de la igualtat amb la VII edició dels Jocs Taronja que enguany van consistir en duels amb alguns dels millors esportistes d’esgrima del panorama nacional i de la Comunitat Valenciana en les disciplines de floret, sabre i espasa.\nEs va tractar d’un torneig de visibilització i reivindicació LGTB+, de lluita contra l’homofòbia en l’esport, en pro de la normalització, de la diversitat i de rebuig a qualsevol mena de discriminació; objectius amb els quals Benetússer està altament compromés.


F l u x: d’octubre 2011\nNO TOCAR: PERILL\nNo sé si per a alleujament o mortificació dels amics nord-americans decebuts amb Obama, veient el bestiar que es baralla per obtenir la nominació republicana un diria que costa pensar que no tindrem segon mandat del president del "Yes, we can".\nAquests dies som precisament en una espiral de debats dels candidats republicans (amb un pes específic important de les esglésies i del Tea Party a l'hora de marcar-ne l'agenda), i qui diu que puja com la bromera a les enquestes i se situa a tocar de l'exgovernador de Massachusetts Mitt Romney és Herman Cain, empresari d'èxit sense experiència política que ho basa tot en una suposada fórmula miracle (9-9-9) i que ahir es va despenjar amb una idea de bombero que els seus contrincants deuen considerar que pot donar-li força vots, vista la tebior de les reaccions: diu que construiran una tanca electrificada que mati qui la toqui per protegir la frontera dels Estats Units (avui, davant de la pressió des mitjans, apunta que la forma en què ho va dir era un acudit, però que es ratifica en la idea). Se suposa que es deu referir a la frontera amb Mèxic, és clar, perquè un no s'imagina Puerto Rico o les illes Hawaii (ja no diguem els voltants de les catarates del Niàgara) amb la citada tanqueta tot al voltant.\nEscrit per Jaume a les 4:28\nEtiquetes: Amèrica, EUA, Mèxic\nEl món, vist des de la finestreta de l'avió, sembla tan ben fet, tan endreçat i finament perfilat...\nN'hi ha molts que diries que no han baixat mai de l'avió.\nEscrit per Jaume a les 7:34\n"Arrel en la millor tradició catalana, mirada contemporània i traç oriental: així podríem completar un retrat apressat d’aquests poemes."\nMiquel Àngel Llauger, "Carnerià, contemporani i oriental" (Diari de Balears, 18-XII-2011)\n"El que ens crema com un Pirineu és que cal sobreviure. Està molt bé, per tot això, que li hagin donat un premi com el Gabriel Ferrater, poeta supervivent que va acabar en suïcidi. No només perquè Jaume Subirana sempre fa més bé a un premi que a l’inrevés; sobretot perquè l’associa a altres guanyadors també perfectes com l’Albert Roig o la Dolors Miquel que no escriuen per a ells i els seus crítics, avorrits i avorribles."\nJordi Galves, "Subirana, pa i peix" (Un dia en les carreres)\n"El títol del llibre de Jaume Subirana ha fet surar a la superfície de la meva memòria el record dels banys àrabs de Girona on vaig entendre que la pedra surava perquè no era pedra."\nRicard Torrents, "Pedra que sura" (Atlàntida, 7-III-12)\n"Cada poema és una petita condensació, molt neta, que aconsegueix remetre a una sensació clara"\nJordi van Campen, "Una pedra sura" (TotSantCugat.cat, 29-II-12))\n"El poeta dota de significació superior escenaris, llocs i objectes quotidians. El seu ús de la imatge i de la metàfora sempre és delicat i concís, i amb un afany rector de contenció."\nVíctor Obiols, "Feliç combinatòria" (Ara, Llegim, 22-II-12)\n"Les mans molles", "Mormolant-te", "Al blanc inicial", "Respiren les estrelles", "Amb recepta", "Tot és aquí": posts al bloc de Ramon Bassas\n"Jaume Subirana parla de la fal·làcia de la voluntat i la capacitat humanes, del present com a únic temps veritable. També poetitza la construcció de l'individu o, encara, la consciència de l'individu."\nAnna Carreras, "Immersió i expansió" (La Vanguardia, Cultura/s, 4-I-12)\nMàrius Serra en parla al Lecturàlia de Catalunya Ràdio (21-XII-11)\nComentari en curs a nosaltresllegim.cat\n"Subirana aspira a fer destacar el so de la campana: és a dir, a tornar a (fer) sentir allò que, de tan evident, ja no sentim, allò que ens hem desacostumat a sentir, perquè el traüt de la vida ens en distreu i ens n'aparta."\n"Dejen flotar sus piedras."\nDiari de Terrassa, 11-XI-11\n"Aconseguir que res no sobri no és fàcil, però el que resulta realment difícil és que res no falti."\nComentari del llibre al bloc de Pol Bolíbar\nJordi van Campen, "Ja en van onze edicions" (TOTSantCugat.cat)\nPresentació al Festival de Poesia de Sant Cugat\n"Per immersió", videomuntatge de Josep Porcar\nSurt la pedra (F l u x)\nPer comprar-lo a Laie, a La Central, a Casa del Llibre.\nI ara també a Amazon.\nEtiquetes: Meu, Pesca, Poesia\nJo també he caminat i caminat per carrers sense adreça i he comprès en girar una cantonada l'escenari amb centenars d'actors que esperaven que passés per dir la seva frase, per travessar la plaça, per somriure o confessar-se alguna cosa a cau d'orella. Jo també he caminat i caminat enlluernat, encegat, ensordit, estabornit, i he pres notes en un quadern tan petit que la tarda se me l'enduia, ple del devessall d'escenes d'un carnaval que no s'atura. Jo també quan tanco els ulls ho veig tot més dens i més ràpid, més clar.\nI si aconseguim que el detinguin i un tribunal internacional li demani explicacions?\nCondueixo una bona estona al costat d'un cotxe de morts. A la mateixa velocitat, en la mateixa direcció: ara passa ell, ara passo jo. On era que m'esperaven? I la pressa que tenia.\nEtiquetes: Coses vistes, Cotxe, Mort\nPer comptes de remugar "No ha arribat", somriu i diu "She should be here any minute". Una diferència aparentment menor i un canvi també aparentment senzill de fer, però raríssims en altres latituds. Venint de la terra del "Vuelva usted mañana", l'atenció al públic i en general la comunicació pública nord-americanes són remarcables.\nEscrit per Jaume a les 6:52\nSURT LA PEDRA\nEl llibre ja està imprès, i camí de les llibreries.\nL'editor ha fet la seva feina i la setmana vinent es presenta al Festival de Poesia de Sant Cugat (dilluns dia 17 a les nou del vespre, al Mesón) Una pedra sura, guanyador la passada primavera del premi Sant Cugat a la memòria de Gabriel Ferrater.\nFitxa editorial del llibre.\nPer comprar-lo a Laie, a La Central, a Abacus (aviat també a Amazon).\n"Per immersió", videomuntatge de Josep Porcar.\nAl Festival de Poesia de Sant Cugat.\nL'OLOR DE CARN CREMADA\nAmb estudiants de tres continents llegim en castellà A lingua das volvoretas de Manuel Rivas (el relat en què es basa la pel·lícula de José Luis Cuerda), i l'altre dia vaig aprofitar per recomanar-los que anessin a veure Pa negre dient-los que així tindrien dues visions "perifèriques" de la postguerra espanyola. Avui veig també a El País que Gerardo Iglesias ha recollit una vintena d'històries de la repressió a Astúries (al nostre curs d'aquí a unes setmanes hem de llegir La història universal de Paniceiros).\nTrobo que el títol que Iglesias ha posat al seu llibre, Por qué estorba la memoria, està prou bé: enllà de simplificacions i mistificacions, la guerra civil espanyola i la llarga postguerra són com una mena de mirall en què durant anys i anys i encara avui molts s'esforcen a no mirar-se. Un mirall (o una finestra, o una tribuna) que mostra fins a quin punt la crueltat (i el seu germà bessò, l'abús de poder), la violència, el complex d'inferioritat i la tergiversació de les paraules han estat un paisatge habitual a Espanya. Han estat i són. No parlo de bons i dolents, de dretes o esquerres, de nacionals o nacionalistes: parlo dels que en volen parlar i ho volen documentar (amb l'esperança d'assumir-ho i superar-ho algun dia) i els que no: aquesta és la línia de front real. Una línia més o menys clara si ens referim avui a l'expulsió dels jueus o a la Inquisició però que es desdibuixa a mesura que ens acostem al segle XX. Perquè obviar que la violència de tota mena hi va ser (a un bàndol i a l'altre, sí, en proporcions i circumstàncies diferents) i que no ha estat públicament assumida i no se n'ha demanat públicament perdó ni se n'han exorcitzat les causes, acceptar que la societat espanyola de la postguerra és una societat construïda sobre la desposessió, els abusos i el silenci imposat, tot plegat pot semblar senzill i fins i tot pràctic però té un cost.\nVeure les pel·lícules de Cuerda o Villaronga i llegir el que Iglesias retreu és trist, desagradable, però a mi em fa venir esgarrifances sobretot pel poc que costa fer-ne paral·lelismes (no en els fets, sí en la retòrica i les actituds) amb el que vivim avui. Episodis com els pals a les rodes de la llei de la memòria històrica (i la impossible votació de disculpa del Congrés dels Diputats), l'avís de reobertura del Valle de los Caídos, els homenatges i les lloes a Fraga, els comentaris als mitjans digitals sobre qualsevol notícia que implica bascos o catalans, la reaparició aquests dies d'aquell jove falangista dels anys setanta reloaded o fins i tot bona part de la retòrica antiestatutària del 2006 al 2010 avisen que quan governin els que segons les enquestes tindran majoria absoluta hi ha ben poques possibilitats d'anar en la direcció de posar-nos per fi, cinc-cents o sis-cents anys després, davant del mirall i acceptar alguna de les tristes tares celtibèriques. Els camperols i els mestres afusellats sense judici a Andalusia, les milicianes violades a Mallorca, els passejats a l'Arrabassada, els cremats vius asturians continuaran doncs pudint, tot i que molts no ho sàpiguen. I nosaltres ens preguntarem per què aquesta obsessió amb la unitat i la grandesa, com se'n pot dir igualtat de l'espoli i la institucionalització dels privilegis, d'on ve l'al·lèrgia a la diferència, com es pot enaltir amb tant d'orgull les tares.\nEscrit per Jaume a les 16:57\nEtiquetes: Asturià, Espanya, EUA, Galícia, guerra, Història\nUN BON LLOC PER CAURE\nQue el cap de setmana us sigui lleu.\nI sí, és la de la pel·lícula.\n"Me’n penedeixo? Gens. Encara que vaig tenir una crisi nerviosa i que encara avui tinc dificultats per a parlar d’alguns detalls de la meva detenció, no em penedeixo de res. He pogut comprovar personalment que els meus personatges, els herois dels meus reportatges, no han mentit. Ningú no podrà acusar-me d’inventar-m’ho, perquè ho he experimentat en la meva pròpia carn.(…) La majoria dels qui han estat torturats i tractats sàdicament han mort. En el seu cas l’execució no va ser cap farsa. I jo sento ara que visc per ells…" (Anna Politkòvskaia)\nCarles Torner, "Tolstoi és el culpable" (VilaWeb, 7-X-2011)\n"Lo normal es respetar la Historia de tu país, y no reabrir las heridas del pasado."\nJosé María Aznar, reaparegut ahir a Màlaga\nEscrit per Jaume a les 22:12\n(aquí teniu el poema cantat per Pablo Milanés al seu primer disc)\nEscrit per Jaume a les 17:18\nL'ULL DEL CANARI\nPer escalfar motors del que a Madrid i províncies en diuen la Hispanidad i en aquest altre continent el dia que Colom va arribar a Amèrica (als Estats Units, Columbus Day), ahir me'n vaig anar a veure "El ojo del canario", una pel·lícula cubana sobre el poeta i heroi José Martí (fill, per cert, de valencià) al Festival de Cinema Iberoamericà de Nova Anglaterra, que avui programa a més Pa negre en versió original subtitulada en anglès.\nEscrit per Jaume a les 7:02\nLLENGÜES, PELLS, PETONS\nUna hora llarga d'espera a les arribades internacionals de l'aeroport de Boston és com anar a veure una exposició de llengües i colors de pell del món, taral·larejant per dins "City of immigrants" de Steve Earle: africans, eslaus, hindús, nordamericans jubilats que sembla que baixin del creuer, japonesos, alemanys (un dels vols ve de Frankfurt), francesos, llatinoamericans, uns italians amb accent com de Mallorca, una parella d'espanyols vestits estil Fuengirola, una família de samoans, més eslaus, dues dones amb jihab, nordamericans joves amb motxilla i, de tant en tant, una tripulació que surten junts i riallers i esperitats com escapats d'un conte del Ken i la Barbie.\nCatàleg, també, de petons i abraçades: de maneres de donar-se la benvinguda en públic, del més formal o més fred al més intens i desinhibit. Cartells escrits a mà, rams de flors, carros buits. I enmig de tot, com a contrapunt, un pobre home aquí al costat que de fa estona intenta aclarir per telèfon com és que no funciona la targeta o la màquina que li hauria de donar accés al cotxe de lloguer, i ara (Are you familiar with the machine?) acaba d'esbrinar que està parlant amb algú a l'Índia. I es mira els que surten de les portes opaques que s'obren i es tanquen en silenci com si no els veiés, i renega en anglès.\nEscrit per Jaume a les 18:53\nEtiquetes: Coses vistes, EUA, Llengua, Viatjar\nDavant de la biblioteca, il·luminades pel sol de migdia, m'he trobat unes cames que més que cames eren un monument. Però com sol passar amb els monuments hi havia massa turistes al voltant.\nPer compensar una mica la fartera retòrica amb els toros sí i els toros no de les darreres setmanes, el vídeo d'aquest dissabte va d'un altre espectacle popular en què no s'hi mata res.\nVal a dir que la realització (molt recent, a més) és esplèndida. Que passeu un cap de setmana igual d'esplèndid, carregant i descarregant el que calgui.


Targeta - GMPGMP\nTargeta de Comprador\nLa targeta gremial és la millor manera de realitzar les teves compres. Gaudeix dels beneficis que t’ofereix:\n1. Estalvia costos\nUn full de repàs i una factura a la setmana.\n2. Guanya rapidesa\nPagament de les compres en un únic rebut i opció de domiciliació del pagament.\n3. Guanya comoditat\nNomés et cal la targeta de la Caixa Gremial per fer les teves compres.\n4. Més control\n- Permet controlar les teves compres diàriament.\n- Genera resums de compres periòdics, globals i per proveïdors.\n5. Innovació i seguretat\nConsulta tota la informació de les teves compres per internet i genera estadístiques de la teva activitat.\nDemana-la ja a les oficines del Gremi o trucant al 93 556 76 76.


Star Wars Knights Of The Old Republic [KOTOR] - Tadaima: anime en català, manga, el Japó i més!\nStar Wars Knights Of The Old Republic [KOTOR]\n30 març 2016, 19:47\nJa fa temps que tinc pensat fer aquesta recomanació, però mai m'he animat a fer-la fins ara. El motiu per la qual la faig ara és perquè recentment a la sèrie Star Wars Rebels, Disney està fent aparèixer elements d'aquests videojocs i, per tant, fent-los oficials dins de l'univers de Star Wars.\nTítol: Star Wars Knights of The Old Republic\nTítol alternatiu: KOTOR\nAny: finals de 2003 (Xbox i PC), 2009 (steam), 2013 (Apple Store), 2014 (Android)\nGènere: RPG, ciència-ficció\nDesenvolupadora: BioWare (original), Aspyr (versions per mòbil)\nAquest videojoc té lloc gairebé 4000 anys abans dels events de la película original de Star Wars. Els Mandalorians, una cultura guerrera, han envaït la galàxia i estalla una guerra contra la República, però els Jedi no feien res. Dos Jedi, Revan i Malak, desafiant al Consell Jedi van unir-se a la guerra i molts altres Jedis els van seguir. Un cop Revan va assumir el comandament de les forces de la República, mica en mica van anar guanyant terreny fins que els Mandalorians van ser derrotats a la batalla de Malachor V.\nPerò Revan i Malak van desaparèixer després de la guerra i quan van tornar havien caigut al Costat Fosc, donant-se a conèixer com a Darth Revan i Darth Malak. Molts dels soldats i Jedis que havien servit amb ells a les Guerres Mandalorianes s'hi van unir i van atacar a la República i la resta dels Jedi, en una guerra coneguda com la Guerra Civil Jedi.\nEn un intent desesperat per guanyar la guerra, un grup d'assalt Jedi va atacar la nau de Darth Revan per capturar-lo, però Darth Malak va aprofitar l'ocasió per disparar a la nau de Darth Revan, matant-lo i prenent-li el lideratge dels Sith.\nEl joc comença quan el teu personatge es desperta a la Endar Spire, una nau de la república que està sent atacada per les forces de Darth Malak. Obligat a escapar per salvar la vida, hauràs de descobrir el secret del poder dels Sith i trobar la manera d'impedir que destrueixin la República... o aprofitar per destruir-la tu i crear el teu propi Imperi.\nFanArt de Darth Malak (esquerra) i Darth Revan\nEn aquest joc tu controles un personatge del qual n'escolleixes el sexe, nom i l'aparença. Pots triar entre tres classes inicialment:\nLladre: Els lladres són la classe que compta amb més habilitats, tot i que no estan tan acostumats al combat.\nSoldat: Els soldats estan molt acostumats al combat i tenen tot de dots que els fan temibles en la lluita. Tot i així, tenen poques habilitats\nExplorador: Un aventurer que ha vist coses que molta gent no pot ni imaginar, les seves habilitats i les seves capacitats de combat estan força equilibrades.\nLa primera missió on el teu personatge i Trask Ulgo han d'escapar de la nau lluitant contra els soldats Sith\nA més, cada personatge té uns Atributs:\nVigor/Força: Mesura la força física del personatge. Com més elevat el valor més possibilitats de tocar a l'oponent cos a cos.\nDestresa: La destresa mesura els reflexes del personatge. A més destresa, més punteria a distància i més defensa.\nConstitució: Un personatge de constitució elevada tindrà més punts de vida i serà capaç de portar implants més potents.\nIntel·ligència: Com més intel·ligència més habilitats podrà millorar el personatge cada cop que pugi de nivell.\nSaviesa: Aquest atribut és important pels personatges Jedi, ja que els seus poders de la Força seran més difícils de resistir.\nCarisma: Aquest atribut és important pels líders, ja que augmenta la capacitat de combat dels companys. A més, els Jedi amb carisma elevada els hi costarà menys fer servir poders del costat fosc si estan al costat lluminós i viceversa.\nFan Art de Bastila Shan, un personatge important del joc\nCada atribut té bonificacions extres en habilitats (veure a continuació) i alguns (com Saviesa o Intel·ligència) poden desbloquejar diàlegs addicionals.\nA part dels atributs, cada personatge compta amb habilitats. Cada nivell que pugen guanyen uns punts depenent de la classe i la intel·ligència que inverteixen en millorar les habilitats. Depenent de la classe, algunes habilitats costen 1 punt mentre que altres 2.\nInformàtica: Hackejar ordinadors, construir certes millores d'armes i armadures. Com més alta sigui aquesta habilitat, menys esforç i recursos requerirà accedir a un ordinador.\nDemolicions: Activar i desactivar mines, construir certes millores d'armes, armadures, granades i mines. Un personatge amb Demolicions alt pot quedar-se les mines enemigues.\nSigil: Un personatge amb bona habilitat i un generador de camp d'invisibilitat pot esmunyir-se per tot arreu sense ser detectat. També serveix per construir algunes millores d'armes i armadures.\nPercepció: Detectar mines, millores d'armes i armadures. Un personatge amb alta percepció pot descobrir intencions amagades en les converses i desbloquejar diàlegs addicionals.\nPersuasió: Només ho pot millorar el personatge principal. Serveix per convèncer persones per augmentar les recompenses, evitar una lluita, etc.\nSeguretat: Obrir portes tancades o contenidors, construir millores d'armes i armadura.\nReparar: Reparar droides espatllats o maquinària diversa, construir certes millores d'armes i armadura. És important pels droides, ja que determina quants punts de salut recuperen amb un kit de reparació.\nCurar Ferides: Com el seu nom indica, com més alta l'habilitat més punts de salut es recuperen al utilitzar un medapac (botiquí). També és útil per crear millores d'armadures o medapacs.\nEl Ebon Hawk\nUna bona tàctica és dedicar als companys a millorar unes habilitats determinades en comptes de millorar-les totes.\nA part dels Atributs i les Habilitats, finalment, els personatges tenen Dots. Les dots serveixen per augmentar les habilitats, desbloquejar la capacitat per portar armadures, capacitat per fer atacs especials...\nI els Jedi compten amb Poders, que són un llistat de poders diversos (alguns vists a les pel·lícules i altres no), amb tres nivells de potència, classificats en tres grups:\nCostat Lluminós: Poders com curar, absorbir energia, bàsicament defensius exceptuant paralitzar i atordir droide i les seves millores respectives.\nNeutrals: Poders diversos defensius com augmentar la velocitat o ofensius com empenta de Força.\nCostat Fosc: Poders bàsicament ofensius com ofegar, enverinar, raig de la Força, absorbir salut...\nEl combat és per "torns". Ho poso entre cometes perquè els torns realment existeixen, però el jugador no ho percep així, ja que no hi ha pausa entre torns. Tot i així pots prémer la tecla espai per activar la pausa en qualsevol moment i donar ordres al teu personatge i als seus companys.\nA més, el jugador té en tot moment converses interactives amb tots els personatges i les seves respostes poden determinar molts esdeveniments de la història. A més, algunes respostes comporten punts del costat lluminós o del costat fosc, que determinen alguns esdeveniments dels jocs, quins poders són més barats o més cars de fer servir i otorga un bonus si el jugador està al màxim de la llum o la foscor.\nTambé hi han minijocs, la majoria opcionals, en aquest joc. Són:\nPazaak: Un joc de cartes de números en que has de sumar el total a 20 abans que ho faci el contrari. Pots guanyar forces crèdits i pots comprar cartes millors per millorar la teva baralla\nCarreres de motos Swoop: Molt similars a les carreres de vaines de Star Wars la Amenaza Fantasma, tot i que competeixes sol va per temps. Són força senzilles quan li agafes el truc i pots guanyar molts diners.\nTorreta Làser: Quan viatges entre planetes corres el risc de trobar-te caces Sith. Agafa la torreta i defensa la teva nau!\nSi jugueu i teniu dubtes sobre qualsevol cosa, no dubteu en preguntar!\nLi poso un 10/10. I no només jo, molts dels fans de Star Wars encara avui dia el consideren el millor joc de Star Wars mai creat. Per mi és el meu segon joc preferit, me l'he passat uns quants cops i he explorat tot el que podia i més. A més, aquesta història tan propera al Star Wars que coneixem però a la vegada tan allunyada (4000 anys són molts) et dona la sensació d'estar jugant a un univers nou dins del que ja existeix.\n*SPOILER DE STAR WARS VII THE FORCE AWAKENS* Els poders que fa servir Kylo Ren a la pel·lícula, quan paralitza a la Ray i quan l'adorm, són poders que podem fer servir en aquest joc. Irònicament, són poders del costat lluminós.\nRecentment, Disney està fent cànon elements d'aquest joc. Han sortit ja a la sèrie naus de la república de l'època d'aquest joc\nI també ha sortit música del joc. A més, a Star Wars The Clone Wars van estar a punt de posar una aparició de Darth Revan, però es va desestimar per no donar massa significat a l'episodi.\nLa versió oficial del protagonista d'aquest joc, utilitzat després en novel·les i altres, és un home del costat lluminós\nI ara, ha arribat l'hora de...\nTítol: Star Wars Knights of The Old Republic 2\nTítol alternatiu: KOTOR 2, The Sith Lords\nAny: finals de 2004 (Xbox), començaments de 2005 (PC), 2009 (steam)\nDesenvolupadora: Obsidian Entertainment (original)\n5 anys després dels events del KOTOR 1, la galàxia està en pau després de la Guerra Civil Jedi. Tot i així, els Jedis es creuen extingits i la República està debilitada després de les constants guerres.\nEts un heroi Jedi de les Guerres Mandalorianes però després de la guerra vas perdre el contacte amb la Força, així que vas exiliar-te i vas estar vagant per la galàxia, perdent-te tota la Guerra Civil Jedi.\nDespertes en una instal·lació minera en un planeta anomenat Peragus II, vestit amb un mono de roba interior i sense trobar rastre de vida. Et veuràs obligat a descobrir què ha passat en aquesta instal·lació i hauràs de tornar a recórrer els camins de la Força amb l'ajuda de Kreia, una anciana misteriosa, per posar al descobert una nova amenaça sobre la galàxia... o aprofitar aquest moment de debilitat per aprendre els camins del Costat Fosc i destruir la galàxia.\nD'esquerra a dreta, Darth Sion, Darth Nhilius i Visas Marr\nCanvis en la mecànica:\nAl començar el joc, en comptes de les tres classes dels jocs anteriors, el jugador pot triar en ser un Jedi Consular, Guardià Jedi o Centinella Jedi.\nConsular: Un Jedi que no està entrenat en habilitats ni combat, però es dedica a millorar els seus poders de la Força\nGuardià: Un Jedi expert en el combat, tot i que no entrena massa les seves habilitats\nCentinella: Un Jedi que busca l'equilibri entre el combat i el domini de les habilitats\nAl KOTOR 1, podies aconseguir fins a 8 companys i portar-los a les teves missions amb un grup màxim de 3 (tu inclòs). Aquests companys els aconseguies a mesura que anaves progressant en la història.\nEn canvi al KOTOR 2, les teves decisions influeixen en els companys que pots tenir.\nSi el teu personatge és un home, La Doncella s'unirà a la teva tripulació, mentre que si és una dona ho farà El Discípulo.\nSi al arribar a cert planeta el teu personatge està més aprop del costat lluminós, se t'unirà Mira, i si ets del costat fosc ho farà Hanharr\nA més, a les converses del KOTOR 1 les teves decisions otorgaven punts del costat fosc o del costat lluminós. En el KOTOR 2, a part d'això, les teves respostes poden influenciar en els teus companys positivament o negativament, desbloquejant diàlegs i fins hi tot obrint la possibilitat d'entrenar a alguns d'ells per esdevenir Jedis (o Sith).\nHi han nous dots i molts nous objectes (tants que jo, havent-me passat el joc 4 o 5 cops encara en trobo de nous). En aquest joc els objectes es poden millorar i construir-ne de nous i el nivell màxim s'incrementa del 20 al 30, fent-te encara molt més poderós que al primer KOTOR.\nThe Sith Lords Restored Content Mod (TSLRCM):\nAquest joc té un problema i és que la companyia va estar sotmesa a molta pressió i quan va llençar el joc al mercat estava incomplet. Molt del contingut que havien fet no havia arribat al joc final. Degut això, un grup de modders (que encara treballen avuí dia) van treient mods per restaurar el contingut perdut del KOTOR 2. Recomano infinitament aquest mod, ja que afegeix molts diàlegs (i per tant molt més context a la història) i algunes missions que aporten una o dues hores més de joc.\nFins hi tot hi ha un planeta sencer que no va sortir al joc final, tot i que està en un altre mod i actualment només funciona amb la versió anglesa del joc.\nEscena de la millor missió del joc (en la meva opinió), que no estava al joc original, la fàbrica dels HK\nEl joc original, un 10/10, però amb el mod un 11/10. Abans he dit que el KOTOR 1 era el segon joc preferit, perquè aquest és el meu primer. És el joc que m'he passat més cops i que he gaudit més, cada cop que hi jugues trobes nous objectes o noves històries. A més, tant en el KOTOR 1 com en el 2 les lluites finals són molt èpiques, cosa que molts jocs avui dia no poden dir. El recomano a tothom, a més la dificultat del joc és força modelable, des de fàcil a força difícil.\nLa producció d'aquest joc va començar mentre es creava el KOTOR 1, per tant van fer la segona part sense saber del tot què passaria amb la primera.\nAl començament del joc, un dels primers personatges que et trobes (Atton Rand) et fa un resum de la Guerra Civil Jedi i segons les teves respostes pots indicar-li el sexe del protagonista del primer joc i si va acabar per la llum o la foscor. Depenent d'això, hi hauran lleugers canvis de detalls en el joc on potser trobes personatges del joc anterior.\nAquest personatge, Atton Rand, diu molt la típica frase de Star Wars I've got a bad feeling about this, fins al punt que el mateix joc t'aconsella que guardis la partida quan ho diu.\nAtton Rand era el nom del protagonista d'un videojoc que va sortir per la mateixa època, Star Wars Jedi Academy, tot i que al final el van anomenar Jaden Kor.\nAl contrari que la majoria de jocs on es pot triar el sexe del personatge, la versió "oficial" del protagonista d'aquest joc és una dona del costat lluminós.\nHK-47 és un personatge que surt als dos jocs i també és l'únic personatge que pots "no-tenir", ja que per aconseguir-lo has de fer unes missions secundàries en tots dos jocs. Tot i així recomano tenir-lo, ja que és el meu personatge preferit\nA Star Wars rebels és possible que surti un Holocrón de la Kreia, un dels companys de la protagonista\nEspero que us hagi agradat aquesta recomanació, els jocs estan força assequibles a Steam (més si els compreu per g2a), si teniu algun dubte pregunteu!


ACAPS prepara el programa Vacances en Pau 2018 per a xiquets sahrauís - Diari Serpis\nACAPS prepara el programa Vacances en Pau 2018 per a xiquets sahrauís\nL’Associació d’Ajuda al Poble Sahrauí de la Safor (ACAPS) ha engegat per vintè segon any consecutiu el treball de preparació de les Vacances en Pau per a que un grup de xiquets sahrauís puga passar l’estiu a la Safor. Fonts de l’associació apunten que «dissortadament, aquestes campanyes continuen sent necessàries perquè el poble sahrauí encara no ha recuperat la seua llibertat; perquè encara hi ha una bona part d’aquest poble obligada a viure un exili que ja dura més de quaranta anys; perquè encara hi ha una altra part que viu sota la bota imperialista marroquina, colonial i genocida; perquè, malgrat totes les resolucions i els acords internacionals que reclamen la descolonització del territori del Sàhara Occidental, encara trobem aquest territori, aïllat del món, amagat al món, on es saquegen les riqueses naturals, es practica la neteja ètnica, es produeix un genocidi silenciós».\nTot això passa, segons ACAPS, «amb la connivència dels líders democràtics mundials, i la complicitat dels governants del Regne d’Espanya, qui té, davant l’ONU, legalment, la responsabilitat dels ciutadans de l’antiga colònia, encara no descolonitzada».\nL’estiu de 2017 una trentena de xiquets i xiquetes sahrauís passaren un parell de mesos de l’estiu amb diverses famílies saforenques, i participaren amb diversos actes i recepcions institucionals en nombrosos ajuntaments.\n«Les Vacances en Pau són un granet d’arena que no resol la qüestió; però serveixen, entre d’altres coses, per enviar al poble sahrauí un missatge de solidaritat, d’esperança que esgarra el vel de silenci amb què els volen anihilar. Serveixen, també, per aportar als xiquets participants, una recàrrega de benestar i de satisfacció», apunten.\nEls sahrauís rebran, així, una revisió sanitària que complemente aquella que se’ls haja pogut fer als campaments de refugiats. Rebran, també, una alimentació equilibrada, que significarà una injecció de salut necessària per al seu creixement sa.\nTambé gaudiran d’un benestar material (gelats, platja, piscina, jocs diversos, televisió, bici…) que inclou roba diversa, ulleres, si els en cal… completament absent als campaments de refugiats.\nUn benestar, però, que no és un impediment perquè desitgen, al cap dels dos mesos lluny dels seus, tornar al “seu” país, al seu món. Que tot i la precarietat, és la seua casa, és on tenen els seus familiars, les seues arrels vivencials. Un retorn que faran, però, amb més experiència vital, amb les piles carregades.\nACAPS afirma que per poder dur endavant aquest programa els és imprescindible poder comptar amb l’ajut de la família acollidora, eixa família que obre les portes de sa casa a un xiquet, o a una xiqueta, amb qui compartirà molt més que la taula, la casa… amb qui viurà unes experiències, unes vivències, que no són, només, d’anada, sinó també de tornada. És un intercanvi enriquidor per a totes dues parts.\nI acollir no és especialment difícil, ni onerós, ni costós: de les famílies “només” demanden que atenguen el xiquets, que el tracten com un fill més.\nDe les despeses que comporta dur el xiquet fins a la comarca, bitllets d’avió, autobusos, assegurances, van a càrrec de l’associació. Però, necessiten cada família per poder acollir cada xiquet. Per tant, fan una crida a tots aquells que puguen i vulguien ajudar.


Atenció Domiciliària (SAD) — Consell Comarcal de l'Alta Ribagorça\nEsteu aquí: Inici → Àrees → Serveis socials → Serveis\nper administrador darrera modificació 18/07/2011 11:43\n• Desenvolupar tasques assistencials, preventives i educatives habilitadores per la vida autònoma.\n• Mantenir la persona en el seu domicili, millorant-ne la qualitat de vida.\n• Atendre les persones que no poden mantenir-se autònomament al seu domicili mentre no siguin atesos íntegrament pels serveis socials especialitzats quan així ho requereixin.\n• Atenció personal.\n• Ajuda a la llar.\n• Suport social i familiar.\n• Relació amb l’entorn.\nPersones i/o famílies que es troben, per motius físics, psíquics o socials, en situació de manca d’autonomia temporal o permanent, negligència o incapacitat per poder realitzar les tasques habituals de la vida quotidiana i garantir l’adequat desenvolupament personal i familiar.\nÉs el servei garantit i prestat per personal propi del Consell Comarcal\nServeis contractats a empreses de la comarca.\nXecs servei. Es un projecte iniciat a finals de l’any 2003. Es tracta d’un sistema de provisió de serveis d’atenció domiciliària i personal a partir del lliurament d’uns vals de descompte o xecs-servei. Pretén per una banda activar el sector privat dedicat a la prestació de serveis d’atenció domiciliària amb qualificació i per una altra estimular la demanda, creant un servei que articuli d’una forma àgil, ràpida i de forma universalista la demanda amb un sector privat capaç de donar resposta a les necessitats de les persones de l’Alta Ribagorça.\nUbicació: Consell Comarcal Alta Ribagorça\nContacte: 973 690353\nPrograma d’atenció a famílies


Els activistes sirians denuncien 70 assassinats en presència dels observadors de l'ONU\nL'increment de la violència qüestiona la viabilitat del pla de Kofi Annan. El Consell de Seguretat analitza la situació sobre el terreny i ha de decidir l'ampliació de la missió\nAGÈNCIES Barcelona 24/04/2012 10:45\n260x366 Visita dels observadors a Homs amb partidaris de Baixar al-Assad / REUTERS Visita dels observadors a Homs amb partidaris de Baixar al-Assad / REUTERS\nL'increment de la violència a Síria dels últims dies qüestiona les possibilitats d'èxit del pla de pau de l'enviat especial Kofi Annan i la viabilitat mateixa de la missió d'observadors de l'ONU que supervisa el compliment de l'alto el foc pactat amb el règim de Baixar al-Assad. Segons fonts de l'oposició, almenys 70 persones han mort a mans de les forces de seguretat, la majoria a la ciutat de Hama, un dels epicentres de la revolta.\nEls Estats Units han qualificat "d'arriscada i perillosa" la missió d'observadors, que ara compta amb 11 agents militars i s'ha d'ampliar en els propers dies fins a 300. Annan ha d'informar aquest dimarts el Consell de Seguretat de la situació sobre el terreny, i la missió es podria ampliar la setmana vinent.\nL'alto el foc va entrar formalment en vigor el 12 d'abril, però tot i que les forces de seguretat han rebaixat la intensitat dels atacs, els activistes asseguren que el règim no compleix els compromisos previstos en el pla: l'exèrcit no s'ha retirat dels centres urbans i continua impedint les manifestacions disparant contra les protestes i amb detencions massives.\nSegons els activistes, el règim reacciona reprimint les manifestacions de rebuda dels observadors: les mateixes fonts parlen de 40 morts a la ciutat de Hama, després de la visita de l'ONU. També hi ha informacions sobre forts atacs a la ciutat de Deraa, on les forces de seguretat van disparar foc real i gasos lacrimògens contra manifestants que havien anat a rebre els observadors de l'ONU. Per contra, a Homs, on s'ha establert de manera permanent un equip d'observadors, la situació sembla més calmada.


GosSOS rep de BOMOSA Fundació els beneficis de la venda del llibre solidari "Les Joies de la Fauna d'Andorra" | gosSOS\nGosSOS ha rebut aquest matí l'acte de lliurament d'un xec per valor de 1.300 euros per part de BOMOSA Fundació. Aquesta quantitat correspon als beneficis de la venda del llibre "Les Joies de la Fauna d'Andorra" escrit pel biòleg Mario Chimenea i publicat per la fundació.\nEls diners es destinaran a despeses d'alimentació i veterinàries vinculades als gossos de la gossera\nEl llibre, que es va presentar públicament el juliol de l'any passat, continua a la venda i està disponible en 17 punts del país. Tant BOMOSA Fundació com l'autor han recordat que "un dels objectius de la publicació és recaptar recursos pels gossos sense llar del Principat d'Andorra". Per tant, "després del primer any de vendes es fa aquesta primera aportació a GosSOS, gestors de la gossera oficial d'Andorra". "Estem contents de la resposta, tant de les persones que han comprat el llibre, com dels diversos punts de venda on es distribueixen", han afegit.\nL'acte ha tingut lloc aquest dimarts al matí a la gossera i hi han pres part diversos membres de la junta de l'entitat animalista. Audrey Montel, vicepresidenta de GosSOS ha volgut agrair a BOMOSA Fundació i a Mario Chimenea, així com a totes les persones que han fet possible la recaptació d'aquests recursos, "la seva implicació amb la causa dels gossos sense llar del país".\nD'esquerra a dreta de la foto: Bea Sans (patrona de BOMOSA Fundació), Albert Batalla (director de BOMOSA Fundació), Mario Chimenea (autor del llibre). Audrey Montel (vicepresidenta de GosSOS), Coral Bonnín (secretaria de GosSOs), Montse Campos (vocal de la junta de GosSOS) i Jesus Cardesin (responsable de la gossera)


Francesc Fenollosa imparteix un Taller de doblatge als alumnes de S3\n"Doblem en català?" té el suport de la DGPL\nDonant instruccions a algunes participants\nAquest dilluns 30 d'octubre, a la nostra aula del Polidor, 25 alumnes de Suficiència 3 van participar en aquest taller conduït per @Francesc Fenollosa i Ten (actor i director de doblatge, veu d'El Geni Tortuga a Bola de Drac, versió valenciana).\nLes dues hores del taller van passar volant, gràcies a la manera amena i engrescadora de treballar d'en Francesc i a la implicació dels alumnes. Després d'una ràpida presentació, va anar fent que tots participessin en diferents trossets de doblatge: ho explicava, s'assejava, s'enregistrava i finalment veien el trosset de pel·lícula doblat. En l'últim enregistrament fins i tot van fer efectes especials!\nAmb el títol "Doblem en català?", aquests tallers estan organitzats per la Direcció General de Política Lingüística i s'ofereixen als cursos de català del CPNL, com una activitat complementària a la formació dels alumnes.\n#jocsCPNL #tallerdoblatge #cursosdecatalàCPNL @CNLBadalonaSantAdria\n"Doblem en català?"