podré - De paraules per Context\n1 - 10 des de 13\nAquí la tia Maria va observar dolçament: -Una altra vegada que vulgueu clavar un clau a la paret, espero que m'avisareu per endavant: aíxí podré fer els preparatius que calguin per anar a passar una setmana a casa la meva mare, mentre duri la vostra operació.\nP. D.-No me'n podré anar fins demà, perquè tots els assientos estan presos. Tothom fuig desesperat i ningú sap lo que es pesca. L'apotecari ha acabat el làudano, la càmfora i la camamilla. Ja et dic jo que estem frescos!\nAixò mateix: quan a porta s'obrirà, ho veure tot a l'avançada, sabré quina cosa hi ha a servir, podré fer un senyal a Katel perquè tiri endavant o s'esperi... Molt bé.\nL'encarregat: -Em sap molt de greu, però no els podré pas satisfer. George: -No passeu mal temps: amb dos llits solament, ja sabrem apanyar-nos. Dos de nosaltres podem dormir al mateix llit: no és això? va interrogar-nos a Harris i a mi. L'encarregat: -Em sap molt de greu, senyors: en tot casa no tenim ni un llit disponible. Hi ha llit ocupat per dues i fins per tres persones.\n-Gràcies, gràcies! digué l'emperador. -Ocellet celestial, bé us conec! Us havia bandejat de mon reialme; i vós, tanmateix, heu foragitat amb vostre encís les males visions que eren al voltant de mon llit tot fent la cantadissa, i heu llevat la Mort mateixa de mon cor! Còm podré mai donar-vos-en la paga?\nVIOLA Quin país és aquest, amic? CAPITÀ Ilyria, senyora. VIOLA Y què hi podré fer jo a Ilyria? Mon germ\n-Estigueu tranquil, senyor- respongué la vella cuinera, a qui no plaïen les recomanacions. -Heu estat malcontent de mi cap vegada, de vint anys ençà? -No, Katel, no: al contrari; però, saps?, les coses es poden fer ben fetes, molt ben fetes i d'allò més ben fetes. -Faré el que podré- digué la vella: -no se'm pot demanar més.\n-Ara asseu-te allí, i fes-me el rebut, amb el cinc per cent. recorda't que, si estàs malcontent de les meves facècies, amb aquest tros de paper et podré dur qui sap a on. David, somrient de felicitat, es pos\n-Senyor Furbach- va dir: -vinc a demanar-vos el meu comiat: gràcies a Déu podré, al capdavall viure amb benestança i ajudar la meva àvia Orchel de Vangeburg. -Què haurieu heretat? li deman\n-Gràcies a Déu! mormola en Garet aixecant-se de la cadira. -Ara podré parlar amb la Cinta... i li diré: «-Bona nit, Cinta...»; sí... «Bona nit, Cinta... maca...» Mes aquesta última paraula li ocasiona una emoció i una vergonya tan grans, que el minyó comprèn que no s'atrevir


Cala en Blanes està a quatre quilòmetres de Ciutadella, situada entre Punta de Cala en Blanes i na Marí, així com junt a la urbanització Torre del Ram i pròxima als nuclis turístics Los Delfines, Cales Piques, Cala en Front i Cala en Brut.\nAquesta platja de la sinuosa costa nord ciutadellenca és la que presenta una mida major. Aquest tram de litoral, comprès entre Cap de Banyos i Port de Ciutadella, pren una orientació est, sud-est i suposa 1,5 milles de frontò baix i espadat.\nAquest entrant de mar es caracteritza per tenir unes dimensions petites, una presència alta de banyistes, un talús d’arena, un litoral rocós, escarpat i espedats de baixa altura amb vegetació, una part posterior dominada per un establiment vacacional i un palmeral frondós, utilitzat com a berenador, un marge dret salpicat de habitatges residencials, una brisa lleugera, un aigua tranquil·la, una pendent suau, així com per estar molt resguardada dels vents de component sud.\nLes condicions marines i subaquàtiques desaconsellen el fondeig d’embarcacions de gran eslora, trobant-se a mitja milla marina a l’oest de Port de Ciutadella. En canvi, balisat, al seu interior es veuran amarrades barques petites sobre el seu fons d’arena i alga.\nL’accés per carretera és senzill seguint la senyalització viària i els desviaments. El vehicle particular es podrà estacionar gratuïtament pels voltants. També es pot arribar mitjançant l’ús del transport públic.\nLa seva proximitat a Ciutadella fa possible que el visitant accedeixi a les abundants zones d’oci familiar.


Adéu? o per què? – Dídac Boza\nPosted on 4 juny 2010 5 agost 2012 by Dídac Boza\nAlguns dels col·legues i amics que segueixo a twitter i a facebook han expressat en les últimes hores el seu interès pel documental ‘Adeu, Espanya?”, emès aquest dijous a la nit per TV3. He llegit comentaris de tota mena; des d’apunts que mostraven un interès més aviat fred i professional, a algunes crítiques, bromes i unes quantes mostres d’enstusiasme independentista. No ha faltat qui, agraït, ha fet una mena de ‘declaració d’amor en públic’ cap a la directora de TV3, Mònica Terribas, per l’emissió del programa.\nAbans de l’opinió personal de qui signa, vet aquí una mostra d’algunes de les ‘piulades’. Les he classificat per gèneres:\nAnalític: “peixet x indepes”\nCrític: “documental fet per una minoria en temps de crisí! Ridicul!”\nDivertit: “Si Playmobil són llestos hauríen de treure aviat la caixa dels indepen-cliks o els Clik-mogàvers”\nEntusiasta: “Gran TV3! Gràcies, Mònica Terribas! Aquest documental era inimaginable a la televisió pública fa uns anys”\nNaturalment, he vist el programa. Un exercici interessant el de la televisió pública depenent de la Generalitat en presentar en ‘prime time’ un contingut que aborda, obertament, un determinat punt de vista en una qüestió que sens dubte és rellevant i que és objecte de debat per a una part significativa de la societat catalana. Subratllo ‘punt de vista’ i ‘part’ de la societat catalana perquè em semblen dos elements clau si es vol analitzar amb una certa fredor el documental de la periodista Dolors Genovès i el gest de la seva emissió a hora de màxima audiència per Televisió de Catalunya.\nÉs un fet objectiu que el programa no volia mostrar cap veu ni cap argument ‘contra’ l’opció independentista. Ni de Catalunya, ni tampoc de Grenlàndia, Escòcia o Quebec, països amb els quals es buscava el paral·lelisme. Es partia d’una tesi única, i és aquesta l’única que es volia demostrar.\nNo és cap invent nou. És un gènere documental que existeix, que pot ser absolutament correcte i resultar il·lustratiu i que té bons exponents recents en els treballs del nord-americà Michael Moore amb seus al·legats audiovisuals contra l’expresident George Bush. Se’n pot dir ‘documental-propaganda’, és un gènere gairebé tan antic com la cinematografia i pot estar bé si es fa amb prou rigor i qualitat.\nRes a dir, si s’admet tot això. El documental emès per TV3 aquest dijous és una visió independentista sobre el debat Catalunya-Espanya. La seva difusió a la televisió pública és tant lícita com ho serà (?) l’emissió d’altres programes similars sobre aquesta mateixa qüestió però amb altres visions. Perquè a la societat catalana de més de 7 milions de persones hi són. Fora del tot lògic que hi fossin també a la televisió pública catalana.\nDel contingut d”Adéu Espanya?’, alguns apunts:\nCom era d’esperar (coincideix amb els avisos reiterats que ha fet el president Montilla) el to del documental troba en la situació de l’Estatut i el Tribunal Constitucional un aliment per la desafecció amb Espanya. Diu la veu en off: “Segons els recursos presentats al Constitucional Catalunya no és una nació, no té bandera ni Diada Nacional, el poble de Catalunya no és sobirà, el Govern no pot tenir relacions bilaterals amb l’Estat, el català és una llengua de segona i els ciutadans continuaran pagant molts més impostos que els serveis que reben de l’Estat, amb crisi o sense crisi”.\nL’espai televisiu posa molt d’èmfasi en la viabilitat econòmica de la independència. Empresaris i acadèmics parlen de la internacionalització de l’economia catalana i la veu en off sentencia: “L’economia catalana ja no depèn d’Espanya”. Malgrat aquesta rotunda afirmació, un dels acadèmics divideix en tres parts iguals la sortides de la producció catalana: un terç es queda a Catalunya, un terç va a la resta d’Espanya, i l’altre terç té el seu mercat a la resta del món.\nEn un dels passatges del programa en que es parla d’Escòcia apareix una de les claus del sobiranisme a Catalunya: l’obsessió per la batalla mediàtica. Els respresentats nacionalistes escocesos que apareixen a la pel·lícula (començant pel seu primer ministre, Alex Salmond) es queixen que “la totalitat dels diaris escocesos són contraris a la independència d’Escòcia perquè tenen la propietat editorial a Londres”. En canvi, en un altre moment del programa, el mateix Salmond dóna la culpa a Londres i als seus “ineficaços sistemes de control econòmic” quan ha d’explicar la fallida d’un sector financer propi que sí estava afincat a Escòcia.\nLa narració en off destaca que en el full de ruta marcat pel govern escocès cap a l’autodeterminació només hi ha una referència a Catalunya: “…el model de mitjans de comunicació públics catalans”.\nNomés cal haver tingut algunes hores de conversa amb amics independentistes i donar un tomb per la internet catalana per comprovar la importància que donen els sectors sobiranistes a la creació d’opinió, a la propaganda, o a la informació passada pel tamís d’una determinada visió del país. Hi ha pocs dubtes que aquesta era la vocació del programa i la motivació principal d’alguns dels seus entusiastes més efusius.\nPosted in: La lupa (2008 - 2012)Tagged: tv3\n◀◀ 16 de juny: reforma laboral i futbol ‘cinc estrelles’\n▶▶ 8-J: més enllà del cabreig\n0 thoughts on “Adéu? o per què?”\n4 juny 2010 a les 12:46\nEm sembla tendenciós centrar el debat en un únic programa, com ho fan molts comentaristes, i no considerar l’ampli ventall d’opinions que s’expressen en els diversos programes de TV3 específicament, i als diferents canals de comunicació de la Corpo.Per altra banda, és lògic, lícit i acceptable que tant cibercomentaristes com periodistes i productors tinguin i expressin els seus diversos punts de vista.Per cert, no entenc la contraposició de “l’obsessió per la batalla mediàtica” i els “ineficaços sistemes de control econòmic”.Salutacions.\n4 juny 2010 a les 18:22\nS’et veu el llautó.1) ‘punt de vista’ i ‘part’: evidentment, d’això s’en diu “pluralisme”, tot i tohom és o té un punt de vista. Dir aixó és només un intent de restar credibilitat al programa, pq aixó es pot dir de QUALSEVOL programa !. O es que potser els programes que es fan diariament a TVE/A3/Tv5/… no tenen ‘punt de vista’, centralista/nacionalista espanyol en aquest cas, i no recordo que ningu repeteixí el teu argument. LADIFERENCIA: és que com molt bé dius, a TV3 hi ha pluralisme i hi tenen cabuda diversos ‘punts de vista’ als mitjans de comunicació públics i la majoria de privats espanyols NOMES HI HA UN PUNT DE VISTA!, el del centralisme/nacionalisme espanyol.2) “l’obsessió per la batalla mediàtica”: evidentment, qué és sinó la democracia moderna sinó una “batalla mediatica” per aconseguir crear corrents d’opinió a la societat?\nPerque QUANTS mitjans o espais hi ha amb ‘punt de vista’ dependentista/sobiranista?, i QUANTS amb l’espanyolista? la proporció deu ser de 100 a 1.\nI qui domina l’estatus quo actual, TU i els del teu ‘punt de vista’ domineu la majoria dels mitjans de comunicació, talment com a escocia.\nI quan algú gosa trencar l’estatus quo del ‘punt de vista’ espanyol, aplicant un concepte BASIC de PLURALISME DEMOCRATIC, nomès cal llegir el que han dit els mitjans espanyols (razon, mundo, vanguardia, …) sobre aquest reportatge, que a part del teus arguements DESLEGITIMADORS (grups minoritaris que fan un rerportatge/propaganda desde un punt de vista indeependentista), ells van més enllà i diuen que NO s’ha PERMETRE LA SEVA EXPRESSIÓ PÚBLICA (el mateix que diuen PP i Cs, que aixó no interessa, bla bla bla, )I aquest mateix és el PUNT ARGUMENTAL nuclear del programa, i el punt que us cou més, que ens presenta ven a les clares que la societat espanyola te un DEFICIT DEMOCRATIC que la apropa més a països com TURKIA (contra els kurds), Marroc (contra sahara), Xina (cas tibetà), … que a països europeus on es RESPECTE A LA VOLUNTAD DEMOCRATICA del POBLES. I es que a l’estat espnyol com molt bé va dir la directora no hi ha debat racional sobre aquest temes, el que hi ha és directament CENSURA, AMENACES i en última instancia el recurs a la IMPOSICIÓ per la força. (de l’ exercit o de les seves lleis i jutgues)\nL’únic punt on et puc donar la raó es en el tema econòmic, es discutible quin és el grau de dependencia/relació del mercat espanyol, però és que el que ens vens a dir així és que pel fet de ser un estat independent els espanyols ja no comprarien productes catalans?, ens farien boicot a tot i tothora? .. aixó té un nom… discriminació per nacionalitat/origen…racisme…\nEsclaru ha dit:\n4 juny 2010 a les 19:46\nAvui més que mai, el federalisme només amaga espanyolisme ranci, però els seus defensors no tenen ni la valentia de dir les coses pel seu nom. Caram, caldria que aprenguesin una mica d’història per a veure què ha sigut del federalisme des del segle XIX fins ara, excepte una utopia de quatre catalans, i com ha acabat el darrer intent de federalitzar Espanya, el d’en Pasqual Maragall. Aquests federalistes que volen posar una nova frontera dins d’Europa, deuen pensar que el personal és idiota. En qualsevol cas, felicitats pel documental que com a mínim ha posat nerviosos aquests nacionalistes encorberts i acusadors, “jo acuso…”. Quanta misèria.\nBCNbec ha dit:\n4 juny 2010 a les 21:01\nSón força curioses algunes “aportacions” sobre el pluralisme d’alguns dels comentaris que es poden llegir en algun dels comentaris anteriors. O sigui que diguem-ne per “compensar” TVE, Antena 3 o Telecinco els catalans -TOTS, els 7 milions- hem de suportar que la nostra tv pública -LA DE TOTS- ens presenti només la visió i la manera d’entendre el país que tenen ALGUNS!!!! És que els milions de catalans que no veuen el país des d’una òptica independentista no tenen dret a que la seva televisió pública -SEVA TAMBÉ- doni veu als que pensen com ells? Déu n’hi do del dèficit democràtic que suposa això. Més aviat diria que ratlla el totalitarisme.\nGansua ha dit:\n5 juny 2010 a les 01:24\nBravo! Ipu, m’ha agradat molt la teva aportació.\n5 juny 2010 a les 05:56\nAquest documental és material de propaganda independentista de capçalera i una nova contribució de la direcció de TV3 (una més) a la causa independata. Com el to de la cobertura de la primera onada de consultes independentistes (després van corregir un pèl entre d’altres raons per la punxada). També hi ha contribucions ‘subtils’ com la de colar la bandera estelada fins i tot en situacions poc verossímils com per exemple la recreació d’una manifestació demanant llibertat (any 1976) a la segona part de ‘La Mari’.\nEstan convençuts que la propaganda és la manera de fer pujar el sobiranisme i això queda molt clar amb alguns dels comentaris que hi ha aquí.\n5 juny 2010 a les 09:21\nNi a Catalunya ni a Espanya hi ha federalistes. A Catalunya els que s’autoanomenen federalistes defensen la Constitució monàrquica de 1978. I els càrrecs públics que es consideren federalistes han jurat lleialtat a un Cap d’Estat que a la vegada ha jurat els “Principios Fundamentales del Movimiento Nacional”. Per tant l’única alternativa real és: Regne d’Espanya o República Catalana. L’opció de la República Federal Espanyola no té cap força organitzada que la defensi, ni a Catalunya ni a Espanya.\nxof ha dit:\n5 juny 2010 a les 10:09\nAquests crítics, nacionalistes espanyols amb pell d’ovella, podrien demanar un documental ad-hoc a TVE, que també és nostra, en la mesura que la paguem amb els impostos. Ah!, no, alerta, que no cal, amb el publireportatges “de la roja”, i altres de semblants, “l’armada espanyola”, “el dia de las fuerzas armadas”, etc., etc. , ja compleixen el cupo. Però si no en teniu prou, demaneu per aquesta boca, que de bon segur sereu satisfets i així se os passarà la dèria de censurar qui pensa diferent.\nVa home, va, com a mínim no sigueu hipòcrites, si vos sentiu nacionalment, nacionalistes, espanyols digueu-ho clar, puix a Catalunya, a diferència d’Espanya, si hi cap tot-hom, aquí no fem boicots comercials, ni els periodistes insulten a diari, ni tantes altres coses. Però ja ho te el nacionalisme espanyol, això de mentir va dins la seva natura.\nComte ha dit:\n5 juny 2010 a les 11:25\nEls independentistes sempre obvien el risc de fractura social, de divisió en dos del poble de Catalunya. L’independentisme és desintegrador com ho són també les posicions anticatalanistes i anticatalanes que professen alguns. Ni els separatistes ni els separadors fan cap favor al poble català.La majoria de la població de Catalunya sent tenir una identitat dual i el més intel·legent és preservar aquest patrimoni de convivència. Això no passa per la secessió sinó per treballar per la cooperació, el respecte a la identitat nacional i a l’autogovern de Catalunya per una relació justa i coordial amb resta d’Èspanya. Els extremistes d’un cantó i de l’altre ja poden fer tota la propaganda que vuguin però la realitat catalana és aquesta i, si no fos per això, Catalunya no existiria com a poble.\n69 ha dit:\n5 juny 2010 a les 16:22\nBen farts, els senyorets, el capital, l’església, l’alt funcionariat, els endollats pels partits a mil càrrecs diversos, els burgesos, aquests són els nacionalistes espanyols que obertament o amb mil excuses diverses tenen la barra de voler censurar qui pensa diferent, no es pot pensar diferent o et converteixes en un extremista. La crosta que cal eliminar, l’aniquilador de societats, el perill de conflicte, diuen sense cap contemplació vers la pobresa que creix i la cultura que mor, en mans d’un nacionalisme tant agressiu com l’espanyol, el seu nacionalisme, que al llarg dels segles mai ha dubtat a aniquilar la gent que ha gosat enfrontar-s’hi.Tenen por que la societat s’expressi lliurement, digui en referèndum la seva voluntat, per dues raons, perque com el seu nacionalisme, no són democràtics, i perque desconeixen la societat catalana, senzillament per que no hi formen part, mentalment estan lluny d’aquí, ben farts, els senyorets, el capital, l’església, l’alt funcionariat, els endollats pels partits a mil càrrecs diversos, els burgesos.\n70 ha dit:\n5 juny 2010 a les 16:25\nQuina por a la democràcia, a que el poble esculli el seu futur lliurement, havent pogut valorar totes les possibilitats.\n5 juny 2010 a les 16:55\nNo s’enganyi Sr. Dídac, a banda de la independència, que no saben si serà possible, la resta a fracasat\nPERICU ha dit:\n5 juny 2010 a les 19:52\nTindrà raó quan d’aquí ben pocs dies et senti queixar-te de les suflames nacionalistes entorn el futbol de la ‘selección’…a TVE (la de tots els catalans també, no???) i a TV3…\nEm sembla que sou tan encegadament espanyolistes (i no en sou conscients, que és el més fort de tot plegat) que no veieu més enllà dels encriptaments cerebrals que us han insertat a la closca.\n6 juny 2010 a les 08:59\nNo us feu cap enrenou. Aquí la història és que un tema tan important com aquest no ha de ser tractat per la televisió pública que paguem tots mostrant només una visió parcial i minoritària.\n6 juny 2010 a les 11:24\nResumint, per la mentalitat ‘democratica-espanyola’ (oximoron de cal deu), no s’ha de tractar aquest tema a la TV, i si es tracta, s’ha de tractar amb el seu ‘punt de vista’, l’únic objectiu i seriós, es clar.\nCom ja he dit abans aixó es poc democràtic, i va en conra del PLURALISME i respecte a les minories, totes han de tenir veu. No veiem de tant en tant als de Cs amb la seva demagogia barata?…doncs?Però es que a més a més, QUI ens DIU que ‘el punt de vista’ del reportatge es MINORITARI?\nAquest punt de vista pot ser compartit per la majoria de forçes del parlament (CIU + ERC + ic), doncs fonamentalment es un ‘punt de vista’ partidari de l’autodeterminiació, i recordem que va ser aprovada pel parlament de catalunya una resolució on es deia que Catalunya no renucia a decidir el seu futur. (ja fa uns anyets)Per tant CAP dels arguments dels anti programa té cap validesa.\nRealment i com ja em dit, el que realment volen és dificultar el DEBAT democratic de les idees i CENSURAR allò que no els agrada amb arguments ad-hoc i de pa sucat amb oli.\nMentrestant ells i el seu ‘punt de vista’ es present a gairebe TOTS els programes de cadenes espanyoles i tambè a les catalanes (recordem la neteja feta a CatRadio..) O es que potser pensem que TV3 no té un ‘punt de vista’ en la majoria del casos de respecte i sense posar en questió l’status quo espanyol? nomès cal veure els seus informatius i el ambit de referencia que tenen…\nNORMAL ha dit:\n6 juny 2010 a les 18:57\nEls nacionalistes, sigueu espanyols, catalans o de qualsevol part us hauríeu d’anar plegats a una illa on tots seríeu germans.\nSuscric el comentari de COMTE: quan la realitat social està tant dividida, els extremistes d’un i altre banda sou minoria, una minoria necessària, però.\nPer cert COMTE, no entec què vols dir amb la teva darrera frase:\n“si no fos per això, Catalunya no existiria com a poble”\nDoctor Gràcia ha dit:\n6 juny 2010 a les 19:18\nCOMTE: estic plorant d’emoció. Un conte molt bonic. Al final es casen?\nEl dia que trobis un espanyol tolerant i federalista en fas una donació al zooloògic que l’estudiaran convenientment els biòlegs. Se li haurà de trobar nom científic i donar-lo a conèixer a la comunitat internacional.\n6 juny 2010 a les 23:50\nM’adreço a ipu que signa un comentari una mica més amunt. ICV és un partit federalista i pel que fa a CiU, si els independentistes us en refieu, aneu llestos. Si us creieu les poses sobiranistes de CiU ja us en desenganyareu el dia que els torneu a veure pactar amb el PP,Pel que fa al Doctor Grácia, vaja demostració de democràcia i de respecte pels altres amb arguments tan “poderosos” com el del zoològic. A mi em sembla molt bé que defensis la independència de Catalunya i el que et doni la gana però insultant no demostres patrotisme sino patetisme.\nAlbert (BCN) ha dit:\n8 juny 2010 a les 09:13\n“una relació justa i coordial amb resta d’Èspanya”, (mal)escriu el senyor comte. Mare de Déu, si Quevedo mateix va escriure textos anticatalans! Cordial? Vés-te’n a Burgos, on encara tenen plaques franquistes de marbre que llueixen orgullosos (t’asseguro que ho he vist). Voleu ser espanyols però no us deixen, vet-ho aquí. El federalisme no se’l creu ningú més que els patètics hispanoesquerrans catalans que voleu dissimular d’aquesta manera la vostra adscripció nacional espanyola. Quants federalistes hi ha, més enllà del Sénia? On és l’opció federalista espanyola? Al PSOE?! Els quatre d’IU i para de comptar. On aneu, amb això? Pel que fa al documental, ni tesis ni punyetes: és una simple i desemmascaradora comparació entre quatre realitats nacionals del món on queda patent el dèficit democràtic espanyol per acceptar realitats nacionals dins aquest Estat més enllà de l’espanyola. Allò de la “nació de nacions” era i és una simple fugida d’estudi, una ‘boutade’, un intent de fer quadrar un cercle boterut i impossible de fer quadrar. De debò que encara hi creieu, en aquesta bestiesa?


Revisió del 10:54, 4 nov 2007 (mostra codi font)\nDorganBot (Discussió | contribucions)\nm (Robot afegeix: fi:Espanja)\n(4 revisions intermèdies per 4 usuaris que no es mostren)\nVa ser el centre del major Imperi de la seva època, amb territoris a [[Amèrica Central]] i [[Amèrica del Sud]], així com a [[Filipines]] i [[Àfrica]]. En el passat més recent, en el segle XX Espanya va sofrir una Guerra Civil i una Dictadura que la va sumir en una gran crisi econòmica. La democràcia es va reinstaurar posteriorment en forma de Monarquia Parlamentària. Després del seu ingrés el 1986 a la Unió Europea, comença a Espanya una era de progrés econòmic. En l'actualitat, Espanya és un dels destins turístics preferits per milions de viatgers de tot el món.\nLínia 88: Línia 88:\nLínia 125: Línia 125:\n* '''Català''' - Aquest idioma s'utilitza i és oficial a les Comunitats Autònomes de Catalunya, Illes Balears i Comunitat Valenciana (on té el nom oficial de '''valencià'''), així com a les comarques més orientals de la Comunitat Autònoma d'Aragó, on no és oficial.\n* '''Euskera o basc''' - Aquest idioma és propi de la Comunitat Autònoma del País Basc i de certes zones de la Comunitat Foral de Navarra.\n* '''Gallec''' - Aquest idioma es parla a la Comunitat Autònoma de Galícia, on és oficial, i és parlat també en zones de Castella i Lleó i Astúries frontereres amb Galícia.\nLínia 225: Línia 225:\nLínia 232: Línia 234:\nLínia 239: Línia 243:


¿Des d´on es pot comprar?\nLo Botiga online de JOCAVI només està activa a Espanya, excloent Canàries, Ceuta i Melilla.\n¿És segur comprar a www.jocavi.com?\nA JOCAVI no tenim accés a les dades de la teva targeta de crèdit ni compte bancari. Quan arribes a aquest pas en el procés de compra, serà redirigit a un lloc Web segur del Banc on introduiràs les dades de la teva targeta. Una vegada introduïts, el Banc únicament ens donarà la confirmació de pagament d’aquest, per seguir amb el teu procés de compra. Pots comprovar que estàs en un servidor segur si a la part superior de la pàgina posa https en lloc de hhtp (Això vol dir que et trobes en un servidor segur).\n¿Quins mètodes de pagament permet la botiga online?\nLa Botiga online de JOCAVI admet els pagaments mitjançant PayPal i per mitjà de les targetes de crèdit VISA, Visa Electron i Mastercard. El càrrec es realitzarà en el moment de confirmar la compra. Disposem de totes les mesures necessàries per assegurar-te un pagament segur i protegir les teves dades per comprar amb total seguretat.\n¿Puc fer les comandes per telèfon?\nNo, totes les compres s’hauran de realitzar a través de la botiga online de JOCAVI.\n¿Com modificar la meva comanda?\nEn qualsevol de les passes del procés de compra pots modificar les dades de la teva comanda. Sempre pots fer un clic a la cistella de la compra a la part superior dreta en qualsevol moment per consultar i modificar el seu contingut. Des d´aquesta pàgina de contingut de la cistella de la compra pots iniciar el pagament i finalitzar la compra. Si completes una comanda per error i vols anul.lar-la, escriu-nos el més aviat possible a info@jocavi.-com. També pots trucar-nos en horari comercial al 972-86 02 03. Intentarem solucionar el problema el més aviat possible. Tanmateix, si la teva comanda ja ha estat enviada podràs tornar-la sense problemes, però has de tenir en compte que les despeses de retorn corren a càrrec teu.\n¿Està inclòs l´IVA?\nTots els preus que veus al nostre Web son preus finals i no hauràs de pagar cap taxa addicional.\n¿Haig de pagar despeses d’enviament?\nLes despeses d’enviament son gratuïtes a la Botiga de JOCAVI excepte si es tracta de comandes de l’Outlet en les que es cobrarà 6€ per enviament en el cas de que l’import de la cistella de la compra sigui inferior a 40€.\nEn cas de devolució del producte i sempre que sigui la 1ª devolució per canvi de talla i no hi hagi error per part de JOCAVI en la comanda entregada i el producte no estigui danyat, el cost del transport de la devolució serà gratuït. A partir de la 2ª devolució per motius no atribuïbles a JOCAVI les despeses de devolució correran al teu càrrec.


Noble catalana del s.XIV\nTeresa d'Entença (vers 1300 - Saragossa, 20 d'octubre de 1327) fou comtessa d'Urgell i vescomtessa d'Àger (1314-1327) i infanta d'Aragó, muller d'Alfons III el Benigne i mare de Pere III el Cerimoniós.\n20 octubre 1327 (26/27 anys)\n1314 (Gregorià) – 1327 (Gregorià)\n← Ermengol X – Alfons el Benigne →\nJuntament amb: Alfons el Benigne\nVescomte d'Àger (1314–1327)\nAlfons el Benigne (1314 (Gregorià)–)\nConstança d'Aragó i d'Entença, Pere el Cerimoniós, Jaume I d'Urgell\nGombau d’Entença i Constança d'Antillón\nTeresa d'Entença, filla de Constança d'Antillón i de Gombau d'Entença, va heretar de la seva mare el comtat d'Urgell, el vescomtat d'Àger i la baronia d'Antillón, i del seu pare, la baronia d'Alcolea i la baronia d'Entença. El seu matrimoni amb l'infant Alfons, segon fill de Jaume II d'Aragó, formava part de l'acord pactat entre aquest i Ermengol X d'Urgell per a la cessió del comtat d'Urgell a la corona, pel preu de cent mil sous jaquesos.\nLa descripció que en fa Ramon Muntaner és prou eloqüent:\n« E aquest senyor infant n'Anfós hac per muller una de les pus gentils dones d'Espanya qui filla de rei no fos, e la pus rica, ço és a saber, la filla del molt noble en Gombau d'Entença; e ab ella pres lo comtat d'Urgell e tota la baronia d'Antilló e tota la baronia de son pare, e aquestes baronies son gran cosa [...] e fo de les pus sàvies dones del món que de la sua saviesa se poria fer un gran libre. »\nEls primers tres anys de matrimoni Alfons i Teresa, aleshores comtes d'Urgell, visqueren a Balaguer on van néixer els seus primers dos fills; Alfons que morí amb un any i en Pere, el futur Pere III.\nA partir de 1319, després que, per la renúncia al tron del seu germà, el seu marit esdevingué hereu al tron, la parella va assumir les noves tasques que li correspongueren. Teresa marxà amb Alfons a la Conquesta aragonesa de Sardenya, on l'acompanyà durant els setze mesos que durà aquesta tenint cura d'ell durant la seva malaltia. Les cartes que Teresa envià al rei Jaume durant la campanya de Sardenya mostren la seva intel·ligència i dots d'observació, que li valgueren la confiança d'aquest i també de la reina Elisenda de Montcada, qui donà suport fermament el fet que el seu fill Pere fos declarat hereu per davant de les pretensions al tron de l'infant Pere de Ribagorça.\nTeresa d'Entença va ser mare de set fills, dels quals li sobrevisqueren únicament tres: Pere que seria el futur rei, Jaume, comte d'Urgell, i Constança que es casà amb Jaume III de Mallorca. Morí de sobrepart del seu darrer fill, Sanç, a Saragossa a l'octubre de 1327 i va ser soterrada al convent dels framenors de la mateixa ciutat, cinc dies abans que el seu espòs fos coronat rei d'Aragó com a Alfons IV d'Aragó «el Benigne».\n1. Alfons el Benigne; 1314, 10 de novembre, Catedral de Lleida\n↑ Sobrequés i Callicó, Jaume. Comtes, reis, comtesses i reines de Catalunya. 1. ed. Barcelona: Editorial Base, 2011, p. 123. ISBN 978-84-15267-24-9.\n«Teresa d'Entença». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nNaixement: 1300 Mort: Saragossa, 1327\n(neboda) Comtessa d'Urgell\n(1314–1327) Succeït per:\n(mare) Baronia d'Antilló\n(pare) Baronia d'Alcoletge\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Teresa_d%27Entença&oldid=27953952»\nDarrera modificació: 4 ago 2021 a les 09:17\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 ago 2021 a les 09:17.


Piensa y Actúa: Esbós per a una proposta d’ofensiva sobre el tema nacional\n1) El primer grup és el d’aquells que veuen amb simpatia la possibilitat que Catalunya -i per extensió també Euskadi- es facin independents. El seu argument és que la dissolució del que avui representa “l’Estat espanyol” té un contingut progressista de fons doncs aquest Estat és, essencialment, reaccionari i impedeix l’emancipació dels “pobles” continguts al seu territori. Aquesta emancipació podria ser possible amb la creació de nous estats que es solapin amb els esmentats pobles. Aquest punt de vista comporta actituds molt actives en el desmuntatge de les identitats “espanyoles” tal i com han existit fins ara però també comporta a una identificació passiva i seguidista amb les esquerres nacionalistes.\n2) El segon grup considera que una possible independència de Catalunya i Euskadi no alterarà en l’essencial l’escenari polític amb la resta de l’Estat o, al menys, no ho farà negativament. Poden considerar que dita independència és una pèrdua més o menys gran però consideren -també aquí més intuïtivament i emocionalment que reflexivament- que el que quedarà després se semblarà molt al que ja són avui els territoris no “perifèrics” de l’Estat: homogenis lingüísticament, amb una identitat comú, amb els seus vells problemes històrics i desigualtats amb correlacions socials semblants a les que es donen a l’actualitat. Aquesta actitud adopta una posició de tolerància explícita enfront al dret a decidir de catalans, bascos i gallecs, però s’absté d’intervenir en la definició de les opcions entre les que s’hauria de poder decidir, doncs es considera un assumpte exclusiu de les nacionalitats perifèriques. Aquest grup adopta una posició fortament defensiva en temes identitaris reproduint els arguments de Manuel Azaña: bascos, gallecs, catalans etc. tenen dret a una identitat diferenciada però no els “castellans” que s’han de conformar amb un discurs exclusivament racional que deixi fora els sentiments. Això els col·loca en una defensiva permanent quan es tracta de parlar d’identitats compartides, una posició que es resol negant els elements identitari-emocional de qualsevol projecte polític: per a l’esquerra l’únic que compta és el anàlisis racional i/o de classe encara que, com Azaña, consideren que s’han de tolerar les identitats diferenciades. No tenen ni aspiren a tenir respostes enfront dels arguments presumptament “objectius” esgrimits pel primer grup per a legitimar la seva identitat diferenciada: simplement no saben jugar el joc identitari per què no ho consideren important, per què no han pensat seriosament en la seva naturalesa o perquè es troben sense recursos per a donar-li resposta.\n3) El tercer grup, probablement el més nombrós, no sap com posicionar-se entre aquestes dues polaritats. Bé perquè no combrega amb cap de les dues actituds, bé perquè intueix que la política ha d’incloure d’alguna forma la peça identitària, encara més quan l’anàlisi racional i de classe hagi que ser, d’alguna manera, el primordial des d’una posició d’esquerres. Tanmateix intueixen que les coses no seran les mateixes per a l’esquerra amb una Catalunya o un Euskadi independents, però són impotents per a abordar aquesta qüestió de forma sistemàtica: esperen, més o menys preocupats, a veure què passa.\nII. Els meus arguments\n1. Cap de les tres actituds, particularment les dues primeres, reforcen un projecte polític basat en una solidaritat sostenible entre classes i territoris, en la millora de les condicions de vida i de treball de les seves poblacions, en la sostenibilitat ambiental, en la diversitat cultural i en un projecte de país basat en la pau i la neutralitat activa en l’esfera internacional.\n2. L’element identitari és fonamental per a qualsevol projecte polític que vulgui sortir dels salons dels cercles intel·lectuals. No es tracta d’ignorar-lo ni de combatre’l com a una peça disfuncional, sinó de canalitzar-lo racionalment i inserir-lo en un anàlisi universalista de classe, evitar que actuï de forma cega, aleatòria i espontània.\n3. Totes les persones democràtiques, i no solament els catalans i bascos o els andalusos i canaris, tenen dret a una identitat d’acord amb els seus valors ètics de justícia social, solidaritat i cultura democràtica. Negar-li aquest dret als “castellans” com va fer Azaña -per exemple per por a ser absorbits per l’identitat espanyolista- és discriminatori. L’ús del terme “Estat espanyol” per a evitar ser titllat d’espanyolista reflecteix aquesta discriminació al reduir a la resta dels territoris a una simple construcció institucional de naturalesa burocrático-racional, intrínsecament incompatible amb un sentiment identitari d’arrel democràtica. Això impedeix abordar la construcció d’un espai compartit i potencialment unit a una identitat nova, plural i solidària en el què els “castellans” progressistes trobin un encaix identitari comú al dels catalans, bascos etc. Aquesta situació és políticament indesitjable per a l’esquerra doncs afavoreix el transvasament d’actituds vers a la dreta en amplies zones de l’ Estat doncs la dreta sí que té una proposta identitària.\n4. El dret a decidir no hauria de prejutjar el contingut de les opcions entre les que s’ha de tenir dret a decidir. De la mateixa manera que per a una persona d’esquerres ser demòcrata es condició necessària però no suficient –s’ha tenir el dret d’optar però a més s’han de construir opcions solidaries, justes, sostenibles etc... i intentar que les majories optin per elles- tampoc és suficient recolzar el dret a decidir sense intervenir activament en l’elaboració d’una proposta que ha de ser coneguda per tots els que aspiren a fer ús d’aquest dret en igualtat de condicions amb totes les demés. Aquesta situació no es dóna a la pràctica doncs l’esquerra estatal ha adoptat des de fa dècades un discurs abstracte en relació al dret d’autodeterminació. Fent-ho així, ha alimentat l’ambigüitat amb la que molts independentistes han utilitzat aquest terme de forma tàctica. El resultat ha estat el desenvolupament d’un discurs poc transparent, fortament influït per l’abstencionisme del grup 2 en temes identitaris que ha acabat beneficiant al nacionalisme i les posicions del grup 1. Si efectivament resulta absurd plantejar en abstracte el dret a la autodeterminació a Murcia o a Madrid, això vol dir que, del que realment s’està parlant quan s’utilitza aquest terme, és del dret a crear un Estat independent. Això últim no és el mateix que el dret a l’autodeterminació, sinó una proposta concreta i particular per la que s’ha d’elegir fent ús de l’esmentat dret. Això és similar a identificar el dret a votar en unes eleccions, amb la necessitat de votar a un partit determinat. Aquesta ambigüitat no afavoreix a l’esquerra sinó a les opcions nacionalistes d’un i d’altre signe.\n5. Aquest no és el lloc per a analitzar el punt de vista de les esquerres nacionalistes i els seus interessos estratègics. El que no es pot dubtar és que l’esmentada independència contradiu els interessos estratègics de les esquerres estatals de la major part dels països d’Europa inclosa Espanya.\nPrimer. Perquè en el context de l’Europa de principis del segle XXI, no té massa a veure amb els processos de descolonització del segle XX o amb la situació creada a Rússia el 1917. El camí cap a un escenari d’independència porta implícit un segrest continuat de l’agenda antineoliberal per l’agenda nacional. Les experiències recents a l’Est d’Europa demostren que quan s’acceleren les dinàmiques identitàries es dilueixen de forma igualment ràpida les dinàmiques socials, fins i tot en la consciència de moltes persones d’esquerres. En l’actual context europeu és impensable un procés de construcció nacional amb èxit que no estigui liderat pels professionals urbans i les classes propietàries, encara que aquestes darreres no siguin necessariament els grans socis capitalistes. Aquest segrest esquitxarà amb tota segureta a la resta de l’Estat i al panorama polític de tota l’esquerra europea col·locant-la en una posició de persistent defensiva.\nSegon. Una independència en Catalunya només és imaginable en un escenari rupturista amb l’Estat, apostar per un altre escenari és no estar en la realitat. Si l’escenari britànic suggereix una secessió pactada és perquè sap que el sí a la independència no és majoritari. Aquesta situació vol dir que, en cas de que s’aconseguís, Catalunya farà tot el possible per rebre un reconeixement per part de les potencies occidentals dominants i els seus socis estratègics com ara Israel: els contactes del nacionalisme català amb aquest país són reveladors. La difícil cerca d’aquest reconeixement obligarà al nou Estat a alinear-se enterament amb els interessos dels països poderosos de l’òrbita occidental de forma similar a com ha succeït en alguns països de l’Est d’Europa. És altament improbable que l’OTAN deixi caure al seu soci estratègic espanyol a canvi d’abraçar la causa d’una Catalunya independent. Fins i tot el país de la Unió Europea que des de finals del segle XX és més procliu a apostar per la fragmentació de grans països i la seva satelització -Alemanya- podria ser reticent després dels efectes d’aquesta política després del seu intervencionisme a Iugoslàvia. Tanmateix, les coses canviarien radicalment si a la resta de l’Estat triomfés un govern d’esquerres que amenaci els pilars del neoliberalisme (prevalença de la propietat financera i immobiliària enfront al treball, aplicació de polítiques d’ajust etc...) En aquest cas una Catalunya independent funcionaria com a una quinta columna incrustada a la península ibèrica posant en perill un projecte republicà-antineoliberal com aquell pel que avui lluita l’esquerra. Aquesta quinta columna torpedinaria qualsevol intent similar que pugui triomfar en països propers com Portugal, Grècia o Itàlia impedint tota possibilitat, per exemple, de construir un front antineoliberal al sud d’Europa per tal d’enfrontar-se als poders fàctics a Brussel·les. La sortida d’Espanya de l’euro provocaria un reforçament immediat de les posicions independentistes a Catalunya o Euskadi.\nTercer. Una dinàmica independentista en la península ibèrica segrestraria o debilitaria a llarg termini l’agenda antineoliberal en països occidentals amb minories independentistes com Bèlgica, Itàlia, França i també Gran Bretany, però també en altres amb greus conflictes identitaris com Ucraïna. L’antiestatisme del grup 1 (veure a dalt) pot trobar aquí un debilitament dels Estats repressors, però succeirà tot el contrari: es produirà un reforçament de les forces anti-solidàries que arrossegaran a parts importants de la ciutadania d’orientació progressista. L’avanç de l’ultradreta, que ja avui és una realitat a Europea, sortirà severament reforçat i contaminarà a enemics potencials del neoliberalisme.\nQuart. El programa social de l’independentisme català no es basa tan en la redistribució interna de la riquesa entre classes socials catalanes com en tallar les aportacions de Catalunya que, a través de Madrid, serveixen per a desenvolupar les zones més pobres de l’Estat. Les dinàmiques identitàries poden ser molt poderoses però no canvien en res un fet essencial de naturalesa objectiva: a diferència d’Escòcia, Galícia, Andalusia, Canàries o Quebec, el país basc-francès, el Roselló, els territoris asiàtics de l’antiga URSS, Palestina i Cuba amb respecte els Estats Units o fins i tot amb respecte a l’Espanya del segle XIX, però a l’igual del que succeeix a Flandes, al nord d’Itàlia, a Sudan del sud o en la província boliviana de Santa Cruz, la renta per càpita de Catalunya i del País Basc espanyol estan -bastant- per a sobre de la mitjana de l’Estat. Es tracta de regions riques que van accedir històricament aviat a la modernitat capitalista però que no volen carregar amb els pobres del seus estats. No es tracta de regions pobres discriminades econòmicament. Al nucli dels programes de totes les esquerres del món també hi ha la redistribució de la riquesa i d’espais solidaris entre diferents territoris. Per molt actives que puguin ser algunes ONGs catalanes o basques, seria irracional excloure als territoris català i basc d’aquesta lògica redistributiva. El concert basc i navarrès exclouen en part a aquests territoris d’aquesta. Això no ha debilitat el nacionalisme en aquests territoris. Pel contrari, la lògica neoliberal tendeix a bloquejar la solidaritat dels territoris rics respecte als pobres alimentant l’exclusivisme territorial, una tendència que també s’observa en altres territoris rics com la Comunitat de Madrid. La seva versió “progressista”, que cancel·la la solidaritat amb els pobres no catalans assegurant una major solidaritat entre catalans, no té bases consistents. Primer perquè, instal·lats en una dinàmica nacional, els nous territoris independents cancel·laran les polítiques solidaries una cop que no necessitin els suports de les seves classes populars: són els “més rics” (“Catalunya, la Finlàndia de la Mediterrània” etc.) i es comportaran com a tals; és a dir, s’instal·laran en una lògica territorial competitiva igual que la resta dels “més rics” occidentals. Segon, perquè és altament improbable que, amb la seva estructura de classes, una Catalunya acabada d’independitzar-se i que lluita per subsistir, pugui elevar els salaris i afavorir realment a les rendes més baixes mentre intenta subsistir en l’actual món ultracompetitiu per molt que aquest tipus de concessions a les classes populars es donin avui amb la finalitat d’acumular suports al nou projecte nacional: la lògica econòmica i política que avui domina al món portarà a un fort desenvolupament del sector financer català a costa del madrileny però, igual que Madrid, arrossegarà a tota la nació a una lògica de financiarització creixent en la que no tenen espai les classes populars, tampoc les catalanes. La resta dels territoris de l’Estat, instal·lats en una lògica competitiva igual de radical, faran tot el possible per respondre al dumping fiscal i salarial dels catalans: la carrera cap baix amb la finalitat d’atraure inversions adquirirà unes dimensiones molt importants, inclòs el progressiu desplaçament polític de les classes populars cap el nacionalisme de dretes. El que s’observa avui en alguns països de l’Est s’assembla molt més al que podria succeir que en alguns exemples trets del context històric, econòmic i geogràfic europeu i contemporani.\nCinquè. Les despeses de la creació d’una nova infraestructura estatal anul·laran una bona part de l’efecte de l’eliminació de les transferències solidaries a altres territoris de l’Estat reduint el marge material per a la distribució secundària. Les depeses financeres destinades a finançar aquesta construcció a través de l’endeutament als mercats financers, amb primes de risc importants i elevats tipus d’interès, potenciaran aquest efecte: es menjaran una bona part, sinó de tota la riquesa que, creada a Catalunya, se desvia avui per a donar-li col·legis, ambulatoris i infraestructures a les comarques més pobres de l’Estat. Seria un projecte que acabaria cada cop més lluny dels objectius estratègics de l’esquerra espanyola i europea.\nIII Què fer?\nA.) En l’actual context internacional, els Estats són els únics actors amb capacitat d’enfrontar-se al poder dels grans actors globals. La Unió Europea és, avui en dia, un espai destinat a debilitar els Estats enfront dels esmentats actors. S’han de democratitzar els Estats per tal que esdevinguin instruments al servei de l’interès general, no afeblir-los encara més fraccionant-los en unitats territorials més petites.\nB.) Seguir ignorant el component identitari de l’acció política és col·locar-se en una posició de defensiva i de passivitat enfront de les forces nacionalistes: enfront al nacionalisme espanyolista i enfront al nacionalisme perifèric en les seves diferents variants. L’esquerra de l’Estat ha d’abordar de forma ofensiva i sistemàtica la construcció d’una identitat nova i compartida. Aquesta identitat només pot ser plural, republicana i solidària: no hi ha espai polític per a crear una identitat confederal que no acabi reforçant al nacionalisme. De fet el que tenim ara és molt semblant a l’esmentada "identitat confederal" la qual cosa explica el suport que gaudeix entre molts cercles del nacionalisme. La construcció d’una identitat compartida ha de transcórrer pel canal de la raó, de l’il·lustració i de les tradicions emancipadores de la humanitat. Si aquestes no s’implanten a la societat, a les escoles, serà impossible construir un espai territorial compartit de solidaritat i complicitat entre totes les nacionalitats. Això no es sinònim d’uniformització però tampoc té massa a veure amb una simple refundació republicana de l’actual projecte confederal en temes identitaris .\nC.) El nucli de la construcció identitària estan: a) les llengües i b) la construcció de relats històrics coherents amb les tradicions emancipadores i humanistes creades i viscudes col·lectivament per tots els pobles de la República.\na) S’ha de crear un únic espai plurilingüe a tot l’Estat al llarg de diverses generacions. Els nens han de néixer, créixer i desenvolupar-se com a individus en i gràcies a aquesta diversitat lingüística. L’ús de les quatre grans llengües s’ha d’anar normalitzant poc a poc seguint els exemples d’èxit d’Euskadi i Catalunya i d’altres llocs del món amb models d’èxit i sostenibles de planificació lingüística, que n’hi han. Els primers impulsors d’aquesta nova identitat lingüística plural han de venir de les nacionalitats on ja avui existeixen però en aliança amb les classes més conscienciades del centre que, avui en dia, son les úniques amb capacitat d’estendre aquest projecte al conjunt de l’Estat: cal una complicitat entre tots dos grups socials per tal que el projecte, que comptarà amb resistències al nord o al sud de l’Ebre i del Miño, pugui triomfar.\nb.) S’ha d’escriure entre tots una història basada en la identificació de les tradicions humanistes, heterodoxes, solidàries i universalistes creades, defensades i difoses per tots, particularment aquelles que ho han estat de forma compartida entre tots els territoris que són quasi totes i que resulten incòmodes per als relats nacionals al nord o al sud de l’Ebre, tradicions que avui desconeixen gairebé completament els joves nascuts i crescuts a l’actual espai d’identitat confederalitzat. Les lluites de la transició en tot el territori, la segona experiència republicana i la seva compartida defensa, la cultura del treball, el regeneracionisme cultural del segle XIX i el seu descobriment simultani de totes les llengües i dialectes, de totes les tradicions populars i de tots els espais naturals, el liberalisme progressista del segle XIX, la pluralitat religiosa i el comunitarisme democràtic medieval que també va afectar a moltes ciutats castellanes, són algunes d’elles. No és possible crear res en aquest sentit posant al mateix nivell els defensors i els destructors de la democràcia, els qui han defensat la heterodòxia religiosa i els que l’han destruït, els qui viuen del treball i els qui viuen de la propietat. Aquesta equiparació és la que ha bloquejat la construcció d’una identitat democràtica compartida a partir de 1978, el contingut republicà de dita identitat és una garantía imprescindible perquè tiri endavant.\nD.) Cal fer coincidir el discurs territorial que té l’esquerra alternativa de l’Estat amb el que té per a Europa i al món en general. No és possible demanar una Europa més solidària i, al mateix temps, treballar per a destruir las bases de la solidaritat entre els territoris de l’Estat per molt que es pugui i s’hagi de millorar el funcionament de l’Estat i per molt que quedi per fer per a crear òrgans democràtics de representació dels territoris. No és legítim acusar a "Madrid" per tal de no tocar la qüestió principal: que els destinataris principals de les transferències són las classes populars extremenyes, andaluses, canàries o castellanes i no l’establishment madrileny que s’ha beneficiat de la dinàmica econòmica neoliberal i no de la indústria catalana o basca. L’internacionalisme no és compatible amb l’argument de l’exclusivisme territorial per molta solidaritat que es mostri per les causes palestina, bolivariana o cubana.\nE.) La construcció cultural i identitària ha d’anar acompanyada d’una proposta per a la configuració institucional de una República Federal -que no confederal- Multinacional. En aquesta quedarien recollits els drets i les obligacions dels ciutadans i de tots els territoris seguint els principis d’una nova convivència constitucional: la solidaritat entre classes i territoris, posar l’economia al servei de l’interès general i de la sostenibilitat del planeta, la diversitat cultural i lingüística en tot el territori de la República, la seva neutralitat activa en el pla internacional, la separació geogràfica de les seus del poder executiu-legislatiu i judicial, la laïcitat i la representació territorial seguint criteris de justícia social i territorial etc.\nFinalment: això és una crida i una invitació. Una invitació a prendre seriosament l‘identitat per a evitar que es mengi a la raó com en forat negre. I una crida a construir un Estat democràtic basat en una identitat plural i compartida. Si és cert que la historia no ha tocat a la seva fi, com pretenia el neoliberalisme, tots estem convidats a actuar en conseqüència.


La ràdio i el món virtual seran les vies per celebrar el Sant Jordi 2020 – Ràdio Televisió Arenys de Munt\nby Redacció Arenys de Munt on 21 Abril, 2020 in Cultura, Notícies\nSant Jordi es celebrarà de manera especial a la ràdio amb la col·laboració de l’ajuntament i la participació d’escriptors locals, entitats i estudiants. El programa El Cafè del Matí de Ràdio Arenys de Munt, especial Sant Jordi, serà a partir de les 10 del matí i fins la 1 del migdia. Els historiadors Francesc Forn i Jordi Bilbeny presentaran llibre, Carme Vera explicarà un conte i els poetes Toni Cantallops i Jennifer Moltó recitaran un poema. També hi participaran alumnes de l’Aula de Música i de les escoles que explicaran poemes, contes o fins i tot cantaran alguna cançó, i des de la Biblioteca ens faran recomanacions de llibres. Ho explica Tònia Vila.\nD’altra banda, la Biblioteca d’Arenys de Munt oferirà la possibilitat de visualitzar ‘online’ mitjançant un enllaç secret “El viatge de l’elefanta Sara” de la contacontes Eva González. És un espectacle musical quasi inèdit que ens transporta al món de les emocions i la imaginació, i en el qual el fil conductor és un homenatge a les biblioteques, a la figura de la bibliotecària i a l’aventura de llegir. El nou director de la biblioteca, Arnau Espinach, comenta que els interessats poden contactar amb la biblioteca i els enviaran l’enllaç. S’ha de demanar a través del correu b.arenysmu.sm@diba.cat o per xarxes socials.\nI l’Associació de botiguers i comerciants proposa un concurs de manualitats i decorar els balcons. S’hade fer una foto d’alguna manualitat, entrar al facebook de l’ABIC i marcar que agrada la pagina i enviar un missatge amb la foto per poder guanyar el regal de Sant Jordi. El dia 24 arribarà un missatge als premiats. Silvana Herce, de l’associaició, explica que és una proposta dirigida als més petits per tal que es distreguin durant aquests dies.\nI també està en marxa un concurs de decoració de balcons, destinat a tothom. S’accepta qualsevol proposta mentre tingui com a temàtica “Sant Jordi”.\nMenys sort han tingut altres actes culturals, que s’han anul·lat completament, com ara el cicle de música Revers o la presentació del llibre de Francesc Forn. La regidora de cultura, Tònia Vila, explica que els actes del dia de la dansa també han quedat suspesos així com també la Diada de la Maduixa, un concert de les escoles o el Cicle de Música Mediterrània. La regidora afegeix que alguns actes es celebraran més endavant, com el Revers.


Les temperatures cada dia seran més altes i a mitjans de setmana podrien superar els 35 ºC\n2 min. BARCELONA 16/06/2019 07:38\n651x366 Albada des de Sant Quintí de Mediona / XAVI NAVAS Albada des de Sant Quintí de Mediona / XAVI NAVAS\nL’ambient més fresc de les últimes jornades anirà quedant enrere i a mesura que avanci la setmana el termòmetre s’enfilarà de valent. Aquest diumenge gaudirem un altre cop d’un temps estable, assolellat en general i només amb pinzellades d’alguns núvols prims. Les temperatures ja s’acostaran als 32 o 33 ºC en alguns casos a ponent i a l'interior de les Terres de l’Ebre. Els valors es mouran entre els 26 i els 30 ºC en general, però a la costa, on la marinada tornarà a frenar els termòmetres un dia més, deixarà una gran part dels valors per sota dels 25 ºC.\n651x366 Diferència de temperatures màximes de dissabte respecte a divendres / GFS 0.25 / ARA Méteo Diferència de temperatures màximes de dissabte respecte a divendres / GFS 0.25 / ARA Méteo\nCom a petita novetat, de cara a la tarda és probable que arribin núvols prims per la meitat sud del país, on podran cobrir el cel de cara al vespre, però sense més conseqüències. No esperem precipitacions.\n651x366 Percentatge de nuvolositat previst per aquesta tarda de diumenge / GFS 0.25 / ARA Méteo Percentatge de nuvolositat previst per aquesta tarda de diumenge / GFS 0.25 / ARA Méteo\nDe cara a la setmana entrant, aquest dilluns ja notarem un ambient de ple estiu. Els valors superaran els 25 ºC fins i tot a la mateixa línia de la costa, i cap a l’interior se superaran els 30 ºC de manera més general. Com a única novetat, de cara a la jornada de dilluns hi podria haver més ruixats de tarda al Pirineu. A la resta del país no esperem precipitacions i el sol continuarà dominant el panorama meteorològic.\n651x366 Previsió de diferència de temperatures màximes de dilluns, respecte a dissabte / GFS 0.25 / ARA Méteo Previsió de diferència de temperatures màximes de dilluns, respecte a dissabte / GFS 0.25 / ARA Méteo\nEntre dimarts i dijous és quan esperem el pic de calor amb temperatures que podran superar els 35 ºC cap a ponent i a l’interior de les Terres de l’Ebre i, acostar-se a aquesta xifra cap a la Catalunya Central i també a l’interior de les comarques de Girona. Al litoral, tot apunta que les marinades continuaran sent-hi presents. Per tant, a la costa la majoria de termòmetres quedaran per sota dels 30 ºC.


Setmana Mundial Immunització: Xarampió | Consells de salut | EAP Poble Sec\nSetmana Mundial Immunització: Xarampió\nEl xarampió és una malaltia infecciosa produïda per un virus.\nAl 30% dels casos, però, s’associen infeccions secundàries com:\npanoftalmitis amb ceguesa irreversible i\nen un de cada 1000 casos es produeix:\nuna encefalitis, una inflamació del cervell de conseqüències nefastes, amb seqüeles neurològiques greus\nen un de cada 3000 casos es produeix:\nen un de cada 100000 supervivents, provoca anys després d’haver-se resolt:\nuna panenecefalitis esclerosant subaguda, que duu a un estat de coma irreversible.\nÉs la malaltia més contagiosa que es coneix (el 90% de les persones susceptibles es contagiaran si entren en contacte amb un malalt) i es pot prevenir mitjançant una vacuna viva atenuada, que s’administra en 2 dosis, al nostre entorn als dotze mesos i tres anys.\nA l’era pre-vacunal es donaven uns 150.000 casos/any a Espanya, milions arreu del món.\nLa gran eficàcia dels programes de vacunació infantil ha aconseguit disminuir els casos de xarampió entorn al 95-99%, a la majoria del països del món. Tot i això, encara avui es produeix un nombre inacceptablement alt de casos i morts per xarampió.\nLa OMS ha fixat diferents dades per a l’eliminació de la malaltia a diferents regions, però ha hagut de endarrerir-les un cop darrera l’altre per la persistència de brots arreu del món.\nLa darrera data, situada al 2020 per a la Regió d’Europa, també s’haurà de endarrerir.\nAls darrers anys, degut a corrents que refusen la vacunació així com a la manca d’accés a les vacunes d’alguns països europeus, es produeixen greus brots, amb un nombre creixent any rere any de casos i morts per xarampió: Al 2018 es van donar 82.596 casos, 15 vegades més que a 2016. En van morir 72 individus.\nNova York es troba actualment en estat d’emergència pel pitjor brot de xarampió en vàries dècades. Els més de 400 casos s’han donat entre jueus ortodoxos, que refusen la vacunació per conviccions religioses. S’ha prohibit anar a l’escola i llocs públics als individus no vacunats com a mesura de control de disseminació de la malaltia. Israel també està patint un brot de grans dimensions, amb més de 3400 casos en menys d’un any.\nI què passa al nostre territori? Doncs de moment la situació no és alarmant. Les nostres elevades taxes de vacunació amb dues dosis de vacuna triple vírica mantenen de moment una situació de només un discret repunt en el nombre de casos des de 2016. L’any 2018 es van declarar 220 casos de xarampió a Espanya.\nNo obstant, la resta d’Europa ens ha de servir de mirall del què podria passar si disminuïssin les taxes de vacunació. Cal mantenir-nos alerta i no baixar la guàrdia. A més de la vacunació sistemàtica dels nens, també es recomana que tots aquells individus nascuts després de 1966 i que no tinguin constància per informes mèdics d’haver patit la malaltia, rebin dues dosis de vacuna triple vírica.


Cinc entitats socials reben prop de 28.000 euros de l'organització del Barcelona Beach Festival - Diari de Sant Adrià\nCinc entitats socials reben prop de 28.000 euros de l’organització del Barcelona Beach Festival\n02/10/2015 – Aquesta acció s’emmarca dins el compromís dels organitzadors del festival de destinar una petita part de cada entrada venuda a les associacions que duen a terme tasques socials al municipi.\nRepresentants de la productora Live Nation han lliurat aquesta setmana 27.919 € de la recaptació del Barcelona Beach Festival a cinc entitats socials de Sant Adrià. Cadascuna d’elles ha rebut 5.583 € que destinaran a tasques i programes socials i solidaris: el Casal Infantil la Mina, l’ Associació Pro Disminuïts Psíquics Sant Adrià (ASSA), els Salesians Sant Jordi-PES La Mina, l’ Associació Juvenil Barnabitas i l’ Associació Protectora Discapacitats Sant Adrià (APRODISA).\nRecordem que aquesta acció s’emmarca dins el compromís dels organitzadors del festival de destinar una petita part de cada entrada venuda a les associacions que duen a terme tasques socials al municipi. El Barcelona Beach Festival, que ja s’ha consolidat com un dels majors espectacles de música electrònica amb una assistència de més de 25.000 persones, es va celebrar el passat 18 de juliol a la platja del Fòrum i al parc de la Pau.\nArticle anteriorSense regular l’esforç\nArticle següentUn dels rivals més difícils


Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial | ACN | barcelona | Política | El Punt Avui\nRibó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial + Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial E-mail\nbarcelona - 20 maig 2022 14.45 h\nEl síndic denuncia que segueix havent “angles morts” que permeten vulneracions de drets humans per part de la policia\nRafael Ribó, al Parlament ACN.\nRibó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial Ribó proposa crear una comissió dins del Síndic de Greuges que fiscalitzi la tasca policial E-mail\nRafael Ribó, Síndic de Greuges, ha proposat aquest divendres que es creï una comissió de supervisió de la policia de Catalunya dins de la pròpia entitat del síndic. Ribó ho ha demanat a la comissió d’estudi del model policial i ha detallat als diputats que per crear aquest òrgan s’hauria de canviar la llei del Síndic. Ribó ha afegit que creu que seria un bon mecanisme extern per supervisar la tasca policial a Catalunya i que aquest òrgan hauria d’emetre informes i dictàmens sobre casos que se li plantegessin. Ha afegit que s’hauria de debatre si també hauria de tenir capacitat sancionadora. Segons Ribó, segueix havent “angles morts” que permeten vulneracions de drets humans per part de la policia.\nSegons la proposta de Ribó, aquesta comissió estaria formada per representants d’entitats civils així com de l’administració pública. Tots els membres serien proposats, nomenats i renovats pel Parlament de Catalunya.\nLes tasques que tindrien serien les d’emetre informes “constantment” sobre l’activitat policial duta a terme a Catalunya i poder fer investigacions d’actuacions concretes.\n“I que actués sense cap límit d’investigació”, ha afegit el síndic. Segons Ribó, aquesta seria una de les característiques diferencials d’aquesta comissió sobre altres propostes de mecanismes externs de control que s’han fet a la comissió. “Pensin que si jo volgués, en sortir d’aquí me’n puc anar al despatx del conseller de l’Interior i demanar-li papers de la seva taula. O hi podria anar a les quatre de la matinada, sense avisar. La capacitat d’investigació del síndic, per llei, no té límit”, ha argumentat.\nSobre si aquest òrgan també hauria de tenir capacitat sancionadora, Ribó ha reconegut que no ho té clar i que s’hauria de debatre. En tot cas, perquè aquesta hipotètica comissió sigui possible s’hauria de canviar la llei, ja que actualment la regulació del síndic no preveu que pugui crear una comissió.\n“Seria millor fer-ho reformant la llei del Síndic o a través d’una llei integral de policia de Catalunya?”, s’ha preguntat Ribó. “El que sigui més ràpid”, s’ha respost ell mateix.\nL’altra qüestió a la qual Ribó ha dedicat més temps durant la seva compareixença, lligada amb la seva proposta d’una comissió que supervisi la tasca policial, ha estat insistir en què en el funcionament dels Mossos d’Esquadra “queden angles morts” que permeten que es vulnerin drets humans per part d’agents de policia.\nCàmeres als vehicles policials\nEn aquest sentit ha demanat que s’eliminin les sales de custòdia de detinguts que estan en soterranis a algunes comissaries i que, ara que ja hi ha càmeres en aquests espais, que també n’hi hagi als vehicles policials.\nRibó ha dit que cal afegir, en general, mètodes de control policial externs i interns i que la millor manera de fer-ho és aprovant una llei integral de policia de Catalunya. “No tenir aquesta llei és un gran dèficit. Ho he dit a tots els consellers d’Interior”, ha explicat.\nAra mateix, la intenció de la conselleria és que el 2023 es pugui aprovar la llei, que englobaria la regulació de tots els cossos policials de Catalunya, mossos i policies locals, i seria la primera d’aquest tipus a Catalunya.\n“El fill d’un càrrec molt important de Catalunya va ser maltractat a Via Laietana”\nA qui també li ha tocat el rebre ha estat a la Divisió d’Assumptes Interns dels Mossos d’Esquadra (DAI). “Cal millorar la DAI i els seus protocols. Els hi diu algú que els últims anys s’ha agafat enrabiades per veure que en ocasions la DAI no li donava tota la informació que tenia”, ha apuntat.\nSeguint el fil d’aquesta qüestió, Ribó ha explicat que fa alguns anys el fill d’un càrrec molt important de Catalunya va patir un maltractament policial a Via Laietana. “Un maltractament com jo no havia vist des de l’època de la clandestinitat i que li va deixar el cos ple de senyals. I no hi va haver manera de saber qui havia estat el responsable”, ha relatat, abans d’afegir que el cas no es va fer públic perquè el pare d’aquest noi no ho va voler utilitzar políticament.\nEls 9 de Lledoners no han sabut res del Govern\nDesprés de la intervenció de Ribó, ha estat el torn de Maria José Merino, dels ’9 de Lledoners’. Merino s’ha queixat que els Mossos que van anar a reprimir les protestes en les que ella va participar van tenir actituds violentes i que els van identificar malgrat que no havien fet res.\nPerò Merino ha centrat la seva intervenció a criticar els partits independentistes ERC i JxCat, a qui ha retret que la Generalitat exercís l’acusació particular contra ells i en defensa dels Mossos: “Primer s’hauria de veure si els Mossos menteixen, no? Perquè si menteixen potser no se’ls hauria de defensar”, ha afirmat.\nHa afegit que malgrat haver estat absolts, mai han sabut res del Govern.\nEsbroncada del moviment de l’habitatge\nI la tercera intervenció de la sessió d’aquest divendres ha estat la del moviment per l’habitatge, a càrrec de l’activista Axel Altadill.\nAltadill ha fet un relat d’un rosari de detencions i identificacions que ha patit ell i altres companys seus del moviment de l’habitatge en desnonaments que han mirat d’evitar.\n“Del que no us adoneu és que esteu dormint sobre un volcà que explotarà. I vosaltres en sereu els responsables. La única sortida que ens queda en aquest món miserable al que ens heu condemnat és l’organització de totes les treballadores com a classe per prendre el poder polític i transformar radicalment aquest món. I que us quedi clar que això ho farem”, ha etzibat l’activista als diputats presents a la sala, dels que només ha exceptuat a la CUP.


Kondogbia arriba als 100 partits oficials amb el Valencia CF | | Notícies Dígitals\nKondogbia arriba als 100 partits oficials amb el Valencia CF\n13/09/2020 14/09/2020 100 partits, kondogbia, valencia cf\nGeoffrey Kondogbia es posa a 100 amb el València CF. El jugador centreafricà ha completat aquest diumenge davant el Llevant UD seu partit oficial número cent amb el conjunt de Mestalla amb el que acaba d’iniciar la seva quarta temporada.\nKondogbia va celebrar el partit número 100 a la trobada inicial de Laliga 2020/21 en el qual va assumir una major responsabilitat en la creació d’el joc de l’València CF al mig del camp de la qual venia exercint en temporades anteriors que actuava amb un perfil més de contenció. Va recuperar això sí, innombrables pilotes, sobretot en la segona meitat, i va buscar el gol ja en la fase final d’el partit tractant de sorprendre en un llançament de falta en què va veure a l’porter rival avançat.\nEl primer partit de Kondogbia amb el València CF va ser un 27 de agost de 2017 al Santiago Bernabéu davant el Reial Madrid, partit en el qual va anotar el segon gol de l’equip de Mestalla. Seria el primer dels 7 gols que ha anotat el migcampista amb el València CF en aquests 100 partits.\nCuriosament els primers 5 primers gols els va anotar fora de casa -Santiago Bernabéu, Benito Villamarín, Cornellà del Prat, Nou San Mamés i Butarque- i no va ser fins a la temporada passada quan puc estrenar-se a Mestalla. Un gol per al record, un golàs des de fora de l’àrea davant el LOSC Lille a la fase de grups de la UEFA Champions League.\n← En Vesprà Diumenge 13 de setembre de 2020\nLa Fe consolida el funcionament d’una sala sensorial per millorar l’atenció a joves amb problemes de salut mental greu →


Hotels amb encant a Tarragona - Petits Grans Hotels de Catalunya\n4 Hotels a Tarragona\nPetit hotel gastronòmic situat en plena naturalesa, ideal per a la intimitat i el descans. Restaurant amb menús degustació de productes de temporada.\ndes de 132€\nAmb 13 suites exquisidament decorades aquest hotel boutique està situat dins el complex oleoturístic La Boella, una finca de 110 hectàrees d’oliveres i jardins, amb restaurant, celler, botiga i centre de convencions.\nAl centre del poble, envoltat de camps d'oliveres, a 6 Kms de les platges de Cambrils i Salou. Spa amb jacuzzi, dutxes biotérmicas i zona de massatges.\nCan Josep és un petit hotel situat al cor de la Terra Alta. De gestió familiar i propera, desplega la seva professionalitat per aconseguir que els Hostes - Amics es trobin com casa.També que gaudeixin de les instal·lacions de l'Hotel.


LA UNIÓ reivindica la presencia de les dones al sector - Diari Serpis\nLA UNIÓ reivindica la presencia de les dones al sector\n– LA UNIÓ Proposa després de deu anys de funcionament de la Llei una sèrie de mesures perquè hi haja més dones inscrites\n– LA UNIÓ informa que només 17 dones estan donades d’alta en el registre d’explotacions agràries de titularitat compartida en la Comunitat Valenciana\n– L’organització també demana que s’establisquen incentius fiscals ambiciosos (fiscalitat diferenciada) en els territoris amb el risc de despoblació\nLA UNIÓ de Llauradors i Ramaders informa que únicament hi ha 17 dones inscrites en el registre d’explotacions agràries de titularitat compartida en la Comunitat Valenciana, segons les dades disponibles en data de hui.\nLa gran majoria, un total de 13, són de la província de Castelló, 2 de la de València i 2 de la d’Alacant. Les dades contrasten amb els d’altres comunitats autònomes com Castella i Lleó, on hi ha registrades 404 dones o Castella-la Manxa que compta amb 232.\nPer a tractar de revertir aquesta situació, LA UNIÓ proposa que es millore el tractament fiscal de les despeses de les explotacions inscrites en el registre de titularitat compartida, així com una reducció permanent del tipus de cotització a la Seguretat Social per a aquelles persones que tinguen la condició de Titularitat Compartida més enllà dels cinc anys que es marquen en l’actualitat.\nDe la mateixa manera, LA UNIÓ insta que les ajudes a les inversions en les explotacions agràries puguen incrementar-se en un percentatge addicional del 10% per a les explotacions en Titularitat Compartida i que s’establisca un import d’ajuda addicional així mateix en l’ajuda de primera instal·lació per a les explotacions en Titularitat Compartida.\nCal assenyalar que les dones representen més d’un terç de les persones que treballen en les explotacions agràries familiars, però, en la major part dels casos, tan sols els homes figuren com a titulars de les explotacions mentre que elles apareixen com a cònjuges en la categoria d'”ajuda familiar”. Malgrat que la immensa majoria de les dones llauradores i ramaderes comparteixen les tasques agrícoles de les explotacions familiars amb les seues parelles, aquestes activitats són vistes com una extensió de les seues tasques domèstiques i de cures.\nA fi de pal·liar aquesta situació de desigualtat i invisibilització del treball de les dones rurals en el sector agrari i les conseqüències negatives que d’ella es deriven, en 2012 va entrar en vigor la Llei 35/2011 sobre titularitat compartida de les explotacions agràries. Transcorreguts ja deu anys des de la seua posada en funcionament, és hora d’introduir millores segons el parer de LA UNIÓ perquè hi haja més dones inscrites.\nLA UNIÓ proposa també que s’establisquen incentius fiscals ambiciosos (fiscalitat diferenciada) en els territoris de la Comunitat Valenciana amb risc de despoblació, a fi d’induir a particulars i empreses a romandre en el territori o a radicar ex novo el seu domicili en els nuclis rurals més desfavorits. Aquests incentius haurien d’aconseguir-se a l’àmbit municipal (IAE i IBI), autonòmic (ITP i AJ, IS i D i tram autonòmic de l’IRPF) i estatal (Impost de Societats i tram estatal IRPF). Els incentius fiscals aplicats pels municipis en els impostos que gestionen s’haurien de compensar, segons LA UNIÓ, per part de l’Administració Autonòmica i Estatal.\nArticle anteriorXeraco i Xeresa s’uneixen per sol·licitar al Consell la necessitat «urgent» d’un Punt d’Atenció Continuada\nArticle següentPresentació de la VII Trobada Nacional de Germandats i Confraries de la Santa Faç / Verònica


Dolors Gibert mostra diversos indrets de la comarca al llibre 'Empordà, un ampli mosaic' - Empordà\nDolors Gibert mostra diversos indrets de la comarca al llibre 'Empordà, un ampli mosaic'\n29·12·21 | 18:08\nCoberta del llibre Gorbs\nEmpordà, un ampli mosaic és un recull fotogràfic amb el qual Dolors Gibert mostra diversos indrets de l'Empordà, molts d'ells poc coneguts. És l'altre Empordà. Més enllà de l'Empordà més turístic, o més de renom, majestuós i distingit, existeix un Empordà més quotidià, bucòlic i ben variat amb boscos, rius, estanys, muntanyes, mar... És una fisonomia que configura tot un mosaic ben divers i ric.\nAquest documental en format llibre (i un resum en un audiovisual), conté fotografies suggerents, bucòliques i creatives de la riquesa i la varietat social, econòmica, patrimonial, animal i paisatgística de l'Empordà bucòlic, poètic, inspirador i, alhora, quotidià. En aquest sentit, inclou diversos capítols: Activitat econòmica i social, Patrimoni històric, Indrets insòlits o singulars, Paisatges - entorn natural, Fauna salvatge i domèstica, Flora i vegetació i Pobles amb encant. Tots aquests capítols tenen una molt breu introducció en quatre idiomes (català, castellà, francès i anglès), així com també els peus de foto.\nL'Empordà, un ampli mosaic dóna a conèixer una pinzellada d'aquest altre Empordà plural i més desconegut a la resta del món. Un Empordà que s'ha de conèixer, valorar i preservar perquè determinats projectes econòmics i especulatius no malmetin més aquesta meravellosa i històrica comarca (filla d'un pastor i una sirena). I perquè continuï sent, entre altres aspectes, font d'inspiració artística i aixoplugui un mosaic farcit d'un patrimoni mediambiental, social, històric i artístic ben variat, arrelat i preuat.\nDolors Gibert Viñolas\nFotògrafa empordanesa, té una llarga i reconeguda trajectòria professional que l'ha portat a col·laborar amb diverses agències i editorials i exposar en diferents galeries i esdeveniments. Els seus treballs s'han publicat en revistes i llibres, i ha realitzat més d'una vuitantena d'exposicions per Catalunya, Estat espanyol i Europa. Tot i haver experimentat en modalitats variades, des de fa uns anys ha emfatitzat en els seus treballs documentals i de fotoperiodisme, sense deixar el retrat i d'altres gèneres fotogràfics. Ha obtingut diversos i prestigiosos premis i reconeixements.


Vídeo WPT: el millor de Paquito Navarro el 2021\nbenvinguda / Les notícies en vídeo / Vídeo WPT: el millor de Paquito Navarro el 2021\nLes notícies en vídeoEls punts espectacularsWorld Padel Tour\nDescobreix en vídeo els cinc punts més bonics de Paquito Navarro a la World Padel Tour en 2021.\nPaquito Navarro no és un dels favorits del públic del WPT per res. L'andalús, que va acabar una molt bona temporada en la tercera posició de la classificació, semblava trobar aquest any tot el que l'havia fet número 1 del circuit.\nMarcat per a títol de campió del món amb Espanya, 2021 serà un any molt exitós per a Navarro que haurà fet les delícies dels seguidors de tota la seva categoria. Com veureu en aquest Top 5, no hi ha res que Paquito no pugui fer en una pista. padel. Recuperació, cops a l'esquena, reflexos, bloquejos, cops dominats, tot hi és per un festival de puntazos!


Diari d'escania i univers endins - Librerías Calamo\nDiari d'escania i univers endins.\nAixò és un llibre doble, fet d'un dietari breu i un poema llarg escrits de mitjan juny a mitjan juliol del 1980 al sud de Suècia. Si no s'havia publicat fins ara és perquè una de les dues meitats, la que és en vers, es va perdre poc després de ser escrita i no es va deixar recuperar fins passats més de trenta anys. I totes dues parts són igualment imprescindibles. Perquè el Diari d'Escània i Univers endins no s'assemblen gens però van junts. Els versos comencen amb la terra dels morts i la prosa comença esmolant la dalla. Entre els esdeveniments de cada dia que anota el dietari hi ha l'escriptura del poema, i el poema indaga sobre els mals remeis del món observant la vida més pròxima. I, és clar, al darrere de la prosa exactíssima i del discurs poètic hi ha la mà mestra del mateix escriptor captivant l'interès dels lectors des del mateix lloc i des del mateix moment.


Les fogueres i els petards tornen als carrers i places de Lleida de la mà de la Nit de Sant Joan – La Manyana\nMés de 150 entitats culturals i esportives del territori van participar en la tradicional arribada de la Flama del Canigó\nFOTO: Tony Alcántara / A Lleida, la Flama del Canigó va arribar a la Seu Vella en commemoració del desè aniversari del Consorci del Turó\nLleida viure ahir una especial nit de Sant Joan, marcada pel foc de les fogueres, moltes d’elles enceses amb la flama arribada del Canigó, i els petards.\nDes de bon matí, els ciclistes lleidatans que portaven el foc anaven baixant per la carretera i en les cruïlles determinades l’anaven distribuint a les prop de 150 entitats i organitzacions culturals, socials, esportives i cíviques que organitzaven l’arribada de la Flama del Canigó, una tradició que se celebra des de 1965, a cada municipi. Enric Figueres, president de l’Associació Cultural Flama del Canigó, que va coordinar l’arribada amb l’Associació Xafatoll de Mollerussa i les entitats esportives de Bellpuig, explicava que després d’un especial 202, enguany ja “s’ha pogut fer amb certa normalitat” i valorava la bona resposta i la implicació “de més de 300 persones” en l’organització. “La tradició té èxit perquè és molt transversal, és la unió de molta gent i cada any està creixent més”. A Lleida, després de la benvinguda davant de la Paeria, el foc va pujar fins a la Seu Vella, on es va fer la lectura del manifest La Flama és viva, viu-la, de Daniela Grau, en commemoració del desè aniversari del Consorci del Turó de la Seu Vella. Allà es va encendre una foguera des d’on es va repartir el foc de la Flama a totes les entitats i barris de la ciutat. Pel que fa a les fogueres, La Paeria va autoritzar un total de dinou fogueres a entitats i particulars, mentre que respecte als petards, la delegació del govern espanyol a Catalunya havia permès 66 punts de venda a la província de Lleida –63 casetes i 3 locals– tres d’ells a la capital del Segrià.\nA més de Lleida, la resta de la demarcació va poder celebrar la Festa de Sant Joan. Entre moltes altres poblacions, a Mollerussa, la plaça de l’Ajuntament va acollir l’arribada de la Flama i els Diables de la localitat van fer un espectacle a la nit; a Tàrrega, la Flama va arribar al Camp dels Escolapis amb una actuació pirotècnica dels petits Diablets de BAT i sardanes amb la Cobla Tàrrega, mentre que a Balaguer l’arribada es va fer a la plaça Mercadal, que també va acollir espectacle de llum i so i un concert i a les Borges Blanques, la jornada va incloure diversos espectacles als Jardins del Terrall. En algunes poblacions pirinenques també es va celebrar la baixada de les Falles, com Pont de Suert, Boí, Vilaller o Isil, tot i que en alguns casos es va limitar a només la presència de veïns.


plural | RÀDIO COCENTAINA\nAIRES CELTAS – 14 octubre 21\nUna setmana més tot l’equip d’Aires Celtas comparteix amb tu totes les novetats i els grans clàssics d’aquest estil musical. Seixanta minuts de plaer musical per als teus oïts.\nMUNTANYES DE MUSICA – 27 abril 21\nMila i Fernando ens acompanyen una setmana més amb una gran selecció de temes que, de segur, et faran gaudir molt. “Muntanyes de música”, un plaer per als teus oïts.\nMUNTANYES DE MUSICA – 2 febrer 21\nEl guardonat compositor espanyol de bandes sonores, Roque Baños, és hui el protagonista absolut amb la seua música de l’edició d’aquesta setmana de “Muntanyes de música”. Un temps de ràdio amb la selecció i muntatge musical de Mila i Fernando per a fer gaudir a tots els seus oients de Cocentaina, la seua comarca i […]


Bloc de notes de Josep Romeu: dimecres, 10 / de febrer / 2010\nLa pau com a font de conflicte\nEl món abertzale, des de fa un cert temps, està vivint un intens debat intern sobre la conveniència de trobar una sortida airosa al conflicte i encarrilar la seva lluita per la llibertat del País Basc a través de la via política. No és fàcil per a centenars de persones que han esmerçat bona part de la seva vida, alguns passant-se molts anys a la presó, altres vivint a l’exili o en la clandestinitat, haver de reconèixer que aquest no era el camí, i que cal renunciar-hi per encetar la via exclusivament política. No és només reconèixer un error estratègic sinó sobretot haver d’admetre que el seu sacrifici, tants morts i tant de sofriment al darrere, ha estat inútil. Per a uns, continuar la lluita armada és l’única forma de justificar el que ha estat fins ara la seva vida, i la dels seus. D’altra banda, l’argument espanyol que l’únic camí que els resta és la presó és un argument de força per a continuar. I malgrat tot, el debat és ben viu i sovint s’obren escletxes per trobar una sortida negociada al conflicte.\nAl si de l’esquerra abertzale, doncs, hi ha els qui no volen deixar a l’estacada els qui van fer una opció per lluita armada, i prefereixen seguir la mateixa via amb l’esperança que algun dia hi pugui haver una via de negociació directe amb l’Estat, i els qui optarien per deixar aquesta via també amb l’esperança que sense violència a l’Estat li seria molt més difícil negar-se a les reivindicacions nacionals del poble basc, i podria negociar-se a posteriori una solució per als presos etarres. L’Estat espanyol té molt clar que el perill no està en els primers, sinó en els segons. A l’Estat no el preocupa massa la possibilitat que es mantingui latent el conflicte, amb atemptats esporàdics i un degoteig de víctimes perfectament assumible; més aviat està interessat en què es mantingui. Des de sempre els cossos i forces de seguretat espanyols han tingut gent infiltrada dins de l’organització etarra, de manera que les detencions i els cops policials es poden dosificar segons la conveniència política de cada moment, però procurant no acabar de desarticular-la mai del tot. El que preocupa de veritat a l’Estat és que pugui reeixir el sector que propugna l’abandonament de les armes; d’aquí les persecucions contra els sectors que representa Arnaldo Otegi, o contra els mitjans afins com eren els diaris Egin o Egunkaria. L’Estat alimenta deliberadament la lluita armada amb el convenciment que del conflicte armat sempre en sortirà vencedor, i que serà l’excusa perfecte per a no haver d’afrontar el conflicte polític, que sí que podria perdre.\nDarrerament, el Ministre Rubalcaba va vetar la visita que volia fer l’escriptor britànic John Carlin a Arnaldo Otegi, empresonat i a l’espera de sentència, després d’un judici absolutament escandalós des d’un punt de vista jurídic. L’aposta per utilitzar exclusivament mètodes democràtics manifestada per Otegi i el seu entorn és el que se li està negant des de les estructures de l’Estat, perquè és això el que de veritat els aterroritza.


Construcció d'aules a Camerun (2015-O031) — Centre de Cooperació per al Desenvolupament de la UPC — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\n≡ Construcció d'aules a Camerun (2015-O031)\nSou a: Inici / Cooperació / Projectes 2015 / Construcció d'aules a Camerun (2015-O031)\nRepensant el cor de Ndjoré (2015-O031)\nNdjoré II. Camerun\nLluís Gené Gil (estudiant ETSAB)\nNeus Viñals Nicolau (estudiant ETSAB)\nAbigeil Freire Cecilia (Estudiant EPSEB)\nSandra Bestraten Castells (PDI ETSAB)\nEmili Hormias Laperal (PDI EPSEB)\nDe juliol a desembre de 2015.\nEl projecte es situa en un poble rural de 2500 habitants de la regió central i selvàtica del Camerun, a uns 100 km al nord de Yaoundé, la capital, per una carretera recentment asfaltada. La principal font d’economia de la població és l’agricultura, especialment del cacau. L’escola pública comptava amb 4 aules grans i dues petites per 450 alumnes (xifra que no para d’augmentar). Les instal·lacions estaven totalment saturades havent d’acollir fins a 100 alumnes per aula.\nAmpliar l’escola amb la construcció de dues noves aules de 80 m² (més grans que les actuals) més els espais porticats exteriors utilitzant tècniques i materials autòctons i de baix cost ecològic i econòmic comptant amb la participació i la implicació de la població local per tal que es conscienciïn de la utilitat dels resultats i per la transferència durant l’execució del projecte de nous coneixements tècnics.\nA banda de les activitats habituals d’una obra, hem fet diverses reunions amb diferents sectors de la població (pares, associacions de dones, joves...), penjada de cartells per engrescar-los a venir a donar un cop de mà voluntària amb les obres així com una festa amb els infants de l’escola perquè alhora que es divertissin ens ajudessin a compactar el terreny.\nA més de deixar el resultat evident de dues noves aules, amb la insistència de fer venir la gent de forma voluntària, s’ha creat una petita consciència de pertinença a un poble que vol progressar i que per fer-ho s’ha de fer entre tots. Per altra banda, la utilització de materials locals com les toves de terra en un edifici públic ha contribuït a prestigiar aquest material autòcton, sovint estigmatitzat i vinculat a la pobresa però amb clares avantatges a nivell climàtic, ecològic i econòmic.\nEnguany ja és la cinquena tongada d’estudiants que sortint de l’assignatura “Habitatge i cooperació” de l'ETSAB es desplacen a Camerun. Durant aquest temps ha estat clau la transmissió de coneixements entre els estudiants nous i els que ja hi ha anat. A més, com la ONG amb la que es col·labora hi fa almenys un viatge més a l’any, es pot fer un bon control de la feina feta i veure bé sobre el terreny que s’ha fet bé i que es pot millorar. Per altra banda, també s’han plantejat dos PFCs al poble que obren noves possibilitats de col·laboració.\nTornar a Ndjoré després de 4 anys ha sigut molt especial, veure com la gent, el poble o jo mateix havíem canviat. Poder conviure aquests mesos amb la gent de Ndjoré, posar en pràctica els nostres coneixements, sovint massa teòrics, apresos al llarg de la carrera, ha estat una gran oportunitat i una gran experiència tant a nivell personal com didàctic. Ara, amb les obres ja acabades, és el moment dels nens, quan després de les vacances de Nadal començaran a viure l’escola a la seva manera ja que l’arquitectura comença un cop els arquitectes ja han marxat.\nl’estada al Camerun ens ha permès créixer com a persones i com a arquitectes. Personalment em va obrir els ulls a un món que tot i que puguis imaginar des de petit, sentir comentaris als grans, veure documentals i notícies, no pots percebre i entendre fins que ets allà. Les hores de feina es convertien en una aventura pràctica i pedagògica que et feien llevar-te cada matí amb ganes de més. L’oportunitat d’aprendre sobre terreny dels nostres companys d’equip autòctons i intercanviar coneixements és el que més aprecio de l’aprés allà professionalment. Esper que l’escola que amb tant esforç i bona voluntat vam aixecar els sigui realment útil i doni als nens l’oportunitat d’una educació de qualitat.\nL’oportunitat de viure i treballar colze a colze amb la població de Ndjoré II ha estat una de les experiències més importants de la meva vida. M’ha fet créixer professionalment, aprenent com dirigir una obra i com relacionar-me amb els treballadors, així com altres tècniques constructives. Personalment, m’he sentit realitzada, m’he emportat moltes més coses que les que he pogut deixar.\narxivat sota: Arquitectura construcció urbanisme i serveis urbans, Camerun


Manufactura 4.0 Riera de Caldes - EIX RIERA DE CALDES\nServeis a l'Empresa >\nSuport a l'Emprenedoria >\nEl concepte manufactura avançada també anomenat Indústria 4.0 proposa aplicar les últimes tecnologies que van sorgint per adaptar/modernitzar tant els productes com els processos productius.\nS’ha desenvolupat un model estàndard per a l’avaluació de l’estat de la manufactura avançada a la Riera de Caldes extrapolable a altres territoris de Catalunya. Dins d’aquesta actuació, s’han executat 5 accions:\nBenchmarking dels models europeus i internacionals per la determinació de la Manufactura Avançada a les empreses: s’han recollir 4 models europeus diferents i 4 models de referència de consultores reconegudes a escala mundial.\nRecull de bones pràctiques envers la Manufactura Avançada de la Riera de Caldes: s’ha recollit un total de 16 bones pràctiques a partir de les 22 entrevistes que s’han realitzat a empreses del territori.\nEstandardització del model de Manufactura Avançada per al Vallès: S’ha realitzat una síntesi del Model Indústria 4.0: El model d'Indústria 4.0 basat en els 3 eixos (producte, procés i model de negoci) és útil per identificar oportunitats a l’hora de definir canvis i estratègies de valor afegit per a les empreses.\nSinèrgies i implementació a l’Àmbit B30: Les dues iniciatives tenen la voluntat de promoure la introducció de capacitats avançades al teixit industrial per tal d’augmentar la seva competitivitat i per conseqüència fomentar el creixement del territori.\nDetecció de les capacitats de suport per a la transformació del territori Riera de Caldes cap a la Manufactura Avançada: La presència al territori, les capacitats científiques i tècniques i la vinculació amb alguna de les diferents àrees que engloba la manufactura avançada han estat els criteris per fer el llistat de capacitats que es troben al territori. S'han identificat 15 centres científico-tecnològics, 4 universitats i diverses empreses de serveis d'indústria 4.0 . L’objectiu de tenir identificats aquests recursos és que puguin ser d’utilitat al teixit industrial i empresarial de la Riera de Caldes per a la seva transformació cap a la manufactura avançada, i que puguin ajudar a fer el pas a les empreses que ho desitgin.\nPer tal d'avaluar la distància del teixit productiu del territori en relació a les possibilitats de la manufactura avançada a l’Eix Riera de Caldes, s'han dut a terme les següents actuacions:\nRealització d’entrevistes amb empreses referents:\nS’ha fet la selecció i contacte amb 70 empreses referents del territori.\nS’han realitzat 22 entrevistes en profunditat que han servit per identificar bones pràctiques en la implantació del model de Industria 4.0.\nLes entrevistes s’han orientat a avaluar la distància entre la realitat de les empreses en relació al model de manufactura avançada.\nAnàlisi de la distància en relació al model. Situació actual empreses de la Riera de Caldes:\nLa transformació cap a la indústria 4.0 s’està produint de forma gradual des de la integració dels processos, passant per l’aplicació de les tecnologies de disseny en 3D, la simulació de processos, la realitat virtual aplicada als productes en fase de desenvolupament i més lentament amb l’aplicació de sensors als productes. Aquesta realitat la podríem etiquetar que hi ha una aproximació gradual per la via tecnològica (“de la tecnologia a l’empresa”).\nPerò també es constata que hi ha una aproximació més estratègica ( “de l’empresa a la tecnologia” ), que requereix d’un coneixement i implicació de l’alta Direcció, de cara a definir eixos estratègics en relació a la Indústria 4.0, per definir el ritme dels plans de transició i la incorporació del talent necessari a les empreses.\nDetecció de competències necessàries en el marc del Model de Manufactura Avançada (MMA):\nPer abordar els reptes d’aplicació de les competències requerides en l’àmbit de la manufactura avançada, es requereix una reflexió estratègica prèvia a la identificació de projectes de base tecnològica.\nLes competències necessàries canvien en funció de l’estadi/nivell d’introducció de la indústria 4.0 a l’empresa. En les fases més inicials, les competències estratègiques per entendre les oportunitats i amenaces de la irrupció d’aquestes tecnologies i els canvis en el model de negoci, implica aquest tipus de competències al nucli directiu de les empreses. Les competències d’àmbit més tecnològic per la tria de solucions tecnològiques i una valoració de les mateixes, són necessàries en les fases més avançades. Per últim, les competències a nivell de capacitació.\nAcció: La Manufactura avançada\nAquest projecte està subvencionat pel Servei Públic d’Ocupació de Catalunya en el marc dels Programes de suport al desenvolupament local.


Oliveras i Becerra, campions de la Mitja Marató de Sant Cugat\nNan Oliveras, campió de la Mitja Marató. FOTO: Lali Puig\nNan Oliveras i Janeth Becerra, campions de la Mitja Marató de Sant Cugat\nHi han participat un total de 702 atletes, 578 en la Mitja Marató i 124 en la prova dels 7 quilòmetres\nper Àlex López Puig 29 d’abril de 2018\nNan Oliveras Font, amb un temps d'1hora, 8 minuts i 49 segons, i Janeth Becerra Peña, amb 1.21.50, s'han adjudicat la 34a Mitja Marató de Sant Cugat (21,097 km), que també ha estat Campionat de Catalunya 2018, aquest diumenge, 29 d'abril, al matí. Hi han participat un total de 702 atletes, 578 en la Mitja Marató i 124 en la prova dels 7 quilòmetres.\nMira les millors imatges de la 34a Mitja Marató de Sant Cugat.\nNan Oliveras (New Balance), de 25 anys, que el 2015 va ser tercer al Campionat del Món sub-23 de triatló i que ha estat dues vegades campió d'Espanya absolut de triatló, ha explicat que "estic molt content d'haver guanyat a Sant Cugat. M'he trobat bé, he agafat un bon ritme, m'he escapat i he pogut gaudir de la cursa. És un circuit dur, amb pujades i baixades, però és molt distret i hi ha molta gent que t'anima. Jo sóc triatleta i aquesta és la tercera mitja marató que faig. Les altres dues les he corregut a Olot, on visc". Aquesta ha estat la seva primera participació en la Mitja Marató de Sant Cugat. El podi masculí l'han completat Ricard Pastó (1.10.23) i Albert Ollé (1.11.32). El millor atleta santcugatenc ha estat Jose Luís Cabrera Muñoz, 6è amb un temps d'1.14.12.\nJaneth Becerra revalida el Campionat de Catalunya\nJaneth Becerra Peña (CA La Sansi) ha revalidat el Campionat de Catalunya de Mitja Marató que ja va aconseguir a Empúries el 2017. L'atleta de Sabadell ha assegurat que "estic molt contenta per haver guanyat. És la primera vegada que hi participava". Becerra, de 31 anys, acaba de ser tercera en la Cursa dels Bombers, i també ha estat segona en la cursa d'El Corte Inglés. La segona posició ha estat per a Rosamari Carulla (1.28.12) i la tercera per a Enka Viñas (1.29.48).\nEls tres primers atletes en categoria absoluta masculina i femenina de la mitja marató s'han endut un premi en metàl·lic, de 500, 300 i 200 euros respectivament.\nRovira: "Aviat decidirem si acollim el Campionat d'Espanya"\nEl regidor d'Esports de l'Ajuntament de Sant Cugat, Eloi Rovira, ha explicat que "amb els corredors que hem parlat els ha agradat el nou circuit que estrenàvem" i que la data de la Mitja Marató "es mantindrà a l'abril o al maig. No hem valorat que es torni a fer a l'octubre". Respecte al fet que Sant Cugat aculli el Campionat d'Espanya de Mitja Marató el 2019, Rovira ha dit que "esportivament, pensem que és una fita molt important i un impacte molt bo per la ciutat. Ho hem d'acabar de valorar, pels requisits que ens demanen i la logística de ciutat. Aviat prendrem una decisió".\nPer a Joan Villuendas, president de la Federació Catalana d'Atletisme, "és positiu que l'organització hagi canviat el circuit. Era un circuit complicat per l'orografia de Sant Cugat. L'organització pot estar contenta".\nJosep Díaz i Clara Gabriel, campions dels 7 quilòmetres\nEl santcugatenc Josep Díaz Carretero (23 minuts i 13 segons) i la cerdanyolenca Clara Gabriel Gómez (32.24) han guanyat la prova dels 7 quilòmetres. Díaz (Independent) ja va ser segon en l'última edició, llavors en una cursa de 5 quilòmetres. Té 27 anys i ha guanyat moltes proves populars. "El nou circuit és millor i més bonic", ha afirmat. El segon classificat ha estat Álvar Valero (25.30) i el tercer Alex Manzanares (25.41).\nClara Gabriel, 18a en la classificació general, només té 11 anys, i tot i que és nedadora del Club Natació Sabadell, ja ha guanyat diverses proves populars com les Milles de Cerdanyola o el Rodal de Sabadell. L'atleta de Cerdanyola del Vallès ha explicat que "és la primera vegada que la corro. És molt divertida". La segona classificada ha estat Monica Hernández (32.44) i la tercera Marta Domínguez (32.46).\nLes principals novetats de l'edició d'enguany ha estat la presentació d'un nou circuit, més ràpid i amè pels atletes, i una prova de 7 quilòmetres, anomenada Terç.\nL'organització de la Mitja Marató de Sant Cugat, una de les més prestigioses de Catalunya, està integrada per l'Ajuntament de Sant Cugat, el Club Muntanyenc Sant Cugat i el Club Tennis Natació Sant Cugat.\nLa 34a edició de la Mitja Marató de Sant Cugat, Campionat de Catalunya de Mitja Marató 2018, forma part de Sant Cugat Ciutat Europea de l'Esport 2018 i del 12è Challenge de Mitges Maratons Gran Premi Diputació de Barcelona.