Arriba la primavera a les estacions d'esquí i muntanya del Ripollès, amb nous horaris | La Neu al Dia - Diari digital de neu\nArriba la primavera a les estacions d'esquí i muntanya del Ripollès, amb nous horaris\nVallter 2000 i Vall de Núria, estacions d’esquí i muntanya ubicades a la comarca del Ripollès, arriben a la recta final de l’hivern amb ganes d’esprémer al màxim la primavera, època de l’any ideal per gaudir de les pistes d’esquí amb unes temperatures suaus i agradables.\nDurant els propers mesos, els visitants podran acomiadar-se del fred fent el que més els agrada: esquiant, practicant snowboard o, fins i tot, passejant en un marc incomparable. Viuran sensacions increïbles tastant la neu sota un sol radiant de primavera. Embolcallats per la naturalesa de l’alta muntanya, seran testimonis d’un final de temporada ben especial, amb el grup d’amics o la família. Tot una experiència per desconnectar de la rutina i allunyar-se del tràfec de la ciutat.\nDe cara a les pròximes setmanes, tant Vallter 2000 com Vall de Núria presenten nous horaris d’obertura, perquè els usuaris puguin gaudir dels últims dies de temporada amb unes condicions excepcionals.\nVall de Núria, tots els serveis en funcionament\nL'estació de Vall de Núria canvia el seu horari d’obertura: del dilluns 25 al divendres 29 de març romandrà tancada, però tornarà a estar en funcionament el cap de setmana del 30 i 31 (de 9.00 a 14.00 h), data en què posarà punt i final a la temporada d’esquí, previsió que pot variar, però, en funció de la situació meteorològica. Amb tot, el cap de setmana del 6 i 7 d’abril l’estació estudia la possibilitat de reobrir la zona de debutants i la pista de les Creus (des del Telecabina), sempre que les condicions siguin favorables.\nCom és habitual, el tancament de l’estació no afectarà a la resta de serveis de Vall de Núria, és a dir, el Cremallera (l’únic mitjà d’accés directe a l’estació) el Parc Lúdic, l’hotel i els apartaments, així com també el Santuari, el Centre d’Interpretació i les exposicions.\nA partir de l’1 d'abril, Vall de Núria escalfarà motors amb l'arribada de la primavera posant en marxa diferents activitats d'estiu com, per exemple, els passejos en barca, els ponis i el minigolf. A més, els clients de l’Hotel de Vall de Núria tindran a la seva disposició un ampli ventall de propostes per aprofitar, encara més, la seva estada.\nVallter 2000 acomiada la temporada d’hivern\nDesprés d’una temporada d’hivern amb més de 4 mesos d’obertura de gran part del domini esquiable de l’estació, Vallter 2000 dona la benvinguda a la primavera. Situada al circ d’origen glacial de Morens-Ull de Ter i a 2.000 metres d’altitud sobre la vall del riu Ter, es caracteritza per ser una estació acollidora i familiar.\nDurant les properes setmanes oferirà un nou horari: de dilluns 25 a divendres 29 de març, els usuaris podran accedir-hi de 8.00 del matí a 14.00 h del migdia. Pel que fa al cap de setmana del 30 i 31, els visitants podran gaudir de la neu de 8.00 a 15.00 h, per tal de garantir les millors condicions.


Una Catalana a Suècia: Aprenent a parlar\nPublicat per Teresa a 14:44\ns'en surtirà d'alló més bé....és màgic aixó d'aprendre a parlar!! i el que és màgic també és la capacitat de mares i pares de entrendre'ls quan parlen el seu idioma!!!\nferminrr ha dit...\nTeresa, he estat buscat per la web i necessito la teva ajuda.\nNo et conec peró em caso en dos mesos i una convidada és sueca; i m'agradaria fer-li les minutes del casament en suec.\nNo conec ningú que ho pugui fer.\nEn saps d'algú?\nEl meu mail és: love_music_sun@hotmail.com\nEls nens bilingües , pel que jo sé, tenen la gran virtud de tenir dues llengües pròpies. Això dona un munt d'avantatge sobre els altres. D'entrada aprenen abans que la paraula que defineix un objecte és arbitrària. Vull dir que no és una caràcteristica de l'objecte, com poden ser-ho el color i la forma. Per l'altre banda, els dona una molt bona predisposició per aprendre altres llengües, ja que el ventall fonètic del que disposen és molt més àmpli que el de les persones monolíngües. A més, tenir un contacte tant íntim amb dues cultures fa que les persones siguin molt riques en experiències, i en tolerancia. O sigui que felicitat per poder donar aquestes circumnstàncies tant faborables al petit!!!\nTranquila, ja veuras com el Marcel s'espavila la mar de bé. Sobretot si aneu baixant cap a Catalunya sovint. La Julia sempre ha tingut més contacte amb el suec, pero tambe parla catala la mar de be, amb una mica d'accent ;-)I l'Elna de moment no diu gran cosa, la veritat és que se'ns esta fent llarga l'espera...\nJo tinc una amiga que te dos nens guapíssims amb el seu home que és japonés. I han estat viatjant per tot el mon visquent d'un lloc a l'altre. Les converses entre ells són molt divertides: català-castellà-anglès i alguna cosa en japonés.\nEls nens són esponges.\nJa farà un any? quan de temps!\nTaller de contes - Workshop ha dit...\nSí, estic totalment d'acord amb la Cristina. Els nens que tenen dues cultures tenen la ment més oberta. Em presento, sóc la Núria de Vic i tinc una nena de cinc anys (exactament igual que la Martina) i un nen de dos, i el seu pare és anglès.\nAllò que parles que et sents com obligada a parlar amb suec al teu fill si hi ha altre gent, doncs, en Howard (el pare dels meus fills) els hi parla sempre amb anglès sense sentir cap mena d'obligació ni vergonya. Si la gent és sensata ja ho entén, sinó no val la pena relacionar-s'hi.\nI ara parlo de la meva experiència, els meus fills passen més temps amb mi i senten molt més català (avis, escola, amics, etc.) i molt poc temps amb el seu pare (mira, què hi farem, els horaris de professor d'anglès són una mica extensos) però la gran de 5 anys parla l'anglès perfectament de la seva edat i sap diferenciar completament les dues llengües i les dues cultures i fins i tot fa de traductora a les dues àvies.\nSi m'ho haguessin dit no m'ho hauria cregut.\nEn el nostre cas sembla que el català no ha desestabilitzat l'anglès. Això sí, quan l'aprenen comencen més tard i passen etapes com per exemple: la de 5 anys va passar una petita etapa que no volia parlar anglès i ara n'està molt orgullosa de ser mig i mig com diu ella. Ara bé, cada any anem dos cops a Anglaterra i a casa veiem gairebé exclusivament la tele anglesa.\nAquesta és la meva experiència sobre el bilingüisme i crec que ha estat i, sobretot, serà molt positiva i excepcional tenint en compte que tenir dues cultures fa a les persones molt més receptives als canvis i els facilita l'adaptació a diferents entorns.\nEspero que continuïs escribint la teva experiència al teu blog que a partir d'ara aniré seguint.\nLa meva neta gran que esta en la mateixa situació que el teu fill parla un català que dona gust sentir-la. La petita nomès te una any i mig però no tinc cap dubte que farà el mateix. Anims que te'n sortiras.\nRaquel Suma ha dit...\nsóc una mare com tu amb nens que aprenen a parlar. M'agradaria que em donessis la teva opinió sobre el que s'ha fet a Catalunya de donar el 100% de les assignatures en català. Et pregunto a tu per que ets professora, ets catalana, i sobretot coneixes un sistema educatiu que es bilingüe. Tinc moltes dubtes i busco informació que em permeti fer-me una opinió sòlida del tema.\nEl meu correu electrònic és: raquelsuma@gmail.com\nencara no sé ben bé com he arribat al teu blog però aquí estic i a més quan he llegit el teu post...aaaai, quines coincidències...Sóc una catalana vivint a la punteta sud-oest d´Irlanda amb un fill de 13 mesos que es diu Marçal (tu almenys no tens el problema de la Ç!!!). Amb el meu home acostumàvem a parlar espanyol però vai proposar que quan el Marçal neixés parléssim només català i anglès...per allò que tres llengües són massa...\nJust la setmana passada estava tota concentrada en trobar videos (de CDs amb cançonetes ja en tinc) en català...Hem de procurar que el català no sigui només la llengua de la mare i d´alguns amics a l´Skype....\nI jo sempre li parlo en català (el meu anglès és més aviat justet)malgrat estem davant d´altra gent...\nUUiii t´he de deixar que avui fa sol i no plou i vull sortir...\nM´agradaria, si et ve de gust, que estiguéssim en contacte....


Distribucions del Pernil Cerezo a TV3 - Distribuciones del Jamón Cerezo\nDistribucions del Pernil Cerezo a TV3\n6 agost, 2019 21 desembre, 2017 per informaticace\nUn any més, Distribuciones del Jamón Cerezo afronta una campanya de nadal repleta de reptes i il·lusió, però no sense abans gaudir intensament d’aquests moments de felicitat i alegria que ens ofereix el mes de Desembre.\nEn Cerezo creiem que en aquesta època se’ns ofereix la millor oportunitat per fomentar i reforçar els llaços comercials i personals amb els treballadors, clients, col·laboradors i amics, demostrant la importància que tenen tots ells per a nosaltres.\nFa ja més de 50 anys que ens dediquem a l’elaboració i distribució de pernils ibèrics i serrans, formatges, embotits, vins i caves. Som especialistes en lots i cistelles de nadal, regals on el pernil és el protagonista de luxe, acompanyat d’una cuidada i extensa selecció de productes.\nDonat l’Alt volum de treball que creix cada any, Cerezo incorpora nou personal en la seva plantilla per fer possible que els milers de lots que fabriquem puguin arribar a bon port. D’això s’ha fet ressò TV3 realitzant el següent reportatge:\nCategories NOTICIAS, VIDEOS Etiquetes cerezo, cestas de navidad, lotes de navidad, TV3 Navegació per les entrades\nDistribuciones del Jamón Cerezo Nou Distribuidor de Quesos Villadiego.\nDistribucions del Pernil Cerezo a Alimentaria 2018


Creure en l'esport, o dir que creus en l'esport. - Iolanda Latorre\nEra cap al vespre, portava hores esperant; ara el vent els apropava, ara els frenava, no sabíem ben bé quan arribarien, però allà hi érem, esperant, l’equip de la Barcelona World Race, amb l’enyorada Isabel, i jo. Feia fred, però el dia era preciós, l’entorn preciós. Aquells espais i moments que et fan estimar Barcelona. El cel, la mar, la brisa i la primavera, tot plegat et feia somriure.\nEl domini del blau a aquesta ciutat mediterrània, el blau que vàrem enlairar als Mundials de Natació de Barcelona 2013, i que els Amics de les Arts van traslladar tant encertadament a la seva cançó “la ciutat entre dos blaus”, com la foto que encapçala i que vaig fer jo mateixa tot esperant, perquè aquells blaus i aquell instant preciós no es podia deixar escapar.\nEra cap al final de la Barcelona World Race, el major repte esportiu que va entomar la Maite Fandos al capdavant dels esports a Barcelona i que el seu equip, del qual tinc l’honor d’haver format part, va lluitar, amb ella, per a que es pogués celebrar.\nVan passar moltes coses esportives a Barcelona entre el 2011 i el 2015. Molts esdeveniments, molts acords, mundials assolits, altres perduts. Sobre tot va haver molta il·lusió, molta feina i molt acompanyament per part del sector esportiu de la ciutat. Va representar treballar amb molta gent, també amb els grups polítics de l’oposició, perquè res que val la pena és fàcil, però no hi ha res millor que treballar per allò que val la pena, per difícil que sigui.\nLa Maite Fandos va aconseguir l’acord de quasi tots els grups municipals a tots els esdeveniments esportius que es celebraven i als que volíem optar. No és fàcil, potser des de fora es veu fàcil que una ciutat tant meravellosa com Barcelona, amb una societat tant capaç d’organitzar-se i tant professional assoleixi i guany la celebració de mundials i altres proves de primer nivell, però no ho és. Hi ha moltes altres ciutats que lluiten per aconseguir el mateix, i són tant professionals com nosaltres. Per això cal posar, ganes, feina, rigor, professionalitat i passió. Passió per encomanar a tothom l’alegria de l’esdeveniment, la importància de que se celebri a la nostra ciutat i no a una altre, i la Maite Fandos, sens dubte té passió i sap convèncer. I va saber teixir complicitats per exemple, per a que Barcelona optés al Mundial d’Atletisme i vàrem treballar moltíssim per a que així fos, moltes persones vàrem deixar molta energia, moltes hores, molta il·lusió i tot el nostre temps durant uns mesos per a que Barcelona guanyés el Mundial d’Atletisme, no va poder ser i no val la pena entrar-hi en les causes. Però nosaltres hi vàrem fer tot el possible.\nHo vàrem fer també per a aconseguir ser la primera ciutat que celebrés un Mundial únic de patinatge, amb totes les disciplines unides per primera vegada, vàrem posar la mateixa il·lusió, la mateixa energia, moltes, moltes hores, i aquesta vegada una mica més d’experiència. I a Roma ho vàrem guanyar, els primers Mundials de la història del Patinatge que unia totes les disciplines en un sol esdeveniment se celebraria a Barcelona. Al final no va poder ser, possiblement pel mateix que s’ha cancel·lat la BWR.\nAconseguir ser ciutat candidata a un gran esdeveniment, no és una cosa que es pugui fer només des de la ciutat, cal teixir complicitats amb tots els grups polítics, aconseguir còmplices a totes les institucions, també les de l’estat, aconseguir recolzaments entre la societat civil, federacions, clubs, d’aquell esport i d’altres i també amb empreses.\nTot això es va fer per a la Barcelona World Race 2014-2015, però no durant uns mesos, durant 4 anys. Va ser un mal de cap, no hi havia diners, Madrid era lent amb les exempcions fiscals, els patrocinadors no arribaven, coincidia amb altres esdeveniments més mediàtics. I llavors te n’adones que hi ha una gran diferència entre parlar de valors de l’esport i creure en l’esport; que tothom hi parla, però pocs creuen.\nLa Barcelona World Race és una de les proves més importants del món de la Vela, és una prova esportiva que té cura del medi ambient, que col·labora en investigacions científiques, que ajuda a crear llocs de feina especialitzats, que té un caràcter solidari i que posa a prova l’esser humà per sobre de les seves capacitats: dues persones soles, al voltant de tres mesos, sense trepitjar terra ferma, sense parlar amb ningú més, sols davant la immensitat de l’oceà, davant la immensitat del planeta. Lluitant amb o contra els elements, jugant-se la vida. Són esportistes heroics.\nPerò la immensitat del planeta té dificultats per a competir amb un estadi de futbol, i tot i que els protagonistes són herois, són esportistes al límit, és difícil transmetre-ho de manera atractiva per la tele i els sponsors són pocs. És llavors quan s’ha de veure qui creu en els valors de l’esport, qui creu en la vela com un esport capaç d’ensenyar a estimar el planeta, capaç d’ensenyar a ser company, a confiar en l’altre i a jugar-t’ho tot per l’altre. L’equip de govern de l’alcalde Trias ho va demostrar, la Maite Fandos es va proposar que la Barcelona World Race no podia desaparèixer, ni podia fallar amb la cita, molts esportistes treballaven amb il·lusió per participar-hi, moltes investigacions depenien d’aquells vaixells que passen per on ningú passa mai i ens permeten mesurar aspectes que sense ells són inaccessibles, i va lluitar i ens va empentar a lluitar a tots, el gerent de l’Ajuntament, Constantí Serrallonga, el gerent de la tinència d’alcaldia d’economia, en Jordi Joly, i tantes persones vàrem treballar amb ella per a que la Barcelona World Race se celebrés.\nVàrem agermanar Barcelona amb Nova York i aconseguir que la regata NY-BCN formés part del circuit oficial IMOCA. La tinenta d’Alcalde de Barcelona va donar el tret de sortida a Nova York. Barcelona i Nova York lligades per la Vela, el Reial Club Nàutic de Barcelona va ajudar molt. Aquesta és la lliga de Barcelona, la de Nova York, la que tants persones parlem però que només en esport vàrem demostrar que era possible ser-hi.\nPerò hi havia altre feina, de despatxos, molt feixuga, avorrida, repetitiva, desil·lusionant de vegades: aconseguir que es donessin les condicions per a que els patrocinadors hi posessin diners; les famoses exempcions fiscals als esdeveniments d’especial rellevància. Calia teixir complicitats a Barcelona, a la Generalitat, al Congrés de Diputats, al govern de l’estat, calia que tothom empentés per a que fos possible. El grup parlamentari de CIU llavors, a Madrid, va ser fonamental, va aconseguir el recolzament d’altres grups parlamentaris. Barcelona celebraria la World Race perquè entre tots ho faríem possible.\nÉs clar que és cert que només Madrid pot donar les exempcions fiscals que calen, però també ho és que si aquell a qui l’interessa no ho segueix, no es fa pesat, no truca mil vegades, no recorda que se’ns acaba el temps, llavors no arriben. Però per a fer tot això cal tenir interès, cal creure en l’esport, com a font de valors i també com font de riquesa econòmica per a la ciutat i, en aquest cas a més a més, com a esdeveniment de prestigi.\nAvui estic trista, la Barcelona World Race se suspèn, com els primers Mundials de Patinatge que es van haver de celebrar a la Xina, encara que fos Barcelona la ciutat guanyadora, estic trista per Barcelona, per les persones que hauran treballat per a que se celebrés i per les esportistes i els esportistes que han treballat per a participar-hi.\nA l’edició de 2015, les exempcions van arribar en l’ultimíssim moment, estàvem dels nervis, però van arribar perquè no vàrem permetre que no arribessin. Perquè hi creiem en Barcelona, en la Vela, en la mar i en les persones que s’ho jugaven tot per a donar la volta al nostre preciós món, contra els elements i a favor de la ciència i del planeta, contra les seves pròpies forces i a favor de fer un nom a la ciutat que estimem i en un repte esportiu inigualable. Aquestes persones, no només s’han de preparar físicament i entrenar, a més s’han de buscar els sponsors, nosaltres vàrem fer tot el possible per a trobar-ne també i al final la regata va sortir del Port de Barcelona el dia 31 de desembre de 2014.\nAquelles i aquells esportistes van passar la nit de cap d’any al mar i van tornar a partir del 25 de març de 2015, cada dia hi havia una persona de l’Ajuntament de Barcelona esperant a aquells herois que sortien del vaixell com marejats, que la terra ferma, que no havien trepitjat en tres mesos, se’ls movia al pas, que estaven esgotats, però que tenien un somriure enorme als llavis tallats. I nosaltres, segur que puc parlar per tots, sentíem que era un privilegi rebre a aquelles persones que acabaven de donar la volta al món, passant per on ningú no passa mai, i que tot i que de ben segur estaven desitjant estirar-se i dormir, et saludaven agraïts de que hi fóssim esperant-los.\nJo vaig tenir el privilegi d’esperar a l’Anna Corbella i en Gerard Marin, avui fa just tres anys, estic escrivint això just a l’hora que estava allà esperant-los el 30 de març de 2015, l’hora en la que vaig fer la foto de la seva arribada. Des d’aquí el meu escalf als herois i heroïnes de la mar i a la gent que ha posat il·lusions però no ha pogut trobar qui cregués en l’esport de veritat.\nTags: Barcelona , Mundials , Vela , World. Race\nNo ho pots descriure millor, quina llàstima que al final els interessos particulars vagin al davant.\nGràcies Joan!!! Esperem que arribin nous temps en els que l’interès col·lectiu, les il·lusions compartides siguin el motor que ens faci avançar.


Man Decoder: per què menteixen els homes? - Amor | Setembre 2021\nMan Decoder: per què menteixen els homes?\nPregunta: 'He estat amb el meu xicot des de fa uns mesos i, en bona part, ha estat molt bo per a mi. Em treu, em fa molta simpatia i ens portem tan bé ...\nEl que fa és que jo no puc suportar. És un mentider. Com per exemple ... l’altre dia, em va dir que anava a casa del seu germà per ajudar-lo a moure’s i empaquetar les seves coses ... Però més tard vaig esbrinar que estava pendent d’un bar d’esports amb els seus amics amics veient un partit ... I no entenia per què no em podia dir simplement que estava veient el joc en lloc de fer alguna història sobre com ajudar el seu germà ?!\nEl que fa por és ... Crec que també em mentida sobre altres coses ... No puc esbrinar-ho.\nEscolteu, mereixeu una resposta honesta sobre per què menteixen els homes. (No s’ha previst cap puny).\nAra, vaig a dir alguna cosa que et pot ofendre, però necessito que se n’adoni que l’únic motiu per què sóc contundent és perquè mereixes saber la veritat sobre com són els homes de veritat pensar.\nNingú no ha exposat la veritat i no t’ha portat “darrere de la cortina” a la psique masculina sobre el perquè dels homes de veritat mentida, fins ara.\nEn primer lloc, vull explicar-vos una història per ajudar a il·lustrar un punt clau sobre què explicaré:\nMoltes dones no escolten.\nAbans de renyar i fer rabia i enfadar-se, deixeu-ho posar en context.\nUna vegada vaig sortir amb una dona que es deia Trish. Ens trobàvem des de feia només unes setmanes i li vaig dir al principi que no cercava cap relació. Vaig preferir sortir i quedar-me solter.\nDe fet, cada vegada que semblava indicar-se per començar una relació, li diria de nou que no, no volia una relació seriosa.\nUn dia, ella es va unir a mi quan estava sense passar els meus comentaris. Mentre estàvem al cotxe, em va preguntar si voldria sopar amb els seus pares la nit següent. Vaig declinar educadament perquè ja havia fet plans.\nAquí és on el “no escoltar'La part entra ...\nDe seguida em va mirar i va mirar, i va dir: 'Per què és que mai no ens heu de prendre seriosament la nostra relació?'\nFins i tot després que li digués reiteradament que no érem una relació i que no volíem una relació, va actuar com si el meu compromís a sopar amb els pares no fos una sorpresa completa.\nLi vaig dir amb la màxima comoditat possible: 'Escolteu, ara no vull una relació seriosa. No us dirigiré, així que si només busqueu una relació seriosa a llarg termini, no sóc el vostre tipus. Això és.'\n'Per què m'has continuat i m'has mentit aquestes darreres setmanes?'\nSincerament, vaig haver de lluitar per no alçar la veu. No m’havia mentit i m’havia estat molt senzilla sobre les meves intencions, però va decidir ignorar-ho perquè volia una relació i estava decidida a tenir-ne una.\nTot i que això va ser molt duro per afrontar-me, ja que estic segur que també va ser sobre ella, vaig aprendre una valuosa lliçó d'aquesta experiència.\nDe vegades, les dones prenen alguna cosa que un home diu o no diu ... i trien selectivament escoltar-ne només parts ... Les parts que volen escoltar. Si només escoltes el que vols escoltar, però ... i ignores les coses que no vols escoltar ... és possible que et preguntis 'per què va mentir?'\nNo dic que això sigui maleducat o que digui que totes les dones són 'dolentes'. Sentint el que vols escoltar no ho fa fer-te una mala persona.\nÉs comprensible. T'agrada i vols que t'agradi. Vostè vol assumir el millor.\nPerò cal escoltar-lo sempre tot diu un noi, no només peces selectives. Això us ajudarà a evitar una tònica de brots de cor.\nAra, no dic que això sigui el que va passar en la vostra situació concreta, però és definitivament la causa de molts “malentesos” entre homes i dones. Així que tornem a la pregunta inicial, per què et mentida?\nHeu d’entendre que els homes no pretenen mentir per fer-vos mal, tret que estigueu involucrats en un sociòpat maliciós. Els homes solen mentir per allisar les coses i mantenir la quilla uniforme en una relació o situació de cites.\nAquí hi ha algunes raons:\nCreu que ets massa sensible\nÉs cert que les dones estan més en contacte amb les seves emocions i se senten còmodes, deixant-se sentir tot el pes dels sentiments extrems.\nEls homes prefereixen mantenir un sentiment emocional més uniforme i neutral. Quan no estigui segur de com reaccionareu, pot mentir per mantenir-vos feliços. L’últim que vol fer és desencadenar una allau de llàgrimes o fer-te molestar.\nEll vol evitar el drama\nCom he dit, si a un home li sembla com és necessari mentir per fer que la relació se senti més fàcil i feliç, ningú no guanya. Ell només ho fa per evitar els desacords, els arguments i les possibles coincidències amb crits.\nPotser ha mentit sobre la seva feina, les seves aficions o què és ell de veritat pensa en temes que heu creat perquè vol mostrar-vos que és digne de la vostra atenció, afecte i devoció.\nD'una banda, això sembla un compliment. Està intentant impressionar-lo perquè sent que no és prou bo per tu. En realitat, no és un compliment, sinó que és un comportament insegur que no permet que es construeixi una base real d’una relació.\nPerquè un tipus sigui honest amb tu, ha de ser prou segur en si mateix per saber que encara el desitjaràs si és “real” amb tu.\nPensa que no li agraireu que sigui honest\nEs necessita maduresa per mostrar a la gent que es pot manejar i apreciar l’honestedat. Si podeu demostrar a algú, no només a un noi, que pugueu fer front a la seva honestedat, seran sincers amb vosaltres més sovint a mesura que aprenen a confiar en això.\nDe fet, quan puguis demostrar que un noi és segur que sigui honest amb tu, ell es inclinarà cap enrere per ser tan senzill amb tu com pot ser.\nAlguna vegada has atrapat a un noi amb una mentida i t’has preguntat per què li dirien la mentida en primer lloc? Notifiqueu els comentaris següents i feu-me saber les vostres experiències. Vaig llegir cada comentari que m’escriviu i m’encanta tenir l’oportunitat de respondre.\nPrendre el test: confies en ell?\n¿Confies en ell? Fes el Quiz\nLes raons més grans rauen els homes\nVol evitar el drama\nCreu que no apreciareu que sigui honest\ncom aconseguir que m’agradi\ncoses a dir per fer-lo trobar a faltar


La UEA es reuneix amb els ajuntaments de l’Anoia Sud\nLa Unió Empresarial de l’Anoia es va reunir amb representants dels consistoris de l’Anoia Sud (Piera, Hostalets de Pierola, Vallbona d’Anoia i Masquefa) per conèixer de primera mà les necessitats i les principals preocupacions que tenen les poblacions a nivell de comunicacions, infraestructures i mobilitat, i així poder traçar accions conjuntes per afavorir el creixement social i econòmic de l’Anoia Sud.\nA la reunió, que va tenir un to d’entesa i col·laboració, els representants de les poblacions de l’Anoia Sud van expressar el seu descontentament amb les poques inversions en matèria de comunicacions que es fan a la zona. Afirmen que “es fan accions de millora puntuals, però no es resol el mal més gran”, referint-se al desdoblament de la B224 (que uneix Vallbona amb Masquefa). Pels representants de les poblacions de l’Anoia Sud “aquesta via és un eix bàsic per a la nostra mobilitat i cal desdoblar-la tota per l’alt nombre de vehicles que hi circulen diàriament i per minimitzar els accidents de trànsit”. També van coincidir en la necessitat de construir una variant a Piera i Vallbona, per eliminar el pas de la carretera B224 pel mig d’aquestes dues poblacions, així com també es va parlar de la millora de la carretera B231, que connecta els Hostalets de Pierola amb Esparreguera i l’Autovia A2, i la necessitat de desdoblar tota la c-15, eix vial bàsic que connecta l’Anoia amb la costa.\nLa connexió directe amb el quart cinturó (B-40) va ser una altre de les demandes que es van exposar a la trobada afirmant que “aquest enllaç aproparia l’Anoia als vallesos i podria ser una pol d’atracció per a l’arribada de noves empreses, dinamitzant a la vegada els diversos polígons industrials de la zona”.\nPel que fa al transport públic, els representants de l’Anoia Sud van assegurar que cal trobar una solució per comunicar els barris i les urbanitzacions, i en relació al tren van reclamar una tarificació per quilòmetres i no per zones.\nAl finalitzar la trobada el president de la Unió Empresarial de l’Anoia va posar la UEA a disposició del ajuntaments amb la voluntat de millorar i dinamitzar econòmicament el territori, perquè l’única manera de fer-ho és treballar conjuntament i amb consens.\nArticle anteriorMontbui celebra la seva Festa Major d’hivern\nPròxim articleDistanS, circ amb Vol’e Temps, a l’Ateneu


Una escapada de cap de setmana - Tortosa Turisme\nCombina història i natura\nUna oportunitat per conèixer la ciutat i el territori\nDertosa, Turtuxa i Tortosa, és la ciutat de les tres cultures – cristiana, musulmana i jueva -, els vestigis de les quals trobem per tota la ciutat.\nSi disposem d’un cap de setmana per visitar Tortosa, podrem gaudir més relaxadament del què la ciutat pot oferir-nos. La primera jornada podem dedicar-la a descobrir la part antiga: el nucli antic, la Catedral (que compta amb una destacable exposició permanent), les vistes des del Castell de la Suda, el Call jueu i els Reials Col·legis. Veure “Tortosa en un dia”\nDes del punt de vista gastronòmic, Tortosa compta amb una àmplia oferta gràcies a la seva privilegiada situació, amb plats de mar i de muntanya i amb molts espais on gaudir, simplement, de tapes i vins.\nDurant el segon dia, podrem visitar la zona més nova de la ciutat i el centre, amb una forta empremta modernista, així com el Parc municipal. Una altra opció és passejar pels ponts: el pont Roig, inici de la Via Verda (pas antic del ferrocarril) o el pont de l’Estat, que ens permetrà gaudir de bones vistes envers la ciutat i el riu. Prop del Mercat, hi ha l’embarcador, des d’on també podem realitzar algunes activitats com una sortida en llagut.\nTortosa es troba situada entre el Parc Natural dels Ports i el del Delta de l’Ebre. La ubicació la converteix en un lloc ideal per aprofitar la visita i descobrir en algun moment del cap de setmana aquests potents paratges naturals.\nD’una banda, ens podem endinsar en les diverses rutes a peu que es poden fer pel Parc Natural dels Ports i gaudir d’una naturalesa exuberant. El massís del Port amaga espais de difícil accessibilitat, de què podran gaudir els amants del barranquisme. Les formacions geològiques dels Ports dibuixen un paisatge característic únic. Aquí s’hi pot trobar 1.200 espècies diferents de plantes i el 50 % dels rèptils i amfibis catalogats a Catalunya\nTambé, podem visitar la comarca veïna de la Terra Alta per tastar els seus reconeguts vins i els petits pobles plens d’encant a la falda dels Ports. Les Roques d’en Benet van ser font d’inspiració per al pintor Pablo Picasso, que va viure algunes temporades a principis del segle XX i a finals del XIX a Horta de Sant Joan. Diuen que potser aquí va descobrir el cubisme, per les formes peculiars d’aquestes roques. L’any 1966 es va constituir la Reserva Nacional de Caza dels Ports i, el 1992, es va incloure el territori en el Pla d’Espais d’Interès Natural. El 2001, el Port va ser reconegut com un dels espais naturals més significatius de Catalunya i el segon amb més extensió després del Parc Natural del Cadí-Moixeró.\nUna de les possibilitats que s’obren durant la nostra estada a Tortosa és la de dedicar un matí o una tarda al passeig amb bicicletes per la Via Verda. L’antic traçat de la línia de tren de la Val de Zafán és el particular camí per fer amb bicicleta, a peu o a cavall, que uneix la Puebla de Híjar (Aragó) amb Tortosa. Avui és un dels principals atractius turístics del sud de la província de Tarragona.\nD’altra banda, podem aproximar-nos amb un cop de cotxe al delta de l’Ebre que, ample i pla, s’estén ben a prop de Tortosa. El Delta també ofereix una gran quantitat de rutes per fer a peu o en bicicleta i es converteix en un espai idíl·lic per realitzar activitats en família: bicicleta, caiac, birdwatching o la visita a centres d’aventura i de divulgació adreçats als més petits, com el parc Deltaventur o MónNatura Delta.\nEl delta de l’Ebre també ofereix una gastronomia única i molt variada, amb plats que val la pena provar com els arrossos i les paelles, l’anguila fumada, en suc o el xapadillo.\nLa ciutat és una lliço magistral d'art\nBicis i vehicles


Totes les activitats – Pàgina 3 – Societat Catalana de Comunicació\nConferència “Joaquim Botet i Sisó i el periodisme ideològic”\nConferència “Joaquim Botet i Sisó i el periodisme ideològic”, a càrrec de Lluís Costa, director del GRCSiI de la UdG, que se celebrarà aquest proper dijous 4 de maig, a les 18,30h., a la Biblioteca Rahola de Girona. Us adjuntem targetó invitació.\nEl president de l'IEC, Joandomènec Ros, i l'actual president de la SCC, Jordi Berrio inauguren la 8a Jornada de recerca. Foto: Magdalena Sellés.\nRosa Franquet i Jordi Berrio. Foto: Magdalena Sellés.\nJaume Guillamet i Jordi Berrio. Foto: Magdalena Sellés.\nMaria Corominas i Jordi Berrio. Foto: Magdalena Sellés.\nLa taula presidencial moderada per Maria Josep Recoder. Foto: Magdalena Sellés.\nMiquel de Moragas. Foto: Magdalena Sellés.\nJosep Maria Casasús. Foto: Magdalena Sellés.\nRosa Franquet. Foto: Magdalena Sellés.\nJaume Guillamet. Foto: Magdalena Sellés.\nMaria Corominas. Foto: Magdalena Sellés.\nJosep Maria Martí. Foto: Magdalena Sellés.\nLliurament dels XXVIII Premis CAC a la investigació sobre comunicació audiovisual. Presentació, a càrrec de Roger Loppacher, president del Consell de l’Audiovisual de Catalunya. Foto: Magdalena Sellés.\nPrimer premi Ignacio Bergillos García. Participación de la audiencia y televisión en la era digital. Propuesta de análisis y evolución de las invitaciones a la participación en la TDT y en otras plataformas.Foto: Magdalena Sellés.\nSegon premi Dolores Costa Gálvez. ¿A quién le importa? Radio especializada musical en España desde la perspectiva del servicio público. Foto: Magdalena Sellés.\nDia: 26 de gener de 2017 de les 10.00 h a les 14.00 h\nLa Societat Catalana de Comunicació, filial de l’Institut d’Estudis Catalans, va commemorar el 26 de gener passat 30 anys d’existència. I ho va fer dedicant la vuitena jornada de recerca a aquesta efemèride. Una jornada en què es va fer balanç de l’evolució de la societat al llarg de tres dècades i dels canvis i les transformacions en la comunicació mediàtica però que també va servir per a avaluar quin són els reptes de futur per als investigadors i professionals d’aquest àmbit del coneixement en els propers anys. Tot això sense perdre de vista el sentit que va imprimir Enric Prat de la Riba quan va impulsar la creació de l’Institut d’Estudis Catalans el 1907 com a conseqüència de les demandes de la societat posades de manifest en el I Congrés Internacional de la Llengua Catalana celebrat el 1906.\nLa convocatòria va aplegar a la sala Pere i Joan Coromines de la seu de l’Institut d’Estudis Catalans del carrer del Carme de Barcelona un públic variat format per investigadors de la comunicació, estudiants i professionals dels mitjans.\nL’obertura de la jornada va estar a càrrec del president de l’IEC, Joandomènech Rosel qual va subratllar en la seua intervenció la importància dels processos de comunicació al llarg del temps. En aquest sentit, va recordar que la resta de societats que componen l’IEC han de comunicar les seues recerques, raó per la qual “la comunicació és l’altaveu de l’activitat de l’Institut i això és important”, va dir.\nDesprés va prendre la paraula l’actual president de la SCC, Jordi Berrio, que va fer una breu semblança dels sis presidents que l’han precedit i que són Miquel de Moragas i Spà (1986-1987), Josep Maria Casasús (1987-1990), Jaume Guillamet (1991-1996), Josep Maria Martí (1997-2005), Maria Corominas (2006-2009) i Rosa Franquet (2009-2015). Abans però Jordi Berrio va recordar el paper decisiu desenvolupat el 1984 per Josep Gifreu en la gestació de la Societat Catalana de Comunicació fins la seua constitució dos anys després. Diversos participants en l’acte també coincidiren en glossar la dedicació de Josep Gifreu en aquells moments inicials. El catedràtic emèrit de la UPF no va poder estar present a la sala per raons familiars\nJordi Berrio també es va referir a les transformacions que es viuen a hores d’ara en l’àmbit de la comunicació i en el paper que ha de jugar la SCC en aquest marc. “Estem en una etapa en la qual s’està produint una revolució en la comunicació social i la interpersonal. Una etapa semblant a l’aparició de la impremta o l’aparició dels audiovisuals. Ara el canvi és frenètic”, va afirmar. “La SCC ha d’estimular la recerca d’aquests grans canvis; canvis en els mecanismes actuals d’opinió pública, i també com afecten les noves tecnologies a la cultura, l’art i l’educació”. Jordi Berrio va concloure la seua intervenció amb un desig: “que la Societat Catalana de Comunicació siga tan eficaç com ho ha estat en els darrers trenta anys”.\nUna taula rodona d’excepció\nModerada per la degana de la Facultat de Ciències de la Comunicació de la UAB, María José Recoder, els sis expresidents conformaren una taula rodona en què feren una repàs a les tres dècades de la Societat Catalana de Comunicació. El primer a intervenir va ser Miquel de Moragas i Spà, que va presidir la societat durant el 1986 i 1987. Durant la seua intervenció va recordar els inicis de la societat i com els promotors de la iniciativa, entre els quals hi era l’esmentat Josep Gifreu, es trobaren amb l’IEC que va resultar cabdal per a canalitzar el projecte i fer-lo viable. També va recordar que el germen del naixement de la SCC va ser el treball Comunicació, Llengua i Cultura a Catalunya. Horitzó 1990 (1986) i com l’aparició el 1980 de l’Informe McBride va marcar la ruta a seguir.\nPer la seua banda, Josep María Casasús, que va estar al capdavant de la societat entre el 1987 i el 1990, va assenyala que l’efemèride dels trenta anys “ens permet constatar la vigoria i la cohesió de la societat”. En relació al paper decisiu de Josep Gifreu, va afirmar que aquest “ha estat el primer president”. També va recordar que durant el seu mandat es va posar en marxa la revista de la societat, Treballs de Comunicació; organitzaren diverses activitats i gairebé es doblà la xifra de socis.\nA Casasús el va succeir Jaume Guillamet, que va ser president entre el 1991 i el 1996. Un periode que va qualificar “d’anys de creixement i de canvis”. En aquest temps, recordà, és quan va irrompre la xarxa global internet. També es va convidar destacats investigadors com Regis Debray i Ignacio Ramonet a les conferències inaugurals del curs i es va iniciar la jornada anual de Girona. Pel que fa a la recerca d’aquells anys, digué, “èticamitjans i internet són les claus de la recerca”.\nJosep Maria Martí va ocupar la presidència entre el 1997 i el 2005. Una etapa en que el repte fou “ampliar la base social de la SCC”. També es va establir el vincle que encara permaneix amb el Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC). En aquesta etapa es va portar endavant una altra recerca de referència, El català en els mitjans de comunicació. Situació actual i perspectives (2002), coordinat per Imma Tubella.\nLa primera dona a presidir la SCC va ser Maria Corominas, que ho feu entre el 2006 i el 2009. Durant aquest període es va mantenir la continuïtat de les activitats i es va treballar per a millorar la indexació de les revistes de la Societat. A Maria Corominas la va seguir Rosa Franquet, que ocupà la presidència des del 2009 al 2015. D’aquest periode va subratllar la feina feta per a consolidar la revista Comunicació per a la qual cosa va ser fonamental que l’IEC entenguera que havia de ser una publicació estable i que s’editara dos cops a l’any. També va destacar d’aquests anys la Jornada sobre els Serveis Públics i la consolidació de l’acord amb el CAC. I per damunt de tot va subratllar, referint-se a la SCC, que “sense ser una societat sense massa recursos, té un conjut humà ben important”.\nCom a recordatori d’aquesta efemèride i en agraïment al treball fet, l’actual president de la SCC, Jordi Berrio, va lliurar a cadascún dels seus antecessors una serigrafia de Jordi Pericot, vocal de la junta directiva actual. En una breu intervenció, aquest va explicar la gènesi de l’obra, un treball realitzat en els anys vuitanta.\nEl futur de la recerca en comunicació i el paper de la SCC\nDesprés d’una pausa, es va reprendre la sessió, ara conduïda pel director del Departament de Comunicació de la UPF, José Fernández-Cavia. En aquest tram de la taula s’abordà el futur de la recerca en comunicació i el paper que hauria de desenvolupar la SCC. Sobre aquesta qüestió, Miquel de Moragas va posar el focus en el fet que, a diferència de fa tres dècades, ara “les influències s’han multiplicat”. Això es projecta en diversos reptes que va enunciar en forma d’interrogants com ara “com interpretem la globalitat?, quines són les grans tendències? o ¿en quin punt estem?”. Després d’això va afirmar que la recerca en comunicació és una investigació “de moltes disciplines”. I que aquesta “ha d’explicar el que està passant en la societat contemporània”.\nPer la seua banda, Josep Maria Casasús va enumerar diversos reptes en aquest camp. Entre altres, l’ètica com a eix central de la recerca i la formació dels professionals de la comunicació, els estudis de recepció per a testar si estan satisfetes les necessitats informatives objectives i esbrinar per què no hi ha consum informatiu de qualitat. També va dir que “s’ha d’avançar cap a la comunicació predictiva” ja que, va afegir, “els professionals estan ocupats atenent els serveis d’urgència”. Per últim, en relació al paper de la SCC, va afegir que aquesta “ha de suplir els àmbits de la recerca que no poden ser atesos per les universitats”. També va recordar que “l’objectiu de fer recerca des de l’àmbit local continua existint”.\nJaume Guillamet va insistir en una qüestió cabdal com és la precarització dels investigadors acadèmics, raó per la qual “s’hauria d’assumir com un tema de reflexió”. En relació al marc digital actual, Maria Corominas va assenyalar la importància d’“entendre el que és l’algoritme i les derivades”. Rosa Franquet, per la seua banda, va dir referint-se als camps de recerca que “les temàtiques han canviat però les problemàtiques són les mateixes”. “El que em preocupa –va afegir– són les interaccions humanes que són les de sempre. El que ha canviat són les formes, les eines”. Per acabar, va llançar un repte als investigadors de la comunicació: “la nostra tasca és influir”.\nEls premis CAC a la investigació en comunicació audiovisual\nEn concloure la taula rodona es va donar pas al lliurament dels XXVIII Premis CAC a la investigació sobre comunicació audiovisual que concedeix el Consell de l’Audiovisual de Catalunya. La presentació dels guardons va anar a càrrec del president d’aquest organisme, Roger Loppacher, el qual va assegurar que des del CAC “compartim la preocupació per la recerca i l’anàlisi de la comunicació”. Posteriorment, el vicepresident del CAC, Salvador Alsius, va donar lectura del veredicte del jurat d’aquesta XXVIII edició dels premis. Tot seguit, els dos guardonats intervingueren per a explicar l’objecte de la seua recerca i les principals conclusions La primera a intervenir va ser Dolores Costa Gálvez, que va obtenir el segon premi amb el treball ¿A quién le importa? Radio especializada musical en España desde la perspectiva del servicio público. Després ho feu el guanyador del primer premi, Ignacio Bergillos García, per la recerca Participación de la audiencia y televisión en la era digital. Propuesta de análisis y evolución de las invitaciones a la participación en la TDT y otras plataformas\nLa cloenda de la jornada va estar a càrrec del vicepresident de la SCC, Sergi Cortiñas. Aquest va tancar l’acte tot agraint la presència i la participació dels presents. També va encoratjar estudiants, investigadors i acadèmics a publicar els seus treballs en Comunicació, la revista de la Societat, que des de la seua fundació, l’any 1991, fins el 2009 va dur el nom de Treballs de Comunicació, en la qual s’ha treballat en els darrers anys per a millorar la qualitat i la visibilitat. Això s’ha traduït en una millora substancial dels seus índexs d’indexació el que l’ha portat a aparèixer a l’Emerging Sources Citation Index (ESCI) de Thompson Reuters-Web of Science, i en els registres de Latindex, MIAR, DICE, RESH, ISOC-CSIC, RACO, Dialnet, CCUC, DOAJ i e-revistes.\nEn acabar, al claustre de la seu de l’IEC tots els assistents pogueren gaudir d’una copa de cava, gentilesa de Caves Gramona. D’aquesta manera es va posar fi a una jornada ben intensa en què la recerca al voltant de la comunicació mediàtica va centrar la commemoració dels 30 anys de la Societat Catalana de Comunicació.\nAmb la col·laboració del Departament de Presidència de la Generalitat de Catalunya.\nEl 26 de gener de 2017 la Societat Catalana de Comunicació commemorà en un acte tres efemèrides importants:\n– La Jornada de Recerca que anualment organitza la SCC\n– El 30è aniversari de la Societat Catalana de Comunicació, per aquest motiu a la taula rodona participen tots els presidents que ha tingut la SCC des de la seva creació.\nPresident i ex-Presidents de la SCC – IEC. D’esquerra a dreta: Dr. Josep M. Casasús, Dra. Rosa Franquet, Dr. Jaume Guillamet, Dr. Miquel de Moragas, Dr. Jordi Berrio, president actual, Dra. Maria Corominas i Dr. Josep M. Martí. Faltava el Dr. Josep Gifreu, primer president, que per motius familiars es trobava a l’estranger. Foto: Magdalena Sellés.\n-El lliurament dels XXVIII Premis CAC a la investigació sobre comunicació audiovisual, que concedeix el Consell de l’Audiovisual de Catalunya.\nPrograma: Continua llegint →\nActe inauguració del curs 2016-2017\nJornada a Lleida de la Societat Catalana de Comunicació\nLloc: Edifici del Rectorat de la Universitat de Lleida, 21 d’octubre de 2016\nDemà, divendres 21 d’octubre, la Societat Catalana de Comunicació (SCC) inaugura el nou curs amb una jornada acadèmica que tindrà lloc a la Universitat de Lleida a partir de dos quarts d’onze del matí. En l’obertura de la jornada intervindran Flocel Sabaté, vicedegà de Projecció Exterior de la Facultat de Lletres de la Universitat de Lleida (UdL); Miquel Pueyo, director del Departament de Filologia Catalana i Comunicació de la UdL i de la Càtedra de Periodisme i Comunicació de la mateixa universitat; Joaquim Capdevila, director del Grup d’Estudis de la Cultura i les Identitats a l’Europa Contemporània (GEIEC-UdL), i Jordi Berrio, president de la Societat Catalana de Comunicació, filial de l’IEC.\nLa jornada consistirà, per una banda, en una conferència a càrrec de Josep Lluís Gómez Mompart, catedràtic de la Universitat de València, titulada «La recerca en comunicació al País Valencià» i, per l’altra, en una taula rodona titulada «Els mitjans locals en l’era global», en la qual intervindran Joan Cal, director de Segre; Josep R. Ribé, director de La Mañana; Francesc Florensa, director de Som Garrigues de les Borges Blanques, i Josep M. Castells Benabarre, director d’El Mercadal de Balaguer. A les quatre de la tarda se celebrarà la sessió «Recerca en comunicació i periodisme a la UdL. Presentacions de resultats i propostes», en què intervindran diversos investigadors.\nLa cloenda, a les sis de la tarda, serà a càrrec de Joaquim Capdevila, director del grup GECIEC de la UdL, i Jordi Berrio, president de la SCC.\nFotos: Magdalena Sellés


Visita al castell de Concabella: el barber que no va suportar el dret de cuixa (Daniel Romaní)\nAl castell de Concabella hi coneixereu la llegenda del barber ofès i us retrobareu amb l’escriptor Manuel de Pedrolo\n6 min. Plans de Sió 16/08/2019 20:01\n651x366 Al segle XVI el llinatge dels Erill va transformar el castell en un palau renaixentista / C.G. GABARRO Al segle XVI el llinatge dels Erill va transformar el castell en un palau renaixentista / C.G. GABARRO\nFa molts anys que no vaig al barber, i crec que vaig raonablement polit, també pel que fa als cabells. No freqüento el barber no pas perquè el temi sinó perquè la meva dona té traça per tallar els cabells. ¿En altres èpoques anar al barber podia ser temut? Potser sí. Ho posa de manifest el magnífic musical Sweeny Todd, el barber diabòlic del carrer Fleet. A Catalunya, concretament a Concabella (Segarra), també va passar -diuen- una història terrible en què un barber va anar més enllà de les seves funcions. Me l’explica la concabellenca Dolors Pont: “El barber de Concabella va enfurismar-se amb el senyor feudal, el del castell, per haver fet ús del dret de cuixa o dret de la primera nit: la dona del barber va haver de passar per la pedra. Doncs bé, el barber va esperar el moment d’afaitar el noble per venjar-se’n i el va degollar. La senyora del castell, en veure’s viuda i desconsolada, va manar capturar el barber, empresonar-lo i decapitar-lo. El seu cap va ser col·locat dins d’aquesta gàbia que veus aquí dalt, que havia fet penjar en aquesta torre del castell. Aquesta història ha anat passant de generació en generació”. “Però és real?”, li pregunto. “Cal situar-la en l’època de la Guerra dels Remences, la revolta pagesa que va sacsejar el sistema senyorial i que va enfrontar pagesos contra senyors”, em respon.\nDe fet, no hi ha traces que posin de manifest que l’anomenat dret de cuixa fos practicat a l’Edat Mitjana. També obrers de les colònies tèxtils catalanes acusaven els patrons d’abusar de les seves dones i filles. Però encara que succeís en alguns llocs, no hi ha empremtes que ho demostrin. El dret de cuixa forma part de l’imaginari de molts indrets, i algunes obres literàries l’han fet real.\n651x366 Imatge del castell de Concabella Imatge del castell de Concabella\nSom al costat de la torre principal del castell de Concabella, just sota la petita gàbia de ferro on suposadament es va posar el cap del barber. “A veure, la gàbia sempre ha estat aquí?”, pregunto. “Fa pocs anys que hi és, però el ferro que la subjecta diuen que és l’original -em respon-. La meva besàvia em deia que sempre l’havia vist”, remarca Dolors Pont, guia del castell de Concabella.\nLa Dolors viu just davant del castell, on treballa (té, doncs, un doble privilegi). Quin luxe quan una feina agradable et permet sortir un minut abans de casa. Em du per tots els racons del monument. Trobo que un dels millors és la sala des d’on es veu l’interior de la torre principal, on hi ha unes troneres molt grans -jo hi cabria!\n“Aquí va venir el Carles Capdevila a fer una conferència i ho va petar! És el dia que he vist més gent a la sala d’actes!”, recorda la Dolors. També va haver-hi una multitud -per circumstàncies ben diferents- durant la Guerra Civil. “L’any 1938 el poble de Concabella es va convertir en base d’un camp de treball, i el castell i altres edificis del poble van acollir un miler de presos portats de la Model de Barcelona per fer les obres de fortificació de la rereguarda, amb l’objectiu d’aturar l’exèrcit de Franco”, explica la Dolors. Fins i tot van ocupar l’església del poble. Val molt la pena visitar-la, l’església de Sant Salvador, romànica. Per anar-hi passareu per la Calle de Arriba, d’acord amb el rètol que hi ha. Hi trobareu signes de tots els temps, a Concabella.\nL’Espai Manuel de Pedrolo\nSom ara a l’Espai Pedrolo, situat a la planta noble del castell. Una jove parella se’ns acosta. Ens diuen que són del País Basc, i ens pregunten sobre Manuel de Pedrolo. No n’havien sentit a parlar mai. La Dolors els en fa cinc cèntims. Els diu que Mecanoscrit del segon origen és el llibre més venut de la literatura catalana i que Pedrolo és l’autor més censurat de les lletres catalanes, pel seu compromís amb el país i la llengua. Els explica que Pedrolo va néixer en un castell, prop d’aquí, dins del mateix municipi dels Plans de Sió. Això jo ho desconeixia. “Sí, el castell de l’Aranyó”, afegeix.\nMentre sentim com a banda sonora el teclejar d’una màquina d’escriure, em crida l’atenció veure, en un racó de la sala plena d’elements de l’univers Pedrolo, una doble latrina. ¿Aquí anaven al lavabo de dos en dos? Miro pels forats de forma rodona. El cotxe! Just a sota hi veig el meu cotxe, blanc com la llet, aparcat. Sort que la latrina ara no es fa servir. Pugem dalt de tot de la torre, on oneja la bandera independentista; és nova, sembla acabada de col·locar. Aquí els sentits que es despleguen són sobretot la vista -ens envolten grans extensions de camps- i l’oïda -la banda sonora és una altra: formada per la piuladissa d’ocells i algun lladruc.\nEntrem en una sala amb arcades, on hi ha una màquina d’autoservei de begudes. És el bar del poble. A Concabella ara no hi ha cap bar ni botiga. “La meva mare tenia la botiga de queviures, Cal Canosa, que fa poc va tancar les portes. Hi venia una mica de tot, inclosos productes de parafarmàcia, espardenyes envetades...”, explica la Dolors. “Era la típica botiga dels descuits, oberta els 365 dies de l’any, fins i tot el dia de Nadal venien a buscar torrons els que s’havien quedat sense; trucaven quan estàvem dinant, o a les onze de la nit, i deien: «M’he deixat el paquet d’arròs, de cafè, de tabac...» Però, esclar, Guissona, on hi ha de tot, és a tocar. Qui més ho troba a faltar és la gent més gran que no condueix”.\nM’acosto a la màquina d’autoservei, per veure què ofereix. Les ampolles d’aigua, a mig euro. Aquí em sembla que ningú busca negoci.\nUna torre segueix en mans privades\nEl castell de Concabella té el seu origen en una torre de guaita del segle XI, quan s’hi instal·len els Concha Bella, cavallers repobladors del Segrià i les Garrigues que formaven part del seguici del comte d’Urgell. A mitjan segle XV, passa a dependre del monestir de Sant Jeroni de la Murtra (Badalona). Al XVI s’hi instal·len els Erill, un poderós llinatge de procedència pallaresa: el transformen en un gran palau renaixentista. Finalment, a mitjan segle XIX, és comprat pels veïns del poble i passa a ser propietat comunal. “Però la gent no el podia mantenir, i fins i tot venien a buscar pedres per a les seves cases; es van vendre dues torres, convertides en habitatges particulars. Una va ser recomprada fa poc per l’Ajuntament. L’altra, octogonal, està encara en mans privades”, explica Dolors Pont. Dins del castell hi havia hagut l’escola del poble.


Orpesa trau a licitació la construcció del carril bici entre la Via Verda i la plaça Príncep d'Astúries - Diari Millars, informació local en valencià.\nL’Ajuntament d’Orpesa ha tret a licitació la construcció del carril bici entre la Via Verda i la plaça príncep d’Astúries, tal com arreplega este des d’avui el Butlletí Oficial de la Província (BOP).\nEl termini perquè les empreses puguen presentar oferta acaba el 14 d’agost i el pressupost inicial de licitació és de 8.2537,64 euros, més IVA. En el perfil del contractant de la web municipal es pot accedir als plecs.\nLes obres comprenen la construcció del traçat per a comunicar la Via Verda amb el carril bici ja existent a partir de la plaça príncep d’Astúries, que creua la zona d’Amplàries. Se cerca així facilitar la circulació de bicicletes travessant el nucli urbà de sud a nord, amb un traçat recte i alterant el menys possible la configuració existent i els sentits d’adreça dels carrers afectats.\nEl carril bici projectat se situa als costats de l’actual via fèrria. Circulant de sud a nord, pel costat esquerre del traçat anirà paral·lel al carrer Recholar fins a arribar a la rotonda situada al començament del carrer Almassora. Este recorregut connectarà amb la rotonda situada a la mateixa altura a l’altre costat de la via del tren, i continuarà pel carrer Tarragona fins a arribar a l’avinguda del Mar. Allí, enllaçarà amb el carril bici ja existent. La superfície d’actuació serà de 5915,80 metres quadrats, considerant un ample continu de 2,50 metres. El termini d’execució de les obres s’estima en dos mesos i els treballs es realitzaran després de l’època estival.\nLa regidora d’Esports, Sonia Bellés, va mostrar la seua satisfacció perquè este projecte estiga ja definit. “L’actuació està pensada per a oferir un millor servei turístic i, alhora, per a desestacionalitzar la temporada, apostant pel turisme esportiu durant tot l’any”, va manifestar. De fet, des de la Regidoria d’Esports ja s’està treballant per a crear una guia de rutes cicloturistes.\nPost més nousBenicarló s’incorpora al programa ‘La Mar de Circ’ amb quatre espectacles de primer nivell\nPost més vellsUna dona francesa mor en la seua casa d’Alcossebre


Qui du la política a judici, sempre perd » Firmas del día » Opinión » Menorca.info - Es diari\nmartes, 24 abril 2018 - 02:38 h\nQui du la política a judici, sempre perd\nEmili Pons | 08/02/2017\nLa realitat és tan caparruda que per més que la vulguis amagar sempre acaba sortint. I així és que el govern del senyor Mariano Rajoy, que ja fa cinc anys que es vol creure que per a ell Catalunya no ha de ser cap problema, es va fotent cops de cap amb la mateixa pedra.\nLa veritat és que es tracta d’una pedra molt grossa o molt ben clavada a la roca de davall, perquè sinó no s’entendria tanta resistència. A favor del president, s’ha de dir que no és el primer a qui li succeeixen aquestes coses, però els temps han canviat i ell ho té més difícil que els anteriors per arrabassar-la. I és que ara sembla que hi ha democràcia.\nNo deu ser una feina per a aficionats, bregar contra els presidents de la Generalitat, per més poca cosa que els vulguin veure. Primer de tot perquè fa un fotimer d’anys que hi són. Quan van nomenar el primer, l’estat que presideix el senyor Rajoy ni existia, i només feia 80 anys que Menorca ja no era musulmana. El pobre home, de nom Berenguer, no va tenir una vida fàcil: va haver de reordenar els impostos per pagar la guerra contra el rei de Castella, que en aquell temps es volia apropiar el sud de València...\nI president darrere president, es va arribar al que feia el nombre 121, que va fer prop de ser el darrer. El seu liquidador, Felip V, ben educat a França, no en va tenir prou i de passada que destruïa Barcelona, va eliminar per llei la Generalitat... Però la civilització va seguir avançant igualment, i ja que les lleis no permetien restaurar-la, a Catalunya es van inventar la Mancomunitat.\nVa durar poc, perquè el general Primo de Rivera, un homo amb visió de futur, se la va carregar per llei tan prest com es va convertir en dictador d’Espanya. Però la realitat és tan dura amb els salvadors del món, que quan es va recuperar la democràcia cap a l’any 1931, no la Mancomunitat no, la pròpia Generalitat va tornar a renéixer... I amb ella, els seus presidents, que hauríem de començar a creure que són el gran problema d’Espanya.\nQui ho va tenir clar va ser un nou salvapàtries que es feia dir generalísimo, de nom Francisco i per a la família Paco. Aquest no en va tenir prou d’eliminar la cosa sinó que va demanar ajuda a l’amic Hitler per capturar el seu president, Lluís Companys, i afusellar-lo després d’un judici d’aquells que saben organitzar els dictadors sanguinaris. Açò sí, escrupolosament d’acord amb les seves lleis.\nPerò la vida és una cosa que no s’atura i per força un dia havia de tornar la normalitat. Així és que amb en Franco encara calent, el seu successor va haver d’acceptar que la Generalitat existia per molt que fos a l’exili... I així va tornar un tal Tarradellas, que ja feia el nombre 125 de la institució. Per fer-ho possible es van haver de saltar totes les lleis. Per una vegada a Espanya va pesar més el seny que no les lleis que no el tenen en compte.\nI així arribam a dilluns passat. El president Artur Mas i el president Mariano Rajoy. El primer acompanyat per la majoria del Parlament de Catalunya i el segon armat amb les lleis de la Justícia espanyola. El primer en el banc dels acusats i el segon, en el trist paper d’acusar un president més de la Generalitat.\nI de què se l’acusa, al senyor Mas? No de terrorisme, ni de corrupció –per més que ho intenten cada dia--, ni de pederàstia, ni d’haver fet un referèndum... L’acusen d’incomplir una ordre de suspensió dictada pel Tribunal Constitucional per encàrrec del senyor Rajoy, i haver fet possible d’aquesta manera una consulta -sense efectes legals- entre els ciutadans del seu país amb la col·laboració de 40.000 voluntaris.\nQuan el senyor Mas la va convocar, la consulta, el govern espanyol la ridiculitzava. El senyor Rajoy i els seus amics deien que seria una costellada. I es mostraven convençuts del seu fracàs, potser perquè ja s’esperaven que el vespre abans, el sistema informàtic de la Generalitat, que era vital per fer-la possible, sofriria el pitjor atac cibernètic que s’ha produït mai a Espanya...\nPerò la consulta es va fer, amb rigor, i amb uns dos milions i mig de participants. Diu la premsa ben informada que aquella nit el senyor Rajoy es va emprenyar amb els seus assessors de la cosa, perquè cap d’ells no havia sabut preveure el fotimer de gent que participaria de la «costellada». I ensoldemà va començar la història que ha duit per primera vegada en democràcia un president de la Generalitat al banc dels acusats. I a milers i milers de ciutadans a autoimputar-se darrere seu.\nQuin serà el pas següent? Semblen dues coses males de compaginar, democràcia i represaliats polítics demòcrates. Diven els que hi entenen que, qui du a judici la política, d’entrada ja ha perdut. I deu ser ver.


Búsqueda de Tres i Quatre, s.l. ( Eliseu Climent ) 3 i 4 - La Llar Del Llibre.\nBúsqueda de Editorial : TRES I QUATRE, S.L. ( ELISEU CLIMENT ) 3 I 4\nQuè tenen en comú ciutats com París, Madrid i Nova York? Des del punt de vista de la modernitat, molt; des del punt de vista de la literatura catalana comparteixen també una idea urbana convertida en relat, i el seu narrador és Josep Pla. Aquest llibre és una poètica del relat de viatge i de la flânerie en ciutats que no són la pròpia —Girona o Barcelona— de l’autor; i precisam...\nAMOR (NO ES PER A MI, VA DIR MEDEA), L'\nALTRES CATALANES, LES\nCASTELLANO SANZ, MARGARIDA\nESTELLÉS, VICENT ANDRES\nAquest volum V de la nova edició de les obres completes ha estat preparat per Jordi Oviedo i inclou els següents llibres: Tres històries dels reis d'Orient, Quadern de 1962, Testar, Primera audició, L'arnat, Cant de Vicent, Taula parada, Cercles del Russafí, Temps de dolor, 4 poemes, Ram de vent, Apartament de novembre, Boix, Heras i Armengol, Toni Miró, Hamburg, Antibes, Genti...\nLENIN, V.I. (PRESENTACIÓ D' ANNA SALLÉS)\nEs tracta de l'Obra Poètica 1962-1993. És a dir és el primer volum de l'obra completa. El volum està compost per uns quants llibres de poesia escrits amb diverses intencions i resultats molt diferent. Sota el títol genèric de L'Instint, els poemes neixen amb la intenció clara de recerca. Es tracta del primers anys d'acceptar el repte d'escriure poesia. Per tant, és la suma d'es...\nCARLES RIBA, RETRAT DE GRUP\nCarles Riba forma part d'un grup. El que Joaquim Molas va definir com el «dels joves postulants, que pel volts del 1918, va iniciar l'assalt de la vida pública catalana». Els nascuts durant la dècada dels noranta del segle XIX que viuran dues dictadures, dues guerres i, la majoria, un dolorós exili. Carles Riba n'esdevé una de les figures centrals i hom li reconeix la seva infl...\nLa commemoració internacional dels cinc-cents anys de l'inici de la Reforma protestant, per Martí Luter a Wittemberg (Alemanya) el 1517, és el moment adequat perquè la cultura catalana disposi d'una obra com aquesta: Història del protestantisme als Països Catalans. La Reforma fou el primer moviment de masses antijeràrquic de tot Europa i comportà un canvi històric a tot el món ...\nEl poemari són reflexions en to moral i llengua acolorida sobre el pas del temps. Secreta Dàlia és la imatge del naixement de la vida. Davant les reflexions d?un final d?existència s?hi contraposa la memòria del seu principi. D?aquesta manera es tanca el cercle dels dies i s?obren els poemes com l?esclat de les flors. Tot acaba perquè tot torni a començar. ...\nCARTES A THEO\nPETIT TRACTAT DEL DECREIXEMENT SERÉ\nNINYOLES, RAFAEL LLUÍS


Alexandr Serguèievitx Puixkin\nPortada > Literatura universal en català > Rus > Alexandr Serguèievitx Puixkin\nAlexandr Serguèievitx Puixkin (Александр Сергеевич Пушкин) és considerat l’autor més important de la literatura russa i el pare de la llengua russa moderna. És conegut tant pels seus grans drames, com ara Borís Godunov, com per les seves poesies sobre la història de Rússia. A més, el poble rus l’aprecia molt gràcies a les versions que va escriure sobre molts contes populars del país. La seva mort esdevinguda de manera tràgica, com si fos el protagonista d’una de les seves obres, va propiciar més encara la seva figura de gran autor.\nPuixkin va néixer a Moscou el 10 de juny de 1799 (segons el nostre calendari). Fill d’una de les famílies aristòcrates més antigues de Rússia, va rebre una educació basada en la literatura i la llengua francesa, tal com era habitual en les famílies riques de l’època. La seva passió per l’escriptura va acompanyar-lo des de petit; ja el 1814 va publicar el seu primer poema: Кдругу стихотворцу (A l’amic poeta). En acabar els seus estudis a Tsàrskoie Seló, prop de Sant Petesburg, va traslladar-se a la ciutat, on de seguida va tenir contacte amb els moviments intel·lectuals. Quan el 1820 va entrar a treballar al Ministeri d’Afers Exteriors, va començar també a implicar-se en la reforma social, i va convertir-se finalment en el portaveu dels literats radicals. Durant aquest període va escriure alguns poemes que van provocar el seu exili a Moldàvia: Волность (1817; La llibertat) i Деревня (1819; El poble), entre d’altres. Durant la seva estada allà i en els seus viatges al sud, va escriure els seus poemes més romàntics: Кавказский пленник (1820; El presoner del Caucas), Братья разбойники (1821-22; Els germans bandolers) i Бахчисарайский фонтан (1823; La font de Bakhtxisarai). El 1924 va instal·lar-se en una propietat de la seva mare al nord de Rússia, on va quedar-s’hi, encara exiliat, durant dos anys més. A partir d’aquesta època els seus relats comencen a ser més realistes. Tenim l’exemple de les obres de teatre: Борис Годунов (1825; Borís Godunov), potser la seva obra més coneguda mundialment, i Евгений Онегин (1826; Ievgueni Oneguin).\nEl 1925 va produir-se la Revolta dels Decabristes a Sant Petesburg. Tot i que oficialment es diu que Puixkin no en va formar part, es van trobar poemes de la seva època primerenca, quan el seu estil era més polític i radical, en possessió dels implicats. Va ser llavors quan el nou tsar, Nicolau I, va fer-lo tornar de l’exili. Tanmateix, aquella fou una època de grans censures, i Puixkin va ser un dels autors més afectats.\nQuan va tornar a la vida de ciutat, va casar-se amb Natàlia Gontxarova (1831) i va conèixer l’escriptor Nikolai Gógol, amb qui va mantenir una gran amistat a més de ser una gran influència en la seva literatura. El 1833 va entrar a formar part de l’Acadèmia Russa. Durant aquest període i fins la seva mort, va decantar-se més cap a la prosa i a la temàtica relacionada amb la història de Rússia: Полтава (1829; Poltava), Медный всадник (1833; El cavaller de bronze), Капитанская дочка (1836; La filla del capità), Повести покойного Ивана Петровича Белкина (1831; Els relats de Belkin), entre d’altres.\nLa dona de Puixkin, que després del seu matrimoni seguia tenint molts pretendents (alguns rumors hi inclouen el tsar en persona), fou el motiu de la mort de l’escriptor. El 27 de gener de 1837 va batre’s en duel amb un suposat amant de la seva dona, Georges d’Anthès; tots dos van resultar-ne ferits, i Puixkin va morir dos dies després de la baralla, a l’edat de trenta-set anys.


‘Un bon vent, un bon vin’, primera creació de La Carpa Revolució, explora els paral·lelismes el vi i el circ\nLa Carpa Revolució ha rebut l’any 2019 el reconeixement com a centre de creació i producció d’arts escèniques per part de la Generalitat de Catalunya\nRedacció Sant Pere de Ribes 29-11-2019 11:36 Lectures 3528\n‘Un bon vent, un bon vin’, primera creació de La Carpa Revolució, explora els paral·lelismes el vi i el circ. EIX\nDecidides a explicar el nostre entorn més immediat a través del circ, volem fer més visible el treball de veremar i l’elaboració del vi a casa nostra. La Carpa Revolució presenta l’espectacle ‘Un bon vent, un bon vin’ que es materialitzarà durant el 1r. Hivern de Circ i que suposa la primera creació auto produïda de la Carpa Revolució.\nEl projecte traça els paral·lelismes entre els processos d’elaboració d’un bon vi i d’un espectacle de circ. Ambdós són processos de creació enèrgics, exigents i a vegades feixucs que impliquen feina individual així com també un treball col·lectiu. Alhora són processos que depenen d’aspectes que s’escapen del control dels seus creadors. Així, el clima en el cas del vi, o la resposta del públic en el circ determinaran l’èxit del resultat.\nSota la direcció artística d’Isaac Domínguez, l’espectacle compta amb diferents llenguatges escènics i estètics, música conceptual a través d’enregistraments sonors de la collita del raïm i de l’elaboració del vi, videoprojeccions i Circ amb un fort treball de mà a mà i bàscula, portant el moviment com a fil conductor de l’experiència.\nL’equip artístic el composen David Badia, creador de Le Quatuor i Circ Trànsit, entre molts altres projectes, Diana Pla, una artista amb una llarga trajectòria forjada en el teatre de carrer i en la creació col·lectiva i la Companyia Balusca, un duet acrobàtic especialitzat en bàscula amb equilibris de mà a mà format per Núria Puig i Marc Muñoz. Compta també amb la mirada externa de Pau Portabella, director de circ contemporani i amb l’assessorament de l’artista mexicà Cuau Exal, pel que fa al muntatge musical i de la ballarina i coreògrafa Anna Feliu pel que fa a l’expressió corporal.\nEl projecte es troba actualment en la recta final de la seva creació, iniciada l’11 de novembre. Es presentarà al públic els dies 20, 21 i 22 de Desembre a l’espai de la Carpa Revolució.


Orientació i assessorament a població treballadora immigrada\nEl sindicat ofereix informació i assistència en diferents processos administratius, mitjançant atenció directa i personalitzada per a:\nGarantir el reconeixement dels drets de les persones migrants.\nFacilitar la mobilitat laboral en el territori espanyol i la Unió Europea.\nPossibilitar la inserció sociolaboral dels treballadors i les treballadores immigrats que més dificultats tenen per a accedir al mercat de treball.\nLluitar contra l’explotació laboral i les xarxes d’immigració il·legal.\nCoordinar les diferents actuacions i intervencions amb les federacions, l’administració i amb altres entitats o organitzacions implicades.\nEn les quals es facilita informació pràctica i gratuïta sobre organització i defensa dels drets del treball i Llei d'Estrangeria\nUna resposta global als treballadors i les treballadores que tenen necessitat d’accedir al lloc de treball, que proporciona claus d’orientació sobre drets laborals:\nInformació destinada a conéixer els seus drets i deures com a treballadors i treballadores.\nInformació bàsica sobre convenis, qüestions salarials, protecció social, etc. amb la finalitat que coneguen i defensen la millora en les seues condicions de treball.\nS’informa sobre les estructures del sindicat i com s’organitzen en sectors com d’agrícola, el treball de la llar, l’hostaleria o la construcció... en coordinació amb les federacions corresponents.\nS’orienta sobre eines i procediments per a facilitar la mobilitat en el marc de la Unió Europea.\nLes assemblees estan dirigides a totes les persones treballadores migrants i obertes a la participació de les persones assistents.\nAtenció personalitzada i suport jurídic\nInformació i assessorament en processos administratius necessaris, tràmits tant per a persones no comunitàries, com per a comunitàries: sol·licituds d’autorització de treball i residència, reagrupacions familiars, sol·licituds de retorn, estudiants, recursos, retorn, nacionalitat i homologació de títols.\nS’informa i assessora sobre els aspectes legals i laborals en matèria d’estrangeria, els tràmits a seguir, i els procediments que amb caràcter general estan establits.\nHorari d’atenció assessorament amb cita prèvia\nSeu CCOO PV en la plaça Nàpols i Sicília, núm. 5, de València:\nDe dilluns a dijous de 9 h a 14 h i de 16 h a 19 h amb reserva de cita prèvia en el telèfon 963 925 696 o a través de l’adreça de correu electrònic: migra-coop@pv.ccoo.es


David Batlle, Premi Emprenedor: «Oferim realitat virtual als clients per poder-nos explicar el màxim de bé» - Empordà\nDavid Batlle, Premi Emprenedor: «Oferim realitat virtual als clients per poder-nos explicar el màxim de bé»\nEls usuaris de Batlle Arquitectura poden veure els seus projectes amb ulleres 3D al seu mòbil\nL'emprenedor David Batlle DAVID BATLLE\nL'emprenedor David Batlle\nDes d'un primer moment, David Batlle (Figueres, 1982) va tenir clar que el futur de l'arquitectura s'encaminava cap a les tres dimensions. Després de graduar-se en arquitectura a la UPC de Barcelona l'any 2008, va fer un postgrau de rehabilitació d'edificis antics i es va especialitzar amb un curs de BIM, una metodologia que consisteix a dissenyar projectes en 3D, oblidant-se de les dues dimensions. Amb el projecte d'aplicació de part d'aquesta tecnologia a la seva empresa, Batlle Arquitectura, el figuerenc ha guanyat el Premi Emprenedor 2019 de l'Alt Empordà en la categoria de línia innovadora.\n- Quan va néixer Batlle Arquitectura, el 2012, com treballàveu?\n- Al principi fèiem el que sempre s'ha fet: ens encarregaven una casa, i fèiem els plànols amb una memòria escrita i una descripció. La gent semblava que sobre paper ho entenia, però quan la casa es començava a edificar veien coses que no els agradaven: un espai que s'imaginava gran es veia petit, hi havia detalls de decoració que no els acabaven de convèncer, etc. Tots aquests imprevistos derivaven en canvis en el projecte i, conseqüentment, descontrol.\n- És en aquest punt que decideix introduir la tecnologia?\n- Sí. Fa uns quatre anys ens vam adonar que el mètode que teníem no funcionava. Vam decidir provar la tecnologia 3D, i l'imprimíem en paper, però la gent no ho acabava d'entendre, perquè la perspectiva enganya una mica.\n- I és llavors quan arriba la realitat virtual?\n- Exacte. En concret va ser l'any 2018. Nosaltres seguíem treballant en 3D, però la novetat va ser que oferíem als clients la possibilitat de visualitzar els nostres projectes a través d'unes ulleres de realitat virtual a través d'una aplicació mòbil. D'aquesta manera, nosaltres bolquem les imatges que creem al despatx al sistema de realitat virtual, i els usuaris ho poden mirar des de l'APP que es poden descarregar de manera gratuïta.\n- Quin benefici té el sistema?\n- El millor d'aquest dispositiu és la comoditat. Després del primer visionat del projecte des del despatx, el client es pot endur les ulleres que li regalem i consultar-lo amb calma des de casa seva, sense haver de desplaçar-se. El principal avantatge per al client és que saps perfectament el que es trobarà. La sensació d'haver vist aquest projecte és molt real, i el client es fa una bona imatge del que vindrà. Això fa que el client no s'endugui tantes sorpreses en veure la realitat del projecte i que, per tant, s'evitin canvis i despeses en l'obra.\n- Amb quines sensacions es queda la gent després de provar aquest sistema?\n- La gent al·lucina. Tothom està molt content i en general es valora molt positivament el fet de poder veure-ho amb calma des de casa. És molt diferent de mirar-ho des del despatx, que potser és més fred.\n- Com valora el pas pels Premis Emprenedors?\n- Em vaig assabentar d'aquests premis perquè un client del despatx els va guanyar, en l'edició del 2018. L'experiència ha estat molt positiva. En la meva categoria, el procés ha estat molt àgil i ràpid, així que no en tinc cap queixa. Aquests premis t'ajuden també a fer xarxa amb altres emprenedors. Ara ja compto amb una mica de recorregut, però aquests dies he tingut molt present els meus inicis, el 2012, quan vaig engegar l'empresa. A través d'innovar, progressar i créixer, ara som un equip de quatre persones.\n- El futur de l'arquitectura passa pel camí que esteu emprenent des de Batlle Arquitectura?\n- Sí, claríssimament. Des que vam provar les ulleres, he incorporat la realitat virtual en tots els projectes del despatx. Ara mateix, jo «només» puc crear imatges en 360º, com si estigués quiet. El pas següent, però, serà poder moure's per dins la casa utilitzant la realitat virtual, com si ja estigués feta.\nELS PREMIS EMPRENEDORS\nL'onzena edició dels Premis Emprenedors de l'Alt Empordà 2019 han sigut impulsats per l'Ajuntament de Figueres, l'Ajuntament de Roses, L'Associació d'Empresaris i Emprenedors de Girona, el Consell Comarcal de l'Alt Empordà, el Setmanari de l'Alt Empordà i l'Associació Fòrum Imagina. Els premis també compten amb el suport de la Generalitat de Catalunya, la Diputació de Girona, Catalunya Emprèn, la UE Fons Social Europeu i el Servei Educatiu de l'Alt Empordà.


Moltes gràcies a totes les parelles d'octubre! El post d'aquesta setmana és per vosaltres! (finca bodes barcelona) - Masia Bodas Eventos - Heretat Sabartes\nMoltes gràcies a totes les parelles d’octubre! El post d’aquesta setmana és per vosaltres! (finca bodes barcelona)\nMoltes són les parelles que han decidit escollir Heretat Sabartés per celebrar un dels dies més importants de les seves vides. Aquest mes ha estat molt significatiu ja que ens emportem records difícils d’explicar amb paraules. Aquest recull de fotografies exemplifica els moments màgics que es viuen a la finca cada cap de setmana.\nPerquè aquests posts d’agraïment que fem a totes i a cadascuna de les parelles és totalment sincer, ens serveix per fer l’anàlisi d’un mes amb històries d’amor inimaginables plenes de petits detalls en cadascuna d’elles.\nDesprés de molts anys portant a terme els somnis de molts nuvis volem agrair la confiança que any rere any dipositen en nosaltres. La il·lusió és el que marca el nostre camí perquè cada enllaç surti a la perfecció. (finca bodes barcelona)\nMoltíssimes gràcies a tots els que heu fet possible que aquest mes d’octubre hagi estat simplement impressionant!\nFue la casa-palacio de la marquesa de Griny y, en la actualidad, propiedad de la familia Sumarroca. (finca bodes tarragona)\n← “La Petite Sophie” – without you (masia bodes barcelona)\nINSPIRACIÓ GRECO-ROMANA: Glamour entre oliveres →


Actuals - FACEPA\nHome / Projectes / Actuals\n“NEFELI” és un projecte europeu (Erasmus+) que es proposa crear una xarxa d’adults actius en l’apoderament i el suport a l’autonomia personal de les dones, així com en la sensibilització pública sobre aquestes qüestions.\nEl projecte es desenvolupa amb la participació de FACEPA, que coopera pel projecte amb les següents organitzacions: Alternative Innovative Development (AID), de Grècia, que coordina el projecte, Amrita, d’Hongria i Coventry University (Regne Unit).\nEn el marc del projecte, aquestes organitzacions treballen per intercanviar, tant entre les persones participants de les organitzacions com entre l’equip tècnic d’aquestes, eines metodològiques que han desenvolupat en termes d’apoderament de la dona. Es tracta d’un intercanvi de metodologies d’aprenentatge no formal, que tindrà lloc en dues activitats transnacionals que se celebraran a Grècia i Barcelona i inclouran una explicació de cadascuna de les metodologies i una part pràctica en la qual les metodologies es podran portar a terme.\nPer a més informació, accedeix a la web del projecte, clicant aquí.\nPrimera reunió del projecte a Coventry\nLa reunió va tenir lloc a Coventry (Regne Unit) del 6 al 8 de desembre de 2019 i, conjuntament amb una participant de Facepa, vam tenir l’oportunitat de parlar amb el consorci del projecte sobre tots els detalls de desenvolupament a tenir en compte per tal de maximitzar l’impacte social de l’intercanvi de metodologies que ens proposem portar a terme.


Museu del Transport y del Territori de la Comunitat Valenciana\nEstàs en: Pàgina principal > Informació general > Objectius\nEls continguts del Museu es presenten com a experiència cultural i didàctica, amb una informació clara i rigorosa sobre el món del transport i del territori construït. Les principals temàtiques que es desenvoluparen en el discurs expositiu, són fonamentalment dos: els transports, amb temes clarament implicats com les distintes fonts d'energia, la indústria, la tecnologia, l'economia i la societat, i l'arquitectura del territori, amb temes afins com l'enginyeria civil i els seus artífexs, els seus promotors i empresaris.\nCronològicament es pretén donar a conéixer la nostra història del transport i les seues infraestructures des del màs ibèric al contemporani. L'arribada del segle XXI servirà de plataforma per a presentar i exposar els projectes del futur i promoure els mitjans de transport com a motor sempre de progrés.\nEn este discurs s'ha decidit crear dos itineraris conceptualment distints. El recorregut cronològic contempla set grans períodes històrics des del màs ibèric al contemporani, períodes que es distingixen en la seua manera de viatjar, de transportar mercaderies, de comunicar-se, períodes que marquen el seu territori i ho jerarquitzen. Este recorregut temàtic se centra en aspectes puntuals del món del transport, en aspectes tècnics, energètics, socials, ingenieriles. A través d'ells s'observa el desenvolupament tecnològic, el progrés de la ciència i de la indústria del transport, les telecomunicacions o l'evolució de l'art de la construcció. Este continu desenvolupament ens porta a la visió del segle XXI, el nostre futur.\nDifondre la història dels transports: els seus orígens, la seua constant evolució, la seua influència en el desenvolupament de la societat la Història.\nPreservar i conservar el patrimoni relacionat amb la història dels transports en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, sobretot pel que fa a tot tipus de vehicles.\nRecuperar i propiciar el retorn a la Comunitat Valenciana de qualsevol element relacionat amb el transport i el territori de la mateixa que per les circumstàncies que anara es troben fora del seu àmbit.\nDonar a conéixer el territori com un llegat històric construït i organitzat per la societat que ho habita i amb la finalitat de comunicar-se.\nPotenciar la valoració d'este territori construït com a patrimoni històric i cultural de tots els ciutadans.\nMostrar la constant interacció entre l'evolució tecnològica de vehicles i carreteres o vies.\nInformar sobre la influència de les noves tecnologies, energies i tècniques constructives aplicades a l'enginyeria civil.\nMostrar les intenses relacions que des de l'Antiguitat hi ha hagut entre transport i activitat econòmica, la seua dimensió cultural, social, política i ideològica.\nDonar a conéixer les més importants obres d'infraestructures realitzades des de l'Antiguitat fins als nostres dies.\nFomentar la investigació històrica sobre el món del transport i del territori.


Descens d'un 62% de trànsit als trams gironins de l'N-II i l'A-2 en la primera setmana sense peatges - El Gerió Digital\nA la frontera la disminució del trànsit ha estat de l'11%\nDijous, 9 de setembre de 2021 19:00h\nEl Ministeri de Transports ha registrat descensos de fins al 62% a trams gironins de l'A-2 i l'N-2 entre l'1 i el 7 de setembre, la primera setmana sense peatges a l'autopista AP-7 i l'AP-2. En concret, el Ministeri ha analitzat les estacions de control situades a cinc punts d'aquestes dues vies. Allà on hi ha hagut una baixada més acusada ha estat a l'estació GI-177-0 (el 62% esmentat), situada al punt quilomètric 733 de l'A-2.\nA la que hi ha a l'N-2 al quilòmetre 373 ha baixat un 59%, i a la del quilòmetre 747 un 53%. Uns quilòmetres més amunt, al 778, tocant a la frontera, el descens ha estat de l'11%. Al quilòmetre 706 de l'A-2 ha baixat un 7,5% i al 693 de la mateixa via un 4,5%.\nTransports indica que aquestes dades s'han registrat amb independència de les que puguin tenir els organismes públics competents en matèria de trànsit, el Servei Català de Trànsit (SCT) i la Direcció General de Trànsit (DGT).\nEl Ministeri també indica que fins al 31 d'agost, últim dia de peatges a l'AP-7 i l'AP-2, els valors de trànsit als diferents trams d'aquestes dues autopistes els subministraven les empreses concessionàries, a partir de les dades de vehicles aforats als diferents accessos a les autopistes.\nEls nous contractes de conservació i explotació d'aquestes autopistes, actualment en procés de licitació, preveuen instal·lar noves estacions permanent d'aforament de trànsit als trams afectats, per la qual cosa no estaran operatives fins que les instal·lin les empreses que resultin adjudicatàries.


Reunions Hotel Balmoral a Barcelona | abba hoteles\nHotel Balmoral disposa de 4 sales de reunions modulables, amb capacitat fins a 120 persones.\nQualsevol reunió o esdeveniment de negocis és un èxit a Hotel Balmoral. Disposem dels millors espais, moderns i funcionals, per a l'organització de petites reunions, presentacions, congressos o conferències per a fins a 120 persones. A més, disposem d'una àmplia terrassa apta per a qualsevol tipus d'esdeveniment i/o celebració. El nostre expert equip de professionals s'encarrega de tot, de principi a fi, perquè el resultat sigui fins i tot millor que l'esperat.\nLes nostres sales de reunions es poden equipar amb el material audiovisual que el client necessiti sota petició. El lloguer de sales de reunió inclou al preu els següents serveis:\nAigua mineral i caramels\nProjector, ICD i àudios encastats al sostre


Integració Social - EDN: d’abril 2017\n"JUST PEOPLE" Un documental sobre la vida als camps de refugiats de Grècia\nDins del marc de la Primavera Social 2017, l’Ajuntament de Berga juntament amb l'entitat Casa Nostra - Casa Vostra i la col•laboració de l’Associació 9,5mm, han organitzat el visionat del documental “Just People”, de Xabier Ayerra.\nGravat l’estiu de 2016 a Grècia, ens mostra com malviuen les milers de persones atrapades i la incertesa de no saber quan de temps més viuran així.\nLa presentació del documental es durà a terme per persones voluntaries als camps de Grècia i per a persones refugiades al Centre de Protecció Internacional de Berga.\nUn documental imprescindible per seguir obrint els ulls a la realitat de les persones refugiades.\nEtiquetes de comentaris: Immigració, Notícies\nSant Jordi a Primer d'Integració Social\nPublicat per Albert Cunill a 11:48 Cap comentari:\nPerfil de l'atur a Catalunya\nPublicat per Albert Cunill a 1:03 Cap comentari:\nCub de Rubik en Braille !!!\nNovetat curiosa !!!\nSistemes augmentatius i alternatius de comunicació !!!\nPublicat per Albert Cunill a 1:02 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Notícies, SAAC\n"Viure de la fotografia" xerrada d'Oriol Segon\nPublicat per Albert Cunill a 0:58 Cap comentari:\nVisitem el Centre de Dia Terapèutic Sant Francesc de Manresa\nFinalment avui també hem visitat el Centre de Dia Terapèutic Sant Francesc de Manresa, on ens ha atès la Laura Soler, terapèuta ocupacional i coordinadora del servei, explicant-nos la importància d'anar treballant cada dia més des de la línia de l'ACP atenció centrada en la persona: tenir en compte el seu potencial, els seus interessos, la seva opinió... respectant-la en tot moment, cuidant tant funcionalment com emocionalment. Moltes gràcies !!!\nPublicat per Albert Cunill a 11:59 1 comentari:\nVisitem el CAE\nDesprés de la Creu Roja hem anat al CAE, el Centre d'animació i Esplai, on el Manel Justícia i l'Anna Sabata ens han explicat què és aquesta associació, què és la Fundació La Xarranca i tots els serveis, programes i projectes que tenen. Entre molts altres ens han esplicat la gestió que porten del Casal de Joves La Kampana.\nEl Casal de Joves la Kampana està gestionat pel CAE des del febrer de 2013. La Kampana és un equipament juvenil actiu i dinàmic, un espai d’acollida i convivència basat en la participació i la implicació dels joves. Fomenta i educa en valors i actituds potenciant l’oci alternatiu. La fita final de la intervenció del CAE és assolir que el Casal de Joves la Kampana esdevingui un espai integrador, cohesionador i educatiu; actiu i generador d’iniciatives de lleure i oci juvenil; obert a la participació dels tots adolescents i joves de la ciutat i on les diferències culturals i de gènere esdevenen un fet respectat i viscut com a riquesa.\nEl Casal de Joves la Kampana és un equipaments municipal de l'ajuntament de Manresa gestionat i dinamitzat pel CAE.\nPublicat per Albert Cunill a 11:45 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Exclusió social, Infància i adolescència, Notícies, Visites\nVisitem i ens expliquen els projectes d'infància i adolescents de Creu Roja Manresa\nEl grup de Primer d'Integració Social avui, dia 20 d'abril de 2017, ha fert un seguit de visites a diversos serveis adreçats a la infància i l'adolescència, joves i gent gran a Manresa. hem visitat el Casal-Ot, centre obert que atén a 20 infants en situació de risc social. Ens han explicat el seu funcionament, les finalitats, els professionals que hi treballen, de qui depenen,... la seva coordinadora, la Judith Farell, a qui agraïm la seva atenció.\nD'altra banda la Meri, coordinadora de JNA Joves del Nucli Antic ens ha explicat què és un projecte d’educació en medi obert. A través del qual s’ofereixen activitats, especialment esportives, a tots els infants i joves de 12 a 16 anys que tinguin interès en participar-hi. Aquestes activitats són l’eix fonamental d’intervenció directe amb els participants del projecte per la importància de l’esport com a eina fonamental i estratègica.\nFinalment la Sara ens ha explicat què és la Ludoteca Ludugurus, un espai obert a tots els infants de 5 a 14 anys. L’objectiu és garantir el dret de l’infant i del jove al joc, col•laborant així en el seu desenvolupament integral, per això, la ludoteca està dotada d’un fons organitzat de jocs i joguines i altres elements lúdics. Està en ple barri antic, al Carrer de la Mel.\nPublicat per Albert Cunill a 11:37 1 comentari:\nXerrada sobre el Servei d'Informació i Atenció a les Dones del Consell Comarcal del Bages\nAvui, dimecres dia 20 d'abril de 2017 hem tingut una xerrada sobre SIAD de la comarca del Bages, amb la presència de la tècnica d'igualtat Ester Arcos, que ens ha explicat què és, què fa,... aquest servei tan important.\nEl Servei d'Informació i Atenció a les Dones (SIAD) del Consell Comarcal del Bages, és un servei integral que promou la igualtat entre dones i homes, portant a terme accions que garanteixin l’efectivitat dels drets de les dones.\nTambé té com a objectiu incidir en les situacions de desigualtat i discriminació des de l’àmbit local.\nA qui s'adreça el servei\nLes actuacions del SIAD s’emmarquen dins el II Pla Comarcal d’Igualtat d’Oportunitats entre Dones i Homes del Bages 2009-2014 i es desenvolupen a través de dos àmbits de treball:\n- Àmbit d’atenció i tractament\n- Àmbit de prevenció i sensibilització\nEl SIAD orgànicament depèn de l’Àrea de la Dona, la qual s’ubica dins l’Àrea de Benestar Social i Família de l’ens comarcal.\nCom accedir al SIAD\nL'horari d'atenció al públic és els dilluns de 9h a 14h i de 16 a 18h i de dimarts a divendres de 9h a 14h..\nEn el mateix horari, entitats, col·lectius i professionals dels 34 municipis inferiors de 20.000 habitants de la comarca del Bages, poden dirigir-se al servei per rebre informació i assessorament en tots aquells temes d'interès per a les dones.\nOn està ubicat ?\nPublicat per Albert Cunill a 8:41 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Dones, Notícies, Xerrades\nCelebrant l'arribada de les vacances de setmana santa\nAhir vam fer un acte especial per a tancar classes abans de començar la setmana santa. Es va dur a terme un "Mercadillo" d'intercanvi de roba, tenint present que la que no es va intercanviar és epr a Càritas Navàs. També es va fer un concurs d'ous decorats, on el geup del CFGM de Cures d'Auxiliar d'Infermeria va tenir un gran èxit amb la seva sala de parts hospitalària....\nPublicat per Albert Cunill a 2:05 Cap comentari:\nOMPLIM EL TEATRE CONSERVATORI DE SOLDIARITAT AMB SÍRIA\nSis anys després de l’inici del conflicte a Síria, no ens volem acostumar-se al drama de la guerra, per aquest motiu el Pla de sensibilització proposa un concert de suport a la ciutat d’Alep que tindrà lloc el dissabte, 22 d’abril a les 19 h, al Teatre Conservatori en el marc dels actes que té programats el Clam, el Festival Internacional de Cinema Social de Catalunya. Amb aquest objectiu, diferents músics de la comarca oferiran un concert ple de sensibilitat on també podrem conèixer diferents testimonis. Es comptarà amb ONGD’s, però també amb persones refugiades que han arribat a Catalunya Central, després d’un periple per països, camps de refugiats i dol per tot el que han deixat al seu país.\nPublicat per Albert Cunill a 1:57 Cap comentari:\n"JUST PEOPLE" Un documental sobre la vida als camp...\nVisitem el Centre de Dia Terapèutic Sant Francesc ...\nVisitem i ens expliquen els projectes d'infància i...\nXerrada sobre el Servei d'Informació i Atenció a l...\nOMPLIM EL TEATRE CONSERVATORI DE SOLDIARITAT AMB S...


Projecte de substitució i reparació de coberta, rehabilitació de parets mitgeres i actuacions puntuals en parets de façana de l'edifici noble de l 'Ajuntament de Terrassa\npfg (44.45Mb) (Accés restringit)\nSanchiz Rodriguez, Emilio\nTutor / director / avaluadorAulesa Caro, Vanesa; Montón Lecumberri, Joaquín\nAquest treball fi de grau tracta de la substitució i reparació de la coberta, la rehabilitació de les parets mitgeres i actuacions puntuals a les façanes de l’edifici noble de l’Ajuntament de Terrassa, format pel conjunt de tres edificis entre mitgeres inclosos en el Pla Especial de Protecció del patrimoni històric-arquitectònic-ambiental de Terrassa. La superfície total de la coberta és de 773,51 m2, d’aquests 574,64 m2 són de coberta inclinada amb estructura de fusta i 189,07 m2 són de coberta plana amb estructura d’acer laminat d’ala estreta. A més la superfícies de mitgeres que es tracten són 177,99 m2 i de façanes 505,30m2 L’objectiu es la redacció d’un projecte complert amb tots els continguts que ens estableix l’Annex I de la Part 1 del CTE, en aplicació als coneixements adquirits als estudis d’arquitectura tècnica i enginyeria d’edificació i completats per 17 anys d’experiència laboral en la redacció de projectes i direcció d’execució d’obres Abans de l’elaboració del projecte, vaig realitzar inspeccions per conèixer l’estat de la coberta, analitzant el seu estat davant l`àtac d’agents abiòtics i biòtics i la seva capacitat portant a la coberta d’estructura de fusta i estudiant el nivell d’oxidació de la coberta d’estructura d’acer. Amb les dades obtingudes vaig realitzar l’informe de l’estat actual de la coberta, document que s’annexa a l’apartat VII Annexes del present projecte i en el que proposava diferents propostes d’actuació. Amb aquest informe, el promotor, per motius de volum d’obra, durabilitat i manteniment, es va decidir per la proposta de substitució de la coberta amb estructura de fusta i reparació de la coberta d’estructura d’acer laminat envers a la del tractament de les bigues de fusta actuals i reparació de la coberta metàl·lica. Per la redacció de l’informe de l’estat actual vaig realitzar inspeccions organolèptiques amb presa de dades de cada un dels elements estructurals als que vaig poder accedir, als elements metàl·lics; dimensions, deformacions i oxidacions i als elements de fusta; dimensions, deformacions, clivelles, nusos, àtacs biòtics, àtacs abiòtics, humitat, etc. Posteriorment anàlisis de la capacitat portant dels elements de fusta afectats en base a unes hipòtesis de resistència segons UNE 56544 i valoració del seu estat. Els elements d’acer pel seu correcte estat, no vaig analitzar la seva capacitat portant. A més d’inspeccionar la coberta i els seus paraments de suport, vaig inspeccionar visualment l’estat dels paraments de tot l’edifici per observar si hi havia patologies i per poder analitzar com es realitzava el descens de càrregues fins a la fonamentació. Per la redacció del projecte, primerament vaig analitzar les possibles opcions de tipologia de coberta i acabats de les mitgeres, una vegada triada l’opció més optima, vaig realitzar el càlcul de l’estructura, el plànol genèric d’estructura nova i a partir d’aquest i del d’estructura existent i analitzant quin seria el procés constructiu, vaig realitzar els croquis detalls constructius d’estructura i seguidament els de la coberta i mitgeres. Analitzats aquests croquis, es quan s’inicia pròpiament la redacció del projecte, es comença amb l’elaboració de la part gràfica i la recerca dels productes/materials/sistemes que formaran el detall constructiu, a través de catàlegs, llibres, publicacions o internet, i que es finalitza amb l’assessorament per part del tècnic del producte seleccionat. Aquesta obtenció d’informació dels productes/materials/sistemes emprats al projecte a través d’agents externs s’incrementa quan s’ha de realitzar els amidaments i el pressupost. Com ja he comentat anteriorment, al ser un projecte de rehabilitació amb treballs i procés executiu específic, per la redacció de moltes partides dels amidaments, i encara que partia de la base de dades de rehabilitació de l’ITEC, vaig tenir que crear moltes partides noves i d’altres adequar-les per que s’ajustessin a la tipologia d’obra, creant o modificant costos en base a preus de pressupostos reals dels industrials. El resultats han estat a part del propi projecte en aplicació del CTE, l’aprofundiment en la diagnosis d’estructures de fusta i en el coneixement de sistemes constructius coneguts però no aplicats durant la meva vida laboral. Les conclusions que es desprenen de l’elaboració d’aquest projecte, són la dificultat d’obtenir dades dels elements estructurals en un edifici existent, amb aquestes dades, que a vegades són mínimes, la dificultat de realitzar una diagnosis degut a que et bases en hipòtesis de resistència de la fusta segons unes normes, fusta que en molts casos no coneixes de quina classe és i que les singularitats de la pròpia fusta fan que no siguin comparables amb la fusta de les normes, raó per la qual, en el recàlcul d’estructures de fusta, s’utilitzen els valors menys. I per última la dificultat d’aplicar el CTE en un projecte de rehabilitació.\nMatèriesHistoric buildings--Conservation and restauration, Housing rehabilitation, Rehabilitació de l'habitatge, Edificis històrics -- Conservació i restauració, Patrimoni històric -- Catalunya – Terrassa\nPFG ESanchiz.pdf pfg 44.45Mb PDF Accés restringit


Sí Ràdio incrementa l’oferta de música en valencià - comunicació21\nSí Ràdio incrementa l’oferta de música en valencià\nRedacció|2013-07-10T12:45:39+02:0010 juliol 2013|Comunicació21\nDes d’aquesta setmana, l’emissora musical de Radiotelevisió Valenciana, Sí Ràdio, ha incrementat la seva oferta de música escrita i cantada en valencià. En concret, a partir d’ara li dedica dues hores al dia en exclusiva, de dues a tres de la tarda i de nou a deu de la nit.\nAquesta mesura per promoure els artistes del territori es va aprovar per unanimitat en el consell d’administració del passat 27 de juny a proposta de Rafael Xambó, qui va instar a què com a mínim un terç de la música que programa Sí Ràdio sigui en valencià. El conseller a proposta de Compromís va celebrar una mesura fins ara inèdita i va agrair la receptivitat al respecte de la nova directora general, Rosa Vidal.\nXambó, que és cantautor, va lliurar a l’emissora, en nom del Col·lectiu Ovidi Montllor, un arxiu amb 3.500 cançons publicades des de l’any 2005. A banda de difondre els artistes valencians contemporanis, “en especial” als finalistes de l’última edició de la gala dels Premis Ovidi a la producció musical en valencià, la segona emissora de Ràdio 9 també recordarà els grups dels anys 80 i 90.