Garantir un blindatge mínim de la llengua, per Laura Rosel - Catalunya Ràdio\n22/09/2021 - 07.55 Actualitzat 22/09/2021 - 08.09\nAhir saltaven totes les alarmes per l'esborrany de la nova llei audiovisual que el govern espanyol està a punt d'aprovar i que deixa a la intempèrie el català. Un text que no preveu cap percentatge obligatori per a la producció de sèries i pel·lícules en català. Avui sabem que a última hora es va decidir que la llei NO entrés ahir al Consell de Ministres i que l'executiu vol donar-se més temps per negociar amb la Generalitat.\nÉs una qüestió nuclear: l'oferta digital de continguts audiovisual és ara mateix la mare dels ous. Les plataformes mouen milions d'usuaris, milions de diners: són el nou motor del sector. Esborrar-ne el català és una agressió contra un dels usos socials més importants d'una llengua.\nEls partits independentistes, els mitjans de comunicació que tenim el català com a llengua habitual i prioritària, i -evidentment- el sector audiovisual hem saltat com salta l'aigua de les piscines de La Palma quan hi cau la lava. Si la nova llei audiovisual s'aprova tal com està redactada ara, el català tindrà la seva sentència de mort. Les productores catalanes hi han posat data: 10 anys. D'aquí 10 anys la producció en català serà pràcticament inexistent si ara no s'obliga Netflix, HBO o Movistar a tenir una quota del seu catàleg en aquesta llengua.\nQue la llei no s'hagi aprovat encara és una bona notícia. L'esclat de la polèmica -pel que sembla- ha servit per aturar-ho a temps. Però no n'hi ha prou. Cal abocar tots els esforços per garantir un blindatge mínim de la llengua a les pantalles amb més audiència. I seria bo que aquests esforços no vinguessin només del mateix lloc de sempre, i que forces de tan àmplia representació parlamentària com el PSC i els Comuns s'hi afegissin, també, sense fissures.\nLa situació de debilitat de la llengua catalana davant del castellà està avalada de sobres per xifres, estudis i evidències del dia a dia de qualsevol persona que visqui i treballi a Catalunya. És urgent teixir un consens que la blindi políticament, al marge de la guerra partidista.\nUna guerra que no ho hauria de ser. La llengua és un tresor. Una llengua petita, com el català: petita en nombre de parlants, però enorme en riquesa i vigor, no és una amenaça, per molt que des d'alguns sectors es faci servir com a arma política. És un bé de tots. Un bé a protegir.


La destitució del fiscal general sacseja la política alemanya\nLa Fiscalia acusa d’alta traïció dos periodistes per revelar secrets\nISAAC LLUCH Munic 09/08/2015 00:00\nPeriodistes sota sospita d’alta traïció, autoritats que es passen la patata calenta, polítics desbordats davant afers estatals. Alemanya està seguint neguitosa un cas que ha posat en joc la llibertat de premsa al país i que s’ha cobrat la carrera de ni més ni menys que el fiscal general de l’estat, Harald Range.\nRange ha sigut cessat pel ministre federal de Justícia, Heiko Maas, amb la plena aprovació de la cancellera Angela Merkel, que, tot i estar de vacances, s’ha afanyat a transmetre, a través de Christiane Wirtz, viceportaveu del govern alemany, el seu distanciament en l’afer. La fulminant destitució de Range situa Alemanya de ple en la difícil relació entre la política i la Fiscalia General, i planteja la qüestió de fins a quin punt els ministeris poden, han o haurien d’intervenir en sumaris.\nL’origen del cas van ser dues informacions revelades al febrer pel blog Netzpolitik.org sobre els plans confidencials de l’Oficina Federal de Protecció de la Constitució (BfV) -els serveis secrets d’Interior- de controlar més estretament la xarxa online. Es tractava d’informes sobre la creació d’una unitat per a la vigilància d’internet i per a la detecció i anàlisi de perfils de radicals i extremistes a les xarxes socials.\nEl cap de la BfV, Hans-Georg Maassen, es va enfadar i va reaccionar presentant una demanda contra “desconeguts” que van filtrar aquesta informació confidencial. En la denúncia, però, se citen els noms dels periodistes que van publicar l’informe a Netzpolitik.org.\nSegons el parer de Maassen -cap dels espies alemanys-, es va incórrer en alta traïció per haver revelat secrets d’estat i la Fiscalia General alemanya va acabar assumint el sumari. Range va començar les investigacions demanant dictamen pericial a la BfV per calibrar la qualitat dels documents filtrats a internet i fins a quin punt es tractava de secrets d’estat. Paral·lelament, el fiscal federal va concedir que d’acord amb la llibertat de premsa i d’opinió no es prendrien mesures directes contra els periodistes.\nPerò des de Netzpolitik.org es va denunciar que la Fiscalia havia obert investigacions contra dos dels seus periodistes, acusats d’alta traïció, una qüestió que va posar en alerta l’opinió pública del país.\nLa cancelleria de Merkel, segons va assegurar una de les seves portaveus, es va assabentar per la premsa de les acusacions que queien sobre els dos periodistes. L’assumpte va fer brotar titulars arreu. Els crítics interpreten que el cas és un atac a la llibertat de premsa.\nLa primera reacció del ministre de Justícia, Maas, de qui depèn el càrrec del fiscal general de l’estat, va ser tardana, però va acabar palesant un distanciament respecte a Range. El socialdemòcrata Maas va assegurar públicament que dubtava que es pogués acusar els professionals del blog d’investigació política d’alta traïció.\nLes exigències de dimissió al fiscal general es van deixar sentir cada cop més en la coalició de govern de Merkel. Mentrestant, el president de la BfV, Maassen, va anar defensant que la seva denúncia va estar dirigida contra “desconeguts” -els que van filtrar la informació- i no directament contra els periodistes. Però aquests intents de sortir de la primera línia de foc van resultar poc reeixits després que aquest cap de setmana passat unes informacions de Der Spiegel apuntessin que el cap dels serveis secrets d’Interior també va posar sota sospita diversos diputats del Bundestag, la cambra baixa.\nAl seu torn, Range es va defensar públicament acusant el govern d’interferir en el procés judicial i intentar frenar-lo. “Influir en les investigacions perquè el possible resultat sembla poc oportú políticament és un atac inacceptable a la independència de la justícia”, va afirmar el fiscal, destituït al cap de poques hores per “haver trencat la confiança” del ministre Maas.\nLa Fiscalia alemanya tanca el cas contra el blog que va acusar d'"alta traïció"\nTrump exclou la Unió Europea dels aranzels a l'acer i l'alumini\nDetecció precoç de càncer de còlon i recte\nEl Madrid sempre és el millor


Galaxy Note 7 - Coordinadora d'Usuaris de la Sanitat, Salut, Consum i Alimentació\nData: 11-10-2016 - Categoría: Consum\nInstem a Samsung a aclarir les opcions que tenen els usuaris del Galaxy Noti 7\nEntre les opcions per als usuaris ha de contemplar-se el reemborsament de l'import íntegre del terminal.\nLa companyia Samsung ha anunciat que deixa de fabricar i comercialitzar el seu telèfon Galaxy Noti 7, després que tant els mòbils venuts inicialment com els quals s'oferien com a substitució presentessin problemes de sobrecalentamiento en les bateries que feien que el telèfon explotés o s'incendiés.\nDesprés de consultar amb el servei d'atenció al client de l'empresa a Espanya, Samsung confirma que els que posseeixin un d'aquests terminals han d'apagar-ho i deixar d'utilitzar-ho de forma immediata, però emplacen a properes notícies de la companyia a la seva pàgina web per saber què opcions van a tenir els usuaris.\nSi bé és de valorar que la companyia hagi estat activa en aquest cas, primer facilitant la substitució i, ara, declarant que va a deixar de fabricar i comercialitzar el telèfon, resulta alguna cosa estrany que no hagin contemplat alhora la forma de procedir, una vegada ha decidit que no es podrà substituir un Galaxy Noti 7 per un altre igual.\nVolem instar a la companyia al fet que, al més aviat possible, ofereixi solució als consumidors i prevegi no només la possibilitat de substituir el terminal afectat per un altre model (amb el reemborsament de la diferència si el telèfon substitut és més econòmic, tal com oferia anteriorment durant el programa de substitució), sinó també l'opció que els afectats obtinguin el reemborsament íntegre dels diners. Així mateix, se sobreentén que aquells afectats que no disposin d'un altre telèfon podran seguir accedint a un terminal de substitució fins que s'aclareixi la situació, però és alguna cosa que tampoc es concreta de moment, per la qual cosa seria interessant que Samsung es pronunciés al més aviat possible perquè els seus usuaris poguessin, almenys, disposar d'un mòbil operatiu.


L'Hospital de la Ribera atén a més de 800 pacients en el seu domicili durant els primers set mesos de 2019 - Vista impresión\nPOBLACIONES » Alzira » L'Hospital de la Ribera atén a més de 800 pacients en el seu domicili durant els primers set mesos de 2019\nL'Hospital de la Ribera atén a més de 800 pacients en el seu domicili durant els primers set mesos de 2019\nLunes, 26 de agosto de 2019 | e6d.es\n• L'increment de professionals que ha registrat la Unitat en l'últim any ha afavorit un augment d'activitat de la UHD de la Ribera\nL'Hospital Universitari de la Ribera ha atés a un total de 813 pacients en els seus domicilis durant els primers set mesos de 2019, a través de la seua Unitat d'Hospitalització a domicili (UHD). Això ha suposat un increment d'un 53,4% respecte al mateix període de temps de 2018.\nD'aquesta forma, entre gener i juliol de 2019, la UHD ha registrat prop de 1.800 altes (l'equivalent a ingressos en els serveis d'hospitalització), “la qual cosa suposa pràcticament la mateixa activitat que es va realitzar durant l'any complet de 2017”, ha assenyalat el coordinador de la Unitat, Pablo Lafuente.\n“Aquesta elevada activitat que mantenim en la UHD de la Ribera és possible gràcies a l'important increment de professionals que hem registrat en l'últim any”, ha afirmat Lafuente qui ha afegit que “actualment, aquesta Unitat està atesa per 17 professionals, entre els quals es troben mèdics, fisioterapeutes, psiquiatres, auxiliars clínics i personal d'Infermeria”.\nAixí, durant els primers set mesos d'enguany, la UHD ha realitzat 36.249 visites a domicili de personal mèdic i d'Infermeria i altres 512 visites de Fisioteràpia.\n“L'hospitalització a domicili proporciona un tracte més humanitzat al pacient, al qual li se li realitza qualsevol tractament i prova que puga necessitar, com si estiguera ingressat en l'àmbit hospitalari, però amb els beneficis que, per al seu benestar general, suposa estar en el seu propi domicili, un entorn més confortable i pròxim”, ha destacat Pablo Lafuente.


La reunió anual de clubs es farà dissabte a Salt - Diari de Girona\nLa reunió anual de clubs es farà dissabte a Salt\ngirona | ddg 06.01.2009 | 01:00\nEl III Campionat d'Hivern per carretera tindrà un total de 6 proves, de les quals puntuaran les 5 millors de cada corredor. Les categories de Fèmines, Cadets i Veterans 60 faran un màxim de 60 quilòmetres. Les curses començaran sempre a les 10 del matí. El\ncampionat arrencarà el 25 de gener a l'Estartit i també tindrà parades a Calonge (1 de febrer);\nla Bisbal (8 de febrer); Bescanó (15 de febrer); Sant Joan les Fonts (22 de febrer) i Olot 1 de març).\nEls tres representants de l'OK Lliga gironins, Shum Maçanet, Lloret i Viva Habitat Blanes, jugaran els seus partits de la 17ena jornada de Lliga dissabte vinent. El Shum saltarà a la pista del Liceo a partir de les 6 de la tarda; una hora més tard serà el torn del Barça-Lloret, i tancarà la jornada dels gironins el Viva Habitat-Vic, a les 8. Dissabte també es reprèn la Primera Divisió després de l'aturada de Nadal. El GEiEG rep el Corunya i el Girona visita el Raspeig (20:30).\nMarta Fernández (Uni Girona) comença avui la seva participació al Campionat d'Espanya de seleccions autonòmiques a Càceres defensant els colors de la Selecció Catalana Infantil. Serà fins al diumenge 11 de gener. Abans de lluitar pel títol, l'equip català haurà de superar una primera fase jugant avui contra València (15:30), demà contra Aragó (10:00) i dijous contra Galícia (9:00). A partir de dijous es jugaran les eliminatòries a partir d'1/4 de final.\nLa reunió anual de clubs de Girona se celebrarà dissabte 10 de gener a les 15:30 hores a l'UFEC, de Salt (carrer Miquel Martí i Pol, 5 - Piscina Municipal ), segons va informar ahir la Delegació de Ciclisme. Com ja és normal, en aquesta reunió es farà un repàs general de la temporada, i s'informarà de les novetats per al 2009. A l'ordre del dia, també s'hi ha inclòs\nla confecció dels nous calendaris per aquesta temporada i els habituals precs i preguntes on es podran formular propostes.


Lectures de setembre: Mariana Enríquez, Jeanette Winterson i Vicenç Llorca : Raquel Picolo\nby Raquel Picolo | oct. 1, 2021 | Llibres | 0 comments\nNo vaig escollir aquesta novel·la perquè estigués etiquetada com a lectura de gènere, concretament de terror. Senzillament encara no havia llegit res d’aquesta escriptora i volia conèixer-la. El premi de novel·la Anagrama em va acabar de donar l’empenta per endinsar-me en les gairebé 700 pàgines de la novel·la.\nNuestra parte de noche és una novel·la fosca, però a mi no m’ha fet por, no m’ha semblat pas terrorífica, en el sentit que l’esglai et glaça la sang. Angúnia sí, molta. Però els gèneres no importen, el que importa és la bona literatura, i Mariana Enríquez m’ha convençut.\nSi bé no he hagut de tancar el llibre presa del pànic ni m’ha agafat cap taquicàrdia, la novel·la m’ha atrapat totalment. La primera part m’ha hipnotitzat, i jo volia continuar sota el poder la hipnosi, però m’ha expulsat cap a altres perspectives i raonaments, que també són pàgines interessants i estan ben escrites, però quan el llibre enfila la recta final (i el final em sembla bo) ja ha perdut de bon tros l’electricitat de les primeres pàgines.\nUn quadre exhaustiu sobre la maldat. Famílies malignes, rituals sanguinaris. Crueltats i depravació. Entre el realisme i el fantàstic, realitats atemporals.\nLa passió, de Jeanette Winterson (traducció Dolors Udina)\nLa lectura d’aquesta novel·la ha estat com una llimonada natural amb menta. Refrescant, divertida. El gust per les històries i els personatges diferents i meravellosos.\nLa novel·la original es va publicar l’any 1987 i, gràcies a l’èxit que va tenir, l’autora es va poder dedicar exclusivament a la literatura. Celebro la iniciativa d’Edicions del Periscopi per publicar una versió catalana revisada per Dolors Udina, que ja l’havia traduït abans al català.\nÉs un relat a dues veus magnífiques: la del Henri i la de la Villanelle.\nLa part central de la novel·la passa a Venècia. La ciutat infinita que es plega sobre si mateixa i es transfigura amb la llum. La ciutat dels canals i dels rems. La ciutat de la gent pragmàtica. La ciutat tràgica.\nSituada a l’època napoleónica, però amb un retrat i una interpretació de l’època molt lliures. No és un novel·la històrica sinó una metaficció històrica on l’autora tracta temes atemporals i actuals com l’amor i la guerra, la identitat de gènere i la sexualitat.\nUna lectura deliciosa. Un cant a la llibertat.\nEn algun lloc entre Déu i el diable hi ha la passió, i el camí per arribar-hi és sobtat i el de tornada és pitjor.\nSimfonia de tardor, de Vicenç Llorca\nL’última novel·la de Vicenç Llorca explica la història d’un compositor que vol refer la manera de crear música i la seva vida. La història transcorre fonamentalment a Organyà, La Seu i Andorra, i el paisatge hi té un paper rellevant.\nDesprés de Tot el soroll del món i Aquell antic missatge de l’amor, l’autor continua reflexionant sobre l’amor com a eix estructurador de les persones, i amb Simfonia de tardor tanca la trilogia.\nUn altre element molt important és la presència de l’art. L’estructura de la novel·la parteix de la Simfonia de primavera de Robert Schumann, i la vida d’aquest compositor batega en la relació entre els dos personatges principals del llibre.\nUna lectura àgil. Una prosa sublim.\nEl compositaor Marc Giralt mirava el riu del de dalt del pont. El Segre passava als seus peus a una velocitat intensa. Les darreres pluges de tardor n’havien incrementat el cabal. Els còdols quedaven gairebé tapats sota la superfície de l’aigua i representaven petits obstacles al seu curs, com també les truites que jugaven a remuntar la força del corrent.\nUna novel·la sobre art i salut mental\nTallers d’escriptura terapèutica


Passaré uns dies al Matarranya. Què recomaneu? - Fòrums - Racó Català\nPassaré uns dies al Matarranya. Què recomaneu?\n20.01.2019 16.36 h \nQuè considereu imprescindible fer en aquesta comarca (ja sigui sobre cultura, natura, menjar... qualsevol cosa)?\n20.01.2019 17.11 h \n▴#10077156  0  0\n20.01.2019 17.21 h \nLa Fresneda ho vaig trobar molt bonico (a banda de l'espectacular part antiga de Vallderroures)... Es nota que el Matarranya estava sota el poder de la noblesa aragonesa i que valgui la redundància, aquesta tenia molt de poder.\n▴#10077195  0  0\n28.01.2019 10.05 h \nEls meus amics que són d'allí en diuen la Freixneda. Espanyolitzar els noms ho ha fet sempre la institució, mai el poble.\n▴#10077201  0  0\n20.01.2019 18.01 h \nVall-de-roures i Calaceit són espectaculars. Beseit té un raconet preciós on et pots banyar al riu (la Font de la Rabosa), però no crec que ho facis amb aquest fred.\nSi tens temps et recomano l'excursió a La Caixa, des de dalt hi ha uns vistes bestials i veuràs tot de voltors sobrevolant-te.\n20.01.2019 18.14 h \nA la Caixa s'hi pot pujar amb facilitat?\n▴#10077233  0  0\n20.01.2019 18.20 h \nSi, l'excursió és força senzilla. Només té complicació l'ascens al que ve a ser "la caixa" en si (i més per baixar que per pujar), ja que t'has d'ajudar d'una cadena. No ho recomano si vas amb nens, però podeu pujar al Perimanyol (el cim del costat) i tindreu una vista perfecta de La Caixa. https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/la-caixa-i-el-periganyol-des-de-beseit-massis-del-port-19275908\n▴#10077241  1  0\n20.01.2019 18.37 h \nÉs la primera volta que sent a dir "la Matarranya" (amb article femení).\n¿És un error teu o és que ho diuen així per aquella contrada?\nError meu, corregeixo\n▴#10077255  1  0\n21.01.2019 23.13 h \nTota la comarca té un gran encant. A nivell culinari, els pastissets de Vallderoures. I si pots, arriba't al Mesquí, una mena de subcomarca deixada de la mà de Déu, l'últim territori de la zona anant cap a l'Aragó on se sent parlat català, tot i que hi està morint com a tants llocs.\n28.01.2019 10.06 h \nAiguaviva, al "baix aragó", també és preciós i ben catalanoparlant.\n▴#10078424  0  0\n06.02.2019 14.14 h \n▴#10083932  0  0\n28.01.2019 08.36 h \nBé, com que suposo que molts de vosaltres no coneixeu la zona, us explicaré les meves experiències lingüístiques durant la meva sortida.\n- Divendres tarda ens vam aturar a Queretes, una vila d'uns pocs centenars d'habitants. El poble tenia el seu què (en realitat, tots els d'allà són macos) i vaig decidir-me per entrar a la pastisseria. Allà hi havia una dona amb els seu fill petit i parlaven en català amb pastisser; en pic vaig entrar el pastisser se'm va dirigir en castellà, vaig respondre en català i llavors ell va continuar en català. Cap cartell ni indicació estava en català, més enllà d'una peixateria i, si no recordo malament, la senyalització a l'entrada del poble era bilingüe. Al vespre vam arribar a Vall-de-roures. Aquí tota senyalització i cartells només eren en castellà. A l'hotel em van parlar en castellà i jo sempre responia en català; pensava que no en sabien però després d'una estona va començar a parlar català també (estrany). El restaurant que vam anar el duien uns estrangers que, de català, ni un borrall. El poble en sí, maco i recomanable.\n- Gairebé tot el dissabte el vam passar a Beseit. Al matí-migdia vam anar al Parrisal, un entorn natural força maco. La tarda la vam passar al poble, contemplant-ne els racons; també era maco, però Vall-de-roures em va agradar més. De tornada a Vall-de-roures vam fer una xocolata amb xurros en una pastisseria. Quan vam entrar ens van atendre en castellà, però en pic els vaig parlar en català van canviar de llengua (el mateix van fer amb mi les dues dependentes del local). Al restaurant, el mateix patró, tot i tenir un català perfecte sempre atenen en castellà. En tots els llocs on vaig cruspir quelcom les cartes mai no estaven en català. De tornada a l'hotel aquest cop a recepció hi havia un home, vaig enraonar-hi una estona i també parlava un català local perfecte.\n- Diumenge al matí vam anar a prendre el cafè en una altra pastisseria, on, després d'un altre pesat 'buenos días', quan li vaig etzibar un 'bon dia' va canviar de llengua. Per últim, vam fer una visita ràpida a Calaceit, el poble que ens va agradar més de tots; la seva arquitectura era molt semblant a la resta de pobles del Matarranya, però simplement hi havia més abundància d'elements arquitectònics. Després d'això, cap a Catalunya un altre cop.\nEn general vaig tenir la impressió que allà tothom qui no fos immigrant sabia català, però no els agradava pas usar-lo o, més aviat, el consideren quelcom familiar i íntim. Mai no em van atendre de primeres en català encara que tothom amb qui vaig parlar el sabia (menys els immigrants que portaven un dels restaurants). Difícilment trobareu cartells en català o qualsevol text en català (només algunes plaques turístiques poden ser bilingües) i, de fet, la seva presència escrita és més comuna a la Catalunya Nord que allà. Entre ells fins i tot parlaven castellà encara que sapiguessin català, cosa que em va preocupar. Encara que el català sigui conegut per gairebé tothom em va semblar totalment mancat de prestigi, apartat de la vida pública, cosa que'amoïna ja que pot fer que s'acabi desapareixent en unes poques generacions.\n28.01.2019 09.57 h \nMés o menys vaig ser als mateixos llocs que tu quan hi vaig anar, et deixo les meves impressions sobre la llengua:\nPel que fa a la presència escrita del català és nul·la, com bé dius, però a nivell parlat la llengua segueix molt viva. Potser el fet que hi anés amb una noia d'allà va fer que de primeres ens parlessin en català a la majoria de llocs.\nEl primer lloc que visitàrem fou Vall-de-roures, un cop vist el casc antic anàrem a un bar que hi havia just creuar el riu, on hi havia una colla de joves. Van saludar la meva amiga en català i a la resta ens van parlar també en català; tot i que entre ells hi havia un parell que parlaven en castellà la conversa general era en català. Vam marxar al poble de la meva amiga a sopar (Valljunquera), al bar de la piscina. Hi havia mig poble allà sopant, una vintena de nens inclosos. Els nanos parlaven la meitat en cada llengua més o menys però quan un castellanoparlant es dirigia a un catalanoparlant ho feia en català (entre els adults passava el mateix, inclosa l'alcaldessa). A més, tots els nanos empraven el català amb la meva amiga, que havia estat monitora seva a l'estiu.\nEl dematí vam anar a berenar a una pastisseria de Vall-de-roures i de nou ens van atendre en català, tot i que entre la clientela vaig sentir només castellà. A Beseit no recordo parlar amb ningú ni entrar a cap comerç. A Calaceit en canvi només vam sentir parlar català dins un bar, tot i que de primeres ens van atendre en castellà.\nCal dir que la meva amiga és de família castellanoparlant. Ella normalment fa servir el castellà, però no té cap problema en canviar al català. Això si, li diu xapurriau, no nega la unitat de la llengua però si a dir català al que parla. En canvi la que fins ara era la nostra companya de pis, que és del mateix poble però de família catalanoparlant, no té cap problema en dir que xerra català.\nPel que he vist amb aquestes noies i les seves amigues els topònims en català han quedat completament oblidats pel jovent: diuen Valderobles, Beceite, Calaceite i Valjunquera (amb jota castellana).\n▴#10083876  0  0\n28.01.2019 10.04 h \nTu vas tenir una perspectiva diferent a la meva, interessant. Tot i això, continuo dient que la meva impressió va ser que allà el català sembla quelcom íntim i familiar, sense ús més enllà de la família i amics. No sé si et va semblar així.\n▴#10083914  0  0\n28.01.2019 11.27 h \nSi, també em vaig endur aquesta impressió. Ja et dic que si ens parlaven de primeres en català és perquè hi anàvem amb una noia d'allà. Els moments en que no hi era la llengua d'entrada sempre fou el castellà.\n▴#10083927  0  0\n28.01.2019 10.02 h \nNo tan sols és que parlin català, és que és la seva llengua materna. Ara bé, llevat d'un petit grup de persones amb una mica de consciència lingüística, en la seva ment la perspectiva del colonitzador és absolutament dominant i la llengua dels seus vells, un patois que s'ha de quedar a casa. I més ara. Vaig escoltar una presentació sobre l'ús del català entre els adolescents de la franja i feia feredat.\n28.01.2019 11.01 h \nLes xifres del català entre el jovent de 16 a 25 anys espanten a tot el territori. I el seu ús en el terreny recreariu i d'oci és ínfim.No descarto que en molts pocs anys estiguem arreu com al Matarranya.\n▴#10083928  0  0\n▴#10083951  0  0\nRamon Muntaner4.038 12 526 1.339\n28.01.2019 10.52 h \nEt puge el fil per a afegir-lo als meus estelats. Jo també tinc pendent una visita al Matarranya\nondarenc697 14 56\nDels llocs que conec quasi tots ja els heu recomanat,encara que també vaig estar a Fondespatla i és un poblet bonic amb una església gran.\nRecorde que la gent parlava català o com molts anomenen xapurriat i a nosaltres ens van dir,sou d'Alicant? Curiós però a Sueca també ho diuen.\n▴#10083950  0  0\n01.04.2019 09.51 h \nAlicant? Per desgràcia és un topònim aberrant que encara es diu entre gent major des del Palància al Xúquer, aproximadament.\n▴#10121390  0  0\n02.04.2019 09.13 h \n▴#10130988  1  0\n04.04.2019 11.39 h \nJo fins i tot he sentit dir Jávea a gent valencianoparlant. D'Alcoi i de Cocentaina, per exemple. I gent que ja són avis...\n▴#10131806  0  0\nTico799 2 395\n04.04.2019 13.10 h \nAl nord del Palància, Alicant entre la gent gran és molt habitual.\n▴#10130988  0  0\n04.04.2019 14.44 h \nNo ho sabia. Em pensava que a la Plana la gent no ho deia. En fi...\n▴#10133450  0  0\n04.04.2019 12.13 h \nAprofita i baixa a Riba-roja d'Ebre, poble bonic i bona pesca\n04.04.2019 12.15 h \nHi he estat força cops i no li trobo res d'especial, la veritat. N'hi ha de millors per la zona.\n▴#10133430  0  0\n04.04.2019 13.06 h \nPots anar a Flix si vols veure un parc natural, el de Sebes. A Riba-roja val la pena si ets pescador.\n▴#10133434  0  0\n04.04.2019 14.59 h \nPescar és turisme per a eslaus.\n▴#10133447  0  0\n04.04.2019 15.48 h \nLa majoria dels turistes que van a pescar son alemanys o anglesos.\n▴#10133507  0  0\n04.04.2019 13.16 h \nDiuen que tenen un problema molt gran amb la natalitat.\nQue es parla molt de català però que la major part dels locals són gent ja entrada en anys, i que l'arribada d'immigrants extraeropeus amb una fertilitat extremadament alta significa que d'aquí una generació ja seran totalment subsituïts demogràficament. Els seus bells i singulars dialectes, el seu particular caràcter, els seus costums, la seva cuina, etc... seran oblidades per sempre més.\nVaja, que jo aprofitaria per prenyar unes quantes pubilles mentre fos per allà.\nfa 10 segons 70 respostes\nfa 60 segons 41 respostes\nfa 34 minuts 77 respostes\n23.842 raconaires | 246 connectats (39 raconaires)


Elite Taxi es mobilitzarà contra Cabify i les llicències de VTC | betevé\nEl sector denuncia que no compleixen la normativa i els acusa de "riure's de les institucions, la Guàrdia Urbana i els Mossos d'Esquadra"\ndimarts, 4 de maig del 2021, a les 14.27\nEl sector del taxi tornarà a mobilitzar-se al carrer durant la setmana del 17 de maig. Aquesta vegada ho farà contra Cabify i les llicències de VTC de la ciutat. En una nota de premsa, Elite Taxi denuncia que “es riuen de les nostres institucions, la Guàrdia Urbana i els Mossos d’Esquadra” i que no compleixen la normativa. Diuen que “el descontrol de les llicències de VTC és insostenible”.\nAfirmen que tot i que ara les empreses de llicències de VTC tenen “menys vehicles per la pandèmia”, d’aquí a poques setmanes la ciutat tornarà a omplir-se d’aquests cotxes. El sector diu que entén que “són temps difícils per a tothom”, però que no està disposat a veure com “incompleixen les normes sistemàticament”.\nSancions de fins a 2.000 euros\nÉs per això que Elite Taxi demana que s’apliquin les sancions als cotxes que no compleixin la llei segons marca el reglament. Per exemple, per no portar el distintiu que els identifica com a llicència de VTC o per circular per la via pública “a la recerca de clients”. Elite Taxi també demana multes per no respectar la precontractació dels 15 minuts (el temps mínim que ha de passar perquè puguin oferir el servei). Afirma que les sancions, en aquests tots aquests casos, van dels 600 als 2.000 euros. Diu, a més, que ha detectat que “aquests vehicles porten la ITV caducada”.\nPer això solicitarà els permisos per iniciar un calendari de mobilitzacions a partir del 17 de maig. Demana a les administracions que “facin complir la llei”.\nTot i que en aquesta ocasió les protestes se centraran contra Cabify i les empreses de llicències de VTC, els taxistes també vigilen de prop Uber. De moment, la plataforma ha obtingut el permís de l’IMET per operar a Barcelona amb la tarifa 3, la del preu tancat. Segons la companyia, però, molts taxistes no volen treballar amb ells per por a les represàlies del sector.\n— manifestacions a Barcelona — taxi — vtc\nLes lluites veïnals per fer arribar el metro a Nou Barris


On compreu el torró? – Olleta de verdures\nOn compreu el torró?\nPublicat el Desembre 12, 2007 Desembre 13, 2007 by massitet\nDes de fa uns quants anys, a casa nostra (entesa com a suma de nosaltres dos, més les respectives famílies polítiques) tenim força resolta la qüestió d’on comprar els torrons. Ens va costar alguns anys de proves i errors, que al final s’han sintetitzat en un llistat que us facilitem més avall. En tot cas, aquest llistat no és res més que l’expressió clara d’un principi bàsic: solament comprem a pastisseries i cases especialitzades que els fan ells mateixos. Digueu-nos snobs, digueu-nos sobradets, digueu-nos el que vulgueu, però tastats (alguns d) els artesans és molt díficil tornar als comercials, especialment els de major difusió. I la relació qualitat – preu – satisfacció personal és infinitament superior a favor dels artesans.\nEl nostre mapa torronaire\nEl nostre mapa torronaire, o sigui, els llocs on comprem el torrons que ens mengem cada any, dibuixen un triangle que té per vèrtexs Barcelona, Solsona (a la bonica comarca del Solsonès, oi Maria?) i Vinaròs (a la no menys bonica comarca del Baix Maestrat. No fotem! 😉 ) .\nDes de fa uns quatre o cinc anys, la casa Planelles i Donat de Barcelona és el nostre proveïdor oficial de torrons de Xixona i Alacant, que fan a Xixona i després porten al cap-i-casal. El seu Xixona granulat és suprem: l’ametlla no està tan triturada com al normal i te’n vas trobant trossets a cada mos i mastegada que fas. És untuós, greixós i molt dolç, però té una característica que em té molt intrigat: seca la boca! Sí, si: tot i la dolçor, t’acaba deixant la boca sense saliva, com un vi molt sec i/o astringent. El sabor és llaaaaaaaaaaaaaaaarg, amb l’ametlla i la mel molt ben conjuntades. L’Alacant, del qual no en soc gran fan (tot s’ha de dir), també es molt gustós i domina molt més el sabor de l’ametlla. És menys dolç i empalagós (joer, que malament que parlem al Baix Maestrat…) que el de Xixona. Trencat a trossets petits, el trobo un molt bon petit four per acompanyar el café de ls asobretaula nadalenca.\nDes que vam provar el torró de crema cremada de las pastisseria Can Massana de Solsona (gràcies, Maria!), ja no n’hem trobat cap altre de bo. Per nosaltres, això dificulta la gestió de la compra d’aquest torró, ja que no tenim cotxe i tampoc solem tenir temps per escapar-nos cap a Solsona. Menys mal que tenim un angelet de la guarda que sempre ens en fa arribar. És tou i esponjós, cremat al punt (no amargueja gens) i d’una dolçor subtil que t’omple la boca a poc a poc amb un gustet d’ou dolçet qeu enamora. Amb kisumenja ens l’hem de racionar, sobretot des què un Nadal ens vam fotre un pastilla, això si de les petites, d’una atacada i sense adonar-nos-en. Ei, paraula de bon menjador: si podeu, pilleu-ne. No us n’arrepentireu. La pastisseria no te web i no he trobat fotos per a que el vegeu (enguany encara no en tenim), així que haureu d’anar a Solsona a buscar-lo.\nA la Pastisseria Viver de Vinaròs (que tampoc té web), comprem el torró més particular de tots els tradicionals a casa nostra: una mescla de torró de Xixona i xocolata molt divertida. M’agrada molt, tot i que se’m fa difícil descriure el sabor. Clar, com de xocolata amb ametlles. Però com que l’ametlla està molt triturada, la sensació i els sabor és diferent al de la xocolata amb ametlles més normal. A més, la xocolata és amb llet i no domina pas, de manera que es nota tant l’ametlla com la dolçor melosa típica del Xixona. Peculiar. El podeu trobar al carrer Major, baixant a ma esquerra…\nCom sóc un cul de mal asiento que diem els barbaristes del meu poble, enguany no em podré estar de provar alguna casa nova. Tenen tos els números els torrons de Xixona de la famosa Casa Colomina de Barcelona (també el fan a Xixona) i un que vaig veure a la meva darrera visita a Casa Gispert (com m’agrada aquesta botiga…), que tenen de tot per al Nadal. També he vist / llegit que Oriol Balaguer ha fet unes preparacions especials per al Nadal, que dubto molt que pugui resistir-me a comprar.\nEn tot cas, aquí està la nostra llista. Alguna recomanació per incorporar a les provatures 2007? Us ho agrairíem moltíssim! Comprar torrons a Barcelona sempre te un punt de repte (en deu haver de més bons? és la millor relació qualitat – preu?), però si socialitzem coneixements, sempre serà més fàcil (i divertit!). No?\nEtiquetat botigues, Comerços, Nadal, torró, torrons\nEntrada prèvia Addicte a l’horta navarresa (i III): els espàrrecs de Navarra\nEntrada següent Una de carbassa!\n8 pensaments sobre “On compreu el torró?”\nDesembre 17, 2007 a les 4:31 pm\nel torro de gema cremada a la pastisseria la Torra, Plaça Tetuan – Barcelona\nsi el compres ja m’ho explicaràs.\nDesembre 19, 2007 a les 2:31 pm\nLa Pastisseria Elias Miró de Castellterçol té uns torrons boníssims, a mi m’encanta el de xocolata negra amb patates xips. Mmmm!!!\nDesembre 19, 2007 a les 3:01 pm\nHola Jordi i Sònia!\nMoltes gràcies per les vostres recomenacions! La veritat és que se’ns gira feina per poder anar provant totes aquestes suggerències. Un dels problemes que t’agradi molt un producte és que no el vols deixar de menjar. I si s’afegeixen coses a provar…\nDe tota manera, te moltes més possibilitats el de la pastisseria de la Plaça Tetuan que els de Castellterçol (sobretot enguany, que no hem pogut anar a Solsona a buscar-ne..). Això de no tenir cotxe és una limitació important… De tota manera, queda apuntada, però molt apuntada, la idea del torró de xocolata amb patates xips! Uaaaaaauuuuhhhhhhhhhh!\nDesembre 18, 2009 a les 9:58 am\nJust ahir l’Iban esmentava una pastisseria del carrer Olzinelles, a Sants, i deia que el de crema era molt bó. Ara bé, jo sóc bastant fidel als de La Palma del Clot (tot i que aquest any, ni vivint ni treballant-hi a prop, em sembla que els faré el salt).\nDesembre 18, 2009 a les 10:47 am\nCom a veïna i amant del torró de Xixona granulat, a Can Donat (és com l’anomenem els del barri…), també és molt bo el fi, el d’Alacant i el de xocolata amb avellanes… Mmmm…\nDesembre 18, 2009 a les 12:34 pm\nRepeteixo el dit al Facebook. A part de ser també donatista per via familiar, estic enganxat a uns que ens posen al lot, el de xocolata i avellanes del Blanxart. Espectacularment bo.\nDesembre 18, 2009 a les 4:14 pm\nPrenc nota del parell de recomenacions, Mar Calpena. Aquets d’Olzinelles potser és mereix una visiteta, que això està a tocar de casa. I apunto el de La Palma, però la nostra passió per Cal Donat i la distància li ho posen molt difícil…\nSara Maria, efectivament aquest és el nostre preferit a molta distància! És el número u de cada Nadal, no falla mai…\nI Roger, deixo constància que anoto la teva recomanació sobre el Blanxart… A veure si el “pillo” enguany!\nRetroenllaç: Un bon formatge del Solsonès: Castell llebre - Cuina.cat


Durant aquests dies el món del vi torna a ser el protagonista a Calonge, juntament amb un seguit de propostes culturals que inclouen des de música fins a exposicions, passant per la màgia i els espectacles infantils, entre d’altres. El programa tant de la Festa del Vi Nou com de la Festa Major i el cap de setmana del vi de pagès vol posar en valor les qualitats del vi de Calonge, i també oferir activitats lúdiques i divulgatives.\nLa Festa del Vi Nou programa per aquest divendres 8 de novembre una festa infantil a la tarda, la inauguració de l’exposició fotogràfica Calonge i Sant Antoni els anys 70 i l’espectacle de màgia “Una nit amb el Mag Lari”. El gruix de les activitats tindran lloc durant el cap de setmana, amb les visites als cellers Mas Eugeni, que s’acompanyarà amb un tast de vi, i la visita al celler Can Pereclara, amb un maridatge de vi amb formatges de l’empordà. La tarda de dissabte concentrarà una bona part de les activitats, amb el vi i la música com a protagonistes. Així, a partir de les 18 hores el centre històric de Calonge, al voltant del castell, s’omplirà amb les parades de vi, el tast de vins de cellers del municipi, el tast de vi de pagès amb porrò i el gran concert de Teodora Enache Trio, que maridarà vi i jazz. El programa del dissabte a la tarda el completa la caminada nocturna “Fora Stock” que sortirà del castell a les 19 hores per fer un recorregut de 8 quilòmetres i tornar al punt de sortida, on una botifarrada tancarà les activitats de la tarda. A la nit la rumba serà la protagonista de la festa, amb el concert de Kambil’s a la Sala Fontova.


Sant Jordi | Aracne fila i fila\nLa nostra experiència virtual a la ràdio\nAhir dia 9 de maig de 2012, Ràdio Premià de Mar va dedicar l’espai setmanal Escoles als guanyadors dels Premis Sant Jordi 2012.\nMalauradament, nosaltres, la Sara Bernad i la Laia Muñoz, les dues premiades de la Categoria F, no vam poder anar-hi, ja que estàvem d’excursió amb la classe de Grec a fer un taller de cuina grega antiga al mercat de la la Boqueria de Barcelona amb els aràcnids grecs de l’Albéniz.\nLlavors la nostra professora de clàssiques, la Margalida, va idear, a l’hora del pati, un muntatge amb les gravacions de les nostres veus llegint els poemes i conte premiats i responent les preguntes corresponents.\nVa ser una llàstima que no hi poguéssim anar, ja que ens feia molta il·lusió. Però la veritat, va quedar força bé i encara que no hi vam ser presents, semblava que hi fóssim.\nL’experiència de ser premiades ens va omplir d’honor, emoció, gratitut i orgull. Però el més important no és el premi material, sinó la sensació que has estat tu qui ho ha aconseguit i que has creat un relat, poema, etc. que ha arribat fins al cor d’altres persones. Però el nostre camí com a joves compositores de poemes i contes no ha acabat, al contrari, comença. Estem en una meta amb paranys difícils i enganyosos en una societat que potser els satisfa més un <em> Best Seller </em> ple de morbositats; que un relat que només pretén ser agradable, evadir-se per un moment de la falsetat d’aquest món, fugir a èpoques i indrets llunyans… On trobar un respir.\nEn conclusió, per a nosaltres, l’escriptura és un vici indefens que ens ajuda a madurar i reflexionar sobre diferents aspectes de la vida.\nEulàlia (Laia Muñoz Osorio) i Zícora (Sara Bernad Fornier)\nThis entry was posted in General, Grec 1r, Llatí 1r, Llatí 4t and tagged Actualitat, Competència literària, Premis, Ràdio, Sant Jordi on 10 maig 2012 by Laia Muñoz Osorio.


Dijous, 2 de maig del 2013 | 18:52\nFer costat al president\nA l'últim minut la comissió sobre "el dret a decidir" s'ha format amb els cinc grups del Parlament, CiU, ERC, ICV-EUiA, CUP i el PSC. Un esdeveniment celebrat. O no? No plou a gust i desig. I tanmateix, així es fa el camí. Aquesta comissió ha d'impulsar l'autodeterminació i el PSC s'hi suma per aportar "neutralitat" i "transparència".\nOfrena floral de les Illes al Fossar de les Moreres\nEl proper 5 de maig es farà una ofrena en record del centenari del naixement dels poetes Marià Villagómez i Bartomeu Rosselló-Pòrcel, ambdós nascuts a les Illes. L'acte memorial comptarà amb la participació de Memorial 1714, Indrets del Record, IPECC, CAOC, Taller d'Història de Gràcia, Patriotes per la devolució, Crits i renou i l'Espai Mallorca.\nS'estrena el vídeo del primer Post-it Art per la llengua\nLa iniciativa, celebrada per Sant Jordi i organitzada per la Plataforma per la Llengua, ha presentat aquesta setmana el vídeo oficial de la trobada, en la qual s'hi va crear un mural gegant pel català format per 10.000 notes adhesives penjades per centenars de ciutadans.\nL'anticlericalisme ultraespanyolista s'intensifica en el transcurs d'aquests darrers mesos. Grups polítics i mediàtics espanyols l'utilitzen per anar contra l'Església catalana i els seus dirigents més visibles.\nTresserras: "Cal explorar totes les vies legals però el més ràpidament possible. El temps ens va en contra"\n"La negativa, l'amenaça i la prohibició són l'única resposta obtinguda. Les posicions, entre el catalanisme desacomplexat i l'espanyolisme mononacional, són cada vegada més distants. I res no fa pensar que les coses puguin canviar".\nXirgo: "La xiulada de diumenge al president Artur Mas és molt més que una simple anècdota"\n"Els xiulets a Mas formen part d'aquesta batalla profunda i soterrada que ja fa temps que es disputa, silenciosament i discretament, en molts llocs del país; però ara ja de manera molt i molt especial als centres de poder social, econòmic i financer".


Atemptat 'Charlie Hebdo': La Unió Europea reforçarà el control d’Internet i de les fronteres | Internacional | EL PAÍS Catalunya\nParís es converteix aquest diumenge en la capital mundial contra el terror\nParís 11 GEN 2015 - 14:43\tCET\nPersones concentrades a la plaça de la República de París. B. GUAY (AFP)\nEls ministres de l'Interior de la Unió Europea s'han reunit aquest diumenge per donar una resposta als atemptats gihadistes d'aquesta setmana a París, que han costat la vida a 20 persones, inclosos tres terroristes. Els caps de l'Interior han acordat "controls profunds" d'alguns passatgers i la coordinació amb empreses d'Internet per evitar continguts relacionats amb el terrorisme. El proper 18 de febrer, tindrà lloc a Washington una cimera internacional contra el terrorisme, segons va informar al final de la reunió de París el titular de Justícia dels EUA, Eric Holder.\nLa capital francesa és aquest diumenge la capital mundial contra el terrorisme, el lloc d'una trobada històrica sense precedents en defensa dels valors democràtics contra els violents. Enmig d'unes excepcionals mesures de seguretat, mig centenar de caps d'Estat i de Govern de tot el món, els principals dirigents polítics del país i destacats representants de les comunitats religioses encapçalaran a primera hora de la tarda la gran “marxa republicana” convocada contra eldesafiament gihadista llançat contra França aquesta setmana.\n"París és avui la capital del món", ha dit el president francès, François Hollande, als seus ministres en una breu reunió al matí. La manifestació, que ha començat a les 15.00 hores a la plaça de la República, estarà encapçalada per Hollande, que dissabte es va mantenir en permanent contacte amb líders que acudiran aquest diumenge a la marxa. Entre els dirigents europeus que han viatjat a París figuren la cancellera alemanya, Angela Merkel; el primer ministre britànic, David Cameron; el president espanyol, Mariano Rajoy; o els primers ministres d'Itàlia, Portugal, Bèlgica, Grècia, Hongria, Croàcia, Romania, Suècia… També hi seran el president del Consell Europeu, Donad Tusk, i el de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker.\nEspecial significat té la presència del primer ministre israelià, Benjamin Netanyahu, i del president de l'Autoritat Palestina, Mahmud Abbas. En representació del Govern nord-americà, figura el titular de Justícia, Eric Holder, que també ha participat a la reunió de ministres de l'Interior. "Avui tots som ciutadans francesos", ha declarat Holder després de la reunió.\n“Hi haurà controls a les fronteres encara que calgui modificar Schengen”\nCoulibaly reivindica l’atac en nom de l’EI en un vídeo pòstum\nAl costat d'Hollande i el seu primer ministre, Manuel Valls, a la manifestació hi haurà ex-primers ministres François Fillon, Alain Juppé, Michel Rocard i Jean-Pierre Raffarin, així com l'expresident Nicolas Sarkozy, actual líder de la Unió per un Moviment Popular (UMP), el principal partit de l'oposició.\nEl ministre francès de l'Interior, Bernard Cazenueve, ha anunciat “mesures excepcionals” de seguretat mentre s'ha activat el grau més alt d'alerta a la capital. Francotiradors d'elit, ha explicat, se situaran en teulades i terrats al llarg del recorregut de la marxa, que conclourà a la plaça de Nation, a uns tres quilòmetres del seu inici. Es desplegaran 24 unitats policials de reserva i companyies d'intervenció. Un total de150 agents especials estaran dedicats exclusivament a la protecció dels líders. Mentrestant, 2.200 agents més es desplegaran per París i els seus voltants per garantir la seguretat als punts més sensibles de la ciutat, inclosos els centres de culte i les ambaixades.\nDesprés de la reunió de ministres europeus del' Interior, a la qual també han assistit el nord-americà Eric Holder, Cazenueve ha anunciat que "cal adaptar el sistema Shengen sobre controls de passatgers a les fronteres", una tesi que defensa el seu homòleg espanyol, Jorge Fernández Díaz. Així mateix, ha assenyalat que els ministres de l'Interior i Justícia de la UE mantindran una reunió extraordinària per reforçar la lluita contra les xarxes de combatents gihadistes i les seves fonts de finançament, així com possibles acords amb les grans companyies d'Internet per impedir la difusió de missatges de propaganda radical. El representant belga s'ha mostrat partidari d'elaborar una llista única europea de combatents gihadistes.\n"Tot França està de dol", ha dit Cazenueve, per agrair a continuació el suport i la solidaritat de la resta del món. El fenomen, ha afegit, "afecta totes les democràcies". "Cal passar de les paraules als fets", ha assegurat per la seva banda l'espanyol Fernández Díaz en referir-se a la conveniència de reforçar els controls fronterers i d'Internet.\nA la gran marxa d'aquest diumenge a París, protegida per 5.000 policies i militars, se n'hi afegeixen altres de convocades a les principals ciutats del país. A Perpinyà, més de 40.000 persones han sortit al carrer, com a Saint-Etienne, més de 14.000 a Tarbes i 10.000 més a Dammartin, la localitat a 40 quilòmetres al nord de París on divendres van ser abatuts els germans Chérif i Said Kouachi, autors de l'atac a Charlie Hebdo. Aquestes manifestacions han estat precedides per marxes espontànies que van tenir lloc dimecres passat, hores després de l'atac gihadista contra la setmanari satíric Charlie Hebdo que es va saldar amb dotze assassinats, i dissabte, quan més de 700.000 persones van sortir al carrer arreu del país per expressar el seu rebuig al terrorisme i a l'antisemitisme. En les manifestacions de dissabte, molts dels assistents portaven cartells amb la frase “Jo sóc jueu”. Divendres, un dels terroristes abatuts per la policia va matar quatre jueus en un mercat de menjar kosher a l'avinguda Vincennes de París.\nLes sinagogues estan especialment protegides des de dissabte, però el Govern ha anunciat que, si fos necessari, l'Exèrcit participarà directament en la seva vigilància. El president Hollande té previst acudir després de la manifestació a la Gran Sinagoga de París per mostrar la seva solidaritat amb la comunitat jueva. Abans de començar la marxa, Hollande ha rebut diversos dirigents d'aquesta comunitat. "Estem decidits a seguir vivint el nostre judaisme. No cedirem davant la violència", ha comentat després Roger Cukieman, president del Consell Representatiu d'Institucions Jueves de França.\nAbans que comencés la manifestació de París, Hollande ha trucat per telèfon a Lassana Bathily, el jove de 24 anys treballador de la botiga de productes jueus que va actuar de manera heroica quan va amagar al soterrani una quinzena de persones que havien quedat atrapades quan divendres al migdia va ser atacada pel gihadista Amedy Coulibaly, que va assassinar quatre membres de la comunitat jueva en aquell local.\nEl transport públic serà gratuït aquest diumenge a París, però diverses estacions de la xarxa del metropolità properes al recorregut estaran tancades. Al migdia, molt abans de començar la manifestació, desenes de milers de persones ja omplien la plaça de la República amb banderes franceses i cartells de "Jo sóc Charlie" o "Jo sóc jueu" i crits de "Charlie, Charlie". "Ha calgut que passés això del Charlie per sentir-nos units. Continuem així", ha escrit algú en grans lletres al terra de la plaça.


Les primeres avantguardes · Visitmuseum · Catalonia museums\nVista de l’obra de Josep M. de Sucre a la sala corresponent a les primeres avantguardes\nMentre a Catalunya es formava i triomfava el noucentisme, a la resta del món occidental es produïa, en el camp de l’art, una ruptura molt més dràstica. Tota la tradició artística occidental, que s’havia iniciat amb Giotto i havia culminat amb els impressionistes, es trencà donant pas a unes escoles iconoclastes que replantejaven l’art des dels seus orígens.\nUn dels grans protagonistes —potser el més gran— d’aquest viratge, que rebé el nom genèric d’avantguardisme, va ser Pablo Picasso, un andalús criat a Catalunya, representat a la col·lecció del museu, amb una obra dels anys seixanta.\nA aquesta mateixa generació pertany el barceloní Juli González, que va ser un dels grans representants de la nova escultura abstracta de ferro, amb formes que sovint interpretava també en dibuixos.\nEl corrent potser més característic de l’avantguardisme va ser el surrealisme, amb Salvador Dalí com a màxim exponent. Abelló n’aconseguí moltes peces, no sols obres artístiques, sinó també documents escrits.\nSense moure’s de Catalunya, alguns altres personatges entroncaren també amb l’avantguarda, com ara l’escriptor i després pintor Josep Maria de Sucre, i també Ramon Calsina, aparentment un pintor tradicional, però que creava un món oníric personal i sorprenent, ben seu, sense precedents i independent de qualsevol escola d’avantguarda.\nAbelló i Dalí


Cicco Tiñone posa punt final als concerts de festes del Xiringuito Socialista de Xirivell\nCicco Tiñone posa punt final als concerts de festes del Xiringuito Socialista de Xirivella\nEl PSPV-PSOE ha continuat amb l'aposta iniciada en els dos últims anys per convertir la carpa socialista en un espai de trobada i de festa\nImatge del concert. FOO: EPDA\nAmb l'esperat concert de Cicco Tiñone i Beat Boy es va tancar la programació del Xiringuito Socialista de Xirivella, instal·lat durant les festes en l'avinguda de la Constitució. El PSPV-PSOE ha continuat amb l'aposta iniciada en els dos últims anys per convertir la carpa socialista en un espai de trobada i de festa, reinvertint els beneficis per a comptar amb concerts en directe, especialment amb músics locals. Així, junt amb Tiñone, han passat pel Xiringuito Txema Barea i Pablo Monleón, Txus Bixquert i Manuel Murillo, junt amb el grup de rock de Camp de Túria El Trineu Tanoka, i Dani Miquel, que acompanyat d'Àlvar Carpi, va fer les delícies de xicotets i majors. Un altre dels esdeveniments destacats ha sigut el V Campionat de Truc, que va reunir a les millors parelles locals i que van guanyar els germans Cañadas.\nDes de l'Agrupació Socialista, la secretària general, Águeda Ferrandis, ha destacat l'interés del PSPV per contribuir a animar i diversificar la programació de festes, així com la necessitat recolzar els músics locals i també la normalització del valencià "absent en la programació oficial", "volem fer una miqueta més que servir entrepans i tapes", ha explicat.\nFerrandis ha destacat la gran resposta del veïnat, que amb la seua assistència han recolzat la iniciativa, i ha agraït el treball de totes les persones que amb el seu treball voluntari i desinteressat l'han fet possible. Cal recordar que són els militants i simpatitzants socialistes, incloent regidors i regidores els que s'encarreguen del muntatge i el servei de cuina i taules durant els dies de festa.\nFerrer San-Segundo (PP): Más de la mitad de las quejas de los vecinos son por tráfico, EMT, suciedad, jardines, seguridad y lentitud del gobierno de Ribó\nCastelló decideix amb el món de la festa la suspensió de Sant Pere i Sant Joan per la covid


“M’interessa el marge, la cara B de la literatura” | Eva Vàzquez | tERRADES | Llibres | El Punt Avui\n“M’interessa el marge, la cara B de la literatura” “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” + “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” E-mail\ntERRADES - 6 abril 2021 2.00 h\nElisabet Riera, a Can Vileta, la casa familiar de Terrades (Alt Empordà) on viu des de fa deu anys i on té la seu de l’editorial Wunderkammer QUIM PUIG.\n“M’interessa el marge, la cara B de la literatura” “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” “M’interessa el marge, la cara B de la literatura” E-mail\nEm pregunto si és vocació o autoexplotació, però en faig prou de viure d’això de manera sostenible; és una opció de vida\nLes microeditorials som una mena de teixit invisible, però donem feina a molts petits treballadors com nosaltres\nEva Vàzquez - tERRADES\nAra mateix n’estic malvivint, perquè m’entenguis. M’assigno un sou mínim cada mes, un sou de mileurista, i la resta és per fer funcionar l’engranatge, tenint en compte que ho faig quasi tot sola: parlo amb el dissenyador i la maquetista, reviso les galerades, contracto els drets d’autor, porto els llibres a correus... Tots els papers de l’auca. A vegades em pregunto si és vocació o autoexplotació. No busco pas un gran negoci. En faig prou de viure d’això de manera sostenible, perquè té a veure amb una opció de vida, en un poble petit, amb despeses menors i productors locals. No necessito fer-me rica, però sí que necessito viure.\nRep alguna ajuda institucional?\nEn tinc del Ministeri de Cultura, i puntualment de l’Institut Francès, però cap de la Generalitat, perquè publico en castellà. Tot i que treballo aquí, tributo aquí, imprimeixo aquí i soc teixit cultural català, se’m tanquen totes les portes. De què parlem? Una cosa és la política lingüística, amb la qual puc estar molt d’acord, i una altra la indústria cultural. Són coses diferents. D’acord, que incentivin els llibres en català, que rebin més punts, però que no m’excloguin a mi d’entrada. És injust. Acaben comptant més les instruccions d’un assecador de cabells en català que un llibre de Nerval en castellà. Tampoc es té en compte, per exemple, on s’imprimeixen els llibres: mentre siguin en català, que vinguin de la Xina és igual.\nPotser podrien tenir en compte el risc que suposen certes edicions.\nI també la idiosincràsia de les microeditorials, que n’hi ha moltíssimes. Som una mena de teixit invisible, però sustentem molta gent, perquè treballem amb correctors, traductors, dissenyadors i impressors que són petits treballadors com nosaltres. No només això, sinó que posem a disposició del lector una oferta infinitament més diversa que la dels grans grups, o fins i tot que les editorials mitjanes. Sobretot perquè els microeditors publiquem el que ens passa pel barret. Jo tenia molt clar que volia editar els romàntics, els decadents, els poetes maleïts: els rars. Jo volia la cara B de la literatura, els marges. És després que penses com fer-ho rendible. Una gran editorial fa el procés al revés: “Es ven això, doncs fem-ho.” Les microeditorials omplim buits que si no quedarien desatesos, i aquest hauria de ser un criteri per a les ajudes. Si ens refugiéssim en les obres rendibles, tots acabaríem escrivint, publicant i llegint el mateix, i això només comportaria una pèrdua de llibertat, menys opcions de vida.\nAixò l’ha fet plantejar d’editar alguna col·lecció en català?\nPotser no una col·lecció, però sí algun títol. De fet, ja hi estic treballant. No només per una qüestió econòmica, sinó perquè em ve de gust. De tota manera, crec que són mercats del tot separats. Els mitjans que ressenyen uns autors no parlen dels altres. Ni els autors es coneixen entre ells ni coincideixen als mateixos llocs. És sorprenent: com si fossin oli i aigua.\nLa literatura que defensa Wunderkammer és més atrevida que la de cert culte avantguardista: hi ha erotisme, el reconeixement d’altres mons, un tractament molt lliure del llenguatge i les imatges.\nHe arribat a la conclusió que estic tirant de la veta platònica enfront de la veta aristotèlica. El món de les idees, el món de les ombres, enfront de la ment lògica, racional, lluminosa, matemàtica. Reivindico la línia més imaginativa, més lírica, per mi més profunda. La natura no és políticament correcta, i tant els platònics com els romàntics beuen molt de les forces brutes de la natura. Aquesta tendència d’ara a excloure el que no entenem o el que no ens acaba de complaure, el que ens incomoda, el que no és perfectament normatiu i acceptable, ens porta a perdre la meitat del que també som.\nQuina literatura representaria la vena aristotèlica?\nSegurament la més realista i costumista, la tradició de Balzac per entendre’ns. I crec que enllaça amb molta literatura d’ara que expressa el quotidià. La gent vol llegir el que ja coneix: “Mira, aquesta és com jo! Ah, això també em passa!” Ho entenc, però a mi ni m’atrau ni m’aporta res. És la diferència entre llegir per trobar-te al mirall o per sorprendre’t, per commoure’t, per fer-te preguntes.\nI és també una literatura que es ven menys.\nÉs un cercle viciós. Es ven menys, els editors deixen de publicar-ne i, per tant, ja no es troba a les llibreries ni està a l’abast del lector. Estem alimentant uns gustos perversos. I la figura de l’editor hauria de ser-hi per eixamplar el ventall.\nEncara és vigent la fascinació pel gabinet de meravelles del qual l’editorial pren el nom?\nEls wunderkammer neixen al segle XVII, a l’època de les grans expedicions a ultramar, i el que portaven de tornada cap a Europa era l’exòtic, l’estrany, el singular, allò mai vist, i la meva idea era aplicar això a un catàleg editorial. Aportar peces úniques i rares en el millor sentit. Ara tothom viatja a tot arreu, i no cal que et portin el desconegut a casa. Ja no té sentit el wunderkammer físic, però amb l’actual reducció de pensament i llibertat, potser cal més que mai a nivell metafòric. Sé que mai vendré molts llibres, però si puc almenys dinamitzar una miqueta aquesta mirada lectora, ja em dono per satisfeta. Jo soc rara, d’acord, però cinc-cents rars més també hi deu haver, no, a tot Espanya? Vull dir que soc rara, però tampoc soc marciana.\nEdita sobretot obres de no-ficció, però ha escrit narrativa. Hi ha alguna cosa en la ficció que encara és necessària...\nTens raó. És veritat que cada vegada m’agrada més la no-ficció, però he escrit ficció i en soc també lectora. Segurament Vidas gloriosas, en el qual vaig reunir petites semblances de personatges reals a partir d’una escena literaturitzada de la seva vida, seria un pont entre els dos mons. Eren peces molt curtes que naixien de personatges secundaris que havia anat trobant mentre em documentava per al meu primer llibre, La línea del desierto: aventurers del desert, bojos absoluts, fanàtics quasi, que havien fet coses increïbles i quasi totes fallides. Això em va atraure moltíssim.\nEl fracàs atrau molt.\nEls seus intents eren èpics! El cas és que vaig començar a escriure les seves petites vides, i molts van acabar sent els primers autors que vaig editar a Wunderkammer.\nA ‘La línia del desierto’ descobria un pioner català de l’aviació...\nExplicava la història de la primera línia aèria comercial del món, que sortia de Tolosa i arribava a Casablanca i Dakar, abans de fer el salt a Amèrica. Anaven amb aquells biplans que semblaven bicicletes amb ales: una epopeia. Aquella ruta postal, en la qual va treballar després Saint-Exupéry, l’havia estrenada un tal capità Roig. El cognom català em va cridar l’atenció i vaig seguir-li la pista durant anys. Vaig arribar a viatjar a Tolosa, a Ginebra, a Casablanca, al Sàhara, fins que al final de tot vaig trobar la pista de Josep Roig a les Corberes, a trenta quilòmetres de casa. Era com si aquesta part del Pirineu fos la ratlla que separava la realitat i la ficció.\nL’editorial li ha impedit donar curs a la seva pròpia obra de creació?\nM’ha robat tot el temps. Ara començo a aixecar una mica el cap i a pensar en altres coses, però els últims cinc anys només han estar per a Wunderkammer. Trobo a faltar molt escriure, moltíssim. He hagut de fer un pacte seriós amb mi mateixa per establir un calendari de dies que em guardo per escriure, perquè la meva ànima se n’està ressentint. Editar m’encanta, forma part de mi i fins de casa meva, com pots veure, però és un ofici. L’escriptura, en canvi, és el que soc.\nEl catàleg exquisit de les golfes\nTé el despatx de Wunderkammer a les golfes de la casa on els avis hi posaven a assecar les tomates i a porgar els cargols, una habitació ara plena de llibres, molts dels quals són a l’origen del seu exquisit catàleg: Gérard de Nerval, Pierre Loti, Novalis, Raymond Roussel, Valentine Penrose. Llibres “bonics i necessaris”, com diu la mateixa Elisabet Riera, editats amb tanta cura, que les cobertes les hi fan a mà a Vic amb una vella Minerva. En cinc anys, ha donat forma a tres col·leccions: la marca mare, que abraça la branca maleïda del segle XIX; l’Aurea de textos metaliteraris d’autors del segle XX, i els Cahiers, assajos breus que li permeten endinsar-se en la contemporaneïtat. Autora de tres obres de no-ficció, La línea del desierto (2011), Vidas gloriosas (2014) i Fresas silvestres para Miss Freud (2016), el 2017 es va estrenar en la novel·la, en català, amb Llum, i al setembre publicarà a Males Herbes Efendi, “una mena de distòpia tecnològica que acaba en apocalipsi bíblica”. Cap d’aquests llibres, però, no li ha donat tants beneficis com els manuals sobre el cànnabis i la marihuana que va escriure fa més de vint anys, i això que no fuma.\nEl Punt Avui. Girona 06-04-2021, Pàgina 18\nEl Punt Avui. Nacional 06-04-2021, Pàgina 18


Istanbul, el joc de daus - lajuganera.cat - JugarXJugar Girona\nIstanbul, el joc de daus és un joc de regles molt senzilles, un títol familiar perfecte per gaudir a la sobretaula o amb amics.\nA Istanbul, el joc de daus, el teu objectiu és ser el primer a reunir sis robins (o cinc en partides a quatre jugadors). Per a això, necessitaràs tants diners com mercaderies. I per obtenir-los hauràs de recórrer ales teus ajudants… que en aquest joc adopten la forma de daus personalitzats!\nA cada torn hauràs d’enviar als teus ajudants a fer la seva feina. Llança els cinc daus, realitza dues accions, aconsegueix recursos i compra cartes de basar i llosetes de mesquita per augmentar encara més les teves guanys. Així de senzill!\nIstanbul, el joc de daus\nquantitat de Istanbul, el joc de daus\nEditorial: Pegasus Games, TCG Factory


Un terç dels casos de discriminació a Barcelona són per racisme, i una quarta part, per LGTBI-fòbia Un terç dels casos de discriminació a Barcelona són per racisme, i una quarta part, per LGTBI-fòbia\nDels 411 casos reportats el 2019 per diversos motius, 61 van acabar en denúncia\nUn terç dels casos de discriminació a Barcelona (33%) són per racisme, i una quarta part (25%), per LGTBI-fòbia, sent també aquestes últimes les que més agressions físiques registren. Així ho recull el darrer Informe de l’Observatori de les Discriminacions a la ciutat, que recopila dades del 2019. En total, s’han registrat 411 casos, molts més que els 265 registrats el 2018, en gran part per la incorporació de més entitats que reporten casos. El racisme i l’LGTBI-fòbia se situen com a motius de discriminació en més de la meitat, seguides de les discriminacions per motiu de discapacitat, raó lingüística i motius socioeconòmics i de salut. Dels 411 casos de discriminació reportats, 61 van acabar en de denúncia, més d’un 72% d’elles penals.\nLes persones particulars han estat el principal agent discriminador en les situacions motivades per l’LGTBI-fòbia, i també en el cas del racisme i la xenofòbia, que també és la motivació principal en el cas dels cossos de seguretat.


08370 | Altre lloc Blocat | Xarxa de blocs catalans\nA causa dels problemes de les útlimes setmanes, el bloc 08370 es trasllada a la següent direcció:\nInformació publicada a El Punt\nCalella manté que el projecte de canal de TDT de l'Alt Maresme és «ben viu» «L'Alt Maresme ha de tenir un canal públic de TDT propi i l'ha de tenir amb la màxima participació dels municipis que en formen part». El president del consorci del segon canal públic de la Televisió Digital Terrestre (TDT) del Maresme i alcalde de Calella, Josep Maria Juhé (PSC), va desmentir ahir que l'ens hagi renunciat a tirar endavant el nou mitjà. «La situació no és l'esperada i sense la col·laboració de poblacions com ara Pineda o Malgrat no és possible el canal tal com està plantejat, però això no vol dir en cap cas que hi renunciem», destaca Juhé. En aquest sentit, l'alcalde assegura que en les properes setmanes «es farà un darrer esforç» per implicar els ajuntaments que fins ara han rebutjat al projecte. «Fins a cert punt és normal, perquè no tenen tradició de posar diners en una televisió pròpia», diu, i hi afegeix que en cas que aquesta via fracassi «n'hi ha d'altres». Josep Maria Juhé admet que hi ha la possibilitat que l'Alt Maresme s'afegeixi al canal públic Maresme Digital –l'únic que funciona i que gestionen els pobles del centre i sud de la comarca. «És una opció que ha estat des del primer moment, però treballem i treballarem per trobar una solució més beneficiosa per a la nostra zona i que implica garantir el protagonisme, la presència i la gestió del mitjà per l'Alt Maresme», assenyala Josep Maria Juhé.[@more@]\nInformació de l'Agència Catalana de Notícies:\nEl consorci de la TDT a l'Alt Maresme veu inviable el projecte i estudia adherir-se al canal del Baix Maresme\nEl consorci que ha de gestionar el futur canal públic de la Televisió Digital Terrestre (TDT) a l'Alt Maresme comença a veure inviable el projecte, després que municipis importants com Pineda de Mar hagin manifestat públicament que no hi participaran per l'elevat cost que representa. El president del consorci i alcalde de Calella, Josep M. Juhé, ha explicat a l'ACN que cada vegada pren més força l'opció d'ajuntar esforços amb el Baix Maresme, configurant un únic canal per a la comarca. Juhé ha comentat que, fins i tot, hi hauria la possibilitat de mantenint els dos consorcis, malgrat que hi hagués un sol canal. 'Tenim un 'pla B i un pla C'', ha manifestat.\nEls alumnes de segon d'ESO de l'Escola Pia de Calella s'han sumat a la campanya Aquí reciclem que han engegat dos joves catalans per demostrar que el reciclatge és qüestió de voluntat i no d'espai. Els escolars calellencs expliquen a través d'aquesta pàgina web com aprenen a reutilitzar materials que tots tenim a l'abast com el plàstic, el cartró o papers i fer-ho de forma creativa.\nAnder Mirambell ha fnalitzat el seu procés de recuperació. Només set setmanes després de patir una greu lesió a Innsbruck, Alemanya. L'esportista del Club Atletisme Calella ha dit tenir una "il·lusió indescriptible" per tornar a la competició. Ho fa a partir d'avui a Winterberg, on des de les 10 del matí es disputa la quarta prova puntuable per a la Copa d'Europa d'Skeleton. Ander Mirambell, com a representant de la Selecció Espanyola d'Esports de Gel, surt amb l'objectiu de quedar entre els 30 primers per així sumar els punts que li donin el passaport pel Mundial que tindrà lloc a Sant Moritz.\nJosep Basart (ERC) opina sobre l'actualitat local a través del seu bloc. L'última entrada fa referència a les darreres reflexions sobre els símbols que han de penjar del balcó de l'Ajuntament. Una polèmica que sembla ara tancada ja que l'alcalde Juhé ha admès que va cometre un "error" i confirma que no tornarà a treure la senyera. L'exalcalde per ERC acusa al grup municipal de CiU de dedicar massa esforços a debtre sobre ideologia i "desentendre's dels temes que veritablement preocupen als ciutadans". En tot cas, i sobre la qüestió de les banderes, Basart aposta per mantenir la senyera com a única bandera a la balconada de l'edifici consistorial.\n"Per què se'ns obliga a penjar l'espanyola als balcons des ajuntaments mentre que als cuartels de la guardia civil mai ha onejat la catalana?", es pregunta Basart.\nLa cuinera del restaurant Sant Pau de Sant Pol de Mar assistirà a la festa que l'Associació de Comerciants-Calella Centre Comercial celebrarà dimecres al vespre a la Sala Mozart. Carme Ruscalleda ha estat el personatge escollit per acompanyar als botiguers en la vetllada que clourà la campanya de Nadal que, aquest any, s'ha titulat Aquest Nadal Menja't el Món. També es preveu comptar amb la presència de tots els guanyadors del sorteig del sumaquilòmetres que, la setmana passada, va repartir cinc viatges per a dues persones i més de catorze sopars en restaurants de Calella.


Celebrem una dècada als escenaris amb la banda que millor representa l'escena funk-soul de Barcelona. Una entrevista divertidíssima on fem balanç d'aquests deu anys, després del concert de celebració del 9 de novembre a la sala Luz de Gas. Mentre comencen a gestar un nou disc més que esperadíssim, ens porten el seu directe ferotge i apassionat a l'estudi amb 4 temes: "Finally", "The sooner", "Funky foxes & cats" i "For somebody else". Un no parar de ballar, vaja!\nRadio 75, rock alternatiu amb l'ADN dels grans astres\nUna de les bandes que representen millor el rock independent barceloní. Fa poc més de mig any es presentaven amb "Songs for Celine", un tro de disc enregistrat als estudis Blind Records. El nom del grup és un tribut, no només a una dècada de grans bandes i composicions sinó a un any de grans temes de la història de la música rock, com "Bohemian Rhapsody" de Queen o "Kashmir" de Led Zeppelin. Escolteu el seu directe impecable amb 4 temes: "A dream for them all", "Junkie cowards", "The end of the autumn in Japan" i una cirereta final amb "cover" deliciós d'Oasis, "Don't look back in anger".\nA Contra Blues, un bon cop de rok amb "Jab"\nUna de les millors bandes que han passat pel programa! Utilitzant el terme pugilístic que dona títol al seu setè disc i que defineix clarament la força dels seus directes. Això els ha fet mereixedors de premis com l'European Blues Challenge (2014). Abans del concertàs de presentació oficial a la Sala Apolo de Barcelona el dijous 7 de novembre, han passat per l'estudi per interpretar-nos tres temes en versió electroacústica i a demostrar-nos que són un dels millors grups de rock i blues europeus del moment.\nElena Gadel, dualitat artística que ens enamora!\nTot i que té molt clar que ha nascut per cantar, ens diu que necessita alimentar-se de la interpretació. I viu un moment esplèndid sent la Noe a la tercera temporada de la sèrie de TV3 "Com si fos ahir". L'any passat va rebre el Premi Butaca com a actriu de musicals per "Cabaret". El 30 d'octubre compartirà escenari amb Las Migas dins del Festival de Jazz de Barcelona. Precisament ara està treballant a quatre mans en un nou disc amb la fundadora, Marta Robles. Just una setmana abans del concert que farà a Lloret el 2 de novembre, l'Elena ens parla del seu tercer disc amb temes propis que ja ha començat a preparar i ens interpreta dos temes de "Delicada" i una versió preciosa a ritme de tango de "La gavina".\nEl nou projecte d'una de les veus més poderoses i amb més registres de la nostra escena musical. Una declaració d'amor en tota regla al rythm & blues. Un viatge directe als anys 50 i principis dels 60 amb algunes de les millors joies del gènere i cinc temes propis que podrien haver sonat perfectament a lès ràdios musicals de l'època. Sentim tres temes en directe del disc "Round around the world": "Love cruise", "We said many things", "Round and round", i un tema inèdit de Charles Shieffield: "It's you voo doo working". Rythm & blues en estat pur!\nXEIC es renoven, més electrònics, festius i combatius que mai!\nJust l'endemà de publicar "Delta", el seu sisè disc d'estudi, el grup ebrenc ens mostra les seves noves coordenades amb un canvi de rumb brutal i un directe impactant sota la producció de Genís Trani. Ho comprovem a l'estudi amb els quatre temes que ens interpreten: "Delta", "Histriònics", "Nou combat" i "Tot canvia". Un discàs amb un canvi estilístic rotund que ens segueix dibuixant un demà millor amb cançons festives i reivindicatives. Tots els detalls de la nova gira d'una de les bandes de referència de l'escena festiva del país que arrenca el 26 d'octubre a Mora la Nova, on compartiran escenari amb Buhos.\nAndrea Motis, girant pel món abans del 51è Festival de Jazz de BCN\nDesprés de 10 anys de presència continuada, en aquesta edició l'Andrea és l'artista escollida al "Retrat d'artista" i oferirà 5 concerts, 3 dels quals són estrena absoluta. Acompanyada dels grans músics Joan Chamorro i Jurandir Santana ens regalen 4 directes del disc "Do outro lado do azul" que presentarà el 20 de novembre amb tota la banda al Palau de la Música Catalana, l'escenari on va debutar el 2010 amb la Sant Andreu Jazz Band. Tots els detalls d'aquests concerts magnífics d'aquesta jove artista que amb la seva carrera meteòrica el món se li està quedant petit.


La meitat del fòrum de Llívia es podrà veure de forma unificada després de la campanya d'excavacions d'enguany - Teleponent\nInici Cultura La meitat del fòrum de Llívia es podrà veure de forma unificada...\nLa meitat del fòrum de Llívia es podrà veure de forma unificada després de la campanya d’excavacions d’enguany\nEls treballs arqueològics se centraran a la zona que ha quedat 'alliberada' del pas de les conduccions de llum i gas\nLa meitat oriental del fòrum de Iulia Libica, entre una de les façanes del temple romà fins a un dels extrems, es podrà començar a veure de forma unificada després de la campanya d’excavacions d’enguany.\nAixò serà possible després d’haver completat la desviació de les conduccions d’electricitat i gas que passaven pel mig d’aquesta zona, amb la qual cosa els treballs arqueològics se centraran en aquesta part del jaciment que ha quedat ‘alliberada’ del pas dels subministraments que donen servei a Llívia (Cerdanya).\nLa campanya es durà a terme en dos períodes, un que començarà al maig i un altre que s’allargarà entre els mesos de setembre i octubre. També s’està mirant de fer una cobertura a la zona del temple, abans de començar a excavar-la.\nEl director del programa de Iulia Libica, Josep Guitart, ha dit que l’actuació d’enguany permetrà oferir un aspecte “molt diferent” del fòrum, únic al Pirineu.\nEn aquest sentit, ha explicat que a mig termini caldrà impulsar un projecte per posar en valor i protegir les restes i que, segurament, passarà per cobrir el jaciment.\nA més, ha volgut destacar la implicació de l’Ajuntament de Llívia en el projecte, tant per adaptar l’urbanisme i la circulació per aquesta zona com pel fet de divulgar la seva importància a través del museu municipal.\nPer la seva banda, el director de l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica, Josep Maria Palet, ha assegurat que el fòrum de Llívia es convertirà en un “punt de referència internacional”, tant des del punt de vista del coneixement com per l’atracció de visitants que generarà.\nTambé ha ressaltat la importància que té el fet de poder protegir les restes per evitar que les estructures es malmetin entre campanya i campanya d’excavació.\nFinalment, ha comentat que a Meranges (Cerdanya) hi ha un altre jaciment de cronologia paral·lela a Iulia Libica que podria correspondre a un petit enclavament militar i que a partir d’aquest estiu es començarà a excavar en extensió.\nLa construcció del fòrum va començar a l’època de l’emperador August i, molt probablement, la iniciativa va sorgir coincidint amb el seu tercer viatge a Hispania, entre els anys 15-13 aC.\nTot i això, no es va acabar amb tota la seva decoració arquitectònica i escultora fins a l’època de l’emperador Tiberi, a partir de l’any 14 de la nostra era.\nPer tal de donar a conèixer aquest patrimoni, s’ha elaborat un audiovisual que es pot veure a través de les xarxes socials i al Museu de Llívia. ACN\nArticle anteriorLa Generalitat, el govern d’Aragó i el COE es reuneixen per pacificar la candidatura dels JJ.OO 2030\nArticle següentLa plaça de la Llotja de Lleida es converteix en explotació agrícola per a la preestrena de la pel·lícula ‘Alcarràs’


Burca: la democràcia és la solució\nTant el populisme ultradretà com el fonamentalisme wahhabita, utilitzen el cos de la dona per a protegir els seus interessos\nLlegeixo que Plataforma per Catalunya segueix en la mateixa línia populista i utilitza reiteradament el burca com a element central de la seva propaganda xenòfoba. Recentment, la formació liderada per Josep Anglada , en un espot electoral, ha emprat la imatge d'una dona completament tapada, que contempla els atemptats de l'11-S, asseguda davant de la televisió. Aquest compendi visual mostra fins a quin punt la manipulació i la ignorància poden apoderar-se de la política. La clara intenció de difondre la por respecte una suposada invasió terrorista, condueix cap a situacions esperpèntiques. Això no obstant, apel·lar al burca és un recurs que crida l'atenció i aconsegueix un notable rèdit electoral per als partits extremistes. Fins i tot les formacions que mai no havien entonat discursos racistes pugen al mateix carro i fan servir el burca com a espantall per a frenar les propostes vertaderament democràtiques. Montserrat Nebrera, abans de dedicar-se als anuncis eròtics fallits, va arribar a passejar-se per Barcelona amb aquesta peça de roba. Les opcions més moderades, doncs, també han sentit una atracció fatal pel xarlatanisme ultradretà. L'escuma del populisme aconsegueix vots ràpids, sense necessitat de mullar-se per la l'autèntica llibertat. Els esmentats discursos no aprofundeixen en la discriminació de la dona ni tampoc ofereixen respostes a llarg termini, per assolir la igualtat de drets, sinó que es limiten a proposar mesures estrictament punitives i criminalitzadores, tant de la immigració com de l'islam.\nContràriament al que proclamen determinats propagandistes, també hi ha homes, que viuen als països àrabs, sincerament preocupats per l'abús masclista del qual són víctimes les seves companyes. Es mostren contraris a peces com el burca, l'hijab i el nicab però sense caure en la promoció de l'odi, la rancúnia ni el menyspreu. Un exemple recent l'he trobat en un recomanable llibre de l'intel·lectual egipci Alaa Al Aswani: Egipte: les claus d'una revolució inevitable. Es tracta d'un recull d'articles, anteriors a la primavera àrab, on l'escriptor hi denuncia els brutals abusos del règim de Hosni Mubàrak. Entre diversos temes, hi tracta les humiliacions constants a les dones, les quals formen part important del substrat de la revolta de la plaça Tahrir. En el seu text, Al Aswani no escatima crítiques al radicalisme wahhabita, provinent de l'Aràbia Saudita. Segons l'autor, gràcies als diners del petroli, aquesta xacra ideològica ha aconseguit expandir-se pel món àrab i ha causat terribles estralls en l'ètica política i ciutadana, sobretot a partir dels anys 80. La seva tesi és que el cos de la dona s'ulititza com a pantalla per ocultar la corrupció, la tortura i la mentida. Mentre els fanàtics estan ocupats en utilitzar hipòcritament la religió per a dictar, fil per randa, com s'han de vestir les dones, obliden la importància de rebel·lar-se contra el despotisme dels governants. De fet, el wahhabisme recomana submissió ciutadana, al mateix temps que condemna la protesta. L'escriptor apunta algunes dades significatives, com que el 75% de les dones que pateixen assetjament sexual a Egipte porten hijab i esmenta estudis que demostren que, en algunes províncies saudites, es registren índexs alarmants al respecte, també en menors d'edat. Vet aquí la paradoxa. Quant més elevada és l'obsessió en ocultar el cos femení, més ferotge esdevé l'impuls de violar-lo. La idea que l'anatomia femenina és font de pecat i l'home és un animaló irracional, incapaç de controlar els seus instints primaris, ha provocat una epidèmia d'assetjament sexual. Per a reforçar aquesta idea, recorda que la història de l'islam reflecteix un respecte profund cap a la dona i que no hi ha cap dogma religiós que imposi el nicab. Des dels temps del profeta Mahoma, fins a la caiguda de l'Al-Andalus, les dones gaudien de drets que la civilització occidental encara no havia conquerit. A banda del wahhabisme, els factors que incrementen la discriminació, diu Al Aswani, són la pobresa, l'habitatge indigne, l'educació sexual repressiva, la frustració i la injustícia social. Com a solució, demana més educació i l'abolició de l'autocràcia. Acaba gairebé tots els seus escrits amb la mateixa sentència: la democràcia és la solució.\nLa cirereta del pastís de Zapatero\nDones, no aguanteu!\nTrenta-sis anys més tard\nEscandaloses campanyes publicitàries\nPobres ducs de Palma!\nAmors (polítics) que maten\nVladimir Putin i la deshonra russa\nDins del cervell d'un fanàtic del futbol\nEl maltractador del tren


Es manté activa la campanya de promoció local de 150.000€ en vals descompte de l'Ajuntament | Ràdio Cubelles\nEs manté activa la convocatòria a la campanya de promoció local de 150.000€ en vals descompte de l'Ajuntament\nEls comerços que vulguin participar de la campanya cal que es donin d'alta a l'APP CUBELLES COMERÇ. Més informació a turisme@cubelles.cat o al 674 93 00 71 (trucades o whatsapp)\nImma Laborda, tècnica de Turisme, comerç i fires\nL’Ajuntament de Cubelles va aprovar al mes de setembre una nova convocatòria d’ajudes municipals per minimitzar els efectes econòmics de la COVID-19 en el teixit comercial i econòmic del municipi. En total, el Consistori destinarà 150.000 euros dels pressupostos municipals en aquesta nova línia d’ajuts, en forma de vals descomptes directes, que se sumen als 130.000 euros de les tres anteriors línies de suport adreçades a comerços, empreses i autònoms de la vila.\nDes de la regidoria de Turisme, comerç i fires, segons ha explicat la seva tècnica responsable Imma Laborda, s'està fent una campanya de captació de noves empreses i comerços locals que es vulguin sumar a la convocatòria. Per a participar-hi cal que es donin d'alta a l'APP CUBELLES COMERÇ i que demanin informació a turisme@cubelles.cat o al 674 93 00 71 (trucades o whatsapp) que els hi explicaran quin soón els passos a seguir per ser un dels comerços o empreses adherits a la nova campanya comercial local. Així mateix ho explicava Laborda en una entrevista a l'emissora municipal.\nLa nova convocatòria d’ajudes al comerç en forma de vals de compra està destinada específicament a petites empreses (menys de 50 treballadors/es), comerços i autònoms de Cubelles que venguin i/o ofereixin serveis al municipi. Així mateix, el nou ajut municipal torna a ser compatible amb d'altres similars impulsats per la resta d’organismes públics.\nNou aplicatiu CUBELLES COMERÇ, l’eina per aplicar els descomptes\nL’Ajuntament de Cubelles subvencionarà la compra de béns i serveis en establiments comercials minoristes adherits a la campanya, a través de vals de descompte admesos com a mitjà de pagament en aquests mateixos comerços. Totes les persones majors de 18 anys, resident, amb una segona residència o visitant de Cubelles podrà validar un codi amb el seu NIF/NIE, a través de la plataforma.\nCada codi equivaldrà a un val de compra per un import de 10€ per a ser bescanviat en el comerços donats d’alta a la plataforma CUBELLES COMERÇ. Els vals de compra tindran una validesa de 30 dies. Un cop finalitzat aquest termini, la quantitat tornarà a estar disponible per tal de generar un nou codi promocional fins a l’exhauriment de la dotació econòmica. A més, es disposarà d’un mes per a fer servir els vals i si durant aquest període de temps no es fa servir, el seu import retornarà a la bossa i s’emetrà un nou codi. Des de l'aplicació es podrà seguir quin és el període d’utilització dels vals.\nLa modalitat de bescanvi dels vals de compra relacionada amb l’import a gastar serà la de compra mínima igual al triple de l’import a descomptar; és a dir, per rebaixar 10 euros caldrà fer una compra mínima de 30 euros. D’aquesta forma, el nou ajut de l’Ajuntament de Cubelles tindrà un impacte econòmic directe de 450.000 euros en el comerç local.\nLa quantia de l’ajut als comerços vindrà determinada per l’import de vals de compra rebuts, amb un límit màxim de 5.000 euros per establiment. Les transaccions realitzades quedaran registrades a la plataforma CUBELLES COMERÇ i els establiments cobraran aquests ajuts a mes vençut.\nEl beneficiari pot ser qualsevol petita empresa o comerç del terme municipal de Cubelles legalment constituït i que acompleixin els requisits establerts a les bases.\nLes sol·licituds seran resoltes per la regidoria d’Empresa i emprenedoria, establint com a imprescindibles els següents requisits següents:\nDisposar de llicència d’activitats, autorització, permís o règim de comunicació vigent anterior a l’1 de març de 2020.\nEstar al corrent de les obligacions tributàries, amb la seguretat social i l’Agència Tributària, d’acord amb les normes vigents.\nEn tot allò no disposat a les bases municipals prevaldran les disposicions legals i reglamentàries vigents que regulen l’activitat de les administracions públiques en matèria de subvencions


El Terrassa FC venç el Castelldefels (0-1) i guanya el primer matx a domicili de l’any - Web oficial Terrassa FC\nEl Terrassa FC venç el Castelldefels (0-1) i guanya el primer matx a domicili de l’any\nL’equip d’Agustín Vacas ha sumat tres punts més al camp del Castelldefels després de signar un bon partit que s’ha decantat per al Terrassa FC gràcies al penal que ha transformat Raúl Torres (52’).\nTerrassa FC Diumenge, 15 Gener 2017\nEl Terrassa FC continua amb la bona ratxa. Després de golejar 4-0 la Montañesa a l’Olímpic, l’equip d’Agustín Vacas també ha guanyat el primer partit a domicili de l’any 2017 i ha superat 0-1 el Castelldefels de Miki Carrillo al seu camp.\nL’equip terrassista, que amb el triomf d’aquest matí a Els Canyars de Castelldefels acumula 34 punts gràcies al gol de Raúl Torres des dels onze metres (52’), encadena ja nous jornades seguides sense perdre (cinc victòries i quatre empats).\nD’aquesta manera, la quarta posició, que dóna dret a disputar els ‘play-off’ d’ascens a Segona B, se situa a dos punts i la tercera plaça, després de la derrota del FC Vilafranca al camp del Santfeliuenc FC (2-0), s’ha reduït a cinc. La distància amb el sisè classificat, el Palamós CF, també s’ha ampliat i en aquests moments és de sis punts.\nAmb el 0-1 a Castelldefels, el Terrassa FC encadena el tercer partit seguit amb la porteria a zero i acumula un total de 31 gols a favor (tercer millor registre de la lliga) i 17 en contra (i també tercer equip menys golejat).\nEn l’apartat golejador, el terrassenc Raúl Torres segueix ‘pitxitxi’ de l’equip amb 8 dianes. Completen la llista Raíllo (6), Velillas (5), Amantini i Joan Grasa (3), Joel Cañaveras (2) i Enric Vega, Nils Puchades, David López i Dani Pujol (tots quatre amb una diana cadascun).


El ciclisme és un esport propici a la construcció de llegendes basades en l'heroïcitat, l'esforç, el patiment i la capacitat per superar tota mena d'elements adversos. Les dificultats i la duresa de les competicions converteixen a vegades els seus protagonistes en semideus. Per a tots els aficionats i practicants del ciclisme, cadascun dels guanyadors de la Volta pertanyen a aquesta categoria d'éssers humans ardits i coratjosos. És per això que, en posar en valor el llegat que l'edició número cent de la cursa ha de deixar per a la història del ciclisme, hem cregut convenient atorgar-los a ells tot el protagonisme. Perquè els guanyadors de la Volta són una part fonamental de la mitologia ciclista i un factor decisiu en la llarga vida de la cursa. És per això que aquest llibre està dedicat a ells i les seves odissees vitals i esportives; un conjunt d'històries que fa més valuosa la condició humana.


L’escriptura de precisió de Julian Barnes - El Temps\nL’escriptura de precisió de Julian Barnes\n‘L’única història’ és la darrera mostra de mestratge literari de Julian Barnes (Leicester, 1946), l’autor de la celebrada ‘El sentit d’un final’ i un dels novel·listes contemporanis que mostra amb més precisió literària els conflictes universals i eterns de les relacions humanes. La seua nova novel·la torna a ser un mecanisme gairebé infal·lible de rellotgeria.\n“No cal dir que el terme originalitat’ és dels més relatius que hi ha al mercat. Està emparentat amb els conceptes de ‘moda’ i de ‘novetat’ i, per tant, el seu valor està del tot en clara dependència del pas del temps”. D’aquesta manera, en l’assaig El sentit de la ficció (reeditat recentment en Proa) relativitzava Jaume Cabré el concepte d’originalitat.\nL’escriptor barceloní aclaria que no pretenia negar valor a la recerca de l’originalitat, però emfatitzava que “és un valor afegit al fet creatiu i no n’és l’essència ni la substitució”. En acabant, tot l’anterior es pot entendre com una reivindicació de la factura literària, de la manera de contar les coses més enllà de com d’innovadora siga la proposta. La raó que explica que a molts lectors els (ens) agrade un autor com Julian Barnes, que extrau la substància narrativa de conflictes universals i eterns, temàtiques sobre la complexitat perplexa de les relacions humanes, sobre la memòria i el punt de vista, matèria de tantes històries llegides o visualitzades.\nComptat i debatut, el fil argumental de la seua darrera novel·la, publicada el 2018 i editada el febrer passat per Angle, amb una curosa traducció al català d’Alexandre Gombau, pot resultar prometedor (o suggeridor) però en cap cas inèdit: la relació entre Paul, un jove de 19 anys, i Susan, una dona casada i amb filles que voreja la cinquantena, remet a uns altres referents fílmics i literaris.\nEn les entrevistes, Barnes li atorga a la seua parella el tret distintiu de la relativa innocència —malgrat la diferència d’edat— dels dos protagonistes. Una certa troballa que li hem de reconèixer. I també li podem concedir que torne a posar el focus en la classe mitjana britànica, bastant menys novel·litzada que la nord-americana. Una fauna que ja havia retratat, entre més, en El sentit d’un final, novel·la que té nombroses concomitàncies amb la seua nova criatura.\nPaul i Susan, de fet, es coneixen en un club de tennis d’una zona residencial, fent parella casual de dobles mixtos —segurament jugant en superfície d’herba, no de terra batuda com suggereix la coberta catalana—, una arrancada que també té gràcia. Però el contrast d’edats en la relació és la remor de fons per tractar uns altres temes com la violència de gènere o les addiccions, temes també profusament tractats en la narrativa contemporània. I la mirada al passat del protagonista enllaça L’única història amb El sentit d’un final, tot i que ara domina una certa fredor, sense sentiment de culpa ni recança. Potser també hi ha alguna cosa de relativament singular en el distanciament amb el qual Paul relata els fets i en alguns trets del personatge de Susan.\nLa resta del mecanisme, tanmateix, funciona per pur domini de les arts narratives, per uns dots novel·lístics amb escàs correlat en la novel·la contemporània. Començant per un inici que hauria de formar part dels plans d’estudis de les escoles d’escriptura: “Què preferiríeu: estimar molt i patir molt, o estimar poc i patir poc? Vejam, em penso que, al capdavall, és l’únic dilema vàlid”.\nEn llegir aquest fragment i els paràgrafs següents, hi ha moltes probabilitats que el lector siga absorbit immediatament per la història. Hi compta també el que molts crítics qualifiquen com l’elegància de la prosa de Barnes, que en realitat és una qüestió de forma i també de fons. Trobareu un exemple d’això en la pàgina 153, quan Paul parla d’una categoria superior a la del mal sexe. “El sexe penós és el més penós de tots”, diu. No calen més detalls. Els lectors adults saben perfectament de què s'està parlant.\nL’escriptura de Barnes també resulta atractiva per la precisa estructura dels diàlegs i de les trames, que en aquest cas serveixen per fer avançar el relat i per anar dibuixant els perfils dels personatges, principals i secundaris, dotant-los d’ulls i cara, mostrant-los amb tots els seus matisos i complexitats. Amb creacions tan reeixides com Joan, la impagable amiga nihilista de la parella.\nTambé hi ha precisió a l’hora d’intercalar les veus del narrador, de la primera a la segona —poc habitual en la cultura anglosaxona— i la tercera. Canvis de vegades imperceptibles, que poden passar desapercebuts pel golafre exercici de lectura que és qualsevol novel·la de Barnes. Algú que no necessita alquímies ni artefactes estranys per atraure’ns. Així de potent, sofisticada i rica és la seua narrativa. Fins i tot en una novel·la relativament menor com la plaent L’única història.


La criptomoneda més coneguda bat el seus rècords a l'inici de l'any\nEl 'bitcoin' és una nova moneda electrònica d'intercanvi de béns i serveis. REUTERS\nBarcelonaEl bitcoin, la criptomoneda més coneguda, ha trencat aquest dissabte la seva cotització màxima i ha superat el valor dels 30.000 dòlars la unitat, segons les dades recopilades per Bloomberg. La criptomoneda ha arribat a superar aquest dissabte a la tarda els 32.000 dòlars (26.600 euros).\nAquesta criptomoneda, que va néixer el 3 de gener del 2009, havia superat els 20.000 dòlars de valor a mitjans del desembre passat i des de llavors ha tingut una escalada imparable fins a arribar aquest dissabte al seu rècord de valor.\nLa pujada va començar a finals d’octubre amb el llançament d’un servei de compra i venda de criptomonedes, així com amb un servei de pagament de criptomonedes, del gegant de pagaments online Paypal. A més d’aquest servei per a particulars, els fons d'inversió estan cada vegada més interessats en aquest actiu amb canvis bruscs de valor.\nPer a alguns inversors, l'atractiu d'aquesta criptomoneda rau en la seva descentralització. La criptomoneda va ser creada per una xarxa per persones anònimes el 2008 i, per tant, no depèn de cap institució.\nEl bitcoin no està avalat per cap actiu ni per l’economia de cap país, i el seu preu ha experimentat canvis vertiginosos. El 2017, per exemple, va començar l’any a menys de 1.000 dòlars i els següents mesos va augmentar el seu preu. Després d’arribar a un màxim de prop de 20.000 dòlars el 18 de desembre del 2017, els preus es van fondre al llarg del 2018, i van acabar aquell any en poc més de 3.000 dòlars.\ncriptomonedes bitcoin blockchain


Jo prefereixo l’emoció, jo prefereixo la ràdio | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nJo prefereixo l’emoció, jo prefereixo la ràdio\nLes ràdios no van caure en el parany de la demagògia del dolor, com a màxim es van impregnar de tristesa\nBarcelona 26 MAR 2015 - 20:28\tCET\nEn situacions d'emergència els mitjans fan cobertures informatives amb promptitud desigual. La ràdio acostuma a arribar primer no només per la facilitat tecnològica de la seva producció, sinó pel fet que la transmissió de so requereix dispositius tan simples com poden ser un telèfon mòbil, molt útil per narrar els fets només amb la simple ajuda dels sons de fons i les paraules dels periodistes.\nDurant els últims anys la televisió ha intentat emular la ubiqüitat radiofònica. Ha reduït la seva complexitat tècnica i ja disposa d'artefactes relativament senzills per captar imatges i transmetre-les als televidents. El problema és que com a mitjà audiovisual, la petita pantalla sempre sent la necessitat de localitzar i de mostrar les imatges de qualsevol tragèdia.\nCada vegada que es produeix un greu accident com el dels Alps, la comparació entre mitjans es fa inevitable. Quan pensem en la tasca que desenvolupen ràdios i televisions no podem deixar d'analitzar les diferències entre les seves perspectives informatives, narratives, receptives i inclusivament ètiques.\nPensava en aquestes qüestions dimecres passat mentre les redaccions entraven en estat d'alerta i de mobilització i apareixien les primeres informacions fragmentades. Com que encara no hi havia imatges, la televisió només inseria mapes a la pantalla, mentre que la ràdio intentava oferir elements d'un relat que es presumia molt trist i ho feia amb les primeres declaracions de les autoritats i amb algunes especulacions de tècnics en la matèria.\nPoques hores després, el riu informatiu ja estava desbordat. La petita pantalla agafava el comandament mostrant plànols de la petita vall fatídica, moviments dels primers auxilis i fotogrames repetitius del dolor transformat en mercaderia competitiva. Les taules dels programes matinals de la televisió s'allargaven i els tertulians habituals es transformaven en especialistes de desgràcies i de navegació civil.\nEl relat radiofònic anava per altres camins. Les emissores enviaven periodistes a lluitar contra la distància i la falta de comunicació amb aquesta recòndita zona dels Alps francesos; però quan Pedro Blanco, de la SER, es va plantar amb un cotxe al Prat i el va transformar en una plataforma perquè els oients hi veiéssim, o quan a la nit Àngels Barceló va demostrar com es pot ser un periodista ubic i descriure la tristesa de la nit, vaig començar a tancar la televisió i a deixar-me embolicar pels relats de l'emoció. Vaig deixar de sentir-me tafaner, per transformar-me en un ésser humà impressionat per la tragèdia, compungit per la desgràcia dels meus iguals.\nNo vaig necessitar fer immersions pornogràfiques a la xarxa, com van fer algunes televisions per trobar fotos de les víctimes a Facebook i Twitter. En tenia prou de d'escoltar Griselda Pastor, que sense ensenyar-me els familiars dels nens alemanys em transmetia la consternació, o Mònica Peinado i Montse Riart, que en un paisatge desconegut i inhòspit intentaven fer fotos sonores constants i parlar amb qui tingués alguna cosa a dir.\nLa SER no va ser l'única. Totes les ràdios van fer un gran esforç, cadascuna d'acord amb les seves possibilitats. No em consta que cap caigués en el parany de la demagògia del dolor, com a màxim es van impregnar de tristesa. Cal donar les gràcies a tots els professionals radiofònics que van intentar i intenten estar a l'altura d'aquestes tristes circumstàncies.\nI una conclusió final: em reafirmo en les meves conviccions. Jo prefereixo veure. Jo prefereixo emocionar-me. Jo prefereixo la ràdio.