Usuari:Panellet/Llista d'animals venuts als mercats catalans - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAquesta és una llista dels animals marins (mariscs) venuts als mercats catalans. N'excloem els peixos i mamífers, com també les espècies foranes i només hi apareixen les autòctones o les aclimatades a l'àrea catalana en particular i mediterrània en general. La relació de totes aquestes espècies hem disposat sistemàticament amb criteri científic per a garantir una bona identificació. A més, també citem la part de l'animal que es consumeix, sobretot en les espècies que gairebé mai no es troben senceres en el mercat, i es fa una petita referència a la manera més freqüent de preparar-les.\nCom a aliment només se n'utilitzen els representants dels antozous, els quals són una classe de cnidaris que només tenen fase pòlip.\nGrup Nom binomial Nom català Preparació culinària Observacions Imatge\nAnemonia sulcata Anemone de mar comuna Es consumeixen fregides en oli, en bunyols o en truita. Als mercats no s'acostuma a trobar aquesta espècie, però localment és apreciada i es ven per a fer plats de la cuina popular a certs indrets de la Costa Brava i al Delta de l'Ebre, i també a la Provença i a Cadis. Els romans ja en consumien i se'n conserven receptes degudes a Apici.\nDels grups en què es divideixen els mol·luscs només tres tenen importància en el consum humà: els gastròpodes (caragols), els bivalves (cloïsses, escopinyes, musclos, etc.) i els cefalòpodes (calamars i pops). Dels gastròpodes se sol consumir el cap i el peu, i se'n llença la massa visceral (a causa del gust amargant), la conquilla i l'opercle.\nGastròpodes Littorina littorea Caragolí comú Es consumeix generalment bullit i fred com a aperitiu. És una espècie marina que procedeix de l'Atlàntic.\nGastròpodes Murex brandaris Caragol punxenc, caragol de punxa, caragol punxent, caragol punxós, corn amb pues, corn de pues, corn de tap, cornet amb puntes, cornet de punxa Apreciada localment ja que la seua carn és dura i només es pot consumir bullida. És molt abundant a la Mediterrània.\nGastròpodes Hexaplex trunculus Corn blanc, caragol de força, caragol de tap, caragol de vera, corn de bocamolla, corn de tap, corna, cornet, corneta La seua carn és bastant coriàcia i, generalment, només es consumeix bullida en sopes de peix. Té una glàndula hipobranquial que segrega un líquid espès i clar anomenat porpra, i que per les seues propietats colorants ha estat emprada des de temps antics (des dels fenicis) per a la tinció de teixits.\nCornets al Mercat del Peix de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre)\nGastròpodes Nassarius mutabilis Margarida llisa, margarida, caragolí S'acostuma a consumir bullida per a aperitius. Sovinteja a les costes catalanes.\nGastròpodes Cassidaria echinophora Elm granellós No té un gran valor gastronòmic ja que la seua carn és dura i coriàcia i només es pot consumir bullida. S'acostuma a fer-ne sopes de peix. És una espècie relativament comuna a la Mediterrània.\nGastròpodes Caragols de terra (caragol bover, caragol cristià, caragol de Borgonya, caragol jueu, caragol de muntanya, reineta, etc.) Normalment es mengen a l'hivern i s'acostumen a preparar amb salses coents. Als Països Catalans és molt popular el seu consum: des dels senzills caragols a la palla o a la brutesca (fets directament al foc sense ésser netejats) fins als caragols a la llauna tan típics de Lleida. Al mercat és fàcil de veure'n de procedents de granges, però també se'n poden trobar de congelats procedents de l'est i centre d'Europa, Turquia, Àfrica del Nord, Xina i Indonèsia. Darrerament s'ha posat de moda el caviar de caragol, el qual es prepara a partir dels ous d'aquests animals però que si es consumeixen sense elaborar són tòxics.\nVaqueta (Iberus gualtieranus alonensis) fotografiada a Alfara de Carles (Baix Ebre).\nBivalves Mytilus edulis Musclo, musclo comú Actualment la major part dels musclos que es consumeixen procedeixen de la mitilicultura, així és freqüent observar a les costes senzilles instal·lacions que consisteixen en la col·locació de cordes penjades en flotadors que són emprades pels musclos com a punt de subjecció. Originàriament es tractava d'una espècie atlàntica però actualment és freqüent en tot el Mediterrani centre-septentrional.\nBivalves Mytilus galloprovincialis Clòtxina, musclo, musclo del Mediterrani Antigament es consumia fregit i arrebossat amb molt d'oli, com es continua fent als països del Mediterrani Oriental (com ara, Grècia i Turquia). Actualment el seu consum és molt popular i es cuinen de maneres molt diverses. És una espècie molt comuna i endèmica del Mediterrani. Es conrea en grans quantitats en les anomenades muscleres.\nBivalves Modiolus barbatus Musclo barbat La seua carn és bastant apreciada i es pot consumir crua o cuinada de diverses maneres.\nBivalves Lithophaga lithophaga Dàtil de mar Es fa al vapor, a la planxa i per a preparar plats elaborats amb peix, arròs i pasta. És molt comú a tot el Mediterrani.\nBivalves Arca noae Peu de cabrit Es consumeix simplement bullit al vapor o, de vegades, a la planxa o a la brasa (sobretot al País Valencià). És comestible però no gaire apreciat.\nBivalves Barbatia barbata Peu de cabrit bord És comestible, encara que molt poc apreciat.\nBivalves Pecten maximus Petxina de pelegrí de l'Atlàntic, vieira És poc comuna al Mediterrani (només es troba a la zona occidental) ja que es tracta d'una espècie atlàntica introduïda.\nBivalves Pecten jacobaeus Petxina de pelegrí És molt apreciada per al consum i, fins i tot, es poden trobar en llauna. La seua valva s'empra de plat per a diferents receptes. És molt comuna a tot el Mediterrani.\nBivalves Chlamys varia Petxina variada Avui dia la indústria conservera les comercialitza en llaunes, sobretot cuinades amb salsa americana o salses coents. No és gaire comuna als mercats i, quan se n'hi troba, moltes vegades procedeix de l'Oceà Atlàntic.\nBivalves Chlamys opercularis Xel No es troba amb freqüència als mercats.\nBivalves Ostrea edulis Ostra comuna Avui dia, encara que també es cuinen, la millor manera de consumir-les és crues o, com a màxim, amb una mica de suc de llimona. Hi ha qui les menja amb cava ja que es creu que així es potencien les seues suposades propietats afrodisíaques. És molt comuna a tot el Mediterrani. Al nostre país existia una antiga tradició de conreu d'ostres i així Oriasi de Pèrgam (famós metge grec) va lloar la qualitat de les ostres provinents de les ostreres de Tarragona i de la mateixa època també hi ha dades de la importància que en va tindre el conreu a Barcelona. Tanmateix, després de la dominació dels romans se'n va perdre la tradició. La major part de les ostres que es consumeixen actualment procedeixen de vivers on es col·loquen en cistelles per al seu engreix.\nBivalves Crassostrea angulata Ostra portuguesa Aquesta espècie, originària de l'estuari del riu Tejo (Portugal), deriva, molt probablement per un procés d'especiació, de Crassostrea virginica, una ostra de la costa atlàntica de Nord-amèrica. Segurament va ser transportada fins a Portugal enganxada als vaixells i allà es va diferenciar. Durant la segona meitat del segle xix es va difondre per l'Atlàntic i posteriorment se'n va estendre el conreu tant a l'Atlàntic com al Mediterrani. La seua qualitat gastronòmica és molt bona.\nBivalves Acanthocardia tuberculata Escopinya verrucosa, copinya verrucosa, ou ratllat, ratllat El seu consum és ben freqüent.\nExemplar fotografiat a Riumar (Baix Ebre)\nBivalves Cerastoderma glaucum Escopinya Constitueixen un popular aperitiu, i són objecte d'una comercialització molt activa per part de les indústries conserveres.\nBivalves Venus verrucosa Escopinya gravada Es consumeix crua o cuinada ja que és un mol·lusc de bona qualitat.\nBivalves Chamelea gallina Rossellona, escopinya maltesa És molt popular i se'n veu força als mercats. S'utilitza sobretot per a fer sopes, paelles i, fins i tot, es consumeix cuinada amb salses (com ara, a la marinera).\nBivalves Tapes decussatus Cloïssa, escopinya llisa, grúmol Molt apreciada per al consum, tant crua com cuinada.\nBivalves Callista chione Petxinot de sang, petxina lluent No és excessivament apreciada en gastronomia. És abundant als mercats, encara que només n'és important la pesca en determinats ports del nostre país.\nBivalves Donax trunculus Tellerina, escopinya francesa, tellina Es consumeix al vapor o cuinada de maneres més elaborades. La seua carn és molt fina i apreciada. És freqüent als mercats.\nBivalves Mactra corallina Ou La seua carn és de poca qualitat, tot i ser molt consumida. Una dificultat per al seu consum és la quantitat de sorra que sol tindre a l'interior, per la qual cosa és convenient deixar-los en aigua durant una estona abans de preparar-los.\nBivalves Ensis ensis Navalla És l'espècie menys freqüent de navalles en els mercats.\nExemplar de Riumar (Baix Ebre)\nBivalves Ensis minor Navalla recta Té la conquilla de forma allargada i rectangular, recta i mai no corbada com l'espècie anterior.\nBivalves Solen marginatus Canyut Es consumeix, com les altres navalles, sobretot a la planxa. En el mercat són freqüents les llaunes de navalles que provenen principalment de Galícia i, fins i tot, d'espècies foranes provinents del Sud-est asiàtic, de gran mida però de qualitat gastronòmica molt inferior. Aquest bivalve és molt abundant al delta de l'Ebre i és freqüent pescar-lo mitjançant un enginyós sistema que consisteix a tirar grans de sal a l'interior de la galeria on viuen. El canvi osmòtic fa que el bivalve surti a l'exterior, on és fàcil agafar-lo amb la mà o amb un estri llarg metàl·lic.\nCefalòpodes Loligo vulgaris Calamar Admet nombroses preparacions culinàries. És molt apreciat i de gran importància econòmica.\nCefalòpodes Alloteuthis media És abundant en el Mar Català i en els mercats, freqüentment, no es distingeix del calamar autèntic.\nCefalòpodes Todarodes sagittatus Canana, aluda, alutja, canada, pota, volador És una espècie apreciada per al consum humà, però la seua carn resulta més dura i coriàcia que la del calamar (sobretot, la dels individus adults).\nCefalòpodes Loligo coindetii És molt similar a l'espècie anterior. La seua qualitat alimentària és bona, essent un intermedi entre la dels calamars i les cananes, tot i que en els individus molt grans la carn és coriàcia.\nCefalòpodes Sepiola rondeleti Morralet, fotesa, orellut, sipió No té gran importància comercial a causa de les escasses captures. La seua carn és delicada encara que de difícil conservació.\nCefalòpodes Rossia macrosoma Morralet gros És una espècie molt similar a l'anterior. La seua carn és apreciada però de difícil conservació. Es pesca en gran quantitat per al consum humà i és molt de moda en els grans restaurants de la costa.\nCefalòpodes Sepia officinalis Sípia, sèpia, sipiona Es consumeix des de l'antiguitat: els romans les presentaven farcides amb cervell de be o porc i amanides amb una salsa de garum, mel, pebre, api i herbes aromàtiques. Al Mar Català se'n troba la subespècie Sepia officinalis mediterranea. El seu valor gastronòmic és important i la qualitat de la seua carn és bona (sobretot la dels individus joves). La tinta de la sípia es feia servir abans per a escriure.\nCefalòpodes Sepia elegans Castanyó\nCefalòpodes Sepia orbignyana Sípia de punxa\nCefalòpodes Octopus vulgaris Pop roquer, pop ver És el cefalòpode més freqüent del Mediterrani i la seua carn és molt apreciada, tot i que és de textura coriàcia i moltes vegades s'ha de copejar abans de consumir per tal d'estovar-la. També és recomanable congelar el pop fins al seu consum, ja que el gel trenca els teixits i així la carn queda més tova. Moltes vegades els pescadors els mullen amb aigua barrejada amb cafè diluït perquè agafin més color i semblin més vistosos al mercat. A l'antiga Roma tenia reputació d'ésser afrodisíac.\nCefalòpodes Eledone moschata Pop pudent L'adjectiu de pudent fa referència a la forta olor de mesc que desprèn, sobretot, acabat de pescar. És una espècie poc apreciada en gastronomia i no es pesca gaire.\nCefalòpodes Eledone cirrhosa Pop blanc Es consumeix fregit amb all i julivert i es considera un plat exquisit. Al Principat de Catalunya és molt apreciat el popet, el qual és una fase juvenil del pop blanc.\nDels diferents grups en què es divideixen els artròpodes només un té interès gastronòmic: els crustacis, dels quals només són aprofitables per a l'ésser humà els malacostracis (gambes, llagostes, crancs, etc.) i els cirrípedes (peus de cabrit). En els nostres mercats es poden trobar diverses espècies de procedència tant mediterrània com atlàntica i, fins i tot, d'altres oceans (en aquest cas generalment són congelades). Es tracta d'espècies molt apreciables i d'ampli consum.\nCrustacis/Gambes Penaeus kerathurus Llagostí És una espècie extraordinàriament apreciada. És abundant al Delta de l'Ebre, Vinaròs i Benicarló.\nCrustacis/Gambes Penaeus japonicus És una espècie de piscifactoria o provinent d'importacions, d'aspecte similar a l'anterior però més gran.\nCrustacis/Gambes Penaeus vannamei És una espècie importada que es ven congelada.\nCrustacis/Gambes Penaeus monodon Espècie importada que ens arriba congelada.\nCrustacis/Gambes Penaeus chinensis És una espècie d'importació que ens arriba congelada.\nCrustacis/Gambes Aristeomorpha foliacea Gamba vermella És comuna al Mediterrani i a l'Atlàntic.\nCrustacis/Gambes Plesiopenaeus edwardsianus Gambot És molt apreciat però no excessivament freqüent als nostres mercats ja que és una espècie accidental al Mediterrani i molts dels exemplars posats a la venda provenen de l'Atlàntic.\nCrustacis/Gambes Aristeus antennatus Gamba rosada És freqüent al Mediterrani i es troba normalment als mercats catalans.\nCrustacis/Gambes Parapenaeus longirostris Gamba blanca, gamba llagostinera En els mercats és freqüent trobar-la bullida i salada, i, llavors, té un color vermell brillant. És molt abundant a la Mediterrània i a l'Atlàntic, encara que en les nostres costes ha baixat molt el nombre de captures en els darrers anys i se n'ha hagut d'importar de les costes africanes.\nCrustacis/Gambes Solenocera membranacea Gamba borda És freqüent trobar-la als mercats.\nCrustacis/Gambes Plesionika heterocarpus Gamba borda És molt abundant a tota la costa catalana.\nCrustacis/Gambes Plesionika edwarsii Gamba panxuda Sovinteja al llarg de la costa catalana i quasi tot l'any va ouada (d'ací prové la seua denominació). El seu consum no és freqüent fora del nostre país.\nCrustacis/Gambes Palaemon serratus Gambeta En els mercats es troba principalment bullida, llavors la seua coloració és rosa intens. És molt abundant al Mediterrani i l'Atlàntic.\nCrustacis/Gambes Crangon crangon Gamba d'alguer, gamba d'esquer És una espècie mediterrània i atlàntica, bastant comuna i molt apreciada.\nCrustacis/Llagostes i afins Palinurus elephas llagosta, llagost, saltarel·la, llangosta Es troba al Mediterrani i a l'Atlàntic. La seua carn és excel·lent i molt apreciada.\nCrustacis/Llagostes i afins Palinurus mauritanicus Llagosta salamenya Sovinteja als mercats i és abundant a les costes meridionals dels Països Catalans. És menys apreciada que l'espècie anterior.\nCrustacis/Llagostes i afins Palinurus regius Llagosta verda És una llagosta corrent als mercats i provinent de les costes de l'Atlàntic nord-africà. La seua carn és de molt bona qualitat i molt apreciada.\nCrustacis/Llagostes i afins Homarus gammarus Llamàntol En els Països Catalans escasseja i és per això que s'importa una altra espècie molt semblant i criada en piscifactories, Homarus americanus, provinent de Nord-amèrica.\nCrustacis/Llagostes i afins Nephrops norvegicus Escamarlà Es troba a tota la costa dels Països Catalans i és molt abundant, de carn excel·lent i molt apreciada.\nCrustacis/Llagostes i afins Scyllarides latus Cigala Viu al Mediterrani i l'Atlàntic, i la seua carn és excel·lent.\nCrustacis/Crancs d'aigua dolça Austropotamobius pallipes Cranc de riu de potes blanques És el cranc de riu autòcton dels Països Catalans i difícil de trobar-ne als mercats. A l'antiguitat aquesta espècie es feia servir en farmàcia ja que se n'extreia els anomenats "ulls de cranc" (concrecions calcàries amb ferro i magnesi que es troben en unes cavitats laterals properes a l'estómac i que serveixen a l'animal de reserva de carbonat de calci per a regenerar l'exoesquelet després de la muda), els quals eren emprats com a aportació suplementària de calci.\nCrustacis/Crancs d'aigua dolça Procambarus clarckii Cranc de riu americà La seua qualitat gastronòmica és molt inferior a l'espècie autòctona dels Països Catalans. Al Delta de l'Ebre ha esdevingut una veritable plaga.\nCrustacis/Crancs de mar (els braquiürs) Calappa granulata Cranc reial, cranc rei, cranc anglès, pessic Se'n pot trobar ocasionalment als mercats.\nCrustacis/Crancs de mar (els braquiürs) Carcinus mediterraneus Cranc verd És una espècie molt abundant a la Mediterrània.\nCrustacis/Crancs de mar (els braquiürs) Necora puber Cranc vermell, cranc roig, franquet, nècora És una espècie principalment atlàntica, encara que també se'n troba a la Mediterrània. La seua carn és excel·lent i es consumeix fonamentalment com a aperitiu.\nCrustacis/Crancs de mar (els braquiürs) Liocarcinus depurator Cranc de sopa És el cranc nedador més abundant dels Països Catalans i molt freqüent al mercat.\nCrustacis/Crancs de mar (els braquiürs) Maja squinado Cranca, cabrot, boc, cabra Es troba tant al Mediterrani com a l'Atlàntic i és molt apreciat per la seua carn excel·lent de sabor fort.\nCrustacis/Crancs de mar (els braquiürs) Cancer pagurus Bou Es ven fresc i congelat. És força apreciat i té una carn molt gustosa.\nCrustacis/Crancs de mar (els braquiürs) Uca tangeri Boca Es troba als nostres mercats provinent de l'Andalusia atlàntica i és molt apreciat com a aperitiu.\nCrustacis/Galeres (els estomatòpodes) Squilla mantis Galera, galiota, gamba imperial És bastant apreciada, sobretot per a fer sopes, alguns tipus de paelles i, menys freqüentment, a la planxa.\nCrustacis/Cirrípedes Pollicipes cornucopia Peu de cabra Es consumeix bullit i fred, i és força apreciat. La seua captura és força difícil i perillosa perquè és una espècie que es troba al peu dels penya-segats, fixada a les roques en zones fortament batudes. És típicament atlàntic, tot i que també se n'ha trobat a Formentor (Mallorca).\nEls equinoderms constitueixen un grup variat que científicament se subdivideixen en altres cinc, però només dos tenen interès gastronòmic: els equinoïdeus (les garotes, garoines o eriçons de mar) i els holoturioïdeus (els cogombres de mar i les espardenyes de mar). A la Mediterrània es menja sobretot la garota de roca (Paracentrotus lividus), de la qual hi ha hagut alguns intents d'explotació i industrialització al Mediterrani i a les costes de Normandia, però no han arribat a tindre èxit a causa de les dificultats de recol·lecció, rendiment i, sobretot, per la lentitud del seu creixement.\nLes garotes o eriçons de mar (els equinoïdeus) Paracentrotus lividus Garota de roca, garoina Se'n mengen les gònades, crues o bé com fan els pescadors de la Costa Brava nord, amb coca (de pa amb botifarra negra, alls tendres o ceba) i vi negre. També es consumeixen bullides i es poden trobar en forma de mousse estàndard (amb un 35% de gònades) o superior (amb un 75%). Actualment se'n poden comprar enllaunades provinents de Xile, de l'Empordà o d'Astúries.\nGarotes de roca de L'Alguer (Sardenya)\nLes garotes o eriçons de mar (els equinoïdeus) Arbacia lixula Garota negra, eriçó negre, garoina\nEls cogombres de mar (els holoturioïdeus) Stichopus regalis Espardenya de mar, llonguet Se serveix oberta, amb el tegument extret, ja que només se'n menja la musculatura i les gònades. Una vegada cuinada, és de color blanc i de textura cruixent. Es preparen degudament condimentades, fregides o bé amb faves, pèsols i, fins i tot, amb carn o peix. És el cogombre de mar més apreciat gastronòmicament i assoleix un preu molt alt als mercats.\nUrocordats Microcosmus sabatieri Bunyol de mar, llima, ou, rovell, vitotxo. Se'n menja la part interna una vegada extreta de la coberta. Es pot consumir cru, amb oli o en vinagreta, i té un sabor àcid i amarg. En gastronomia no és una espècie gaire apreciada, encara que es troba amb freqüència als mercats.\nPeixos/Taurons/Els làmnids Isurus oxyrinchus Solraig, salroig, marraix La seua carn blanca és molt apreciada i sovint es ven al mercat juntament amb la del peix espasa o emperador, del qual és fàcil diferenciar per l'estructura i la composició cartilaginosa de les vèrtebres, com també per la pell, que no té escates sinó petits denticles de constitució semblant a les dents, encara que quan és a la venda es troba sense pell.\nPeixos/Taurons/Els gats (els esciliorínids) Scyliorhinus canicula Gat, gat ver, gatet, gató, gatvaire Es fa servir, sobretot, per a fer sopes. És el tauró més freqüent a la Mediterrània i és força comú als mercats, on es troba sense cap ni pell juntament amb altres espècies com el gatvaire. La seua pell seca s'emprava com a paper de vidre.\nPeixos/Taurons/Els gats (els esciliorínids) Scyliorhinus stellaris Gatvaire Es comercialitza igual que l'espècie anterior. La seua carn és molt bona i el fetge, com en tots els gats de mar, és tòxic.\nPeixos/Taurons/Els gats (els esciliorínids) Galeorhinus galeus Caçó, caralló, peix gos, ca marí, mussola caralló És un tauró molt abundant a les costes catalanes. La seua carn és molt apreciada.\nBech, M.: Fauna malacològica de Catalunya. Mol·luscs terrestres i d'aigua dolça. Treb. Ins. Cat. Hist. Nat., 1990, 12.\nCampbell, A. C.: The Seashore and Shallow Seas of Britain and Europe. Londres, Gran Bretanya, Ed. Hamlyn, 1976,\nCorbera, J.: Gambes, llagostes i ermitans (decàpodes II). Col. "Norai". Badalona. Ed. Ajuntament de Badalona, 1988,\nCranga, F. i Cranga, Y.: L'escargot appartient-il a Dieu ou au diable? "L'Histoire" 163:72-73.\nGuerao Serra, G.: Mollusca, Cephalopoda, a Fauna Ibérica, vol. 1. M. A. Ramos, et al (eds). Museo Nacional de Ciencias Naturales. Madrid, CSIC, 1992\nHuguet, A.: Catàleg d'espècies d'interès pesquer a Catalunya. Ed. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. Barcelona, 1991.\nLladonosa i Giró, J.: El libro de la cocina catalana. Madrid. Editorial Alianza, 1988.\nLuján, N.: El arte de comer. Biblioteca de La Vanguardia. Barcelona. Ed. La Vanguardia, 1983.\nRiedl, R.: Fauna marina y flora del Mar Mediterráneo. Barcelona. Editorial Omega, 1986.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Usuari:Panellet/Llista_d%27animals_venuts_als_mercats_catalans&oldid=27044642»\nDarrera modificació: 26 abr 2021 a les 15:44\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 abr 2021 a les 15:44.


Torra denuncia "retallades" a la part que pertoca a Catalunya del fons de 16.000MEUR a les autonomies: "Ja n'hi ha prou" La República\nUn canvi de criteris de distribució perjudica algunes de les comunitats més afectades pel coronavirus, segons ‘El Mundo’\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha carregat durament contra el govern espanyol per “retallar” en la part que pertoca a Catalunya del fons de reconstrucció de les autonomies de 16.000 milions d’euros (MEUR). Ho ha fet citant una notícia publicada per ‘El Mundo’, que assegura que el govern espanyol ha modificat els criteris de repartiment del fons, segons els que algunes de les comunitats més afectades pel coronavirus, com Catalunya, rebrien menys diners dels que es plantejava inicialment. “És el futur del benestar i la salut dels ciutadans de Catalunya, de tots nosaltres, el que ens retallen”, ha remarcat Torra.\nA més, el president ha recriminat al govern espanyol que ja hagi proposat “centralitzar” competències a Sanitat “amb una LOAPA sanitària” i ara lamenta que “la setmana acabi amb una nova retallada”.\nEn relació al fons, segons publica el diari arran dels nous canvis es crea un nou fons de 800 MEUR per a transport i un per a educació de 2.000 MEUR, i tots dos resten al finançament del fons inicial de 16.000 MEUR. A més, assenyala que els nous criteris “perjudiquen” les comunitats autònomes més afectades pel coronavirus, com Catalunya, que en un inici en sortia més beneficiada.\nSegons la informació del diari, les comunitats més afavorides pels nous criteris seran Andalusia i Múrcia, mentre que Catalunya, Madrid, Castella i Lleó i Castella-La Manxa en seran les més perjudicades.\nD’altra banda, segons han dit a l’ACN fonts del departament d’Economia, el govern espanyol els ha informat dels canvis però “s’ha de veure encara com es quantifica” i “com acaba sent al final”. De totes maneres, reiteren que els 16.000 MEUR “són insuficients” i que s’haurien d’ampliar.


El Curs de Música de Cervera ja compta amb més de 70 alumnes inscrits – Comarques de Ponent\nEl Curs de Música de Cervera ja compta amb més de 70 alumnes inscrits\nText: Redacció / Foto: Càtedra Cervera\nEl Curs Internacional de Música de Cervera ja compta, a hores d’ara, amb més de 70 alumnes inscrits, quan encara queda gairebé un mes perquè finalitzi el període d’inscripció. A això hi hem de sumar que alguns dels professors ja han exhaurit les places disponibles per a les seves classes.\nCal destacar que aquest 2021, el Curs Internacional de Música de Cervera, i com a conseqüència a l’adaptació a les mesures Covid, s’impartirà en format de classes magistrals i cursos intensius, incloent classes individuals i col·lectives.\nLes inscripcions per a aquesta edició es poden seguir tramitant a través del web catedracervera.cat i els interessats tenen de termini fins el 30 de juny per poder-les formalitzar. Hi ha diferents disciplines de cursos, als quals es poden apuntar els alumnes interessats a incrementar el seu nivell musical. D’aquesta manera, es poden inscriure al mestratge de nou instruments diferents de corda, vent o piano.\nEnguany, el curs tindrà lloc del 9 al 19 de juliol i comptarà amb 14 professors d’alt nivell i de diversa procedència, tots ells experts en el seu àmbit. D’aquesta manera, els alumnes es podran inscriure en el mestratge de violí, viola, violoncel, contrabaix, guitarra, piano, flauta, oboè i clarinet.\nL’Obra Social ‘La Caixa’ segueix amb les beques pels alumnes del Curs de Música\nEl Curs Internacional de Música forma part de la Càtedra Cervera – Emili Pujol, una iniciativa que inclou, a més del curs, el Festival de Música i la Fira de de Lutiers.


El Dipòsit de Bullion de Texas, venut com a mina d’or per als contribuents, podria acabar costant milions – texastopnews.com\nEl Dipòsit de Bullion de Texas, venut com a mina d’or per als contribuents, podria acabar costant milions\nQuan els legisladors estatals van decidir el 2015 que Texas havia de ser l’únic estat que tenia el seu propi dipòsit de metalls preciosos, els partidaris van dir que hi havia moltes raons per les quals el projecte seria una mina d’or.\nLa Universitat de Texas / Texas A&M Investment Management Co., que s’encarrega de la dotació de les escoles, posseïa centenars de milions de dòlars d’or en concepte d’inversió, emmagatzemats per una quota en una volta de la ciutat de Nova York. Un dipositari estatal “repatriarà milers de milions de dòlars d’or de la Reserva Federal de Nova York a Texas”, va dir el governador Greg Abbott.\nEls ciutadans també reclamaven una ubicació independent que pogués confiar amb els seus objectes de valor. “Quan vaig presentar això per primera vegada, per ser sincer amb vosaltres, vam aconseguir centenars i centenars de persones de tot el món, que realment volien poder posar el seu or en alguna cosa que tingués la pancarta de Texas”, va dir Rep Giovanni Capriglioni, R-Southlake, l’autor del projecte de llei. “Això no funciona a Wisconsin, no funciona a Idaho”.\nEl millor de tot és que, perquè l’Estat trobaria un soci privat per construir i posseir el dipòsit físic, no costaria res als contribuents. Fins i tot l’empresa obtindria un gran benefici per a Texas. “Calculem que podríem recaptar desenes de milions de dòlars en honoraris”, va declarar Capriglioni.\nMés de tres anys després de l’obertura del dipòsit, no ha passat cap d’aquestes coses. Tot i això, a principis d’aquest any els legisladors estatals van votar tranquil·lament perquè l’estat prestés milions de dòlars per rescatar un projecte creat per solucionar un problema que no existia i que havien promès que no costaria res.\n“És ridícul”, va dir el senador Kel Seliger, R-Amarillo, un dels dos únics senadors a oposar-se al projecte de llei. “No crec que l’Estat de Texas hauria de pertànyer al negoci immobiliari comercial ni al de lingots d’or”.\n“AQUÍ TORNEM A TORNAR”: Les companyies elèctriques de Texas intenten transferir els costos de preparació de tempestes als consumidors\nLa companyia d’inversions UT / A & M va liquidar l’or fa més d’un any sense moure cap lingot de nou a Texas. Una portaveu va dir que actualment l’agència no té metalls preciosos i, per tant, no necessita emmagatzematge. Cap altra entitat estatal té metall al dipòsit de Texas.\nEn el temps des que els líders estatals van crear la instal·lació de Texas, també s’han obert dos grans dipòsits competidors privats, a Shiner i Dallas. Els funcionaris van dir que Texas Bullion Depository té actualment menys del 10% de la seva ocupació. Els contribuents, per la seva banda, encara no han vist cap cèntim de l’empresa.\nPitjor encara, el soci de l’Estat, Lone Star Tangible Assets, va revelar recentment que vol vendre la nova instal·lació, posant l’Estat en risc de perdre el control de tota l’empresa. Com a resposta, fa dos mesos els legisladors van donar permís al interventor Glenn Hegar per demanar prestat fins a 20 milions de dòlars per comprar-lo.\nLa història clàssica de la fluïdesa de les missions governamentals és com un projecte presentat com una oportunitat d’or per als contribuents es convertís en un canvi d’esquerre que podria costar milions. També planteja noves preguntes sobre l’associació de parelles estranyes entre l’Estat de Texas i la indústria de vendes de metalls preciosos d’alt volum, un sector que ha inspirat nombroses advertències i mesures d’aplicació de reguladors federals i estatals, inclòs el fiscal general de Texas.\nTEXAS PRENEN: Feu que els titulars polítics de tot l’Estat s’enviïn directament a la safata d’entrada\n“Quan vaig veure això, vaig pensar:” Això serà vergonyós per a l’Estat de Texas “”, va dir Paul Montgomery, un comerciant i taxador de metalls preciosos que ha treballat amb els reguladors per presentar casos contra els venedors de monedes que estafen inversors.\n“Una gran planta comercial”\nFa diverses setmanes, Seliger va informar al seu personal del Capitol que feien una excursió a Leander, a 30 minuts amb cotxe al nord d’Austin. “Estic segur que pensaven que estava boig”, va dir. El senador va voler fer una ullada personal a les persones immobiliàries fortificades que els contribuents de Texas estaven a punt de comprar.\nEl que va veure el va sorprendre, va dir. Malgrat la seva gran promesa de protegir piles de metall brillant, el Dipòsit físic de Texas Bullion era relativament petit: una habitació amb volta coberta amb allò que semblava caixa forta, com en un banc.\nLa majoria de les instal·lacions de 40.000 peus quadrats van ser ocupades per l’empresa associada estatal. En una àrea de correu gran, Lone Star Tangible Assets i les seves filials (US Gold Bureau és una) semblaven empaquetar i enviar monedes. Una altra gran secció es va omplir de dotzenes d’advocats de telefonia asseguts als taulells que feien trucades de venda, “amb pantalles grans a la paret que mostraven qui venia què”, va dir Seliger. “Com una gran planta comercial”.\nEls defensors dels consumidors van dir que l’acord de dipòsit de lingots de l’estat era estrany des del principi. Un dels socis va ser el govern de Texas. L’altre provenia d’una indústria en gran mesura no regulada que els defensors de la gent gran, en particular, han advertit durant molt de temps als ciutadans sobre la condescendència.\nEl 2014, un comitè del Congrés va escoltar el testimoni de persones grans, incloses les de Texas, que pensaven que realitzaven una sòlida inversió en or només per saber que havien perdut centenars de milers de dòlars. Tant els reguladors federals com els de Texas han emès avisos sobre la inversió en metalls preciosos.\nEl 2019, el Texas State Securities Board va pressionar una companyia de metalls perquè retornés 10 milions de dòlars a desenes d’inversors de Texas d’edat avançada, alguns dels quals havien liquidat els seus comptes de jubilació per comprar-lo. Fa diverses setmanes, l’agència de valors va exigir que un distribuïdor de Florida cessés i deixés de vendre monedes a clients de Texas amb grans augments.\nMontgomery va dir que el cas típic consisteix en un client gran que respon a un anunci que promou lingots (metall el valor del qual es basa en el seu pes) com a protecció contra les turbulències econòmiques. Com que els venedors solen guanyar molt més vendent monedes, es pressiona el client perquè compri les anomenades col·leccionables o monedes d’inversió el preu de les quals es basa en l’escassetat percebuda. Però, en molts casos, va dir Montgomery, la suposada raresa de la moneda és un conte basat en un autògraf d’un ex director de la Casa de la Moneda dels Estats Units.\nEl president de l’actiu tangible de Lone Star, Matthew Ferris, va reconèixer que, com a empresa poc regulada, la indústria dels metalls preciosos ha tingut problemes. Però “Som un dels bons”, va dir. A diferència d’alguns, la seva empresa no fa trucades fredes, publica els seus preus al seu lloc web i “Estem al dia sobre els riscos i les recompenses”, va dir.\nUS Gold Bureau compta amb ressenyes en línia positives i manté una qualificació “A” amb el Better Business Bureau local. Tot i això, la revisió de l’empresa per part de l’organització de consumidors encara adverteix que “la publicitat pot fer creure al consumidor que la seva inversió en productes d’or serà segura en el futur, cosa que no es pot confirmar de manera coherent ja que no es pot garantir ni preveure el valor futur dels productes d’or. ”\nL’Oficina d’Or dels EUA tampoc no ha estat immune a les afirmacions que van augmentar els seus clients amb monedes d’un valor qüestionable. El 2018, Edward Mugg, resident a Nevada, va afirmar en una demanda federal que, gràcies a “tàctiques i vendes il·legals, falses, enganyoses i inconscients,” havia estat enganyat al pagar 335.500 dòlars per les monedes taxades posteriorment a només 143.300 dòlars.\nLa companyia va respondre que va subministrar a Mugg tota la informació adequada. Ferris va afegir que, amb centenars de milers de clients, “en tindreu uns quants que no estiguin satisfets, per qualsevol motiu”.\nEl cas es va resoldre a finals del 2019. Tot i que els termes són confidencials, l’advocada de Mugg, Lyn Stevens, va dir que el seu client estava “molt satisfet” amb el resultat.\n“Tothom estava sorprès”\nCapriglione, que no va respondre a una sol·licitud d’entrevista, va proposar per primer cop que Texas creés un dipòsit de lingots el 2013. Inspirat per l’autor James Rickards, Cassandra, que va caure en el mercat, el seu projecte de llei era extens, proposant no només un dipòsit, sinó també un dipòsit basat en or. sistema de transaccions. Tanmateix, amb un cost previst de milions i 70 nous empleats estatals, la idea mai no va sortir.\nDos anys més tard, Capriglione va reduir la proposta en una instal·lació estatal d’emmagatzematge de metalls preciosos. Unir-se amb un soci del sector privat que va absorbir tots els costos inicials va assegurar que el cost de l’Estat no seria gairebé res. Una dotzena d’empreses van manifestar el seu interès inicial per la feina. Sis ofertes van presentar i quatre van fer presentacions orals.\nDiversos eren candidats amb experiència. Texas Precious Metals, que ja operava un dipòsit a Shiner, va proposar construir a l’Estat de Texas una instal·lació segura de 46.000 peus quadrats. Dillon Gage Metals, un gran majorista de metalls preciosos, tenia i posseïa dos dipòsits a Delaware i Canadà.\nAlguns sol·licitants van pagar als grups de pressió perquè presentessin els seus casos. Lone Star va començar a aportar diners, segons registres estatals i informes publicats. Tot i que ni la companyia ni els seus líders havien fet donacions polítiques abans, entre el moment en què Abbott va signar el projecte de llei de creació d’un dipòsit i Hegar va anunciar el guanyador, els tres màxims executius de Lone Star van donar set vegades al governador i interventor, per un total de 21.500 dòlars.\nBasant-se en la seva col·laboració amb funcionaris estatals per elaborar especificacions per al projecte, Dillon Gage esperava ser seleccionat com a soci, va recordar Jimmy McClintock, que va treballar a la proposta de la companyia. “Bàsicament els vam donar tota la informació sobre què fer i com fer-ho”, va dir.\nAixí, quan Hegar va anunciar el juny del 2017 que Texas havia seleccionat Lone Star Tangible Assets, un nouvingut relatiu conegut principalment com a distribuïdor de monedes, “només vaig aspirar l’aire fora de la sala quan ho vaig saber. Tothom estava sorprès “, va dir McClintock, que va destacar que ja no va parlar en nom de Dillon Gage, que va deixar fa diversos anys.\nUn acord de cinc anys exigia que Lone Star construís i explotés una instal·lació a costa seva. A canvi, podria promocionar el dipositari i la seva connexió amb l’Estat de Texas per ajudar els seus negocis de monedes i metalls. La nova llei també demanava la creació d’una xarxa estatal d’agents de llicència autoritzats que acceptessin metalls per a clients llunyans.\nLa xarxa d’agents de lingots va ser desballestada fa dos anys després que ningú manifestés el seu interès per l’obra. I, malgrat les promeses de grans beneficis, l’Estat no ha guanyat diners perquè les condicions del contracte requereixen que Lone Star recuperi tot el que ha gastat abans que l’Estat vegi ingressos. Mentrestant, Texas gasta uns 150.000 dòlars a l’any per cobrir els salaris d’un treballador de seguretat a temps complet i d’un gestor de compliment assignat al dipositari.\nFerris va dir que el dipòsit acceptava constantment més metall i que anava cap a la rendibilitat de Texas. “És un negoci que creix molt lent”, va dir. “Pot trigar 5, 10, 20 anys a arribar-hi”. L’oficina del controlador està “satisfeta amb l’actuació de LSTA en virtut del contracte”, va afegir un portaveu de l’agència.\nTot i això, la vulnerabilitat de l’acord es va posar de manifest quan Lone Star va informar l’oficina del controlador que tenia intenció de vendre la propietat de 10 acres de Leander, cosa que Ferris va dir que tenia previst fer des del principi. L’empresa està obligada a complir els termes del seu contracte amb Texas fins a finals de l’any vinent i Ferris va dir que la seva empresa es mantindria de manera que qualsevol que compri la instal·lació pogués dependre dels ingressos del lloguer.\nTot i això, un nou propietari podria decidir desallotjar el Dipòsit de Bullion de Texas. “Definitivament, hi ha un risc associat al final d’aquest contracte perquè se’ns exigeixi que abandonem l’espai”, va dir als legisladors el maig passat Macy Douglas, que supervisa les instal·lacions de l’oficina del controlador.\nEn la seva proposta d’operar un dipòsit, un sol·licitant, Texas Precious Metals, va advertir d’aquest resultat. “L’estat es veuria obligat a entrar en el possible malson de reubicar milers de milions de dòlars en actius d’una instal·lació a una altra, inclosos milers de comptes de clients segregats”, va escriure la companyia Shiner, que va recomanar a un tercer independent la propietat de l’edifici físic.\nL’audiència pública per a la llei que donava permís a Texas per demanar préstecs a milions per comprar el dipòsit va durar quatre minuts. Uns dies més tard, durant el debat a la planta, Seliger, que recentment va presentar dos projectes de llei per matar el projecte, es mostrava escèptic sobre la necessitat de l’Estat de comprar un edifici de 40.000 metres quadrats a Leander.\n“Si l’Estat no tingués un dipòsit d’or, quin efecte tindria sobre l’Estat de Texas?” Ell va dir. “Absolutament res.”\nHouston es va convertir en “el blob que menjava l’est de Texas” en augmentar. És hora que això canviï?


Wikiloc | Ruta Itineraris zona: Cala Giverola\nBTT (Rutes BTT a Espanya → Catalunya → Sant Amanç )\nItineraris zona: Cala Giverola\nVista 380 vegades, descarregada 8 vegades\nGran travessa per l’Ardenya amb l’objectiu d’arribar a cala Giverola al terme de Tossa, un indret esplèndid malgrat que ha estat de fa anys parcialment urbanitzat.\nSeguirem la pista que va carenejant per la part del migdia del massís fins a l’ermita de St. Grau. Passem pel casalot de cal Federal i aviat ens enfonsem cap a la vall dels Ruixons un lloc on trobarem diverses fonts;el camí molt bonic va serpentejant sense perdre massa alçada fins arribar a l’ermita de la Mare de Déu de Gràcia. Pel coll de Sastre iniciem el descens en direcció a la carretera i a la cala Giverola.\nEn aquest tram del litoral, l’Ardenya capbussant-se al mar recrea un seguit de cales i platges magnífiques; Giverola és la principal, la més àmplia i espaiosa, però cal fer esment de la veïna de Sa Futadera, orientada a llevant i amb una gran perspectiva dels esculls i penyasegats que s’allarguen fins a la mateixa ermita de St. Telm; al costat de ponent de Giverola hi trobem la cala Pola un altre indret increïble i més enllà cala Bona una típica postal de pins,aigua i roques.\nVal la pena des de la mateixa carretera arribar-nos, seguint una pista asfaltada,fins al final del penyal cobert de pins que separa Giverola de Sa Futadera. Enfilats a un enorme roquissar gaudim a vol d’ocell d’una panoràmica sublim, inoblidable de la cala Giverola.Un mirador de luxe.\nIniciem el retorn per carretera fins a St. Feliu; haurem completat una gran matinal de mar i muntanya, amb bany inclós, d’una quarentena llarga de kms i una altimetria de 900 mts.


NUNCA LLUEVE ETERNAMENTE...: Violència juvenil\ndivendres, 9 de febrer de 2001\nSi hem de dibuixar una de les representacions físiques de l'odi, aquesta potser seria la d'un skin-head. Però, darrera d'aquesta estètica, què passa? Si aquesta qüestió es planteja a un psicòleg, potser ens digui que es tracta d'una persona que necessita una identificació, que hi ha una desestructuració familiar darrera i un fracàs escolar. Això porta al jovent a trobar refugi a aquests grups que utilitzen la violència com a eina d'expressió o autoafirmació. Com sempre, davant d'aquest problema s'escriu molt i es donen poques solucions. Podem sostreure dos blocs amb dues aproximacions per tractar el problema.\nEl primer gran grup serien els grups no formals. Aquests grups que segueixen la estètica skin tenen com a referència un bar, un lloc del carrer, camps de futbol, etc. Els seus valors que més ressalten son l'odi a altres joves, altres ètnies, els captaires, a les prostitutes, als gays. Aquest grup és una massa que podrà ésser reclutada pels que podriem denominar grups formals de skins. Els grups formals, també d'estètica skin (simbologia nazi) són els que tracten de reclutar a altres joves per posar en pràctica i actuar davant les persones abans esmentades. Darrera hi ha partits d'extrema dreta que, de mica en mica, guanyen espai social. Una extrema dreta que té una implantació a Europa i als Estats Units. Exemples de les seves activitats son la llibreria Europa, les campanyes electorals, els seus partits polítics, les pàgines a internet i les sortides de caça (agressions als seus objectes d'odi).\nQuè podem fer com societat?\nEls mitjans de comunicació juguen un paper clau, això no és una "conya": el tractament de la informació ha d'èsser rigorós. Un dels reptes generacionals de la societat del segle XXI serà la pau i la convivència a les societats multiculturals, amb el compromís de tota la societat envers aquest objectiu. Educació adreçada cap a la convivència als centres d'ensenyament. Mediació amb els que es poden catalogar com a grups no formals, sobretot a l'àmbit familiar. Pacte polític entre tots els partits per la no utilització del tema de la immigració com eina d'enfrontament polític. Com veiem, no es pot fer una separació de la resta de problemàtiques juvenils (fracàs als estudis, o falta de perspectives laborals).\nPublicat per Julio Jiménez López a 10:31


F**k the wall! | FINESTRA D'OPORTUNITAT\nHome Anàlisi F**k the wall!\nF**k the wall!\nby David Nàcher - maig 31, 2017\nDes que les primàries dels Estats Units d’Amèrica van donar el seu tret de sortida, un tema molt desafortunat ha entrat a l’agenda pública d’aquell país i també a nivell mundial: la voluntat de Donald Trump de construir un mur a la frontera sud dels EUA i que, tant la construcció com el preu, revertís en els pressupostos generals de Mèxic. Aquest fet ha evidenciat el conflicte entre aquests dos països, però ens ha recordat que a nivell internacional i geoestratègic tenim una gran problemàtica amb les fronteres estatals en general.\nAquest fet també ens ha mostrat tota la hipocresia política que vivim en els nostres estats i com a ciutadans individuals. La creació d’aquests líders mediàtics i populistes d’extrema dreta és beneficiosa per la nostra consciència i la capitalitzem a favor del nostre benestar. Sense pensar-ho, apuntem amb el dit cap aquestes figures i diem sense cap problema que ells són el dimoni, que per culpa seva tenim guerres, masclisme, LGBTIfòbia i que per aquest motiu es construeixen murs, tant interns com físics.\nGràcies a aquest fet la nostra consciència descansa i no ens adonem que aquests personatges són la punta de l’iceberg mediàtic, però que per a que ells arribin a controlar el poder i dir aquestes barbaritats, tenen una legitimitat i una valoració implícita per part del seu públic objectiu, però també per part del resta de la societat, que vivim impassibles a aquestes paraules.\nAlhora, condemnem, evidentment, les seves paraules amb una benevolència i un sentiment de superioritat moral com dient “aquests americans…” sense qüestionar-nos si en el nostre dia a dia vivim situacions semblants o pitjors en el nostre entorn. Nosaltres els catalans, vivint molts cops en la nostra arrogància centrista i incrèdula, no li donem importància als fets que queden lluny de casa, però tampoc als que queden a prop i, és més, molts cops protegim els fets criminals dotant-los d’impunitat, mentre, i reforço, riem irònicament que els americans vulguin construir un mur.\nSimplement donaré uns exemples per a que algun lector oposat a la meva tesis tingui raons per discutir-me.\nEl primer exemple és el més proper i és el mur d’espines metàl·liques que té l’Estat Espanyol a la seva frontera sud. Tant que els espanyols riem que els americans volen construir un mur, hauríem de mirar una mica cap al sud i ser més conscients que nosaltres ja el tenim. Ceuta i Melilla són ciutats fortins on es tracten als migrans com si fossin números, no respectant drets humans primaris com el dret a la mobilitat i vulnerant d’altres tractats amb activitats com la devolució en calent, la violació de la normativa de menors no acompanyats o el no compliment de les normes d’acollida als CETI. Més enllà d’ideologies, hi ha documentals com Tarajal que demostren les infraccions comeses per la policia i la Guàrdia Civil espanyoles en aquest espai. A banda, empreses espanyoles ho veuen com un lloc per experimentar per futurs negocis, i companyies com European Security Fencing ja han exportat aquests recursos per construir les concertines hongareses en contra dels refugiats. Aquest cas és només un exemple de com l’Estat Espanyol ha estat un exemple per a la resta d’estats membres de la Unió Europea, i fins i tot la Comissió l’ha proposat com a bona pràctica de control de fronteres.\nEl segon és un clàssic en hores baixes. A Palestina hi ha un mur que divideix Cisjordània entre la part ocupada per l’Estat d’Israel i la part palestina. Aquest mur construït sota la mentida de la defensa de l’Estat Israelià, divideix famílies, terres de pastura i recursos des de 2002, i ha estat denunciat per la comunitat internacional, arribant al plenari de l’Assemblea General de la ONU el 2003, la qual va condemnar el mur amb 144 vots a favor i 4 en contra. Aquest mur actualment té 700 quilòmetres de llargada i qui ha estat a Betlem, Jerusalem o Hebron, pot assegurar que la discriminació racista i totalitària és absoluta. Tot i les innumerables pàgines de condemna, rebuig i critiques que ha rebut, actualment hi ha persones que encara no parlen del tema o que el minoritzen només accentuant els sistemes de defensa palestins. Entre els sionistes no es parla del tema o, si es parla, s’argumenta que és un sistema de defensa legítim oblidant la vulneració dels drets humans que comet un Estat que es defineix com a democràtic, com el d’Israel. També ràpidament ets titllat de judeòfob o d’antisemita quan critiques el sionisme, argumentant que l’exterminació ètnica dels jueus durant els primers 50 anys dels segle XX té un pont històric amb el moviment antisionista en genèric. Alhora, molts dels catalans que podrien compartir les tesis de crítica a Israel o, almenys, al seu mur, creuen que no és l’hora de la crítica, ja que aquest Estat pot ser un dels que doni suport a una Catalunya independent en el futur, lligant el procés català a amagar la vulneració de drets a d’altres Estats i supeditant la independència de la nació catalana al patiment d’altres nacions sense estat. El documental Five Broken Cameras és essencial per entendre-ho.\nD’altra banda, el tercer mur que vull destacar és el que separa la zona ocupada del Sàhara amb el Sàhara occidental i els camps de refugiats. Aquest és el mur construït i en ús més antic, ja que està construït des del 1980. Més de 100.000 militars marroquins i entre 10 i 40 milions de mines protegeixen aquest bastió i, com en l’altre cas, separa famílies, camps, terres i un poble condemnant a més de 40 anys de vida en els camps de refugiats més grans i vells de la nostra història. Poques coses se saben de l’altra banda del mur, però els vídeos que Equip Mèdia Sàhara i les condemnes d’organismes internacionals com Amnistia Internacional o Metges del Món faciliten creure en la violació sistemàtica dels drets humans cap a població saharauí. Malgrat la feina feta a Catalunya sobre la sensibilització del conflicte i els projectes desenvolupats a la zona com el programa de Vacances en Pau, des de la pau signada pel Front Polisàrio i el Regne del Marroc el tema s’ha refredat i els silencis mediàtics de França i Espanya han aconseguit invisibilitzar-lo. El poder estratègic del Marroc ha arribat tant lluny que a la premsa i els mitjans generalistes ja no parlen del tema i ja no es denuncia a un Estat autoritari que no només vulnera els drets del poble saharauí, sinó que també atempta contra la diversitat de la seva població. Gurba, la condena és un gran documental per entendre-ho tot plegat.\nFinalment, l’últim mur és invisible. De sobte el mar que ajuntava els pobles de la ribera mediterrània és la fossa comú més gran del món. El mar que banya la nostra costa és el responsable de més de 3.000 morts l’any. Podem pensar que la societat catalana s’ha bolcat a favor dels refugiats i que per culpa de l’Estat Espanyol no hem pogut treballar més en el tema. En part, podem estar orgullosos i orgulloses com a poble, però no hem d’oblidar que sempre podem fer més i que hem de pensar en la resposta que donarem als nostres néts quan ens preguntin que vam fer per solucionar aquesta vergonya. To Kyma. Rescat al mar Egeu és un recurs apreciat per mostrar la realitat del nostre mar i de les persones que han decidit fer alguna cosa per acabar amb l’Europa fortalesa.\nÉs interessant ser crític amb la política americana i poder apuntar amb el dit aquelles vergonyes que escoltem dia a dia pels seus polítics. Però de tant en tant no està malament poder girar el dit cap a nosaltres i pensar en quines contradiccions vivim. A vegades més que un vàlium o una valeriana val la pena ser una mica crític amb un mateix i amb el propi poble.\nEL PS francès, la desfeta... el PSOE avui. Remuntada?\nLes eleccions del Brexit: l’intent de golejada del Partit Conservador i l’auge de l’aliança progressista


Libros de Cuadernos Escolares - LLIBRERIA LA PLOMA.\nBúsqueda de Cuadernos escolares\nEscolar /\tCuadernos escolares (349)\nEscolar / Cuadernos escolares\nHola, som les Tea Sisters!\tSegur que ja ens coneixeu, oi? Estudiem a la Universitat de Ratford i ens encanten les aventures i els misteris!Ara que el curs ja sacaba i les vacances són a tocar, què us semblaria acompanyar-nos en una nova missió?\tAmb Missió Vacances passarem un estiu divertidíssim i viurem aventures trepidants!\tEl quadern inclou il·lustracions a color, fragments...\nEstimats amics rosegadors: el curs ja sacaba i les vacances són a tocar! Així que he tingut una idea extraràtica... Què us semblaria venir a visitar-me a Ratalona aquest estiu? Junts, passarem unes vacances divertidíssimes i us convertireu en enviats especials de LEco del Rosegador!\tEl quadern inclou il·lustracions a color, fragments de les meves aventures i un espai fi nal e...


La rica il·lustració d’Arnal Ballester, premi Maria Rius | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nLa rica il·lustració d’Arnal Ballester, premi Maria Rius\nEl guardó, que convoquen les llibreries Laie i La Caixa d’Eines, reconeix també, a títol pòstum, l’obra de Carme Peris\nUna il·lustració d'Arnal Ballester.\nBarcelona 2 OCT 2020 - 11:00\tCEST\nL'il·lustrador Arnal Ballester considera que “fa ja molt de temps que es viuen moments de pura distopia, que generen malestar”. Potser ningú millor que ell per entendre'ls des del seu ofici, a partir d'aquesta tendència a puntuar el seu treball amb tocs abstractes i moltes vegades amb imatges trencadisses, d'una qualitat contrastada durant més de quatre dècades d'ofici en tots els seus registres possibles: premsa, publicitat, disseny, llibres, il·lustració… Una trajectòria que avui s'ha vist reconeguda amb el Premi Maria Rius d'Il·lustració, que concedeixen les llibreries barcelonines Laie i La Caixa d’Eines i que, amb un jurat destacat (amb representants de l'Associació de Mestres Rosa Sensat; l'Associació Professional d’Il·lustradors de Catalunya, el grup de treball de biblioteques infantils i juvenils Bib Botó i el Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil), ha arribat ja a la seva tercera edició. Enguany s'ha reconegut també, a títol pòstum, el treball de Carme Peris.\nBallester (Barcelona, 1955), que segueix els passos de la mateixa Rius (2018) i Fina Rifà (2019) en el guardó, té una trajectòria iniciada ja als 15 anys i que es va encaminar ràpidament llavors cap a la premsa d'humor gràfic, col·laborant, entre el 1972 i el 1976, en revistes com El Papus i Por favor. Després d'un parèntesi de gairebé una dècada quan es va llicenciar en Història, va tornar al món de la il·lustració a mitjans dels anys vuitanta per la finestra d'una editorial de jocs de rol, que el va portar, amb els anys, fins i tot a dissenyar fons de pantalles de jocs. Una experiència que ha influït en el seu discurs, ja que opina que “el futur del nostre ofici passa per la de ser un il·lustrador-animador”. L'exquisitesa del seu treball en aquesta àrea es va traduir, com bona part de la seva carrera, d'una banda en un premi, el Junceda d'Animació, pel curt Amic Hulot (2004). De l'altra, des del 1989, com a professor de narració visual a l'Escola Massana de Barcelona, aspecte docent que el jurat ha destacat en el marc del seu “constant compromís per la dignificació de la professió”.\nL'il·lustrador Arnal Ballester, al seu despatx.\nAutor d'uns 80 llibres il·lustrats, la carrera de Ballester té, entre altres reconeixements, el d'Il·lustrador de l'Any en la prestigiosa fira de llibre infantil de Bolonya (1993), el premi Serra d’Or per les imatges de la col·lecció Els artístics casos de Fricandó (1995) o el Nacional d'Il·lustració del Ministeri de Cultura (2008).\nEl Premi Maria Rius, sense dotació econòmica (el guardó consisteix en una bella peça en plata elaborada per la prestigiosa Capdevila Joiers, un ocell blau amb grans ales i bec llarg, motiu recurrent en l'obra de Rius), busca valorar trajectòries professionals de referents de la il·lustració. Així, a més de Ballester, el Premi d'Honor, a títol pòstum, ha estat per a Carme Peris (Barcelona, 1941-2018), pel seu “llarg i intens compromís en l'àmbit de la il·lustració per a nens i la seva generosa dedicació al món del llibre infantil en català”, guardó que va recollir la seva filla, Roser Bausà. Primera presidenta del Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil, Peris, que a banda de premiada il·lustradora també va ser dissenyadora, gravadora i professora de tipografia, va donar prop de 4.000 treballs seus a la Biblioteca de Catalunya.


Esperant Abonament FCB: L'AMPLIACIÓ DEL CAMP NOU, A LES ZONES CENTRADES.\nEl començament de la venda d'entrades per aquesta temporada, aquest any al juliol en comptes de al desembre, ens va sorprendre amb la segregació de la zona central de la part superior de la tercera graderia en una nova "4a graderia" (boques 531 a 539, on de mitjana s'han duplicat el preu de les entrades).\nNo ens vam adonar aleshores d'un altre canvi en la distribució dels preus de les localitats al Camp Nou. Fent el seguiment de la disponibilitat, i els preus dels partits que s'han disputat a l'estadi des d'aleshores hem descobert un altre detall. Les zones centrals dels laterals de les graderies s'han eixamplat, abracen més boques que fins aleshores eren de les zones dels extrems. En total es tracta de 28 boques entre les tres graderies: 003, 004, 008, 009, 030, 036, 103, 104, 108, 109, 130, 136, 202, 203, 207, 208, 228, 234, 302, 303, 308, 309, 334, 338, 403, 409,\n432 i 438. Al lateral només suposa eixamplar aquesta zona de 5 a 7 boques, abraçant ara tot "el més que un club", però a tribuna fa que es dupliqui l'amplada, de 3 a 7 boques a a 1a graderia, de 4 a 8 a segona i de 5 a 7 a tercera.\nAquest augment de preus de les entrades en aquestes boques també ha suposat un augment del preu dels abonaments? Amb la nova plana d'internet es fa difícil cercar aquesta informació, però també moltes d'altres. Seria bo que sense que calgui explicar mentides, ni explicar mitges veritats, es donés detall d'aquests canvis quan es presenten els preus a començament de temporada.\nPotser no és un fet important, però donat que són les zones on apareixen més quantitat d'entrades en la "revenda" a internet (a portals com Viagogo i Seatwave), i a preus més desorbitats, doncs no deixa de ser curiós. Podríem doncs començar a anomenar-les les zones exclusives per a "guiris", donat que els barcelonistes que no són socis no creiem que es puguin permetre compar-hi entrades si han d'anar amb la canalla.\nPublicat per EsperantAbonamentFCB a les 12:12


Alzira aprova les bases del “Pla d’Ocupació Juvenil 2018 per a Joves Qualificats” - Diari Valencià\nPortada » Actualitat » Alzira aprova les bases del “Pla d’Ocupació Juvenil 2018 per a Joves Qualificats”\nL’Ajuntament d’Alzira, a través de la regidoria de Desenvolupament Econòmic, Treball i Ocupació i IDEA, ha aprovat les bases del “Pla d’Ocupació 2018 per a Joves Qualificats. Aquest Pla està finançat integrament per l’Ajuntament i permetrà contractar 10 joves d’Alzira desocupats amb graduats universitaris o amb mòduls de FP, entre 18 i 30 anys, que s’iniciaran en la seua primera experiència laboral amb un contracte en pràctiques, durant 9 mesos, en els distints departaments de l’Ajuntament.\nCal recordar que des de l’Ajuntament d’Alzira ja es ve realitzant el programa de Joves formació+ocupació i el de Joves Qualificats, amb un pressupost d’uns 350.000 euros amb recursos municipals, que han beneficiat entre 2016 i 2018 a 60 joves.\nPer a Ivan Martínez, regidor responsable de l’àrea: “davant el problema de la desocupació juvenil a Alzira, per al 2018 l’Ajuntament ha augmentat la partida del Pla d’Ocupació Juvenil, tant la modalitat de qualificats com la de “Formació+Ocupació. L’any passat s’augmentà de 6 mesos a 9 mesos els contractes i s’han incrementat la cobertura social de les treballadores i treballadors d’aquest pla”.\nLes bases es poden consultar en www.idea-alzira.com, a les dependencies d’IDEA (C/Ronda d’Algemesí, 4), al telèfon 962455101 i en la mateixa oficina del SERVEF.


El CF Reus rep l'Ascó a la Copa del Rei | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\n02 de Setembre de 2015, per Marc Busquets\nRafa García, l'últim fitxatge roig-i-negre, ja s'entrena amb els seus nous companys\nEl CF Reus Deportiu debuta aquest vespre, a dos quarts de 9, a la Copa del Rei. El rival, a priori, no ha de ser un gran obstacle per als roig-i-negres. L'actual campió de Tercera divisió, l'Ascó, arriba a la cita d'aquest dimecres sense pressió i amb il·lusió, malgrat un inici de Lliga una mica irregular i havent perdut l'últim encontre disputat (3-0 a Figueres). Els locals, per la seva part, saltaran a la gespa amb la confiança que els ha donat el darrer triomf contra l'Espanyol B (3-1).\nEl partit ha de servir per confirmar el bon inici dels de González, que ja ha completat la plantilla del conjunt reusenc després de les sortides a última hora de Masqué, Muneta i Guedes. El darrer fitxatge del club és Rafa García, un veterà migcentre defensiu que ja s'entrena amb els seus companys. El basc ha assenyalat que l'important és haver mantingut la base de l'any passat i que "el temps dirà" si els reforços d'enguany augmenten el nivell de l'equip.\nMés minuts per als menys habituals\nGonzález pot aprofitar el xoc davant l'Ascó per donar entrada a homes que fins ara no han gaudit de minuts en aquestes dues primeres jornades. Cassamá pot ser l'alternativa a Benito i Ángel es perfila com titular a l'altra banda. Vaz i Álvaro poden gaudir d'una nova ocasió per convèncer el preparador roig-i-negre. A la porteria, però, Badia tornarà a ser la primera opció ja que Embela està convocat amb la selecció del seu país.\nEl míster roig-i-negre creu que l'equip "ha d'encarar la Copa del Rei amb la motivació d'anar passant rondes i viure quelcom que potser no es tornarà a repetir". L'últim cop que els del Baix Camp van disputar aquesta competició va ser l'any 2009, com a campions de Tercera divisió.\n5Manuel Lloret i Alicia Sánchez s’emporten la victòria al Triatló de l’Hospitalet de l’Infant


Les JERC informen que totes les dades facilitades a través dels formularis electrònics d’aquesta pàgina web i/o mitjançant correu electrònic es tractaran amb estricta confidencialitat, d’acord amb la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal. La fianlitat del tractament d'aquestes dades és poder prestar els serveis sol·licitats i mantenir les persones usuàries informades sobre qüestions relatives a l'activitat de l'entitat. L’ús dels formularis esmentats, així com la tramesa d’un correu electrònic, suposa el consentiment del remitent al tractament automatitzat de les dades que s’hi inclouen.\nLes JERC es comprometen a fer un ús responsable i confidencial de les dades, garanteixen que es tractaran d’acord amb la legislació vigent en cada moment i que tan sols s’utilitzaran amb el propòsit indicat en cada cas.\nLa persona usuària respondrà, en tot cas, de la veracitat de les dades facilitades, i les JERC es reservaran el dret a excloure dels serveis registrats tot aquell usuari o usuària que hagi facilitat dades falses, sense perjudici d’aquelles accions legals que puguin ser procedents.\nL’usuari o usuària podrà exercir els drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició de les seves dades personals en els termes i condicions previstos a la Llei orgànica 15/1999 enviant un escrit a JERC: C/Calàbria, 166 - 08015 Barcelona o bé per correu electrònic a:


Els vetlles es podran celebrar amb un màxim de 50 persones a la fase 3 de desescalada si són a l'aire lliure i de 25 si es celebren en espais tancats, mentre que per al soterrament o comiat per cremació es restringeix a 50 persones, segons l'ordre ministerial publicada al Butlletí Oficial de l'Estat (BOE).\nSegons la nova ordre, que entra en vigor aquest dilluns, les sales de vetlla podran realitzar-se en tot tipus d'instal·lacions, públiques o privades, amb un límit màxim, en cada moment, de 50 persones en espais a l'aire lliure o de 25 persones en espais tancats , siguin o no convivents.\nPer la seva banda, la participació en la comitiva per a l'enterrament o comiat per cremació de la persona morta es restringeix a un màxim de 50 persones, entre familiars i cercles pròxims, a més de, si és el cas, el ministre de culte o persona assimilada de la confessió respectiva per a la pràctica dels ritus funeraris de comiat de l'difunt.\nEn tot cas, el Ministeri de Sanitat insisteix que s'han de respectar les mesures de seguretat i higiene establertes per les autoritats sanitàries per a la prevenció del Covid-19, relatives al manteniment d'una distància mínima de seguretat de dos metres, higiene de mans i etiqueta respiratòria.\nAixí mateix, es permetrà l'assistència a llocs de culte sempre que no se superi el 75% del seu aforament, si bé la capacitat màxima s'haurà de publicar en lloc visible i s'hauran de complir les mesures generals de seguretat i higiene establertes per les autoritats sanitàries .


El Terrassa FC empata, però depen d'ell mateix per pujar - Diari de Terrassa\nEl central Pelegrín, celebrant el gol / Alberto Tallón\nLa lliga queda pendent de la darrera jornada, que es disputarà el pròxim diumenge. El Terrassa va sumar aquest dimecres un empat a un gol contra el Girona “B” que li permet fer-se amb la segona plaça de la fase d’ascens i dependre d’ell mateix per obtenir l’ascens. Però caldrà guanyar al camp del filial gironí per aconseguir l’objectiu sense dependre del resultat del Vilafranca, l’únic equip que, a un punt del Terrassa, pot apartar els egarencs del seu somni en aquests moments. El marcador d’ahir deixa el Girona “B” fora de la lluita pel subcampionat i haurà de treballar per pujar a Segona Divisió RFEF al “play off” que decidirà una tercera plaça a la categoria superior.\nEl Terrassa no va poder aconseguir la victòria en un partit amb moments dramàtics, però l’empat obtingut pot ser clau per les seves aspiracions. Perquè cal no oblidar que el Vilafranca podria quedar fora de la lluita per l’ascens, en cas d’aconseguir-ho, si el Lleida, club del qual és filial, no puja a Primera Divisió RFEF. En un Camp Olímpic elèctric quan a ambient i presència d’espectadors, els egarencs van superar moments de gran dificultat després d’una primera part fluixa en la que no es van trobar amb el seu joc. A la represa, en canvi, l’equip de Juanjo García va treure l’orgull, va superar el Girona “B” en ambició i joc i va sumar un empat que deixa obertes les portes de l’esperança.\nJuanjo García va introduir un canvi significatiu en l’equip titular, recuperant Galeano (sancionat a la darrera jornada) en lloc de Mico. Una variació que va comportar un dibuix diferent del de les darreres setmanes, passant del 5-3-2 a un 4-3-3 que va semblar hipotecar les idees de l’equip en els primers minuts, sense fluïdesa en el joc d’un Terrassa excessivament condicionat per la importància del matx.\nMalgrat els dubtes defensius inicials (el Girona “B” va generar perill en el primer minut mitjançant Bruguer), els locals van anar millorant en aquest sentit encara que en atac no van trobar solucions adequades. En la primera mitja hora, l’oportunitat més clara la va generar Jaume Pascual en un llançament de córner directe que no va acabar entrant a causa de la intervenció del porter Jona. Va ser l’única aproximació de perill del Terrassa en tota la primera part.\nEl futbol dels locals es va veure hipotecat en la zona de creació, menys productiva que en altres oportunitats. I sense solucions en aquesta faceta, la producció ofensiva de l’equip va ser mínima. En tot cas, el pitjor estava per arribar, ja que el filial gironí va donar un dur cop a les aspiracions del Terrassa en el tram final del primer temps. Quan mancaven tres minuts per al descans, el Girona “B” es va avançar en el marcador gràcies a una bona rematada des de la frontal de l’àrea a càrrec de Jofre. Una gerra d’aigua freda en un moment de forta càrrega psicològica.\nMalgrat el cop moral sofert, el Terrassa va anar recuperant la seva essència en els primers minuts del segon temps. I va arraconar el Girona “B” a base de bones triangulacions i un joc ofensiu més fluid. En el minut 54 es van reclamar unes mans dels gironins dins l’àrea i poc a poc el Terrassa va acumular ocasions de gol: un gran xut de Galeano rebutjat per Jona després d’una gran acció col·lectiva; una rematada de cap d’Arranz a centrada de Jaume que va atrapar el porter; una nova oportunitat d’Arranz, que va creuar massa el xut en una posició immillorable; i un xut de Josu en una falta ràpida que també va topar amb Jona.\nFins que al minut 74, Pelegrín va encendre l’estadi amb un cop de cap en una acció embolicada a l’àrea que va suposar l’empat a un gol. El Terrassa va prémer l’accelerador per intentar un segon gol, però la seva empenta no va ser suficient per obtenir el premi desitjat. Queda una darrera bala que s’ha de fer servir en el darrer partit.\nTemes:Arranz, Girona B, Pelegrín, Tercera Divisió, Terrassa FC


IMMA BANET - PINTURES: PRESENTACIÓ\nHola: Estic intentant confeccionar el meu blog. És una tasca una mica feixuga, perquè tinc uns coneixements força elementals per portar a terme aquest afer. El motiu de voler crear el meu blog és que molta gent em demana sovint per veure la meva obra. Uns ja han vingut a l'estudi i han pogut veure el que faig; altres han vingut a Vic, on exposo juntament amb altres cada segon dissabte de mes,i llavors resten els que no poden fer ni una cosa ni l'altra, però em continuen dient que volen conèixer la meva pintura. És per a aquests bàsicament que vull fer aquest blog i, de retruc, tothom el podrà veure.\nPublicat per IMMA BANET a 8:01\nCom Tintas e Pincéis 24 de setembre de 2009 a les 12:00\nGosto da sua pintura.


Ontinyent commemorarà el 8M amb un acte central reivindicatiu a la Sala Gomis | infoniu\nDurant l’activitat que començarà a les 19:00h es projectarà el vídeo «Dones d’Ontinyent» i es comptarà amb l’actuació de l’artista local Celi Segrelles\nLa jornada continuarà amb un acte commemoratiu a partir de les 19:00h a la Sala Gomis en el qual es projectarà el vídeo «Dones d’Ontinyent» i actuarà la cantant local Celi Segrelles. La regidora d’Igualtat, Natàlia Enguix, destacava que «la pandèmia de la Covid-19 ens ha obligat a adaptar la programació a la situació que estem vivint», però que no significava «que hem de deixar de reivindicar i lluitar pels drets de les dones», remarcava. Per assistir a l’acte serà necessari inscripció prèvia enviant un correu a igualtat@ontinyent.es\nEls actes commemoratius es completaran des del 8 de març i fins al 17 de maig amb un total de 45 sessions de tallers sobre Prevenció de violència de gènere i educació afectiu sexual al Centre d’Inserció Sociolaboral “El Rogle»; l’associació ADIEM; els instituts Pou Clar, Jaume I i l’Estació; el Centre d’Educació Especial Vall Blanca i els col·legis La Milagrosa i La Concepció.\nTambé des del 8 de març i fins al 4 d’abril es farà un curs online impartit per Mª Teresa Mollà Castells sobre “Aproximació als micromasclismes i els mites per a previndre les violències masclistes”, de 30 hores de durada, amb inscripció prèvia gratuïta fins al 5 de març a la web cursigualtat.ontinyent.es. Finalment, el 23 de març, de 17 a 18 hores, es farà un “webinar», una formació en línia oberta al públic en general sobre “Bretxa de gènere a la formació professional», que requereix inscripció prèvia a la web actaio.ajuntament-ontinyent.es. A més a més, i amb el lema “Tu que opines?» es recullen frases per a la igualtat a la web igualtat.ontinyent.es, on es pot consultar tota la programació.\nTags:8 de marçajuntament d'ontinyentigualtatOntinyent


Inauguració de l'exposició "D-M-D, Dinero-Mercancia-Dinero" de Luisa Pastor Mirambell - Agenda Cultural\nInauguració de l’exposició “D-M-D, Dinero-Mercancia-Dinero” de Luisa Pastor Mirambell\n22 abril 2021 / 7:30 PM - 9:00 PM\n« Exposició “D-M-D, Dinero-Mercancia-Dinero” de Luisa Pastor Mirambell\nCicle “Patrimoni. Art en Valor”: La Calaforra d’Elx »\nInauguració de l’exposició “D-M-D, Dinero-Mercancia-Dinero” de Luisa Pastor Mirambell, comissariada per Pilar Tébar Martínez\nTan sols la mercaderia són diners\nTan sols la mercaderia són diners!\nAquesta proposta de Luisa Pastor presentada a l’IV Concurs “Art a la Casa Bardín” gira entorn del trinomi D – M – D, Diners – Mercaderia – Diners, fórmula general del capital empleat per Marx per a explicar que els diners s’inverteixen per a comprar i vendre mercaderies, que torna a proporcionar diners -capital- en un cicle infinit en el qual es gasten diners per a obtindre més diners, i que l’artista utilitza conceptualment en aquest plantejament expositiu d’investigació i de reflexió plàstica.\nUna primera instal·lació en la planta baixa, Tots són trofeus de caça furtiva, denuncia la captura massiva i el tràfic il·legal d’animals en perill d’extinció per a obtindre un benefici econòmic proporcionat. Destaca una gran fotografia, reproducció d’una postal antiga, en la qual el caçador hi observa, orgullós, els seus trofeus. Davant de la imatge, uns prestatges contenen uns quaderns escolars que porten a la portada animals que han estat intervinguts per l’artista amb pa d’or de 24K, amb una tècnica ancestral artesana i minuciosa. Com ella mateixa indica: “és una metàfora de la simbiosi perfecta de l’animal com a mercaderia (…), un trofeu que té el seu valor en or, que impulsa el funcionament perfecte del sistema hiperconsumista del comerç il·legal”.\nL’obra titulada La forma dels diners està composta per 12 figures d’animals realitzats amb la tècnica d’origami, una antiga tècnica xinesa de plegat de paper, amb dòlars estatunidencs de curs legal –que simbolitza les transaccions a nivell global– que es mostraran en vitrina i una selecció de huit fotografies que qüestionen novament el valor mercantilista derivat de la venda de mercaderia il·legal.\nEn la instal·lació Envasat al buit s’intervenen una col·lecció de portades de llibretes escolars d’animals realitzats amb bitllets de dòlar mostrades en bosses envasades al buit i desenvolupa novament la idea del benefici /capital obtingut amb la venda de la carn. Aquestes bosses hi seran subjectes a la paret mitjançant un sistema d’imants.\nEn la planta superior es mostren en vitrines postals antigues, documentació i retallades de premsa d’aquesta temàtica al costat d’un vídeo, The Red List, realitzat amb documentació de la UICN1 , amb lesconseqüències i el benefici econòmic aconseguit amb la caça i venda de les seues pells, carn o ullals, la qual cosa ens situa novament davant del D – M – D, l’eix conductor d’aquest projecte.\nLuisa Pastor (Alacant, 1977) és doctora Cum Laude amb Premi Extraordinari de Doctorat en Belles arts per la UMH. Recentment ha representat a Espanya en Paper Routes–Women to Watch 2020 en el National Museum of Women in Arts, Washington D. C. Ha rebut nombroses beques, entre les quals destaquen la Beca Bilbao Art 2020 i les internacionals Beca Postdoctoral en l’UNAM, de l’Institut d’Investigacions Estètiques, assessorada pel doctor Cuauhtémoc Medina, Ciutat de Mèxic 2018-2019 i la Beca d’Excel·lència de Programes Especials del Govern Mexicà (SRE/AMEXCID) a Ciutat de Mèxic 2015-2016; la Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esport va adquirir, el 2019, la seua obra Máquina para juntar esquinas per a la Col·lecció Art Contemporani de la Generalitat Valenciana.


CarlesReig.com - informàtica i altres coses: Synthesia, un joc per aprendre a tocar el piano\nSi crèieu que ja ho havíeu vist tot en simuladors musicals, com ara la saga Guitar Hero (i tots els altres *Hero o Bands), Singstar, DDR i semblants ja n'hi podem afegir un altre, Synthesia un joc amb un nom difícil de pronunciar i més complicar encara de dominar. La finalitat del joc no és ni més ni menys que tocar el piano. I no em refereixo a fer veure que toques el piano, sinó a tocar el piano, de tocar el piano:\nA mode de resum, direm que el joc és gratuït i no requereix d'un ordinador gaire potent. La mecànica del joc és ben simple, apareixen unes barres verticals que baixen per la pantalla cap a un teclat virtual de piano, de manera que hem de prémer la tecla corresponent en el moment precís. Obtindrem millor puntuació segons les nostres habilitats i pràctica.\nPodem descarregar el joc des de la pàgina oficial: www.synthesiagame.com\nCodi font de la versió 0.62 disponible a la pàgina del projecte de SourceForge, a partir d'aquesta versió el joc ha passat a ser gratuït, però no lliure.\nTot i que el "joc" només està disponible de manera oficial per a Windows i Mac OS, s'està treballant amb una conversió per a Linux anomenada Linthesia. Tot i que a la pàgina oficial del projecte encara no hi trobarem gaire informació, podeu descarregar-vos una versió preliminar des de: sourceforge.net/projects/linthesia\nHe trigat tot un mes a poder "jugar" en condicions amb aquest joc, i crec que ara ja puc opinar sobre el mateix amb propietat i coneixement. Per poder treure tot el suc d'aquest joc simulador musical necessitem;\nUn ordinador amb Windows o Mac OS. Tot i que des de fa ben poc també hi ha una versió disponible per a Linux.\nUn teclat, o piano "electrònic" amb sortida USB, o bé amb entrada i sortida MIDI.\nBuscar les cançons que volem tocar.\nComprar el "Learning Pack".\nSi volem, podem practicar amb només un PC i un teclat qwerty convencional (amb lletres i números de tota la vida). No és obligatori disposar d'un piano per a poder jugar amb aquest joc, però si voleu gaudir de la música i del joc acabareu comprant un piano. Per menys de 150€ (200€ màxim) podeu tenir un bon teclat Yamaha amb 61 tecles i connexions MIDI. Jo he fet les proves amb un Yamaha PSR-E323 Entry-Level Portable Keyboard, que no disposa de connexió USB, però si d'entrada i sortida MIDI, llavors vaig comprar un adaptador de USB a MIDI com aquest; EMU Xmidi 1x1 USB MIDI Interface (29€), o bé com aquest altre USB MIDI Cable Converter PC to Music Keyboard per menys de 15€ i funciona sense problemes.\nAlguns potser ho trobaran car, però si comencem a fer recompte dels euros invertits en guitarres de plàstic que no serveixen com a instrument de veritat i jocs que no ens ensenyen res, potser canviem d'opinió.\nSi algú es pregunta si val la pena pagar per obtenir les millores del pack d'aprenentatge, la resposta, sense cap mena de dubte és SI. Per aquests motius:\nContribueixes a mantenir el projecte, que implica noves funcions per a versions posteriors. Per menys de 13€!\nObtindràs tot un conjunt d'eines que et permetran aprendre a tocar el piano. No només a jugar-hi.\nSi teniu qualsevol dubte podeu accedir al fòrum del joc, on hi trobareu tota la informació i ajuda possibles, fins i tot per a trobar aquella cançó en midi que tant ens agrada.\nCom anècdota, cal tenir en compte que aquest joc s'anomenava Piano Hero, fins que la bona gent d'Activision (poseidors de Guitar Hero) li van exigir demanar al creador que canviés el nom, ja que era massa semblant al joc de la seva propietat... La Viquipèdia és una font inesgotable d'informació!\nAl youtube i semblants podreu trobar molts canals i vídeos dedicats al joc, entre ells m'agradaria ressaltar el de HDPiano.com, on trobareu lliçons per aprendre a tocar el piano amb l'ajuda de Synthesia.\nSi fins i tot els HOYGAN en parlen!\nsolo betohoben podria jugarlo\nPublicat per Unknown a 5:03:00\nEtiquetes de comentaris: gratuït, joc, linthesia, linux, mac, midi, música, piano, piano hero, simulador musical, software, synthesia, videojocs, windows\nSynthesia, un joc per aprendre a tocar el piano...\nSi ja hem vist "simuladors" musicals de guitarra, de bateria, per cantar, per fer de DJ, o fins i tot per tocar les maraques, ja n'hi podem afegir un altre: un simulador de piano. És un joc gratuït i disponible per a Windows i Mac, tot i......\n3 de gener de 2010, a les 21:51\nVaig fatal de peles, però quan no en vagi em compro un teclat i començo a aprendre. Fa anys que m'agradaria aprendre a tocar el piano\nPer cert fa quasi un any vaig llegir que anaven a treure un joc estil guitar Hero però per a guitarres de veritat, i que la finalitat, enlloc de fer un 100% de notes a la guitarra de plàstic era aprendre a tocar la guitarra de veritat amb els teus temes favorits. No se com estarà la cosa, deien que hauria d'estar acabat per aquestes dates\n3 de gener de 2010, a les 23:10\nHome, crec que estan en projecte, però sense gaires novetats en massa temps;\nGuitar Rising (http://bit.ly/S0xgw), molt semblant al Synthesia amb el tema de la recepció a través del MIDI de l'instrument. Però trobo el problema que pot resultar complicat de mostrar on s'han de prémer les cordes, ja que no és el mateix fer-ho al costat del "màstil" que a la part baixa.\nGuitar Wizard (http://bit.ly/8jW9vG), amb una interfície bastant dolenta, fa un mal d'ulls que espanta.\nO fins i tot altres com Disney Star Guitarist (http://bit.ly/13SKT), amb una interfície que no em desagrada del tot.\n4 de gener de 2010, a les 0:05\nSynthesia, un juego para aprender a tocar el piano [CAT] ha dit...\n[...] Synthesia, un juego para aprender a tocar el piano [CAT] sielarts.com/blog/2009/12/synthesia-un-joc-per-aprendre-a-to... por hande hace 3 segundos [...]\n4 de gener de 2010, a les 19:15\nexcel·lent post !\nfeia temps que buscava un frets on fire però per a piano\n6 de setembre de 2010, a les 22:06


Participació de les persones treballadores en les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021 - Unió Empresarial Intersectorial\nParticipació de les persones treballadores en les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021\nS’ha publicat el DECRET 148/2020 al DOGC núm. 8302 de 23 de desembre de 2020, pel qual s’estableixen normes complementàries per a la participació de les persones treballadores en les eleccions al Parlament de Catalunya del 14 de Febrer de 2021.\nPersones treballadores amb condició d’electors:\nEl diumenge 14 de febrer de 2021 les empreses concediran a les persones treballadores que tinguin la condició d’electors i que per a ells aquest sigui un dia laborable, un permís retribuït de com a màxim quatre hores dins de la jornada laboral que els correspongui, amb la finalitat que puguin exercir el seu dret a vot.\nNomés tindran permís les persones treballadores que tinguin la condició d’electors.\nSi la jornada de treball coincideix com a màxim fins a 2 hores amb l’horari d’obertura dels col·legis electorals no caldrà concedir l’esmentat permís.\nSi el dia de les eleccions la jornada laboral fos inferior a l’habitual, legal o convinguda, la durada del permís es reduirà proporcionalment.\nLa determinació del moment d’utilització de les hores concedides per a la votació, que haurà de coincidir amb l’horari establert pel col·legi electoral, serà potestat de l’empresari o l’empresària.\nEl permís tindrà caràcter de no recuperable i serà retribuït amb el salari que correspondria a la persona treballadora si hagués prestat els seus serveis normalment.\nSi el salari està constituït en part per prima o incentiu, la part esmentada es calcularà d’acord amb la mitjana percebuda per les persones treballadores pel concepte esmentat en els sis mesos treballats immediatament anteriors.\nA l’efecte de l’abonament del salari del temps utilitzat per votar, els empresaris o les empresàries tenen dret a sol·licitara les seves persones treballadores l’exhibició del justificant acreditatiu d’haver votat, expedit per la mesa electoral corresponent.\nPersones treballadores membres de mesa o interventors:\nLes persones treballadores que acreditin la seva condició de membres de mesa electoral o interventors i que el dia 14 de febrer de 2021, i que per ells aquest sigui un dia laborable, tindran dret a un permís retribuït corresponent a la jornada completa del dia esmentat, així com un permís retribuït corresponent a les 5 primeres hores de la jornada laboral del diaimmediatament posterior.\nLes persones treballadores que acreditin la seva condició de membres de mesa electoral o interventors i gaudeixin de descans el dia 10 de novembre de 2019 tindran dret a un permís retribuït de les 5 primeres hores del dia immediatament posterior, amb les mateixes condicions que en el cas anterior.\nAquest permís, de caràcter no recuperable, es retribuirà per part de l’empresa una vegada la persona treballadora acrediti la seva actuació com a membre de la mesa o interventor.\nLa retribució es portarà a terme de la mateixa manera que en el cas de les persones treballadores amb la condició d’electors.\nLes persones treballadores que acreditin la condició d’apoderats i que el dia 14 de febrer de 2021 no gaudeixin del descans, tindran dret a un permís retribuït durant la jornada completa d’aquest dia.\nPossibilitat de canvi de torn:\nSi alguna de les persones treballadores membres de la mesa electoral o interventor/a hagués de treballar en el torn de nit en la data immediatament anterior a la jornada electoral, l’empresari o empresària, a petició de la persona interessada, ha de canviar el torn per tal que pugui descansar la nit anterior a les eleccions.\nLes persones treballadores que realitzin funcions lluny del seu domicili habitual o en altres condicions de les quals es derivin dificultats per exercir el dret de sufragi al dia 14 de febrer de 2021 tindran dret a un permís retribuït i no recuperable, de com a màxim 4 hores lliures dins de la jornada laboral que els correspongui, perquè puguin formular personalment la sol·licitud de certificació necessària per poder emetre el seu vot per correu.\nBy admin|2021-02-03T10:01:35+01:00febrer 3rd, 2021|Sense categoria|0 Comentaris


Leopoldo Rodés, el mecenes a Formentor (Cristina Ros)\nLeopoldo Rodés, el mecenes a Formentor\nEn la mort sobtada de l'empresari Leopoldo Rodés, les persones que ens estimam l'art i qualsevol altra manifestació de la cultura li devem ni que siguin unes paraules d'agraïment per la tasca feta i també per l'actitud amb la qual sempre la va fer. Leopoldo Rodés ha estat un autèntic mecenes. I no diguem que mecenes no ho és qui vol, sinó qui pot, perquè si bé això és cert, també ho és que moltíssims dels que poden ser-ho no hi demostren gaire interès.\nCol·leccionista exquisit i, com a tal, impulsor i president de la Fundació Macba i també de la Fundación Arte y Mecenazgo, Leopoldo Rodés mai no va voler ser al capdavant de les institucions culturals per imposar els seus criteris, sinó per facilitar el creixement d'aquestes iniciatives a través de les seves relacions empresarials i socials. Per l'estimació que tenia a la cultura, s'hi posava al servei, conscient tant de la importància del teixit cultural com de la precarietat i les enormes necessitats que té aquest sector. De la mateixa manera que va ser la persona clau perquè Barcelona tingués els Jocs Olímpics el 92, també va dedicar mitja vida a obrir ponts perquè els grans i petits projectes culturals poguessin tirar endavant.\nSegurament, en el moment del fatídic accident que li ha costat la vida aquest dimecres, Leopoldo Rodés ja tenia la mirada posada en les vacances a la seva casa de Formentor. Per ell, la idíl·lica península de mar, de pins i de muntanya era el repòs i l'aïllament a una vida sempre intensa. A Formentor es reunia amb un altre mecenes, Plácido Arango, i a Formentor conversaven llargament amb l'encara plorat amic Carlos Fuentes. Aquest estiu, Formentor estarà un poc més trist. I a partir d'ara, la cultura a Catalunya queda un poc òrfena i espera el relleu. Tant de bo el mecenes hagi creat escola. Descansi en pau.


Cigonya - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLes cigonyes són els ocells del gènere Ciconia. Són ocells de dimensions grosses, amb el bec, el coll i les potes llargs. Tenen un vol lent i pausat. A l'Empordà, també se les coneix com a gantes.\nUna cigonya volant.\nSón aus migratòries que tornen sempre als mateixos nius dels quals havien marxat l'any anterior. Quan arriben, el primer que fan és reconstruir-los. Els seus nius són plataformes de branques que poden arribar a mesurar fins a 2 metres de diàmetre.\nAntigament, es deia que els nens venien portats al bec d'una cigonya (que usualment volava des de París fins a la casa de la mare)\nAlgunes espècies de cigonyesModifica\nCigonyes blanques a Volúbilis (Marroc)\nCigonya blanca (Ciconia ciconia):\nFa aproximadament un metre i té el plomatge de color blanc amb les plomes rèmiges negres. A la península Ibèrica nia a la vall del Guadalquivir i a Castella, sobre els cims dels arbres i edificis alts, especialment, els campanars. Actualment manca a la major part de les terres catalanes, on solament està de pas, però nidifica a les planes de Lleida i a l'Empordà. L'any 1998 van ser alliberades trenta cigonyes per repoblar l'Alt Empordà.\nCigonya negra (Ciconia nigra):\nFa uns 96 cm de llargada. El plomatge és de color negre, llevat de l'abdomen, que és blanc. És feréstega i solitària. Nia als arbres i boscs despoblats. Viu en alguna zona d'Extremadura.\nCigonya d'Abdim (Ciconia abdimii)\nCigonya collblanca africana (Ciconia microscelis)\nCigonya de Storm (Ciconia stormi)\nCigonya maguari (Ciconia maguari)\nCigonya oriental (Ciconia boyciana)\nEn les representacions catòliques de l'edat mitjana, la cigonya encarnava valors positius.\n↑ «Els projectes de reintroducció de cigonyes blanques de l'Obra Social de Caixa Catalunya col·laboren a què la població de cigonyes a Catalunya es multipliqui per més de 20 en els darrers anys». Obra Social de Caixa Catalunya, 22-03-2006. [Consulta: 15 maig 2011].[Enllaç no actiu]\n↑ «Comunicar un missatge». Romànic Obert. [Consulta: 17 gener 2014].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cigonya&oldid=27859907»\nDarrera modificació: 24 jul 2021 a les 23:06\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 jul 2021 a les 23:06.


La Fundació s'instal·la a Vilafranca del Penedès, canviant així la seu tant de les oficines centrals com del centre ocupacional. La nova ubicació és a la Plaça de la Verema. Aquest fet suposa una gran millora ja que disposarem d’un equipament adaptat i que respongui a les necessitats de les nostres persones. Les obres de condicionament ja estan a punt de finalitzar, i el trasllat es produirà progressivament al llarg dels pròxims dies.\nA la segona planta s’hi trasllada el centre ocupacional, un centre assistencial amb 76 usuaris, la qual s'ha adaptat tot creant un espai de menjador, una sala d’estimulació sensorial, i generant nous espais. Aquest trasllat ens permetrà gaudir més directament de l’entorn de Vilafranca i utilitzar serveis de la xarxa (des de la biblioteca fins a les instal•lacions esportives, culturals, etc.), aconseguint així una millor integració i relació amb el territori. Tot i així, la resta de serveis de l'organització continuen ubicats com fins ara.\nMés sobre el trasllat\nAvui 30 de gener, és l'últim dia per participar al concurs Voldràs engreixar-te!\nPer participar només cal que ens envieu la vostra foto on apareixi el Calendari de Mas Albornà i una xapa de Cervesa Rosita, a: rosita@masalborna.org\nEl premi? Guanyar el vostre pes en cervesa!\nNo espereu més i envieu la vostra foto!\nEls grups de teatre dels centres ocupacionals de Mas Albornà i GINAC (Valls) han fet una trobada per intercanviar experiències i treballar en projectes compartits.\nDurant la jornada vàrem compartir un taller de teatre i expressió corporal, el qual ha resultat ser molt divertit i enriquidor.\nNoves feines amb Casa Ametller\nAquest mes de gener hem iniciat una nova col·laboració amb l'empresa Casa Ametller.\nAquesta nova activitat dóna feina a dos treballadors de Mas Albornà que realitzen les tasques de vigilància nocturna a les instal·lacions que aquesta important empresa té al Polígon de Sant Pere Molanta (Olèrdola).\nIniciem aquesta nova activitat amb molt d'entusiasme!\nConveni amb Sant Sadurní d'Anoia\nL'Ajuntament de Sant Sadurní d'Anoia i Fundació Mas Albornà han signat un conveni per tal de regular i ampliar els termes i condicions de col·laboració en el suport a les activitats de formació i inserció laboral dels beneficiaris d’aquesta fundació, que col·labora amb l'ajuntament des del 2010.\nTaller de teatre al Centre Ocupacional\nEls enclavaments laborals a Mas Albornà\nMas Albornà 2014. Tots els drets reservats


Família de peixos de cos allargat i colors bruns que comprèn, entre altres, el bacallà, l'abadejo, la maire, la mòllera, la faneca, etc.\nca gaig, n m\nOcell de caça de ploma que mesura prop de 35 cm, de plomall erèctil al pili, llistat de blanc i negre, i plomatge bru rosat, amb el carpó blanc i la cua negra. En cuina té les mateixes aplicacions que el colom.\nca galanga, n f\nEspècia d'extrem Orient. S'obté d'un rizoma de polpa de color taronja o blanquinós, cobert d'una escorça rogenca. El seu color i la seva aroma recorden el safrà. La galanga era molt emprada a l'edat mitjana.\nca galantina, n f\nPreparació a base de trossos magres d'aviram, caça, porc, vedell o conill, barrejats amb un farciment d'ous, espècies i diversos ingredients (llengua escarlata, tòfones, foie-gras, etc.). La galantina es cou en un fumet de xampinyons i gairebé sempre s'emmotlla en una terrina rectangular. També es fan galantines de peix i de marisc. Totes les galantines se serveixen com a entrant i enllustrades amb gelatina líquida.\nCrustaci de mal aspecte, d'un color groguenc, cos deprimit com un cuc, allargat, amb potes i tenalles. Culinàriament tenen poca estima si no és per a preparar brous de peix.\nca galet, n m\nPasta de sopa en forma de colze que en ésser cuita creix molt. És el tipus de pasta tradicional amb què es fa l'escudella de Nadal.\nTros petit de formes diverses en què es divideix el producte obtingut per torrefacció d'una massa elaborada amb farina, greix, sucre, productes aromàtics i altres aliments (ous, llet, llevat, malt, mel) i additius. Les galetes són unes postres popularíssimes a Catalunya. A part de les famoses maries, que assoliren nom perdurable i inesborrable, tenim com a típiques les galetes berguedanes, les cerdanes, les barcelonines, de Cervera, etc., sense comptar les industrials de diferents formes, mides i composicions, preparades, cuites i envasades totalment a màquina.\nMascle de diverses espècies d'ocells, de l'ordre dels fasianiformes. Els de consum més corrent per a l'alimentació humana són el gall domèstic, el gall dindi, el gall de les pintades, el gall fer o de bosc (avui espècie protegida). En ser animals més fets que els seus descendents, requereixen una cocció llarga i lenta, semblant a l'adob (cuit amb vi, cervesa o sidra). Avui és difícil trobar galls i les receptes que li eren pròpies es fan amb gallines velles de les granges, explotades fins a l'extenuació, i ja no donen el mateix resultat.\nca gall de Sant Pere, n m sin. compl.\nes pez de San Pedro\nPeix de mar, pla, semblant al rèmol, ja que té, com aquest, la carn fina, blanca, magra i nutritiva. Mesura de 30 a 75 cm i pesa d'1 a 2 kg, de vegades 3. És un peix que segons les regions té noms diferents i que generalment és conegut amb el nom de gall de Sant Pere, a causa d'una llegenda que el relaciona amb el famós sant. De cos ovalat, alt i comprimit, boca enorme, molt protràctil. Tonalitat platejada amb una taca negra rodona a cada costat, a prop de les ganyes. Peix blanc. Temporada: maig-octubre. Aquest peix, de carn deliciosa i aromàtica, és molt apreciat per als que coneixen la finor del seu paladar. Resulta gairebé obligat separar els filets de les espines per evitar les punxades. El gall, culinàriament, admet les mateixes preparacions que el llobarro i, especialment, les del llenguado en filets, tenint en compte que amb les seves restes es preparen fumets substanciosos.\ngall de Sant Pere gall de Sant Pere


IC-V lamenta l'acte de campanya de CIU a l'Eix Pirinenc — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / IC-V lamenta l'acte de campanya de CIU a l'Eix Pirinenc\nEl grup municipal d’ICV-La Seu i l’Organització Territorial de l’Alt Pirineu i Aran ha manifestat avui en un comunicat de premsa “sorpresa i indignació” davant l’acte de campanya “unilateral i partidista” que CiU ha realitzat aquest dimarts al Port del Cantó per reivindicar la millora de l’Eix Pirinenc. La formació ecosocialista lamenta que no s’hagi respectat l’esperit d’una moció del seu grup aprovada recentment a l’Ajuntament de la Seu per “fer un front comú i exigir davant del Ministeri de Foment la millora urgent de la N-260 com a instrument vital per a la vertebració de les nostres comarques”.\nIC-V considera que “cap partit hauria de patrimonialitzar la reivindicació d’unes bones comunicacions a les nostres comarques, ja que totes les formacions que concorren en aquestes eleccions generals hem defensat i defensem una actuació d’aquest tipus”. El partit pirinenc distingeix, però, “que una altra cosa és parlar d’allò que ha fet cadascun des de les seves responsabilitats de govern, tant des de les anteriors legislatures amb CiU al capdavant de la Generalitat i amb possibilitats d’influir al Govern de l’Estat, com en les etapes del PP i del PSOE, i des dels dos governs d’esquerres d’aquests darrers anys”. I ressalta: “Els resultats de les diferents actuacions en infraestructures de comunicacions estan a la vista de totes i tots el pirinencs que les utilitzem i les patim a diari”.\nDes d’ICV-La Seu i l’Alt Pirineu es sentencia que amb accions com aquesta “es desacredita qualsevol possible demanda de consens per part de CiU a totes les forces polítiques municipals i a establir un clima de diàleg sincer en aquells temes d’interès tant municipal com territorial”. La formació afegeix: “Malgrat tot, seguirem treballant en positiu per a fer de La Seu i del Pirineu un millor lloc per viure, encara que altres reivindiquin després les millores assolides”.