La nova educació | lafura.cat\nConeguda potser més per algun dels seus aspectes anecdòtics com ara la residència d’estudiants de Madrid on varen conviure una colla d’intel·lectuals en formació que desprès es significarien molt, la Institución Libre de Enseñanza fou un veritable gresol d’idees noves, bàsicament al voltant del procés educatiu. No endebades, el seu naixement fou la reacció a unes imposicions governamentals gens acordes amb els nous temps que vivia l’Europa de finals del segle XIX.\nEl pas de Napoleó per Espanya i els primers temps abans de la restauració del règim monàrquic absolutista, primer amb Ferran VII i desprès amb Isabel II, no fou endebades. Les idees liberals (ara en diríem democràtiques) foren acceptades i adoptades per una part important de la societat espanyola, que maldava per imposar-les com demostra la llarga llista de motins, revoltes i altres actes de protesta que la repressió no sempre aturava.\nA tot això, a partir de la meitat del segle XIX, s’hi sumen una crisi econòmica i financera derivada de la guerra de secessió americana i que es manifestà en les fallides de les companyies ferroviàries i, amb elles, de bancs i entitats de crèdit, una crisi de feina derivada directament d’això, i una crisi de subministraments derivada de les sequeres de finals dels 60 i les males collites d’aquells anys. Un panorama que demanava a crits un canvi en els models de la societat i que va tenir el seu esclat final en la revolució de 1868, coneguda com la Gloriosa.\nEl món de l’ensenyament no va quedar fora d’aquests escenaris de tensió. El segle de les llums havia portat una bona part de la intel·lectualitat d’aquest àmbit cap a posicions que matisaven el liberalisme, buscant afegir-li algun element d’espiritualitat però entesa en el sentit humà i no en el diví i immutable que defensava l’església catòlica. Un element que el krausisme alemany oferia a través de la reivindicació de la laïcitat i la tolerància i que fou amplament seguit, especialment entre la comunitat docent que s’esforçava per aplicar els seus principis basats en el coneixement directe més que en l’adoctrinament.\nPer això, quan el 1866 Manuel Orovio és nomenat ministre de Fomento i un any desprès emet una circular prohibint la llibertat de càtedra i castigant qualsevol ensenyament contrari a la fe catòlica, la monarquia o el sistema polític, molts catedràtics es revolten contra ell i, naturalment, son foragitats del sistema educatiu. Entre ells, els propis Salmerón i Castelar. Una actitud en la que reincidiria l’any 1875, un cop superada la Gloriosa, i que suposaria aleshores l’expulsió de la seva càtedra de Francisco Giner de los Ríos.\nUn pioner esforçat\nGiner de los Ríos era fill d’un funcionari d’hisenda. Per això, tot i haver nascut a Ronda, als 9 anys començà la seva segona ensenyança a Cadis per passar primer a Alacant, on obtingué el batxillerat de filosofia, desprès a Barcelona, on estudià preparatori de jurisprudència, més tard a Granada, on es va llicenciar en dret i, a més, va tenir els primers contactes amb el krausisme.\nUns contactes que aprofundirà quan, el 1863, compagini la seva feina d’agregat diplomàtic al ministeri d’estat amb la que du a terme a La universitat Central, on coneix Julian Sanz del Río, introductor del corrent pedagògic a Espanya. Doctorat en dret l’any 1865, el 1866 aconsegueix la càtedra de Filosofia del dret de la mateixa universitat i, per tant, quan el ministre Orovio, l’any següent, expulsa Sanz del Río en compliment del seu decret prohibint la llibertat de càtedra, Giner es solidaritza amb ell i acaba també expulsat. Per sort, ells dos i els seus companys serien rehabilitats l’any següent per la revolució.\nLa treva durà pocs anys. El 1875 Orovio torna al ministeri, el rei Alfons avala la seva norma restrictiva sobre la llibertat de càtedra i Giner i molts altres catedràtics que estan a favor d’ella acaben empresonats en una presó militar de Cadis.\nSerà allà on els professors confinats comencen a valorar la possibilitat de crear una universitat lliure. Una institució docent on aplicar la llibertat de càtedra i, a més, els principis del krausisme. Gent de totes les disciplines donaran peu, quan a finals de curs s’acabi el confinament, a la creació d’una institució que, batejada com Institución Libre de Enseñanza, començarà a impartir docència immediatament. Com un organisme apart de l’ensenyament oficial. Giner en formarà part. Inicialment amb l’únic càrrec de professor, però ben aviat amb la responsabilitat de dirigir el Butlletí ILE que difon el fenòmen i genera nous adeptes.\nNomés tres anys més tard, Francisco Giner de los Ríos es nomenat rector. Queda un any perquè Cánovas dimiteixi com a president del govern i que el govern liberal que el substitueix retorni les càtedres als represaliats i, per tant, de forma més o menys explícita, avali el nou organisme docent en tant que model de qualitat, donant-li a més projecció internacional.\nNo n’hi havia per menys. Com a institució docent però també com a impulsora de projectes nous i trencadors, la Institución Libre de Enseñanza fou realment modèlica.\nEn el primer àmbit, el de l’estricta formació d’alumnes, la seva implantació suposà un gir copernicà en la metodologia. La filosofia krausista que reclamava l’anàlisi directe de la realitat, els feu implantar un ensenyament pràctic, que sovint requeria sortir de l’aula per anar a copsar directament aquella realitat que fins aleshores s’explicava a l’aula. El plantejament antidogmàtic també va tenir repercussió en la dinàmica de les classes. Tot per aconseguir un procés d’aprenentatge més actiu i comprensiu enfront al practicat fins aleshores, passiu i memorístic.\nEn el segon, la relació és igualment important. Perquè abasta projectes intel·lectuals com la ja esmentada publicació d’un butlletí que rebé col·laboracions de gent tant prestigiosa com Bertrand Russell, Charles Darwin o Lleó Tolstoi, sense oblidar espanyols com Ramón y Cajal, Juan Ramón Jiménez o Eugeni d’Ors. Però sobretot es caracteritza per projectes físics amb futur esplendorós. Projectes que van transcendir la vida de Giner de los Ríos i que avui podrien ser plenament vigents.\nPerquè un dels projectes estrella fou la creació del Centro de Estudios Históricos que dirigí Ramón Menéndez Pidal i que impulsà la investigació del passat espanyol, en un clar precedent dels actuals centres de recuperació de la memòria històrica.\nUn altre objectiu clar era la creació de centres de contacte per les elits artístiques i científiques d’arreu. Una idea que quallà en la ja esmentada Residencia de Estudiantes, lloc d’on sorgiria, entre altres, la batejada com generació del 27.\nLa Junta para Ampliación de Estudios era també un projecte ambiciós. Amb l’idea inicial d’enviar estudiants becats a estudiar a l’estranger, ben aviat va afegir al seu nom un e Investigaciones Científicas que deixava clara la seva vocació investigadora. Un fet que tothom reconeix, concedint-li el mèrit de ser el precedent de l’actual CSIC. Sobretot per haver estat dirigit per Santiago Ramón i Cajal.\nEl Museo Pedagógico Nacional, veritable homenatge als mestres, o el Instituto Nacional de Ciencias Físico-Naturales són altres projectes atribuïbles a la voluntat dels integrants de la Institución Libre de Enseñanza.\nPerò aquest llistat podria fer pensar que tot anava adreçat al món acadèmic. Res més lluny de la realitat. A la voluntat de la institució també li és atribuïble la creació del Institut-Escola per lligar l’educació amb el món del treball, la implantació de les colònies escolars durant els mesos d’estiu, la fundació de la primera Universitat d’Estiu a la ciutat de Santander la realització de Viajes Pedagógicos on professors i alumnes convivien anant, per exemple, de Madrid a Lisboa i, sobretot, la invenció de les batejades com Misiones Pedagògicas, especialment valorades pels govern de la Segona República, que consistien en desplaçaments a pobles de l’Espanya profunda per dur-hi propostes culturals de teatre, com el cas de La Barraca impulsada per García Lorca, o formatives sobretot en matèria de sanitat o tecnologia.\nTot un llegat que el franquisme va intentar esborrar però que, amb la democràcia i a partir de 1987, s’està intentant recuperar. Un llegat en bona part inspirat per l’obra i el pensament de Francisco Giner de los Ríos.\nEn aquells temps d’obscurantisme, les propostes del krausisme i dels seus seguidors eren considerades altament perilloses tot i el prestigi dels seus impulsors\nMalgrat la resposta repressiva de les autoritats acadèmiques i polítiques, la Institución Libre de Enseñanza va poder sobreviure fins l’arribada del règim franquista


L’ejaculació femenina | Atenció a la salut sexual i reproductiva\n← Gaudir del sexe quan la parella és seropositiva\nSi decideixes fer-te un pírcing als genitals, fes-ho amb seguretat! →\nPublicat el 6 Abril 2018 per assirbcn\nCada vegada és més habitual rebre consultes sobre l’ejaculació femenina o l’squirt, l’anglicisme que s’utilitza per referir-se a l’expulsió d’un fluid per la vulva abans o durant l’orgasme.\nEs considera que les principals responsables d’aquesta ejaculació són les glàndules d’Skene, que tenen un 80% de les dones i formen part de la pròstata que envolta la uretra. Amb l’excitació sexual, aquestes glàndules poden omplir-se de líquid i les contraccions musculars poden provocar la sortida d’aquest líquid a l’exterior, d’un aspecte entre transparent i lletós. També es pot produir una ejaculació retrògrada, en la qual el líquid va a parar a la bufeta urinària i s’elimina posteriorment amb l’orina, passant desapercebut.\nL’expulsió d’aquest líquid no l’experimenten totes les dones ni té cap utilitat coneguda fins el moment, però és important aclarir que experimentar l’ejaculació (o no fer-ho) no és cap disfunció ni està relacionat amb problemes de la musculatura del sòl pelvià.\nL’ejaculació es pot produir estimulant qualsevol part del cos que faci arribar a un orgasme, però sembla que moltes dones tenen més probabilitats d’ejacular si s’estimula l’anomenat punt G, situat a la part anterior de la vagina.\nL’ejaculació femenina sovint desperta curiositat o desig d’experimentar sensacions diferents. Per gaudir de noves experiències en la sexualitat cal fer-ho sense exigències ni expectatives. Les infinites diferències personals i anatòmiques poden dificultar o afavorir l’ejaculació, no tothom pot ejacular ni necessàriament hi trobarà plaer, però cercar l’ejaculació des del propi desig, sense falses expectatives ni pressions, pot ser una nova oportunitat d’explorar la sexualitat, deixar-se anar, gaudir de noves sensacions i experimentar plaer.\nAquesta entrada s'ha publicat en Sexualitats i gènere i etiquetada amb desig, dones, ejaculació, excitació sexual, orgasme, sexualitat, squirt. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Recull Febrer 2021 | Servei Educatiu del Gironés\nRecull Febrer 2021\nRecull – Febrer 2021\nUs informem que s’ha iniciat el cicle de quatre conferències relacionades amb l’acció tutorial. Són unes xerrades obertes i sense necessitat d’inscripció. Podreu seguir les conferències en streaming i també tindreu disponible la gravació.\nVII Escacs i educació\nAquest mes de febrer ha finalitzat la VII jornada Escacs i Educació. És un projecte sorgit d’un grup de persones de la UdG amb la finalitat de vincular els escacs amb l’escola per afavorir el desenvolupament integral de l’alumnat. Teniu a la vostra disposició la reproducció dels vídeos de les 4 sessions realitzades.\nNova mediateca del CRP del Gironès\nTenim disponible la nova aplicació de préstec. Us recordem que a conseqüència de la situació de pandèmia, el material prestat només pot ser manipulat per l’equip docent.\nOrientacions per a l’avaluació de la competència digital\nDurant aquest curs, el Departament d’Educació ha publicat dos documents de referència relacionats amb les orientacions per a l’avaluació de la competència digital, tant a l’educació primària com a l’educació secundària.\nEl passat dia 9 de febrer es va celebrar el dia internacional de l’Internet segura. La seguretat i la responsabilitat a la xarxa, l’esperit crític, la petjada digital o la detecció de les fakenews són alguns dels aspectes que podem treballar amb els alumnes al llarg de l’any.\nVIII Jocs Florals de Catalunya\nEs convoquen els VIII Jocs Florals Escolars de Catalunya amb l’objectiu de promoure l’escriptura tant en prosa com en poesia en infants i joves de sis a divuit anys. La convocatòria s’adreça als centres d’educació primària i educació secundària obligatòria.\nEs tracta d’un concurs de problemes de física adreçat a alumnes de 4t ESO. Consisteix en la resolució de problemes en què els alumnes hauran de treballar en equips de 4 a 6 membres. Cada grup disposarà d’un temps màxim d’una hora per a resoldre els exercicis. Les proves es realitzaran telemàticament en el mateix centre\nEs tracta d’ una iniciativa de la Fundació Enciclopèdia Catalana amb l’objectiu de promocionar la llengua i la cultura catalanes. Cada centre escolar pot participar-hi amb un alumne per categoria (en la categoria de Tropa de Corsaris, 3r i 4t d’ESO, ha de ser un grup de tres alumnes).


La “democràcia” de la indissoluble unitat (reaccioneu partits polítics catalans!!!)\nPublicat el 29 de juny de 2010 per aniol\nPor i fàstic en la “indissoluble unitat d’Espanya”\nNo per esperada, menys indignant.\nL’única cosa que de veritat és anticonstitucional és aquesta sentència. Com si d’un partit de tennis surrealista es tractés (6 a 4, 6 a 4 i 8 a 2), ens arriba aquest nyap de sentència després de 4 anys per part d’un Alt Tribunal del Tribunal Constitucional (TC) digne de vergonya aliena: magistrats morts, magistrats amb el mandat caducat (fins i tot la presidenta!!!), magistrats reaccionaris i ultres, magistrats en contra de tot, magistrats adlàters d’altres magistrats…Un Alt Tribunal del TC de por i fàstic.\nResultat de la sentència: 14 articles anul·lats, 27 de reinterpretats, el terme nació a prendre pel sac, la llengua, arraconada i degradada un cop més — atenció al que arriba a dir La Vanguardia: “no perdamos la perspectiva, solo se trata de un hachazo a la lengua“–, el martelleig constant de la “indissoluble unitat d’Espanya”, i retallades en tot: justícia, immigració, caixes, vegueries, ajuntaments, serveis socials, competències pròpies…Fins i tot deixen clar que la convocatòria de referèndums i consultes populars és cosa seva.\nPerò què significa això? Què és aquest país de pandereta? Què és aquesta vacil·lada?\nI això és democràcia? Quina? La seva? La democràcia de la “indissoluble”?\nDemano als partits polítics de Catalunya que davant aquesta sentència, hi hagi desobediència. Que diguin: Molt bé, gràcies, torni’ns l’Estatut i el transformin en paper de vàter per a despatxos oficials, públics i privats, i que ens enviïn a tots els ciutadans i ciutadanes rotlles de paper de vàter amb aquest estatut retallat. L’altre, el de debò, que el posin en pràctica immediatament, que ja anem tard, esperant els inútils aquests, i vol ploure.\nTambé demano als partits polítics de Catalunya que d’una vegada per totes arraconin, menystinguin, despreciïn, aïllin, boicotegin, i rebaixin al PP de Catalunya. Que expulsin de manera immediata i fulminant qualsevol representant d’aquest partit o membre proposat per aquest partit que sigui del Consell de Garanties Estatutàries. Ja en tenim molts, d’enemics a fora, com per tenir-los a dins, a casa. I si us plau, traguem-nos les màscares, com diria aquell: aquesta sentència es produeix única i exclusivament pel recurs presentat pel Partit Popular als 10 sinistres personatges del TC. Ja n’hi ha prou!\nI també demano als partits politics de Catalunya que des d’avui mateix comencin a promocionar, impulsar, empènyer, en definitiva, a propulsar de manera clara i fefaent el Referèndum per a la Independència de Catalunya. Vinga, senyors convergents, menys “ara no toca” perquè per a vostès mai tocaria, menys por, menys seny i més rauxa que ja seria hora, que per després dir que ens vam equivocar, doncs ves per on, ja n’estem una mica farts d’aquest “nacionalisme”; vinga, senyors socialistes, si de debò voleu passar a la història per alguna cosa verament important, trenqueu les cadenes amb el PSOE d’una vegada per totes i comenceu a treballar única i exclusivament pels catalans –que no us adoneu que us enganyen, que si naps i cols, amb això del federalisme i no sé quantes bestieses més –; vinga, senyors republicans, a veure si us poseu les piles d’una vegada que porteu 70 anys proclamant la indepèndencia i un cop arribeu al poder, us arronseu com peixos bullits, us dividiu, i això és una olla de grills, sou vosaltres que heu de fer més pressió, sou vosaltres els que heu de donar un cop de puny a la taula, sou vosaltres els qui esteu més legitimats per convèncer els demés: vinga collons!!! I vinga, senyors d’Iniciativa, a veure si feu honor al vostre nom, i la preneu, la iniciativa, a veure si recupereu una mica de l’esperit del PSUC que tan bé us va anar desfer per poder pujar a les poltrones i a viure del “cuento”, a veure si us adoneu que això no és un “cau”, un “esplai”, que això és un país i que si sou el govern no podeu dubtar com ho feu, us heu de posicionar clarament, i evidentment heu de ser més professionals i responsables, i alinear-vos en un bàndol i sense fisures.\nI vosaltres, senyors del PP i Ciudadanos, feu-nos un favor: deixeu Catalunya en pau, sou els enemics i sempre ho sereu.\nEm sembla que queda clar com n’estan de plenes, les Balances…\nPor i fàstic a Espanya, a l’estat espanyol, i a la indissoluble unitat d’Espanya.\nTota la informació en relació a la sentència a notícia vilaweb.\nPublicat el 23 de juny de 2010 per aniol\nEnguany se celebra a Catalunya l’Any Maragall que commemora el 150è aniversari del naixement del poeta i el centenari de la seva mort.\nAvui, 23 de juny de 2010, 28 mesos després de la mort de Josep Palau i Fabre, us mostrem què en pensava i com analitzava la seva obra el mestre Palau de Joan Maragall i Gorina.\nDos poetes un dels nexes d’unió dels quals és llur “Cant espritual”: el de Maragall i el d’en Palau i Fabre.\nEl primer que diu Palau i Fabre, tot parlant del gènere de la tragèdia a Catalunya, és que només hi ha tres obres que es poden prendre en consideració com a tals: Mar i cel, d’Àngel Guimerà, Antígona de Salvador Espriu i Nausica de Joan Maragall. Afirma Palau que Nausica “és una obra pulcra, acurada, escrupolosament escrita, neta“, però acaba per afirmar que “no és una tragèdia” perquè hi trobem “aburgesament”. Diu Palau: “El que resulta interessant per a nosaltres és que aquestes dues obres —Mar i cel i Nausica— ens poden fer veure, a causa de llurs defectes, el que és una veritable tràgèdia“. De Guimerà lloa la seva embranzida, però la falta de sentit artístic — que la fa barroera–; de Maragall li fa nosa el seu aburgesament, però en canvi apunta un motiu que ja mai més abandonarà tota l’obra maragalliana: la paraula. Diu Palau: “Que l’obra s’infli com un fruit madur i no com un pneumàtic. Maragall es va preocupar per aquest aspecte, per aquest pes substancial de l’obra, per la qualitat de la paraula, de cada paraula“. Més endavant Palau i Fabre revelaria que aquestes consideracions sobre aquestes tres obres van ser escrites a París “una mica a les palpentes” i que si bé hi continuava estant d’acord amb l’essència del text, de bon grat l’enriquiria amb matisacions i contextualitzacions.\nPer a Palau i Fabre un poeta es fa transparent , el descobrim, per dos camins: pel to –per l’accent, per la veu– i pel contingut. Diu que admira i prefereix els poetes de to divers, de diversos accents. I cita a Joan Maragall i Carles Riba. De Maragall diu que el de Vistes al mar és serè i objectiu, molt diferent de El comte Arnau, que per a Palau és arravatat i romàntic. El Maragall de Cant Espiritual és místic i reflexiu.\nFragment de novel·la de José Saramago per a un homenatge\nPublicat el 22 de juny de 2010 per aniol\nEl passat divendres 18 de juny moria José Saramago, poeta i novel·lista portuguès.\nDes de Balances Oktoberfest, ens volem sumar al dol per la figura d’aquest gran escriptor.\nJo el vaig descobrir amb Memorial del convent (1982), un llibre meravellós i poc valorat. La parella literària formada per en Baltasar i na Blimunda són d’aquelles que les recordes per sempre.\nEn record i homenatge al gran José us deixo amb un fragment a l’atzar d’aquesta novel·la que us recomano vivament:\n” Quan Blimunda es desperta , allarga la mà cap al farcell on acostuma a desar el pa, penjat a la capçalera, i troba el lloc buit. Palpa el terra, el jaç, fica les mans sota el coixí, i aleshores sent Baltasar que diu, No busquis més, no ho trobaràs, i ella, tapant-se els ulls amb els punys closos, implora, Dóna’m el pa, Baltasar, dóna’m el pa per l’ànima de qui te la va donar, Primer m’hauràs de dir quins secrets són aquests, No puc, ha cridat ella, s’ha girat bruscament i ha intentar rodolar enfora la màrfega[…] No em facis això, el crit ha estat tan colpidor, que Baltasar l’ha deixada anar, espantat, com penedit de la seva violència, No et volia fer mal, només volia saber quins misteris són, Dóna’m el pa i t’ho explico tot, Ho jures, De què servirien els juraments si no valguessin el sí i el no, Aquí el tens, menja, i Baltasar ha tret el sarró de dins l’alforja que li feia de coixí.\nCobrint-se el rostre amb l’avantbraç, Blimunda es va poder menjar el pa. Mastegava a poc a poc, un cop acabat, va fer un gran sospir i va obrir els ulls. La claror cendrosa de la cambra es va emblavir de sol ixent per aquell cantó…”.\nJosé Saramago, Memorial del convent, pàg.81/82 Proa\n“Los detectives salvajes” de Roberto Bolaño: embriagadora i hipnòtica\nPublicat el 18 de juny de 2010 per aniol\nEn l’últim apunt de la categoria Literatura: gènere en extinció us deia el que segueix mentre parlava del llibre Crim i càstig de Dostoievski: “I serà probablement la millor lectura de l’any — amb el permís del llibre que m’estic llegint en aquest moment el títol del qual de moment no revelaré–.“\nDoncs bé, ara sí que el revelo. Los detectives salvajes de Roberto Bolaño és la millor lectura d’aquest 2010.\nAra mateix em trobo sota els efectes d’aquell estat anímic en què es troben els segrestats recentment alliberats, és a dir, en una espècie de síndrome d’Estocolm que em permet afirmar “l’heretgia” següent: Los detectives salvajes és millor –o m’ha agradat més o totes dues coses alhora — que el llibre 2666 del mateix autor. És una heretgia personal dir això perquè a mi 2666 és un llibre que em va ajudar a sobreviure, em va mantenir en vida, em va fer sentir molt viu. De seguida entendreu perquè ve a tomb aquesta confessió.\nLos detectives salvajes (LDS) de Roberto Bolaño també és un clàssic com Crim i càstig. Encara diria més: Roberto Bolaño va escriure l’últim clàssic del segle XX –amb LDS — i el primer del segle XXI amb 2666.\nA finals d’un infaust 2004, enfonsat psicològicament, amb la ment en un altre continent i amb l’amarga quotidianitat mesquina i mancada de tota il·lusió ben present, em vaig comprar 2666 de Roberto Bolaño el 31 de desembre de 2004. Va ser una entrada d’aire fresc tal, em va agradar tant, el vaig gaudir tant que com ja he dit em va permetre sobreviure, passar el mal tràngol i a l’instant Roberto Bolaño es va convertir en un Déu. Em vaig llençar a les prestatgeries de les llibreries per aconseguir més llibres de Bolaño. Però només en vaig comprar un: Los detectives salvajes.\nPerò no el vaig llegir. Mantinc una política de no llegir dos llibres seguits del mateix autor i el vaig desar a la prestatgeria de la biblioteca on va romandre latent, sempre seductor, sempre present, sempre a l’abast. Un dia, en un article de La Vanguardia intitulat Patti Smith felicita a Bolaño vaig llegir el següent: “Tras su texto, Patti Smith le cantó a Bolaño. Sólo con su voz. “Tus detectives salvajes me mantienen con vida“. Aquesta frase fou la metxa que va fer rescatar-lo de la lleixa de la biblioteca i llegir-lo sense treva.\nLos detectives salvajes és un llibre embriagador i hipnòtic.\nQui no s’ha embriagat mai? L’embriaguesa perd tota la seva gràcia quan et passes de la ratlla. Aleshores t’endinses en el terreny de la inconsciència, el vòmit i la papositat –paraula no normativa, però que enten tothom–. En canvi, aquella embriaguesa on els sentits es multipliquen, on apareix l’eufòria, quan la desinhibició és màxima, en aquell instant on l’embriaguesa proporciona plaer, és així com et sents llegint LDS.\nAssocio lectura i plaer físic i aquest és un llibre la lectura del qual en provoca, cosa gens fàcil en els temps que corren.\nD’altra banda, Los detectives salvajes és un llibre hipnòtic. Com el mític 2666. T’endinsa en la narració fins a tal punt que oblides el món real perquè ets dins les històries del llibre; hipnòtic perquè ets un personatge més que acompanyes els altres. És l’encanteri de la música del qui encanta les serps. És una hipnosi plaent, que s’allunya radicalment de la hipnosi entesa com a somnífer. Hipnòtic entès com una desconnexió amb el món exterior.\nEn les pauses en la lectura de LDS no hi ha treva. Hi penses. Però també et remous, t’indignes, t’inquietes, et meravelles, especules, t’excites. Oblideu-vos d’aquest llibre com aquell que t’endus al llit per agafar el son. La hipnosi d’aquesta novel·la et manté ben despert a la realitat.\nI qui són els hipnotitzadors? Els dos personatges principals: Ulises Lima i Arturo Belano. El llibre es teixeix al voltant seu –en tres parts ben diferenciades, dues de les quals interconnectades– hipnotitzant, embriagant el lector mitjançant una tirallonga d’històries que recorren transversalment dues dècades temporals, infinitat de continents, països, regions, territoris, ciutats i pobles. Hi juga un paper ben destacat la ciutat de Barcelona.\nHistòries d’aventures, somnis, tràgiques experiències vitals, tortuoses relacions amoroses, sexuals, iniciàtiques. Històries versemblants, inversemblants –de nou el famós realismo mágico llatinoamericà, ben viu en Bolaño –, màgiques, alegres, tristes, alegres, desbocades, impossibles. Hipnòtiques. Històries d’aventures hipnòtiques que ens sedueixen i embriaguen. Mossos (de mos) de realitat, bocades de realitat, bocins de realitat embriagadores i hipnòtiques.\nLos detectives salvajes és un llibre que se’t grava a la pell com un segell de foc. No és un llibre més. És un tòpic, però hi ha un abans i un després de llegir LDS. És un llibre frontissa. Esdevenim un nou lector un cop l’hem acabat de llegir gràcies al plaer que se’ns queda enregistrat a l’adn.\nLa força de Los detectives salvajes, els autèntics encantadors de serps (o de lectors) són els seus personatges. Tots. Són ells els que ens hipnotitzen i amb els quals recorrem les històries esmentades que ens emnriaguen. Bolaño deu ser el millor escriptor contemporani en la creació i caracterització dels personatges. Els dóna un retrat psicòlogic únic. Tots et provoquen una reacció: d’amor, d’odi, de fàstic, d’inquietud…\nRoberto Bolaño és un ESCRIPTOR. En majúscules. Malauradament ja no hi és entre nosaltres. La seva fidelitat a una manera d’escriure i de narrar crec que li va costar la vida. Només amb una dedicació exclusiva, amb una inspiració d’hores i hores i més hores, a costa de grans sacrificis, pots escriure llibres com Los detectives salvajes o 2666. Ell que ens ajuda a sobreviure als demés, va pagar un preu molt alt. Roberto Bolaño és l’escriptor total, ben mereixedor d’aquest nom i ofici, avui tan menystingut i envaït per tants impostors en forma de periodistes, publicistes, advocats i científics.\nAlta, altíssima literatura, allà on els altres no li arriben ni a la sola de les sabates.


231. carcinoma adenoescatós\nCarcinoma caracteritzat per la mescla d'àrees de diferenciació escatosa i zona de diferenciació glandular. Es presenta ocasionalment en diversos òrgans: glàndules salivals, mamella, cèrvix, esòfag, vesícula biliar, estómac, còlon, recte, pulmó, cavitat oral, pàncrees, pròstata, budell prim, còrtex [...]\n232. tènia lliure\n233. flexura còlica\n234. càncer colorectal familiar\nCàncer del còlon o del recte de presentació familiar, probablement d'origen genètic. [...]\n235. exenteració pelviana posterior\nExtirpació del còlon pelvià, l'úter, la vagina i els ganglis limfàtics. [...]\nConcreció de matèries fecals endurides retingudes en el còlon o en el recte. [...]\n238. operació de Callisen\nColostomia lumbar extraperitoneal del còlon descendent que pretenia evitar el risc de peritonitis. [...]\n239. pericolitis cicatricial\nFormació de brides al voltant del còlon a conseqüència d'un procés inflamatori. [...]\n240. plec colecistoduodenocòlic\nPlec peritoneal inconstant que uneix la bufeta biliar, el duodè i el còlon. [...]\nPàgines 24 / 43


Sense Embuts organitza la III Trobada Pedagògica - Marta Casals Dansa\nSense Embuts organitza la III Trobada Pedagògica\nMarta Casals Gener 19, 2018 Notícies\nJa vam avisar que Marta Casals Dansa prometia un any amb molta dansa, i de fet hem començat l’any amb força. Avui us parlem de la III Trobada Pedagògica que organitza Sense Embuts i l’Institut de Ciències de l’Educació de la UdL i que es farà el pròxim 27 de Gener. Aquest any sota el títol: Com respondre a preguntes incòmodes a casa i a l’aula.\nL’any passat Marta Casals Dansa hi va ser present en la clausura. Vam poder regalar una dansa que girava al voltant de l’espai de treball. Va ser una molt bona experiència, i juntament amb el treball tant interessant que realitza Sense Embuts amb els joves, els seus familiars i els professionals que treballen amb ells, que no volem perdre el contacte i la possibilitat de col·laborar amb l’associació.\nAixí que des d’aquí volem animar a tots els professionals que treballeu amb joves i a familiars a participar d’aquestes jornades, que consten d’una conferència a càrrec de Daniel Gabarró i una sèrie de tallers relacionats amb el títol de les jornades. No podem trencar la sorpresa i descobrir de quina manera hi col·labora Marta Casals Dansa, però si que us convidem a descobrir-ho. Ens veiem el dissabte 27 de genera de 9 a 14 hores al Campus de Cappont?\nInscripcions a http://senseembuts.cat


El Pla General Metropolità de Barcelona per l'habitatge públic no funciona, segons el sector immobiliari\nEl sector immobiliari ha assegurat aquest dimarts que, dos anys després d'aprovar-la modificació del Pla General Metropolità de Barcelona per a l'obtenció d'habitatge de protecció pública en sòl urbà, aquesta "no ha suposat cap millora al parc públic d'habitatge de la ciutat ".\nEl preu del lloguer d'habitatge puja un 60% a Catalunya els darrers 5 anys\nAixí ho han assenyalat en un comunicat conjunt al Col·legi d'Administradors de Finques de Barcelona i Lleida, l'Associació de Promotors i Constructors d'Edificis de Catalunya (APCE), la Cambra de la Propietat Urbana de Barcelona, el Collegi d'agents de la Propietat Immobiliària de Barcelona i l'Associació d'Agents Immobiliaris de Catalunya.\nHan criticat que des que es va aprovar la modificació no s'han fet públiques les dades de sol·licitud de llicències d'obra a Barcelona que incorporin la reserva del 30%, els quals que han estat reclamats "en reiterades ocasions" pel sector.\nTambé han lamentat que en aquests dos anys no s'ha reunit mai la comissió de seguiment i avaluació de la implementació de la modificació del Pla General Metropolità.\nHan alertat "connotacions negatives" que aquesta regulació està tenint sobre el mercat de l'habitatge a Barcelona, com la reducció de la valor de terra i de les edificacions existents i la manca de viabilitat de la rehabilitació per a la propietat.\nConsideren a més que les grans tensions que registra l'accés a l'habitatge per a una gran part de les famílies té el seu origen en el "greu desequilibri entre una oferta molt reduïda respecte d'una demanda creixent i l'absència de polítiques públiques molt dissenyades i dotades econòmicament, així com d'una paràlisi de la gestió "dels recursos.\nPer això, han demanat capacitat de gestió, coordinació entre administracions i recursos econòmics per disposar d'un mercat estable que faciliti l'accés a l'habitatge de les famílies i "no la contínua reforma normativa que crea inseguretat jurídica i impossibilita la planificació i no dóna cap resultat positiu ".\nPlan General Metropolitano de Barcelona


Gestió de fitxers - Manuals i Tutorials\nEn el teu SW Panel, disposes d'un Gestor de Fitxers amb el qual podràs gestionar i administrar els directoris i fitxers de la teva web.\nPer accedir al gestor de fitxers, primer has de buscar el servei on es troba la web a gestionar, utilitzant el cercador superior del teu SW Panel\nUn cop dins del dashboard del teu servei, has de seleccionar l'opció Gestor de fitxers, que trobaràs al menú esquerre de color blau\nDes d'aquest apartat, podràs visualitzar els directoris i fitxers de la teva web i gestionar-los com vulguis, desplegant el menú [...], que apareix a la dreta de cada un d'ells\nPel que fa a directoris, l'SW Panel et permet realitzar les següents accions:\nRenombrar Et permet donar-li un altre nom al directori que vulguis. Selecciona l'opció Canviar el nom, escriu el nom que més et convingui, i fes clic sobre el tic de confirmació:\nPots esborrar qualsevol directori de la teva web. Selecciona l'opció Esborrar i confirma l 'acció clicant Sí, esborrar:\nCrear un nou directori aquí\nAfegeix tants directori com vulguis. Selecciona l'opció Crear un nou directori aquí, escriu el nom que vols donar-li al mateix i confirma clicant sobre el tic d'acceptació. En uns segon ho veuràs afegit a la teva llista de fitxers\nL'objectiu d'aquesta funció és agrupar i comprimir els fitxers de qualsevol directori, creant un únic fitxer que podràs descarregar localment.\nSelecciona l'opció Comprimir directori\nVeuràs que s'haurà afegit, just sota el directori que hem comprimit, un arxiu en format .tgz (format de compressió de Linux)\nAquest arxiu comprimit el podràs descarregar al teu ordinador, desplegant el menú [...] -> Descarregar arxiu\nI també et dóna l'opció de descomprimir-lo, des del mateix menú [...]\nPel que fa als fitxers, l'SW Panel et permet realitzar les següents accions:\nRenombrar Et permet donar-li un altre nom a el fitxer que vulguis. Selecciona l'opció Canviar el nom, escriu el nom que més et convingui, i fes clic sobre el tic de confirmació:\nPots esborrar qualsevol fitxer de la teva web. Selecciona l'opció Esborrar i confirma l 'acció clicant Sí, esborrar\nDescarregar Descarrega el fitxer que vulguis per poder-lo guardar de manera local al teu ordinador\nEditar Pots editar qualsevol fitxer des del mateix gestor de fitxers d'SW Panel. Quan selecciones l'opció Editar, s'obre un editor de text perquè puguis modificar el que necessitis.\nComprimeix el fitxer que vulguis perquè ocupi menys espai, i així poder-lo descarregar localment al teu ordinador\nVeuràs que s'haurà afegit just sota l'arxiu que hem comprimit, en format .tgz (format de compressió de Linux)\nA part de totes les accions que et proporciona el menú [...] del desplegable, també pots afegir qualsevol arxiu arrossegant-lo fins al gestor de fitxers. Quan facis l'acció, t'apareixerà una barra de càrrega que indica que l'arxiu s'està copiant, i en uns instants ho veuràs afegit a la llista de fitxers


L'Espanyol salva un punt a Anduva amb un gol de Melamed en l'últim minut - Diari de Girona\nL'Espanyol salva un punt a Anduva amb un gol de Melamed en l'últim minut\nddg. miranda/girona 14.03.2021 | 00:15\nL'Espanyol salva un punt a Anduva amb un gol de Melamed en l'últim minut Diari de Girona\nTercer empat consecutiu d'un Espanyol que va salvar els mobles al camp del Mirandés gràcies a un gol de Nico Melamed en el darrer sospir. Un resultat que no serveix per esvair els dubtes al voltant d'un equip que no guanya des del 20 de febrer, quan es va imposar per la mínima al Sabadell (1-0). Des de llavors, doble 1-1 contra Sporting i Oviedo i ahir, un 2-2 a l'estadi d'Anduva. Tres punts dels últims nou que, tot i això, permetien a l'equip blanc-i-blau haver dormit en places d'ascens directe. Privilegi que demà podria perdre depenent del que faci l'Almeria, amb el qual ara mateix es troba empatat a 55 punts, contra l'Alcorcón al Juegos Mediterráneos.\nVíctor Meseguer desnivellava la balança ben aviat, fent el primer als cinc minuts de partit. No va xutar entre pals l'Espanyol fins a la mitja hora de joc, mitjançant un Raúl de Tomás que marcaria poc després. Roda de canvis a la segona meitat però el marcador no es movia fins uns últims minuts bojos. Simón Moreno, un dels revulsius del conjunt local, feia el 2-1 al 89, pocs instants després de saltar a la gespa. Ja al descompte, i quan el partit moria, Melamed va salvar els mobles pels blanc-i-blaus.