Josep Maria Esquirol: "La intempèrie no se supera, s’afronta" | Directa\nJosep Maria Esquirol: "La intempèrie no se supera, s’afronta"\nPer entrevistar Josep Maria Esquirol (1963), cal deixar enrere la ciutat i el seu desfici. Cada revolt que mena a Sant Joan de Mediona, la petita vila on va néixer i viu, obre pas a un estar més reposat. La conversa té lloc en una casa rústica, senzilla i càlida. Esquirol és el primer membre de la família que l’ha habitada que accedeix a la universitat, d’on ja no ha sortit. Professor de filosofia a la Universitat de Barcelona, és autor de La resistència íntima. Assaig d’una filosofia de la proximitat (Premi Ciutat de Barcelona 2015), una profunda reflexió sobre la intempèrie com a condició de vida i sobre la quotidianitat i la cura com a resistència. Davant d’una sòbria taula de fusta amb vistes a l’horta i a l’església, Josep Maria Esquirol parla amb gest amable i mirar de mussol. De fons, a la gravadora, se senten ocells, campanades i alguna fressa d’obra.\n‘La resistència íntima’ va rebre el Premi Ciutat de Barcelona d’assaig 2015 i ha gaudit d’una gran acollida entre la crítica i el públic lector. Com t’expliques l’èxit que ha tingut?\nÉs un llibre escrit amb vocació de ser entès. La dificultat que presenta de vegades es compensa amb les clarianes que es van obrint contínuament. En aquest sentit, és una lectura agraïda. És una obra escrita amb molta cura i diria que això ha estat valorat. També passa que hi ha un cert cansament i embafament de lectures que s’han anomenat, de forma genèrica, d’autoajuda, i això fa que els lectors cerquin una altra mena de cosa. Però el motiu fonamental d’aquest ressò inesperat es deu, crec, al fet que el llibre desplega una mirada sobre aspectes importants de la vida. No cerca la novetat, sinó que vol compaginar el sentit comú amb la reflexió filosòfica; amb això, es connecta amb l’experiència de la vida i moltes persones s’hi han reconegut.\nActualment, no sé si aturar-se a llegir un llibre d’aquestes característiques és una victòria o un acte de resistència en si mateix.\nSí, avui l’exercici de la lectura és un exercici marginal i de resistència. De vegades, tenim la sort que en alguna marginalitat trobem allò que té més sentit. La lectura forma part d’aquesta marginalitat possible i, quan es dóna, és un regal: sol passar que els marges fecunden el conjunt. Quan hi ha alguna cosa marginal significativa, d’alguna manera, ja estem salvats.\nAl llibre, reflexiones molt sobre la intempèrie. Dius que és una condició pròpia de l’existència, que pel sol fet de viure estem obligats a “mantenir el tipus” davant la seva duresa. Creus que aquesta idea no està prou assumida?\n"El llenguatge de la superació és il·lusori i alienador, fa que no t’adonis de tu mateix. I adonar-te de les teves condicions no és adonar-te de la teva presó, sinó de les possibilitats que tens"\nEn l’experiència de la vida dels nostres avis o besavis, el fred i el pressentiment de la intempèrie eren més presents. Venim al món nus i ens aixopluguem, precisament per aquesta nuesa i per la dificultat contextual, perquè el món és difícil i costa viure. Estem sotmesos a la mancança, a les dificultats relacionades amb la vida personal, social o política, a les malalties d’un mateix i de les persones que hom estima… Tot això forma part d’aquesta intempèrie. No és una experiència puntual ni té a veure amb un període històric concret: la intempèrie és perenne. Em sembla que la nostra societat fa que les persones, de vegades, no en siguin prou conscients. Vivim en una evasió promoguda per la distracció constant que fa que no vegis que véns nu al món i que en surts com una despulla. No estic descobrint res, simplement hi estic posant l’accent, perquè és una experiència orientadora.\nDavant la intempèrie, les narratives de la superació estan en alça.\nLa intempèrie no se supera, s’afronta. El llenguatge de la superació és il·lusori i alienador perquè fa que no t’adonis de tu mateix. I adonar-te de les teves condicions no és adonar-te de la teva presó, sinó de les possibilitats que tens al teu abast. La condició no és només restricció de, sinó també una apertura de possibilitats.\nEn quin moment, i en quin sentit, la tècnica i l’actualitat han passat a ser el que tu anomenes “forces disgregadores”?\n"L’aparició de la ràdio era una novetat extraordinària, però ocupava un espai petit de la vida de les persones. La pantallització de la vida no és un fenomen marginal, sinó hegemònic"\nLa disgregació té molt a veure amb l’hegemonia. Quan va aparèixer la ràdio, la gent dels pobles es reunia al seu voltant, se la mirava i l’escoltava. Era una novetat extraordinària, però ocupava un espai petit de la vida de les persones. La pantallització de la vida no és un fenomen marginal, sinó hegemònic: és el símbol d’un domini. El problema no és la tecnologia, sinó el seu domini i la seva omnipresència. D’altra banda, aquest món que domina és un món molt canviant, fugisser i consumista, que també empeny a la disgregació.\nTambé dius que l’era de la tècnica és l’era de la transparència. Parles de les xarxes socials com a espais on ens donem sense retorn, al·ludint Walter Benjamin i la seva reflexió sobre els edificis de vidre, transparents, sense aura.\nLa ideologia i el tipus de discurs que acompanyen la ciència i la tecnologia deixen entendre que tot és transparent, com si les coses i la vida no tinguessin secret o misteri, com si tot fos finalment explicitable. És una transparència que anomeno metafísica. Però, quan es pensa la vida a fons, necessàriament et trobes amb el misteri. Pensar la vida i donar compte d’una dimensió fonda i inexplicitable van del bracet. Aquesta ideologia tecnocientífica ho foragita. Per aquest motiu, la suposada transparència absoluta resulta asfixiant i invivible.\nResistir és aturar un cop?\nSí. Però miro la imatge no com un cop puntual, sinó com una mena d’amenaça permanent. La resistència demana perseverança. Mentre mantens el tipus, fas coses, pots gaudir d’allò valuós i generar. La resistència és de cara a la generositat: resisteixes perquè, des dels marges, es pot donar peu a quelcom. És com quan els pagesos protegeixen el planter. La protecció és la resistència, però es protegeix perquè doni fruits: la resistència és de cara a la fecunditat.\nAl llibre, insisteixes a parlar de la resistència més enllà dels substantius. La resistència és un verb, una acció.\nAllò que descriu millor els aspectes més greus de la vida són els verbs: pensar, estimar, treballar, lluitar. I, de vegades, els infinitius concentren més bondat i perfecció que el passat perfet. És més important pensar que haver pensat. Si algú et diu que ja ha pensat alguna cosa, potser és que no l’ha acabat de pensar del tot bé. Quan penses bé una cosa, no l’acabes. Això ja ho he estimat: no, les coses que són estimables continues estimant-les. El pretèrit perfet, a alguns verbs, no els acaba d’escaure.\n“Pensar és inacabar el món”, ens deia Marina Garcés en una altra entrevista.\nL’essència d’algunes accions, d’alguns verbs, indica infinitud, inacabament. La vida i el pensament són inacabables. A l’hora de pensar en allò que no moriria, alguns grans filòsofs han pres el pensament com a referent fonamental. Aristòtil diu que Déu “pensa pensaments” [somriu].\nPer què la revalorització de la quotidianitat hauria d’emparar-nos de les forces disgregadores?\nHi ha aspectes molt valuosos que tenen a veure amb la resistència a la intempèrie i amb l’orientació. Això es posa en relleu, per exemple, quan algú ha estat malalt: llavors, s’espera poder recuperar la normalitat. Poder tornar a fer vida normal es considera la fita prioritària. Què vol dir això? Que la quotidianitat orienta. La vida sense aquesta repetició de la quotidianitat és molt difícil. En aquest sentit, hi ha actes diaris aparentment banals que no ho són gens: llevar-se, esmorzar, donar el bon dia, arribar a la feina… són accions valuoses perquè ens permeten continuar.\nFins a quin punt hem perdut el vincle amb allò que és original i quotidià? En altres treballs, has reflexionat sobre l’atenció i l’imperi de la mirada; en aquest, parles de la necessitat de tocar les coses. Em fa pensar en el pintor i poeta Perejaume quan parla de la distància entre els gestos profunds que tenien els avis amb la terra (llaurar, segar, aplegar el femer…) i els nostres, que no van més enllà d’un lliscar la mirada o d’un caminar sobre la superfície.\n"Estem perdent el món perquè toquem poc. És un dels problemes del món pantallitzat. És curiós, perquè molta gent es declara materialista i no experimenta la matèria"\nS’està perdent una vida que tenia molt més a veure amb les mans i el tocar. És clar que ara toquem molt, però és un tocar molt restringit, es toquen pantalles o teclats. La manualitat fa que estiguis més connectat amb les coses. És quelcom que va més enllà d’una nostàlgia del món pagès: estem perdent el món perquè toquem poc. És un dels problemes vinculats amb la disgregació del món pantallitzat: molta abstracció i poca concreció. Molta verborrea i poques paraules viscudes. És curiós, perquè molta gent es declara materialista i no experimenta la matèria [somriu].\nTu véns de família de pastors i carnissers, gent que treballava molt amb les mans.\nLes persones que tenen oficis on les mans són importants parlen d’una forma distinta. Tinc un amic filòsof que és forner. Amassar ajuda a pensar. Tocar i estar en contacte amb les coses no ens allunya del pensament: n’és la base. El problema és la desconnexió de l’abstracció. Hi ha molts discursos abstractes que ja no tenen a veure amb la concreció de la vida. De vegades, aquesta mena de capa teòrica cau sobre les coses i les aixafa: és la colonització tecnocientífica del món de la vida.\nEl menjar càlid, fet amb cura, està molt present al llibre. Dius que, com el cansament de la labor i el moment del descans, també és una resposta a l’abisme. Avui en dia, però, se’ns ven com una experiència que val la pena de viure més enllà de la mateixa menja.\nForma part d’aquesta fugida al món de la distracció, com els viatges a illes verges que no ho són, coses molt esnobs. La gràcia del pa és que sigui un bon pa i que el puguis menjar cada dia: el pa de cada dia. Aquest tipus de vida que connecta amb les coses no és una floritura ni una aventura extraordinària. Sovint, la senzillesa conté el més gustós de la vida.\nJuntament amb aquest menjar, la casa és probablement el símbol més fecund de La resistència íntima. Curiosament, la reflexió es dóna en un moment en què s’està deixant sense casa milers de persones que, alhora, en la seva lluita organitzada, han aconseguit construir espais d’intimitat i cura. Cases, al cap i a la fi.\nTot plegat posa en relleu una dimensió encara més profunda del que significa casa. És un gest. Aquesta mena de solidaritat, companyonia, fraternitat i ajuda mútua és, sens dubte, una forma de fer casa. És una reacció que subratlla de nou el més essencial, el sentit més radical de casa, que és justament el d’emparar, reunir, ajudar i protegir. Potser caldria parar més atenció a pensar la comunitat a partir del verb casar.\n"Hi ha molts discursos abstractes que ja no tenen a veure amb la concreció de la vida. De vegades, aquesta mena de capa teòrica cau sobre les coses i les aixafa"\nTradicionalment, la comunitat humana i política ha estat pensada amb els fonaments del poder, com a estructura que evita la violència dels particulars, i de l’intercanvi (fonament que no desmereixo en absolut: el fet que treballis curosament durant la setmana i el dissabte vagis al mercat a intercanviar el resultat de la teva feina i pressuposis que els altres han fet el seu producte amb la mateixa cura és gairebé emocionant). Jo crec que el gest de casar, l’empara, està com a mínim al mateix nivell de radicalitat que els altres dos (poder i intercanvi). Una mena de política que accentuï aquest tercer element està per fer i és factible.\nLa importància de les cures en el si dels moviments socials és quelcom que s’està posant a debat amb certa urgència. Es té la percepció que, sovint, s’ha desatès el benestar dels companys i les companyes de viatge perquè el fonamental era la consecució d’un objectiu, l’acompliment d’un destí paradoxalment més humà, social...\nAra es parla molt de transparència. I està be que es faci. Però paga la pena saber que la base de la transparència no són els protocols, sinó la confiança\nTradicionalment, s’ha fet una dicotomia entre la casa i la polis. Crec que és una separació no gaire adient: casa, àmbit del privat; polis o plaça, àmbit del públic. La millor forma de descriure la relació no és la separació, sinó una relació en què la casa és la condició de possibilitat de la polis. La casa, en el sentit d’aquest gest, el que protegeix, el que cura, el que resguarda, és la possibilitat de sortir i d’actuar fora. La idea és molt plàstica: per poder anar a l’àgora, has de poder sortir i tornar a casa. A la política actual, sovint li falta retorn a casa. La casa és un lloc de confiança; la gent que es pot resguardar és més ferma i aquesta fermesa es pot projectar a la polis. Sense la fermesa i la confiança, que és la fermesa que et dóna l’altre (estic més segur si puc confiar en tu), la cosa pública resta afeblida. Ara es parla molt de transparència. I està be que es faci. Però paga la pena saber que la base de la transparència no són els protocols, sinó la confiança.\n“La política banal i epidèrmica s’aprofita de la debilitat de la casa”. Ho tinc subratllat.\nCom menys confiança, més possibilitat de manipulació. La manipulació és possible quan hi ha poca consistència. És una lliçó marxista, però també de Hannah Arendt quan parla del totalitarisme: una societat afeblida és susceptible de ser manipulada totalment. La lògica totalitària busca l’afebliment. És el que ella anomena una societat de gent aïllada, literalment massificada: gent molt amuntegada i, tanmateix, sense llaços que mantinguin la verticalitat i la confiança. Sobre aquesta població, pots fer el que vulguis.\nTenim clar que la destrucció del vincle amb la intimitat (des de la persecució col·lectiva fins a la tortura) és el primer pas per tombar la resistència política, però potser no tenim tan clar que la construcció passa i comença per la cura d’aquest nosaltres.\nSortosament, la paraula cura és vaga i no només té la dimensió mèdica. Es pot veure en qualsevol àmbit. Vas a la facultat i fas el que l’estructura convida a fer ara: dónes uns continguts i et paguen un sou; els alumnes paguen una matrícula i obtenen unes classes i un títol. Costa molt canviar-ho, perquè el més fàcil és deixar-se anar i tirar endavant, però pots fer que això no sigui l’únic, fins i tot que no sigui el que prevalgui. Pots tenir cura del que tens entre mans de tal manera que la lògica de l’intercanvi quedi en un segon pla. Aleshores, es produeixen fenòmens com el de l’agraïment, que és la llavor d’un altre tipus de comunitat, la comunitat de persones que vibren pel mateix.\nEl municipalisme és el millor espai per posar en pràctica aquesta filosofia política de la resistència?\n"Una filosofia política de la proximitat ha de donar protagonisme a tots els gestos de la casa, de la fraternitat, del veïnat, als primers ajuntaments que són la base dels altres ajuntaments"\nEn el pensament polític clàssic es parlava bastant d’amistat; en el pensament polític modern es parla poc d’amistat i molt més de contracte. Una política que no parli de l’amistat i només parli del contracte social se’n va massa cap a l’abstracció. S’ha de fer una política en què la relació entre les cases, els veïns, tingui un protagonisme important, perquè és el nivell de més concreció. Una filosofia política de la proximitat, necessàriament, ha de donar protagonisme a tots els gestos de la casa, de la fraternitat, del veïnat, a tots els moviments socials, al municipalisme, als primers ajuntaments que són la base dels altres ajuntaments.\nAjuntament, juntura, ajuntar, casar...\nL’ajuntament, simbòlicament i fàcticament, és la casa que ajunta les altres cases. En lloc d’illes, hi ha una relació de cases que crea un espai comú. Aquesta feina d’ajuntar no té aturador, però un ajuntament majúscul sense connexió amb els petits ajuntaments no és consistent i, moltes vegades, és això el que passa: hi ha un discurs polític abstracte que no connecta en cap sentit.\nQuin paper té la memòria en aquest resistir?\nLa memòria com a resistència és la memòria del mal que s’ha comès i s’ha patit al llarg de la història. D’alguna manera, consisteix a mantenir el passat obert, pendent. És no deixar que el passat sigui passat perfet, sinó imperfet. La imperfecció, en aquest cas, és una bondat. No està tot passat. Walter Benjamin parla de l’àngel de la història a partir d’un quadre de Paul Klee: són les millors línies que mai he llegit sobre el que significa la memòria solidària, d’una banda, i sobre la crítica radical a la idea de progrés, de l’altra. Al quadre, l’àngel de la història es veu trasbalsat; no mira endavant, mira enrere: mira tot el patiment que hi ha hagut i totes les víctimes, que voldria salvar. És una memòria solidària de debò.\nJosep Maria Esquirol: "La intempèrie no se supera, s’afronta" Flattr donate!\nLa resistència intima


El Figueres cau golejat en un partit per oblidar a Vilatenim - Diari de Girona\nEl Figueres cau golejat en un partit per oblidar a Vilatenim\nEls de Javi Salamero es queden amb deu al minut 60 i perden de manera contundent amb el Vilassar\nddg 08.03.2020 | 23:57\nEl Figueres ha entrat en una dinàmica negativa i no sap sortir-ne. Els de Javi Salamero ahir van portar-ho a l'extrem amb una contundent derrota contra el Vilassar de Mar (0-5). Els figuerencs van encaixar una diana de Bacari només començar la segona part i a partir d'aquell moment ja no van aixecar el cap, i van patir l'expulsió d'Uri Ayala, que va veure la segona targeta groga al minut 60. Els cinc gols que va empassar-se Embela van fer mal a Vilatenim, sobretot després d'encadenar cinc partits perduts.\nA diferència del que mostra el resultat, els de Salamero van sortir decidits a endur-se el partit. Ivan Vidal va provar sort a la porteria de Roman amb un xut que va sortir llepant el pal, de la mateixa manera que Pepu Soler i Ousman. Per la seva part, el Vilassar sí que va superar Embela però el gol de Bacari va ser anul·lat per fora de joc, i així s'arribava al descans amb el partit obert.\nEls blanc-i-blaus van ser castigats per Bacari només començar la represa. El Figueres tenia opcions de remuntar, però Uri Ayala va veure la segona targeta groga al minut 60 i els locals no van saber refer-se. Aprofitant el pas enrere dels de Salamero, el Vilassar de Mar va enllestir-ho fàcil i ràpid. Eslava va marcar el segon i Gnopi, que acabava d'entrar al terreny de joc per substituir Alí, va aconseguir un hat-trick amb només deu minuts. Aquesta derrota obre una ferida profunda al Figueres, que és catorzè classificat amb 31 punts i en de 6 de coixí del descens.\nL'estadi de Vilatenim tanca les dutxes en detectar-hi un nou cas de legionel·la.


FCB Regal – Reial Madrid: A la venda les entrades de visibilitat reduïda - FC Barcelona\nHomeSeccionsBàsquetPrimer EquipNotíciesFCB Regal – Reial Madrid: A la venda les entrades de visibilitat reduïda\nFCB Regal – Reial Madrid: A la venda les entrades de visibilitat reduïda\nLes entrades per al cinquè i definitiu partit de la final de la Lliga contra el Madrid estan pràcticament exhaurides i aquells que desitgin assistir-hi podran adquirir-ne per a la zona amb visibilitat reduïda Els preus són de 21 euros per als socis i de 22 per a la resta de públic, i només es podran comprar presencialment a les taquilles del FC Barcelona\nEl Palau Blaugrana viurà dissabte el desenllaç de la Lliga / FOTO: ÀLEX CAPARRÓS - FCB\nNingú es vol perdre el desenllaç de la Lliga Endesa que es viurà dissabte al Palau Blaugrana entre el Barça Regal i el Reial Madrid (19 hores). Les localitats de visibilitat total estan pràcticament exhaurides i només es posaran a la venda aquelles que siguin alliberades per als abonats a través del Seient Lliure –pot variar fins a l’hora del partit.\nD’aquesta manera el Club inicia el procés de venda d’entrades d’aquelles localitats del Palau amb visibilitat reduïda. El preu és de 21 euros per a socis del FC Barcelona, i de 22 euros per a la resta de públic. Aquestes entrades només es podran adquirir presencialment a les taquilles del Club.\nDe dilluns a dissabte de 10 a 19.45 hores\nCom ja es va poder comprovar en el primer partit de la final, un Palau Blaugrana ple és clau per aconseguir el triomf. És per això que aquells abonats que no puguin anar a veure dissabte el duel entre el Barça Regal i el Reial Madrid, poden alliberar la seva localitat a través del Seient Lliure i així un altre barcelonista podrà gaudir del millor espectacle del bàsquet.


JUNTES volem fer visible amb contundència com d'important són les relacions que creem vers l'entorn i amb les persones, com emprenem, com integrem les emocions i la intuïció en la nostra vida laboral. No volem seguir en la roda del capitalisme patriarcal i depredador sense introduir de veritat els valors de la dona en les decisions locals i mundials. Som les principals encarregades de la reproducció social: la reproducció de la força de treball, la cura de les persones, el manteniment de les llars, però som les treballadores més precàries i amb els sous inferiors a la mitjana (servei domèstic i de cura, sanitat, educació, medi ambient, administració, hosteleria, serveis, comerç, neteja...).\nTradicionalment el món dels residus (especialment la gestió) ha estat molt masculinitzat malgrat hi ha dones altament qualificades i capacitades. Les dones, però, cada vegada tenim més presència i, el que és més important, estem aportant una nova manera de veure els residus-recursos, afrontar el reptes, gestionar els conflictes i els equips humans.\nDes de Rezero, amb un equip tècnic format íntegrament per dones, pensem que el model actual de consum i producció té molt a veure amb sentiment d'insatisfacció permanent de la nostra societat. Per això volem posar al centre a les persones, com amb la campanya de consum conscient #josoccoco, perquè elles tenen la capacitat de canviar les coses, tant a nivell individual com col·lectiu.\nJunt amb el repte d' avançar cap al residu zero i poder optar a un consum responsable, des de Rezero continuem treballant per l'equiparació de sous, la igualtat d'oportunitats i fer de la conciliació una realitat i aquest últim és, sens dubte, el que necessitem millorar més.\nFinalment fem èmfasi en com d'IMPRESCINDIBLES SOM PEL SOSTENIBILITAT DEL PLANETA. Les dones tenim un paper primordial en la lluita contra el canvi climàtic i l'aprofitament dels recursos, i demà ens trobareu als carrers, solidàries, alegres, lluitadores i rebels.


La delegació de migfondistes estatals entrenant aquesta setmana a Londres. Foto: RFEA.\nEsther Guerrero debuta dijous al Mundial de Londres amb “l’objectiu de ser competitiva”\nAmb molta motivació, disputarà la segona eliminatòria, no sap quin tipus de cursa es trobarà i veu impossible arribar a la final, tot i que no descarta passar la primera ronda.\nDes de divendres passat han arrencat els Mundials d’Atletisme de Londres 2017 i aquest dijous arribarà el torn de la banyolina Esther Guerrero a la prova dels 800 metres. Guerrero, amb 2 minuts i 77 centèsimes, té el 31è millor temps de les gairebé 50 atletes que prendran part a la prova.\nGuerrero va viatjar diumenge a Londres amb la segona onada d’atletes de la Federació Espanyola. La banyolina ha explicat que arriba descansada a la competició, ha entrenat bé les últimes setmanes i està amb molta moral. No sap si la seva eliminatòria serà ràpida o lenta, però correrà amb “l’objectiu de ser competitiva” i sense descartar passar l’eliminatòria i tenir un lloc a semifinals.\nLa final, una utopia\nGuerrero ha assegurat que la final és una utopia perquè el nivell de les rivals és altíssim, però recorda que ser al Mundial, un dels grans escenaris esportius de l’any, ja té un mèrit enorme i ha subratllat l’esforç durant els últims mesos per aconseguir la mínima.\nL’eliminatòria de 800 d’Esther Guerrero serà aquest dijous a les 20:34h hora catalana, la segona de les 6 que es correran. Seran 8 atletes a cada sèrie i es classificaran per les semifinals les 3 primeres de cada eliminatòria, i les 6 més ràpides de les restants. Com tot el Mundial, es podrà seguir en directe per Teledeporte i a diferents plataformes digitals.\nTAGS: Guerrero, Mundial, competitiva\nEsther Guerrero rebaixa la mínima pel Mundial i el rècord català dels 800 metres (2’00”77) 17/07/2017.\nEsther Guerrero ha obtingut la mínima pel Mundial de Londres amb 2’00”96 centèsimes 10/07/2017.


El blog petit: Bacallaneria rusticana\nEscena de Pagliacci\nDe les obres, cal dir que s'acoblen i es complementen a la perfecció. Dos drames quotidians provocats per la gelosia i l'alcohol, en dos escenaris de pel·lícula, amb la direcció d'escena de Liliana Cavani, en una coproducció del Teatro Comunale di Bologna i del Teatro Massimo Bellini di Catania.\nAmb un repartiment que combina (a Cavalleria) Paoletta Marrocu, Claudia Schneider, José Ferrero, George Gagnidze, Victoria Livengood, i (a Pagliacci) Piero Giuliacci, Olga Mykytenko, Vittorio Vitelli, Albert Casals i Jean-Luc Ballestra, tot sota la direcció musical de Daniele Callegari, amb l'Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu, conjuntament amb la coral Polifònica de Puig-Reig i -ara bé allò que és bo!- amb el Cor Infantil dels Amics de la Unió de Granollers, dirigits per en Josep Vila Jover.\nEnhorabona a tots, que els que no hi entenem ens va agradar tot molt. (I, per això, deixo als crítics entesos la feina de precisar l'estat dels cantants).\nEls del Liceu en diuen que:\nCavalleria rustican és una òpera en un acte, amb llibret de Guido Menasci i Giovanni Targioni-Tozzetti, basat en un conte de Giovanni Verga, i música de Pietro Mascagni. Estrenada el 17 de maig de 1890 al Teatro Costanzi de Roma, al Liceu es va interpretar per primera vegada el 9 de maig de 1891.\nPagliacci és una òpera en un pròleg i dos actes, amb llibret i música de Ruggero Leoncavallo. Estrenada el 21 de maig de 1892 al Teatro dal Verme de Milà, al Gran Teatre del Liceu es va interpretar per primera vegada el 25 de gener de 1895.\nAmbdues òperes se centren en una mort per gelosia amorosa. El pròleg de Pagliacci constitueix un veritable manifest del verisme musical, que pretenia convertir l’òpera –contra els excessos dels romàntics– en un abrupte «fragment de vida» extret de la realitat social més dura. Aquest moviment, que procedeix directament del verisme literari italià inspirat pel naturalisme francès de Zola, afectà també el llenguatge musical, amb una continuïtat narrativa assegurada per l’orquestra i per l’abolició de les estructures tancades de l’òpera vuitcentista.\nI també val la pena saber que Scorsese va escollir Cavalleria rusticana per als moments més tràgics de Toro Salvaje i El padrino III. De Palma va escollir Pagliacci pel clímax dramàtic de Los intocables. La cineasta Liliana Cavani reuneix ara aquests dos grans títols veristes de gelosia i mort per emocionar al públic del Liceu.\nPublicat per Quico a 12:58


L'AMB instal·larà plaques solars per abastir d'energia equipaments municipals i recarregar vehicles elèctrics ! ACN ! directe!cat\nBaix Llobregat Dijous, 12 de juliol de 2018 15:08 h\nL'AMB instal·larà plaques solars per abastir d'energia equipaments municipals i recarregar vehicles elèctrics\nEls propietaris podran deixar els seus cotxes endollats mentre accedeixen a Barcelona en transport públic per anar a treballar\nACN Barcelona.-L'Àrea Metropolitana de Barcelona ha posat en marxa la primera fase d'implantació d'energies renovables amb l'anunci de la instal·lació els propers mesos de plaques solars en cobertes d'edificis públics –com escoles, poliesportius, hospitals i altres- i habilitant fotolineres laborals, instal·lacions que també aprofiten l'energia del sol per recarregar els vehicles elèctrics endollats durant la jornada laboral mentre els seus propietaris accedeixen a la capital catalana en transport públic. Aquests projectes tenen com a objectiu l'assoliment de les directrius europees amb horitzó 2030, que exigeixen un descens de les emissions de CO2 en un 40%, un augment de l'ús d'energies renovables en un 30% i la millora de l'eficiència energètica en un 30%.\nDe cara a l'any que ve, s'espera tenir una primera fase completada amb vuit instal·lacions equipades, que s'abastiran amb una part de l'electricitat que consumeixen. Es tracta del centre sociosanitari El Carme de Badalona, l'Illa Esportiva de Castellbisbal, l'Escola Jaume Balmes de Llobregat, La Farga de l'Hospitalet de Llobregat, el Poliesportiu Miquel Poblet de Montcada i Reixac, la Sala Pal·ladius de Pallejà, l'Escola Tiana de Ripollet i l'Escola Tiziana de Tiana. En total, les actuacions tenen un pressupost total de 899.400 euros i una potència de 516,17 kWp.D'altra banda, l'AMB també preveu posar en marxa les Fotolineres Laborals, que a través de plaques fotovoltaiques permeten generar energia per recarregar els vehicles elèctrics endollats mentre els seus propietaris utilitzen el transport públic per anar a treballar a Barcelona i reaprofitar l'energia sobrant per abastir l'equipament municipal que tenen al costat. D'aquesta manera, no es perd cap KWh d'energia i permet l'autoconsum instantani.En concret, s'instal·laran nou noves fotolineres, que s'afegiran les tres existents a Esplugues i Sant Feliu de Llobregat i a Gavà\_/Viladecans. De fet, amb les dues primeres ja s'han estalviat més de 3.000 quilos de diòxid de carboni a través d'una producció superior als 8.000 kWh. A partir del primer semestre del 2019, se n'instal·laran a Castelldefels, Cornellà de Llobregat, l'Hospitalet de Llobregat, Molins de Rei, Montgat, Sant Andreu de la Barca, Sant Boi de Llobregat, Sant Climent de Llobregat i Sant Vicenç dels Horts.Aquesta primera fase de la xarxa metropolitana de fotolineres laborals té un pressupost total de 419.543 euros, i tindrà una potència total de 88,65 kWp. La instal·lació d’aquests primers projectes, comptant cobertes solars i les fotolineres, suposarà una potència total de 604 kWp, equivalent a la necessària per abastir totalment d’electricitat anualment 250 llars. A més a més, tota aquesta inversió suposarà un estalvi econòmic per als ajuntaments de 71.000 euros anuals.


El PP d’Alzira denuncia l’estat dels accessos a Carrefour i la seua àrea comercial – RiberaTV\nEl PP d’Alzira denuncia l’estat dels accessos a Carrefour i la seua àrea comercial\nTant la neteja com la seguretat viària han de solucionar-se i crear una zona segura i presentable, ja que és la zona d’entrada a la ciutat\nDes del PP d’Alzira denunciem el mal estat dels accessos al Centre Comercial Carrefour, el qual presenta un estat lamentable a manera carta de presentació, d’una de les zones comercials i d’oci importants de la ciutat.\nIgual que en altres zones de la nostra ciutat, els camins d’accés estan plens de mala herba, fins i tot la rotonda d’accés es troba plena de hierbajos secs. Ens consta que tant el pàrquing com les voreres de l’hipermercat porten un manteniment i neteja per part de l’empresa però els accessos, que depenen de l’Ajuntament, haurien de presentar un aspecte net i atractiu, perquè a més és la carta de presentació de la nostra ciutat per a veïns d’altres poblacions que vénen a aquesta. Sens dubte, no és de rebut per a una capital de comarca com la nostra.\nUn altre aspecte que cal considerar és la seguretat viària perquè, cada vegada són més les persones que acudeixen al centre comercial a peu, amb bicicleta o en patinet i donada l’afluència de vehicles, travessar la carretera representa un perill al qual se li ha de donar una solució.\nPer això, des del PP Alzira, sol·licitem a l’equip de govern que s’esmenen tant els problemes de neteja i mala herba en els accessos com els problemes de seguretat viària, per a contribuir al fet que una de les zones comercials més importants d’Alzira, present un estat concorde a la imatge que ha de tindre la nostra ciutat, una capital de comarca que aspira a liderar el creixement i l’ocupació a la nostra comarca.\nEl PP d’Alzira denuncia l’estat dels accessos a Carrefour i la seua àrea comercial added by Ribera Televisió on 4 juny, 2021


ARA Barcelona 20/08/2013 00:06\nLa sort ha somrigut al Vila-real en la primera jornada de Lliga. L'equip de La Plana ha guanyat els tres punts al camp de l'Almeria gràcies a remuntar dues vegades el partit, i fer-ho amb un gol en pròpia porteria dels locals i un altre que ha rebotat en un defensa (2-3).\nEn el duel entre dos equips que han retornat aquesta temporada a la màxima categoria del futbol espanyol, l'Almeria ha colpejat primer amb una diana de Rodri al minut 39 de la primera meitat. Amb aquest mínim avantatge s'ha arribat al descans (1-0).\nA la represa el Vila-real ha fet un pas endavant i ha aconseguit empatar gràcies a una centrada des de la banda dreta que rebota a les cames de Trujillo –quan intentava tapar la passada– i que s'ha acabat colant a la porteria d'Esteban (65'). Tot i això, l'Almeria ha reaccionat ràpid i Rodri ha trencat la defensa per posar els locals per davant al minut 74.\nEl Vila-real no ha perdut la cara al partit i ha acabat capgirant el marcador amb dos gols en dos minuts. Primer ha marcat Giovani dos Santos, rematant una centrada (84'), i després ha estat Jonathan Pereira, que ha xutat des de la frontal de la petita i la pilota ha tocat en les cames d'un defensa, que ha desviat la trajectòria i ha fet estèril l'estirada del porter (86').


Son Servera incrementa la vigilància policial a les zones turístiques - Son Servera\nMés agents passejaran per primera i segona línia en les hores punta.\nLa Policia Local ha reforçat els serveis de vigilància i seguretat ciutadana en temporada alta a les zones turístiques de Cala Millor i Cala Bona, especialment en les hores de més afluència de persones passejant.\nA l'estiu, les platges del municipi es converteixen en el principal atractiu tant per a persones residents com per a turistes i és per això que des de la Regidoria de Policia s'ha optat per ampliar el servei d'agents a peu en primera línia costanera per tal de poder garantir així la seguretat de tothom, el compliment de les ordenances i de la normativa, o qualsevol altra incidència que es pugui esdevenir en el tram costaner. Aquestes patrulles específiques circularan des de les 19 h fins a les 22 h.\nL'increment d'agents a la via pública i, per tant, de la vigilància i l'atenció ciutadana en les hores de més afluència de vianants en les zones turístiques suposa un plus de tranquil·litat per als vianants i comerciants, i alhora permet evitar, tant com sigui possible, petits furts tant en botigues com entre els mateixos vianants que passegen per la zona. A més, aquest any també es tendrà especial cura perquè es compleixi la normativa vigent contra la Covid-19 o normatives com la de l'ús del patinet elèctric, que no permet la circulació per voreres.\nAmb aquesta mesura es pretén donar una major visibilitat al cos policial, així com acostar-lo al ciutadà, ja que amb aquest servei es pretén que hi hagi una comunicació directa entre els comerciants, transeünts i policia, cosa que permetrà alhora un major control de les activitats il·legals i, per tant, més seguretat per a la ciutadania en general.


Foios 'es queda a casa' contra el coronavirus | Valencia Extra\nFoios 'es queda a casa' contra el coronavirus\nNo seguir les directrius pot suposar sancions\nSeguint les instruccions tant del Govern d’Espanya com de la Generalitat, des de l’Ajuntament de Foios s’ha fet una crida al sentit comú en una situació excepcional com és aquest Estat d’Alarma enfront del virus del COVID-19.\nEs prega a tot el veïnat que no isca al carrer si no és per estricta necessitat, com comprar aliments, anar a la farmàcia, als bancs, al centre de salut, l’assistència de majors i persones dependents, passejar als gossos o treballar. En aquest sentit, cal que ressenyar, que els desplaçaments s’han de fer individualment, i que l’incompliment pot comportar sancions importants.\nPer tal d’evitar el desproveïment i el malgaste d’aliments, es fa una crida per fer compres responsables, no adquirint més productes dels necessaris. També és convenient agrupar la compra i fer-la en els comerços més propers a casa, per a així estar al carrer el menys temps possible.\nLa tecnologia ens dóna unes ferramentes que en aquestes condicions són molt profitoses. Tant el telèfon com internet permeten treballar i comunicar-se sense haver d’eixir de casa. Així doncs, l’Ajuntament manté a més de la meitat del personal fent teletreball a casa i recomana fer totes les comunicacions i consultes amb l’administració, centre de salut… a través de les ferramentes telemàtiques. Igualment, recomana introduir el teletreball a totes aquelles persones i activitats que la seua feina els ho permeta.\nLa gent major és un dels grups de risc més importants a tindre en compte durant aquest període. Són persones amb les quals s’ha de tindre una cura especial, per això és una de les excepcions per les quals es pot eixir de casa: per a atendre-les. Però hi ha gent que no té família a prop, i per evitar que queden desproveïdes, des de Serveis Socials s’ha disposat del telèfon 961 48 00 28 per a donar suport a aquestes persones.\nEntre la població pot haver-hi casos de famílies amb algun positiu per Covid-19. És important en aquest cas prendre les màximes mesures possibles i tindre especial atenció amb els residus que generen. En aquest cas, no s’ha de fer una separació selectiva per reciclar, i tot el fem ha d’anar en la mateixa bossa que s’haurà de tirar al contenidor de resta. En aquests domicilis també és important maximitzar la higiene per a intentar que no es contagien més membres de la família.\nAquest període excepcional no són dies lliures, per això és important mantindre’s actiu i amb tasques a fer. Per aquest motiu, és recomanable crear-se una rutina i mantindré els horaris habituals. Ajustar la dieta i realitzar exercici també són recomanacions a tindre en compte, ja que, en canviar els hàbits, canvien les necessitats del cos. I és una bona oportunitat per a treballar l’autonomia dels més menuts, compartint amb ells tasques de la casa que puguen realitzar.\nDes de l’Ajuntament de Foios es vol agrair les mostres solidàries que des de la comunitat xinesa o les empreses Antonio Aznar Aznar, Laboratorios Herbitas i Matenva han tingut amb el consistori, per les donacions de materials com mascaretes, guants o gels de desinfecció, així com el tractaments d’espais municipals, i la posada a disposició de l’ajuntament per part d’alguns llauradors del poble de maquinària agrícola per a fer la desinfecció d’espais públics i els entorns comercials.


Quant costa comprar i tenir cura d'un ocell per a mascotes?\nQuant costarà comprar l’ocell que desitgeu? Depèn de l’espècie i de si el compreu d’un criador professional o d’una altra font com ara una botiga d’animals de companyia.\nMés enllà del cost de l’ocell en si mateix, els nous propietaris haurien de pressupostar per a coses com ara pellets i altres necessitats dietètiques com ara llavors i fruites, gàbies de mida adequada i, fins i tot, habitacions resistents als ocells perquè volin ocells més grans.\nSegons el criador, la disponibilitat i la ubicació, el cost de l’ocell pot variar fora dels intervals indicats. La llista també inclou algunes de les altres despeses que hauríeu de planificar per tenir cura del vostre nou amic amb ploma.\nCostos per a l'atenció d'aus, els aliments i l'habitatge\nEn general (depenent de la raça), l’allotjament, l’alimentació i la cura d’un ocell és menys costós que tenir cura d’un gos o d’un gat. Però els costos poden augmentar dràsticament depenent de la vida de l’ocell (algunes aus viuen sempre que la gent) i de les necessitats de salut de la vostra mascota.\nSegons Kiplinger, aquests són els costos mitjans que hauríeu de pressupostar si teniu en compte un periquito o un altre ocellet no exòtic:\nCost del primer any: $ 295\nCost anual: 185 $ (més costos no previstos per a veterinaris)\nCost total de la vida (vida útil mitjana del periquito: 15 a 18 anys): De 2.885 a 3.440 dòlars\nAltres costos del primer any inclouen la gàbia (70 dòlars) i el preu de compra, que oscil·la entre els 12 i els 65 dòlars per a un periquito. Després del primer any, els costos anuals inclouen aliments (75 dòlars), joguines i llaminadures (25 dòlars) i revisions rutinàries de veterinaris (85 dòlars). La vida útil varia segons l’espècie, però els periquets solen viure entre 15 i 18 anys si se’ls presta una cura veterinària adequada.\nLes aus més grans, com els guacamots i els lloros, són mascotes molt més interessants que els periquitos, però també són més cares de comprar, de casa, de menjar i de cura. Si bé és possible comprar una gàbia d’aus per un guacamó per menys de 200 dòlars, és probable que necessiti una substitució relativament aviat; probablement és més intel·ligent pressupostar almenys 300 dòlars només per a aquesta compra.\nAus petites: cabdells, canaris i aletes\nBudgies (parakeets): de 10 a 35 dòlars. Des de petits, els companys són relativament barats per cuidar i alimentar-se. Però una dieta que consisteix només en llavors no és suficient; els veterinaris recomanen una dieta que inclogui pellets, fruites fresques i verdures, incloses verdures de fulla verda.\nCanàries: de 25 a 150 dòlars. A més del que pagueu pel canari, assegureu-vos de tenir la gàbia de mida adequada per a aquests ocells actius. Necessiten espai per volar i moltes joguines, ja que es poden avorrir fàcilment\nFinches: de 10 a 100 dòlars. La majoria d’acabats prefereixen la companyia d’altres alfinetes que la d’un company humà. L’ideal és que es mantinguin en petits “ramats” en captivitat. Així que si teniu previst obtenir un animal de companyia, és possible que vulgueu obtenir més d'un per mantenir l'ocell emocionalment sa.\nParrotlets: de 100 a 300 dòlars. El lloro mitjà pot viure fins a 20 anys o més, sempre que estigui ben cuidat. Estigueu preparats per prendre aquest tipus de compromís amb una mascota abans d’obtenir un lloro o qualsevol altra varietat de lloro.\nAus mitjanes: Conures, periquitos i colomes\nCockatiels: de 50 a 150 dòlars. Aquests ocells molt socials necessiten una interacció regular perquè es mantinguin mans. Parlar amb ells i manejar-los diàriament.\nOfereix: de 150 a 500 dòlars. En estat salvatge, els menjars mengen fruita, fruits secs i llavors, però en captivitat, necessiten una dieta equilibrada i pellet complementada amb fruits secs, llavors i fruites i verdures fresques. Assegureu-vos que els seus aliments (i la seva gàbia) siguin ben rentats regularment per evitar la transmissió d'infeccions parasitàries.\nColoms: de 20 a 100 dòlars. Aquests ocells amb facilitat necessiten exercici i no només dins d’una gàbia. Habitació a prova d’ocells de casa que permet volar al vostre colom durant almenys una hora al dia. L'habitació ha d'estar lliure de vies fàcils d'escapar i de perill comunes.\nLories: de 400 a 900 dòlars. A diferència dels altres membres de la família de lloros, els lories necessiten nèctar en la seva dieta, ja que aquesta és la seva principal font de nutrició en estat salvatge. Les fórmules de nèctar, disponibles per a criadors i botigues especialitzades per a mascotes, poden formar part d’una dieta que inclou fruites i verdures fresques o, fins i tot, flors comestibles com les dent de lleó.\nGrans ocells: grisos africans, cacatoris i guacamins\nGris africans: de 600 a 2000 dòlars. Com que són tan intel·ligents, els lloros grisos africans poden tenir molta necessitat emocional. Necessiten una socialització i exercici freqüents, per la qual cosa la vostra llar necessitarà una zona antipagaus on l’ocell pugui passar diverses hores cada dia.\nCockatoos: de 800 a 5.000 dòlars +. Tots els cacauers lluiten amb l'augment de pes, de manera que els propietaris han de controlar la seva ingesta de greixos. La dieta ideal per a la cacata, els pellets de gran qualitat, una quantitat moderada de barreja i les ajudes diàries de fruites i verdures fresques, segures per a les aus, són rentades. I necessiten un mínim de tres a quatre hores fora de la gàbia cada dia, a més de mastegar joguines per exercir el bec.\nMacaw: de 900 a 5.000 dòlars +. Quan els guacamots s’avorreixen, fan mastegar coses, així que assegureu-vos que el vostre ocell està estimulant prou. Es tracta de mascotes cares i de gran manteniment que requereixen una inversió de temps important per part dels propietaris.


Iván Maestre Ros aconsegueix la segona posició en el Torneig Internacional de Mahjong d'Águilas\nEl passat dissabte 8 d'agost es va celebrar el tercer Torneig Internacional de Mahjong d'Águilas. L'Associació de Mahjong de Puçol, Els 3 Dragons, va participar per tercer any consecutiu amb la representació d'Iván Maestre Ros que va aconseguir la segona posició. Un campionat que Iván va disfrutar i sempre recordarà entre els seus millors moments com a jugador de mahjong, com demostra en aquesta crònica.\nEl primer de tot donar les gràcies a l'organització del Torneig en especial a Domingo i Samuel per haver fet possible que este torneig s'haja pogut celebrar, així com l'esforç de tots els participants per haver acudit al tercer Torneig de Mahjong celebrat en ÁguilAs i puntuable per al rànquing europeu.\nA nivell personal ha sigut un torneig fantàstic des de principi a fi, dels que estàs jugant i et trobes a gust i el més important disfrutant del joc. Feia temps que no tenia eixes sensacions.\nEixa segona posició obtinguda, la millor de moment aconseguida, és com una glopada d'aire fresc, ja que en els últims tornejos els resultats aconseguits havien sigut molt frustrants.\nEl torneig constava de 4 rondes de 2 hores cada una, amb un màxim de 16 punts de taula en joc. Totes es van realitzar el dissabte des de les 10 del matí fins a les 10 de la nit.\nLa primera ronda va ser molt intensa i molt ajustada però vaig acabar emportant-me els 4 punts. No estava malament, començàvem amb victòria molt important per a poder afrontar la següent amb la moral alta.\nLa segona ronda anava vent en popa i en els últims 30 minuts vaig cometre dos errors i vaig passar de poder tindre els 4 punts a només aconseguir 2. Però no estava malament, seguia entre els 5 primers.\nLa tercera ronda veníem de menjar tots amb son i la panxa plena, encara sort que vaig menjar poc i els 4 punts van ser per a mi fàcils d'aconseguir.\nQuedava l'última ronda. La quarta, la de la resistència física i mental després de tot el dia jugant. Amb els quatre primers empatats a 10 punts de taula es va confirmar la moralitat de “val més pardal en mà que cent volant”, amb els 4 punts de taula ben amarrats, amb una combinació molt bona i a falta de menys de 5 minuts per a acabar la ronda vaig fer un descart arriscat. Amb la mala pota que li doní la fitxa al meu contrincant més pròxim, que va fer una combinació excel·lent, i em va superar per un punt, 62 contra 61. Només vaig aconseguir els 2 punts de taula, ja quedava un minut escàs i no hi havia reacció possible, només quedava veure com havien quedat els altres contrincants i resar.\nDes dels 3 Dragons donar l'enhorabona als espanyols Raúl Ríos Navarro per emportar-se el triomf del Torneig de Mahjong d'Águilas i, per descomptat, al segon classificat Iván Maestre Ros i a Samuel Túnez Heredia per eixa tercera plaça.\nLa pròxima cita dels 3 Dragons serà el 7é Open d'Espanya de Mahjong, que tindrà lloc a Puçol els dies 12 i 13 de Desembre del 2015 en l'Espai Jove de Puçol. L'organització va a càrrec de l'Associació de Mahjong de Puçol Els 3 Dragons i la col·laboració de l'Ajuntament de Puçol.\nÉs un repte i una responsabilitat enorme ja que podem confirmar que fins al moment hi ha 36 participants, on ja tenim holandesos, francesos, italians inscrits i són jugadors del millor d'Europa, espere que podeu anar a veure-ho ja que serà un esdeveniment únic a Puçol.\nInforma: Iván Maestre | Fotos: Els 3 Dragons


Notícies | Page 2 | Rubió i Tudurí\nMiércoles, 21 Febrero, 2018 - 13:08\nEl Comitè ambiental és un organisme transversal que agrupa representants de tots els cicles formatius de l'Escola dins el marc Escoles+Sostenibles de Barcelona. El seu objectiu és analitzar, fer propostes i actuar directament en tasques que permetin millorar la sostenibilitat del centre.\nSábado, 20 Enero, 2018 - 17:40\nJa estan a ple rendiment els dos grups del programa B-Mincome que faran el període de formació a la nostra escola.. Es portaran a terme activitats d’horticultura, mecanització, manteniment de jardineria i reciclatge d’elements per l’hort i la jardineria, compostatge...Esperem que la seva estada a l’escola sigui satisfactòria.\nLunes, 16 Octubre, 2017 - 16:32\nGrup de 1r A Grup de 1r C\nMiércoles, 26 Julio, 2017 - 18:19\nFelicitem als alumnes de 2n curs de Paisatgisme i medi rural i al professor Màxim Gonzalez, per la extraordinària feina que han realitzat en el procés d'elaboració del projecte pel jardí de Valent Petit. S'ha fet en col·laboració amb l'àrea de Medi Ambient de l'Ajuntament de Barcelona i esperem poder participar en la seva implantació quan aquesta es porti a terme.\nMiércoles, 26 Julio, 2017 - 17:59\nViernes, 24 Marzo, 2017 - 13:08\nMartes, 14 Marzo, 2017 - 10:59\nUn dels dos centres que han estat seleccionats per rebre suport al llarg de l'any 2017 han estat:\nMiércoles, 8 Marzo, 2017 - 12:08\nEn Josep Batlle va ser un dels jardiners més importants de la segona meitat del segle XX, participant en l'enjardinament de molts dels espais públics de la ciutat. Va ser alumne de la nostra escola de les primeres promocions d'abans de la guerra.\nL'INSTITUT AL PROGRAMA DEUWATTS DE BTV\nMiércoles, 8 Febrero, 2017 - 17:15\nEl dimecres 26 d’octubre els alumnes de 2on curs del cicle formatiu de grau superior en gestió forestal i del medi natural vam anar a fer la inspecció ecològica de tardor del tram de la Riera de Vallvidrera, afluent al riu Llobregat. És un tram d’uns 500m del que en fem un seguiment mitjançant l’anàlisi de la qualitat hidrologica, fisico-quimica i biològica dos cops l’any (primavera i tardor) des de fa tres cursos.


Vestits de nit amb tren - els millors estils curts i llargs - Confetissimo - bloc de dones\nVestits de nit amb un tren: els millors estils curts i llargs\nA 1840, la reina Victòria de Gran Bretanya es va casar. Aquell dia, la moda de la boda medieval vestia un luxós vestit. El vestit, cosit de satin i encaix Honiton, les artesanes decorades amb un tren. Van passar segles i l’origen allargat segueix en demanda entre els dissenyadors que creen vestits de festa.\nBonic vestit de nit amb tren\nPortant un vestit amb un llarg allargat, les dones es converteixen en reines. Aquests models ofereixen sensació de lleugeresa, perfecció i vol. Estan dissenyats per a aquells que no tinguin por de reblar una mirada entusiasta, captivant amb una postura orgullosa. Quan escolliu el vestit més bonic amb un tren, heu de seguir unes regles senzilles:\nEls models curvy amb cotilla emfatitzen perfectament la delgada de la silueta, però el llarg llarg fa que sigui una mica més pesat. Per crear un llaç atractiu, han de ser escollits per dones de gran estatura.\nEls models amb una femella escurçada al davant són una excel·lent solució per als propietaris de potes llargues primes. Una faldilla curta dóna l’oportunitat de demostrar la seva bellesa, i el seu llarg allargat a l’esquena omple la imatge de misteri.\nL'estil "sirena" ("peix") com si es creés per a dones amb ideal, segons els homes, figuraanomenada rellotgeria. Aquestes peces de roba, tot i que encaixen, però alhora són primes.\nPer a noies d’alçada mitjana, els estilistes recomanen triar models cosits d’encaix dens. Destacant els encants femenins, aporten tendresa a la imatge.\nEls models d'estil grec són considerats universals, ja que van molt prims i plens de dones.\nCal destacar especialment els models transformadors, en els quals es pot treure un detall notable. Es transformen fàcilment d’exquisidament aristocràtiques a tradicionalment nocturnes. Sovint, un cordó allargat desmuntable és de puntes, que poden diferir en la seva ombra, però pertanyen al mateix esquema de colors.\nVestits curts de nit amb tren\nAquests models estan dissenyats per centrar-se en una de les parts més atractives del cos femení: cames. Un bell vestit de nit amb un trenet curt a la part davantera garanteix la creació d'un llaç seductor. Entre d'altres coses, la part posterior de la faldilla tan intrínsecament retallada allarga les cames. Per a la costura s’utilitzen teixits opacs majoritàriament de manera que la imatge no passi d’un seductor en un vulgar.\nVestit de nit amb un tren\nLa gran majoria dels models de vestits per a ocasions especials que ofereixen els dissenyadors tenen una superfície de terra. Els elegants vestits llargs de nit amb tren ja han esdevingut clàssics, perquè és difícil imaginar un vestit que sembli més femení i misteriós. Van establir el to i moda nupcial. Entre els estils actuals, es poden distingir els següents:\ntallat recte amb èmfasi en la cintura;\nmodels amb falda d'un any;\nLa presència de mànigues i corretges, el tipus de cos i collet són variables, cosa que amplia significativament les possibilitats estilístiques. La llista de teles utilitzades per cosir vestits per a ocasions especials no es limita a l’encaix i el setinat. Els patrons de seda, organza i chiffon semblen igual d’impressionants.\nVesteix a la nit els peixos amb un tren\nEl nom d’aquest estil prové d’una silueta semblant a una cua de peix. Una característica distintiva que caracteritza els vestits de nit "sirena" amb un tren és l'ajust als malucs i una forta expansió cap avall. Els vestits de peix són perfectes per a les nenes amb cintura cisellada i malucs, però l’edat no importa! Els propietaris d’un bust luxós i les dones amb una bella línia d’espatlles poden portar aquests vestits. Com més solemne sigui l’esdeveniment, més voluminós pot ser el túnel del vestit seleccionat.\nUn magnífic vestit de nit amb tren\nEntre els models proposats pels dissenyadors, hi ha un lloc especial un vestit de nit amb tren amb falda completa. En qualsevol actuació, sembla molt solemne, per la qual cosa no hi ha tantes raons per portar un vestit així. Casament, prom, Festa corporativa de Cap d'Any - l'esdeveniment ha de ser àmplia La voluminosa vaixell del vestit requereix una part superior lacònica, per la qual cosa la millor opció és un bandeau seductor o corset amb un collet a mitges. El cotell mateix pot ser circular amb una escletxa a la part davantera o representar una part posterior del vestit allargada.\nVestit de nit de tren desmuntable\nEl tren és un detall notable i aristocràtic, però no cal parlar de la seva pràctica. És convenient quan es pugui desfer d'un llarg llarg al moment adequat sense canviar tot el vestit. Per cosir elements desmuntables s'utilitza aire, fluxos, materials transparents i translúcids. Estem parlant de teixits com:\nUn elegant vestit de nit amb un tren desmuntable proporciona a les nenes la llibertat de moviments. Després d’haver demostrat el luxe de la vostra decoració reial a l’inici de les vacances, participant a una sessió fotogràfica, podeu desactivar un element massiu. L’avantatge innegable per a la part activa de la celebració és evident!\nVestits de nit elegants amb tren\nQualsevol cosa que sorprengui de la moda pot sorprendre, continua sent rellevant un vestit de nit amb tren per a nenes i dones de qualsevol edat. Una cotilla ajustada assegura flexions suaus i feminitat, i una tija allargada no només donarà gràcia a la imatge, sinó que amagarà els defectes. Segons el tipus de figura, l’altura i les preferències personals, podeu triar un model:\namb faldilla i cotilla amb capes molt fluides;\namb l’esquena oberta;\nescurçat al davant;\ncurt amb tren desmuntable;\namb cintura alta.\nEsquema de colors dels models dissenyats per crear mirades de nitagrada amb la varietat. La tendència és tant en colors monocromes clàssics, com en combinacions originals que poden ser contrastades. El llarg llarg: la decoració és autosuficient, però decorada amb comptes, brodats o draperies, el codi sembla harmoniós.\nVestit de nit negre amb tren\nEl negre és el color de l’ambigüitat i la contradicció, perquè s’associa amb el dol i la sofisticació. Sovint, les nenes per a les ocasions més solemnes trien un vestit de nit luxós amb un tren negre. A nivell intuïtiu, és clar que aquest vestit és més prim, correspon a la brillantor secular i als cànons de moda generalment acceptats. El vestit fosc monocrom requereix una acurada selecció d’accessoris. Les joies d'or, plata o vermell, les sabates i una bossa de mà són el complement perfecte per a un llaç.\nVestit de nit vermell amb tren\nEl color més brillant, saturat, el més profund i seductor de la paleta és l’elecció d’unes natures determinants i valentes. Un impressionant vestit de nit vermell amb un tren a terra garanteix la màxima atenció, doncs asseureu-vos a la figura hauria de ser perfecte! Les nenes esbeltes es poden permetre vestits amb els següents tons:\nAmagar els defectes, restant la reina de la vetllada, és més fàcil si opteu per models de tonalitats de Borgonya, cirera i terracota. Es veuen nobles i molt elegants, destacant la solemnitat de l’esdeveniment.\nVestit de nit amb tren amb pedres de pedra\nPedres monocromàtiques o multicolors que brillen a la llum dels focus, lluentons i pedres de pedra converteixen fins i tot la roba més simple en un vestit atractiu. Però fins i tot el vestit de nit més bonic amb un tren a terra, brodat amb pedres de pedra, no garanteix un aspecte atractiu als propietaris de formes magnífiques. La brillantor excessiva s'omple visualment, de manera que per a aquests models complets no és la millor opció. Una solució guanyar-guanyar és un cos de cos adornat amb strass. El tall per la dispersió de petites pedres també sembla espectacular.\nCom dur un vestit de nit amb tren?\nEls vestits amb una cua de tapa tenen un luxe, però hauríeu de poder portar un elegant vestit de nit llarg amb un tren. Per no estar molest a causa d'un hemorró esquinçat o brut, hauríeu de pensar en les petites coses que us salvaran dels problemes i l'estat d'ànim espatllat:\nEntrenament abans de sortir al carrer. Una petita passarel·la al voltant de la casa és una manera excel·lent d’entendre com caminar amb un vestit, girar-se, asseure’s i ballar.\nLa presència d’un ull especial. El llaç cosit a un llaç posat en un dit és útil durant les danses i les aficions.\nBotó Corset. Per tal de no subjectar-lo l'origen a la mà, podeu fixar-lo al cinturó.\nTalons alts. Aquestes sabates són necessàries per a l'estirament visual de la silueta.\nTenint en compte quins han de ser els maquillatges, els cabells, les sabates i una bossa per a un vestit de nit amb tren, és fàcil crear una imatge brillant i memorable. I fins i tot si no hi ha tantes raons per posar-vos un vestit vinculant, encara val la pena tenir-lo al vostre armari!\nVestit de nit de luxe amb tren


Sanitat retira els medicaments amb ranitidina per contenir impureses\nde 16 farmacèutiques\nL'organisme ha detectat que poden portar nitrosamines, que en grans són nocives\nBarcelona - Dimecres, 02/10/2019 - 10:59\nL’Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris (Aemps) ha ordenat la retirada del mercat, com a mesura preventiva, de 16 medicaments que contenen ranitidina (principi actiu que s’utilitza per reduir la producció d’àcid a l’estómac) per la detecció d’un possible carcinogen. Aquí pots consultar-ne la llista.\nEl passat 13 de setembre l’Aemps, dependent del Ministeri de Sanitat, va informar de l’inici, a escala europea, d’una revisió dels medicaments que contenen ranitidina (indicats per a úlcera gàstrica o reflux gastroesofàgic) per la detecció de N-Nitrosodimetilamina (NDMA) en alguns.\nLa NDMA està classificada com un probable carcinogen en humans partint d’estudis en animals. És present en alguns aliments i en algunes fonts d’aigua, però no és probable que causi cap dany quan s’ingereix en quantitats molt petites.\nA Espanya, l’Aemps ha ordenat la retirada de tots els lots de ranitidina en comprimits disponibles al mercat, corresponents a 16 companyies farmacèutiques.\nNo hi ha evidència de danys\nEs tracta de medicaments comercialitzats amb el nom de ranitidina més el del laboratori, a més d’altres com Alquen, Ardoral, Zantac i Terposen.\nEls medicaments amb ranitidina intravenosa segueixen al mercat i no són objecte de retirada, al ser essencials en algunes indicacions terapèutiques.\nAmb les dades disponibles, no hi ha evidència que la presència d’aquesta substància hagi pogut produir cap mal als pacients que han consumit el medicament.\nL’Aemps recomana no interrompre el tractament sense consultar amb el metge i informa que hi ha al mercat medicaments, amb altres principis actius, que tenen les mateixes indicacions terapèutiques, entre els quals, omeprazole, pantoprazol o lansoprazol, o la famotidina.


Les sales de cos de La Unió Santcugatenca\nL'edifici de la nova Unió Santcugatenca està d'estrena! Tenim sales de cos noves per dur a terme la nostra activitat teatral, que es reprendrà de nou al mes d'octubre.\nDurant els casals i l'intensiu d'adults del juliol passat els alumnes en van poder gaudir.\nLa Júlia de Paz és una jove directora que ara ha guanyat diversos reconeixements per la seva pel·lícula Ama al festival de Màlaga. Però per a nosaltres és aquella Júlia que quan era nena ens sorprenia amb les seves idees i interpretacions.\nUn plaer llegir-la en aquesta entrevista del Cugatenc i esperant veure la seva pel·lícula molt aviat a Sant...\nDes d'avui ja estan publicades i obertes al web de La Unió les inscripcions pel curs 2021 - 2022 per a nous alumnes.\nAquí teniu els enllaços de tots els grups.\nInfants de 1r a 3r de primària (Grups A)\nInfants de 4t a 6è de primària (Grups B)\nJoves de 1r a 3è d'ESO (Grups C)\nPàgina 1 de 23, mostrant 5 registres de 112, començant pel 1, acabant pel 5


Coneix el nostre projecte | Escola bressol Tambor\n“Una mirada amorosa i un teixit de relacions”\nHola família! Us donem la benvinguda al Centre Educatiu 0-3 Tambor. Esperem que amb el que llegiu en aquest escrit pugueu gaudir dels diferents espais i ambients de l’escola.\nSota aquest títol “Una mirada amorosa i un teixit de relacions”, ens podeu conèixer. Us explicarem el perquè de la nostra manera d’acompanyar als infants en la vida quotidiana, i com les nenes i els nens aprenen jugant dins l’estança, als ambients i al jardí.\nAmb un projecte educatiu basat en els principis d’ educació viva i respectuosa, a cadascú li donem un lloc i dia rere dia s’anirant teixint les relacions afectives entre els que hi conviuen. Els moments es van succeint com una font que sempre raja aigua, per generar amb cadascú una descoberta del món de manera continua.\nGràcies per llegir-nos i estar amb nosaltres ! L’equip de l’escola\nUna passejada per l’escola…\nUs acollim a l’entrada, Lloc d’ acollida i de l’ambient natural. La natura segueix present i connecta l’infant amb la vida i amb materials dels nostres jardins.\nA prop hi ha l’ambient de la llum: una percepció sensorial amb la màgia de les bombolles i les imatges de la paret.\nLa biblioteca: obrim un llibre que podem compartir amb la família. Comença una història i despertem les nostres pròpies emocions.\nL’ambient de les construccions : les peces rodolen i cauen. Es pregunten “Què puc fer amb tanta diversitat? – construir el pensament i la nostra realitat.\nUn espai de plaer que li diem la sala, és un dels llocs on el cos i les emocions sorgeixen amb intimitat o amb les relacions amb els altres.\nEl taller on els infants experimenten en l’obrador i s’inicien en les seves primeres creacions artístiques.\nEls jardins i l’hort Són espais amb propostes de joc i d’aprenentatge a l’aire lliure on es fomenta la connexió amb la natura. Uns espais que ajuden al benestar de les persones i la relació amb els altres.\n… I les estances ?\nPreparades per acollir les necessitats del grup d’infants en la vida quotidiana, la convivència i el joc per racons. Cada estança té un porxo o una sortida al jardí.\nestança de lactants (0-1 anys), per infants nascuts el 2020\nestances de caminants (1-2 anys), per infants nascuts el 2019\nestances de grans (2-3 anys), per infants nascuts el 2018\nestança d’atenció especialitzada, espai cedit a la Fundació Nexe, atén 8 infants amb pluridiscapacitats i els dóna l’oportunitat d’integrar-se en la quotidianitat de l’escola bressol.\n“S’obre la porta al matí, ens donem el bon dia i comencem de manera acollidora, tranquil·la i respectant el ritme de cadascú. La família ens explica i l’educadora acull a dins l’estança com si fos la casa de l’infant. Allà es dóna valor a totes les coses que van succeint de manera espontània als racons de joc. Propostes que ofereixen llibertat de moviment, de provar, triar i d’emocionar-se. Hi ha moments per jugar i també per tastar la fruita, descansar o fer l’àpat del dinar. Amb una mirada amorosa, posant paraules entenedores, l’educadora s’apropa a l’infant i des de la seva alçada, el mira als ulls per escoltar-lo i explicar-li aquella situació que està vivint. És van integrant els límits i l’infant sent que està acompanyat i confia.\nA l’arribada, l’estança i els ambients estan preparats amb materials i amb detalls que desvetllen la curiositat i l’acció. L’infant és capaç de pensar, observar, decidir i fer propostes. Cadascú va conquerint la seva autonomia i construint la seva manera d’aprendre. Per això cal deixar temps per fer sense presses.\nPer acompanyar a cadascú i durant una estona al mati, una educadora va a un dels ambients que abans heu vist. Ho fa amb un petit grup , mentre els altres es queden a l’estança i al porxo jugant, compartint una història, una música, cançons o el que sorgeix de manera espontània amb una altra persona referent. És la vida en petit grup que ajuda a construir els vincles afectius i d’estimació entre totes les persones que conviuen. Infants i adults referents.\nTambé hi ha estones que compartim amb col.lectivitat quan escoltem contes, sentim o ballem amb la música. Són moments que ajuden a construir el món intern de les emocions viscudes i poder-les expressar en llibertat.\nDia rere dia es dedica un temps a cadascú que es recull i es documenta de manera escrita i amb imatges a la llibreta personal de cada infant. Les famílies poden incloure les seves experiències, quan se l’emporten a casa.\nEl Jardí és l’espai per excel·lència de la nostra escola. És on creix l’espai vital de cada infant. L’energia personal es renova i l’ajuda a asserenar les emocions mentre es connecta amb la vida. És el lloc on es donen tots els processos pel desenvolupament d’un “ser complet” . La gran riquesa que conté la natura present és la font per aprendre i construir-se un mateix. Aquí, els infants i els adults retornen al més profund dels orígens.A la necessitat de sentir la llum del sol , el contacte amb la terra , l’aire per respirar i les olors de la pròpia vida”.\nTots el que formem part de la nostra comunitat, ens acompanyem per educar amb responsabilitat\nNecessitem a la família per poder transitar en el dia a dia, i sobretot durant el procés de familiaritzar-se amb aquest gran repte que és “entrar o retornar a l’escola” . Uns dies i un temps, per acompanyar al vostre fill/a i anar construint la confiança de uns amb els altres. Posar la llavor per fer créixer benestar dels adults i els infants. Només cal la sinceritat vostra i la dels professionals explicant el que senten i el que pensen. D’una manera honesta. Vosaltres com a primers referents dels infants i que se us honra pel lloc que ocupeu dins la comunitat. Ells són els vostres fills i filles. Nosaltres només els acompanyen.\nObrim uns espais de reflexió i treball comú entre l’equip educatiu i les famílies en el Consell d’escola, on s’arrelen els diferents projectes i altres somnis de futur que anirem tenint. És una experiència que ens enriqueix mútuament i ens ajuda a fer créixer el nostre projecte educatiu.\nAmb una mirada amorosa us donem les gràcies per haver-nos llegit.\nUs desitgem el millor per a la vostra família.\nA reveure i que aviat ens puguem retrobar!


L'antiquari somnàmbul per Artur Ramon • Mirador de les arts,\nFa metre noranta i és de constitució astènica. Va néixer un mes abans que la seva mare sortís de comptes perquè la seva estructura òssia estava ja madura i el ginecòleg tenia por que, si esperava, el part no fos natural. Dominique va arribar al món inhòspit dels fames expulsat violentament de la vida liquida i pacífica de l’úter matern. Semblava que a Dominique l’havien despertat enmig d’un somni etern i es mirava el món amb indolència i mandra. Suplia la seva vagància amb una bondat reflectida en la seva mirada neta i el seu somriure honest. Els seus pares des del principi van saber que el seu fill estava fet amb l’argila dels homes bons.\nVa ser un estudiant que va complir , res més. Els amics l’estimaven. Tenia el do de caure bé a tothom i no suscitava enveges. Només competia quan jugava a bàsquet on sobresortia i com a capità es preocupava més per l’equip que per ell mateix. Va acabar el batxillerat amb unes notes decents i es va matricular en Humanitats a la Sorbona.\nA Dominique li agradava acompanyar el seu pare els diumenges al Marché aux Puces on trobaven alguns quadres antics i anònims en els quals intuïen la promesa de la felicitat. Aviat també va conèixer els ressorts de l’aprenentatge de la decepció i aquelles pintures sense nom, que el seu pare atribuïa com un Déu creador, resultaven còpies o falses o eternament anònimes i la il·lusió inicial de seguida donava pas al silenci com a preludi de girar full. De fet, Dominique s’assemblava més a la seva mare, físicament i de caràcter, una dona intel·ligent i tenaç, cerebral. Es passava el dia tancada a la seva consulta i els clients havien de creuar el saló per confessar-se en la cambra de les tortures, com Dominique amb ironia va definir. Anaven i venien persones i s’asseien durant una hora en una cheslong de Le Corbusier de pell negra desgastada pel frec i els traumes.\nEl seu pare, en canvi, era un romàntic ple de bones intencions, però el típic home que aspira a més del que mai podrà aconseguir, un utòpic compulsiu amb tocs de narcisista que no entenia com la seva professió formava ja part del món d’ahir. Un escriptor frustrat. Un cronopi, en fi. Es refugiava escrivint uns assajos sobre art que no llegia ningú i escrivint cartes al director del diari, que mai es publicaven. Estava decebut amb el món perquè sense adonar-se’n s’havia fet vell.\nLa seva botiga al Marais s’havia quedat congelada en el temps. Portava el negoci com ho feia el seu pare que l’havia fundat en els anys seixanta, però els canvis socials li havien passat per sobre sense adonar-se’n. L’assolaven els dubtes en pensar si volia que Dominique es dediqués a l’ofici d’antiquari o que fes alguna altra cosa més profitosa. Li feia pena tancar la persiana de la seva botiga, però sabia que continuar requeria invertir per convertir el passat en el present i ell ja no tenia forces. El va parlar amb la seva dona, però ja se sap que “a ca’l sabater, sabates de paper” i ella estava més concentrada en solucionar la depressió d’una pacient que acabaven d’acomiadar de la feina que en pensar en l’avenir del seu fill.\nImatge estereoscòpica, c. 1900.\nEn una matinada d’hivern quan estaven tots dormint es va sentir un soroll com si hagués entrat algú. En aquells dies sovint s’escoltaven notícies de robatoris que es perpetraven en el cor de la nit. Els lladres entraven i ruixaven les habitacions amb esprais per dormir als propietaris i així poder robar sense presses. Però l’antiquari estava ben despert i mentre sentia el respirar profund de la seva dona es va sentir un soroll que procedia de l’habitació de Dominique i va recordar que aquella nit el seu fill no sortia.\nEn despertar al matí va anar directe a veure al Dominique i es va trobar que dormia plàcidament, però subjectant el gravat de Goya que tenia penjat al capçal del seu llit. El va sorprendre la imatge del seu fill al llit tan llarg i va estar uns minuts contemplant-lo com ho feia quan era petit, però ara ja no estava davant d’un bressol, sinó que semblava estar davant el sepulcre d’un rei medieval. Va somriure en pensar que el gravat no era altre que El somni de la raó produeix monstres de Goya. Esmorzant, li va explicar a Dominique i Isabelle què havia passat, i mentre ell no es recordava de res, ella va descriure medicament l’episodi com somnambulisme agut i es va enredar en disquisicions mèdiques que no van acabar de comprendre. Va dir que són episodis de parasomnia que es produeixen en l’última fase del son REM i és millor no despertar el somnàmbul. Va puntualitzar que són patologies pròpies de la infància i tenen una base genètica (va confessar que ella de nena s’aixecava per cruspir el més greixós que hi havia a la nevera davant la sorpresa dels seus germans i els seus pares).\nVan passar els mesos i mai més va tornar a ocórrer res semblant però estant el Dominique de viatge amb la seva nòvia a Lisboa va tornar a fer-ho. Es va despertar enmig de la nit i va despenjar els quadres de l’habitació de l’hotel, – reproduccions de cartells de Tolouse-Lautrec-, que va deixar perfectament col·locats al llit. Dominique semblava que volia vendre aquelles obres a la seva nòvia reproduint automàticament el que veia fer a la botiga al seu pare. Balbucejava paraules incomprensibles però el llenguatge corporal representava la faceta comercial de l’antiquari.\nEn tornar no van explicar res als seus pares, però al cap d’unes setmana va tornar a passar el mateix i ja no va ser el gravat de Goya sinó que va recórrer la casa despenjant els quadres amb molt de compte i va obrir la porta i els va posar tots ben col·locats en el replà mentre parlava. Va ser tan sigil·lós que aquesta vegada només van descobrir el que havia passat quan el seu pare es va despertar a l’alba, i aleshores es va trobar en tancar la porta de casa amb els quadres perfectament disposats al costat de les bosses d’escombraries.\nEl Dominique somnàmbul diluïa els temps, entrellaçant el passat amb el present.\nVan consultar amb un psiquiatre especialitzat en el somni i la conclusió va ser que el Dominique somnàmbul diluïa els temps, entrellaçant el passat amb el present. És a dir, quan somniava era capaç de conjugar moments de la infància amb les il·lusions del seu futur. En aquelles excursions nocturnes al territori de la son l’ara no existia, desapareixia en la seva ment que buscava entre el paisatge del seu passat més remot i la perspectiva d’un futur incert i amenaçador. Una dialèctica en el territori del subconscient entre l’expulsió forçada i traumàtica de l’úter matern i l’angoixa pel seu futur professional que no podia verbalitzar però que simulava en una exploració a les tenebres de l’oníric.\nLeonardo da Vinci, Dibuix anatòmic d’un crani, c. 1489.\nEn sortir de la consulta, l’antiquari o cronopi va trucar a uns operaris per redecorar la seva botiga amb la il·lusió d’integrar Dominique en el seu ofici i establir una bella relació pare-fill pensant que aviat es jubilaria i li passaria les regnes d’un bon negoci. Un cop acabada la botiga, que lluïa esplèndida i moderna, Dominique va deixar d’aixecar-se somnàmbul les nits, mai més va somniar i les nits eren avorrides com un dia sense sol. El dia de Nadal després de dinar amb els seus pares i la seva novia va anunciar solemnement que havia decidit el seu futur professional: volia ser psiquiatra, que és el que sempre li havia agradat. Isabelle va aixecar la vista, una espurna visual damunt de les seves ulleres va recórrer el menjador com un far entre la boira i llavors mare i fill es van mirar i tots dos van somriure amb les boques com miralls.


Les comunicacions i la necessitat de visat posen traves al turisme xinès | BonDia Diari digital d'Andorra.\nL’oferta d’Andorra encaixa amb les preferències del turista xinès, que es desplaça principalment per les compres, l’esquí i l’spa. Amb tot, l’afluència de visitants d’aquest país requerirà temps, segons Liming Chen, directora d’operacions de Ctrip/Asialink Spain, una plataforma utilitzada pel 80% dels xinesos a l’hora de viatjar. Les principals barreres per al desenvolupament d’aquest mercat són, a banda de la distància, la poca informació disponible sobre el Principat en aquest país, els problemes de transport i les complicacions per obtenir el visat (cal fer-lo a Espanya o França), tenint en compte que no forma part de l’espai de Schengen i que no té aeroport internacional.\nAmb tot, Chen remarca que Europa és el tercer destí per al turisme xinès i que està en creixement. De fet, avui només un 10% dels ciutadans té passaport, però la previsió és que el 2015 s’arribi als 220 milions de persones amb aquest document. Per Chen, que va fer aquestes declaracions en el marc del Simposi de màrqueting d’Andorra (SIMA), cal aprofitar els turistes que visiten Barcelona i Madrid per atraure’ls fins a Andorra. En aquest sentit, ja s’ha començat a treballar, en col·laboració amb el Govern, per promocionar el destí al mercat xinès. Això s’ha fet donant informació sobre el Principat i com accedir-hi a través de les xarxes socials i també amb la posada en marxa d’una microsite d’Andorra que permet tenir presència permanent a la plataforma de Ctrip. Un cop resoltes les principals traves que frenen l’afluència d’aquests visitants (i potser també incloent altres formes de pagament com Alipay o WeChat Pay, tenint en compte que una de les principals motivacions són les compres), Chen considera que Andorra no hauria de tenir cap més problema amb aquest mercat, ja que és un destí preparat per acollir turistes d’arreu del món. Aquest és el segon any que l’empresa i el Govern treballen conjuntament. Per obtenir algun resultat, però, s’estima un període més llarg de temps, d’uns tres anys.\nLa directora d’operacions de Ctrip/Asialink Spain va destacar que el turista xinès gasta més que l’alemany, l’anglès o el francès. La despesa mitjana a nivell mundial a destí es va situar el 2016 en 3.623 dòlars per viatge, mentre que l’any passat, a Espanya, els xinesos van fer una despesa mitjana de 2.500 euros per viatge. Les estades solen estar entre els cinc i el set dies.\nAl SIMA també es va parlar de turisme gastronòmic. Esther Garcia, responsable d’Innovació i Competitivitat de la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Serveis de Lleida, va exposar el cas de Pirineus Gourmet. Garcia va remarcar que, segons diversos estudis, la gastronomia és un punt clau a l’hora d’elegir un destí en un 40% dels viatgers. Al mateix temps, va remarcar que, a diferència d’anys enrere, en què el que es venia era un producte, ara el que es ven és una experiència (la història del producte o un paisatge relacionat amb el producte, per exemple). És per això que els productors ofereixen activitats paral·leles vinculades, com ara tasts, conferències, concerts o visites guiades. Garcia va destacar com a aspectes positius del turisme gastronòmic el fet que ajuda a desestacionalitzar i deslocalitzar.\nUn expert aconsella utilitzar comentaris verificats en la reputació en línia\nDaniel García Campos, area manager de Booking Espanya i Andorra, considera un factor “innovador” i “de futur” incloure les puntuacions dels clients en portals de reserves en la classificació hotelera, ja que la reputació de l’establiment és cada cop més important que les estrelles a l’hora de decidir-se per un allotjament. Amb tot, va aconsellar que, si es tenen en compte aquestes opinions, només s’acceptin els comentaris recollits en plataformes que els verifiquen (és a dir, que s’asseguren que l’autor s’ha allotjat en aquell establiment).\nBooking ofereix a Andorra més de 460 allotjaments, dels quals 180 són hotels, fet que suposa 14.000 habitacions. La valoració que fan els clients és alta, de més d’un 8, tot i que si es tenen en compte només les cases rurals i les bordes la nota puja a un 9. Encara que depèn de la ubicació i la temporada, es poden trobar habitacions a Andorra des de 40 euros.\nGarcía va remarcar que Andorra està molt ben posicionada en certs segments, com ara la neu, les compres o la natura, on és líder. Amb tot, remarca que sempre hi ha oportunitats, una de les quals seria la innovació (conèixer qui és el client i com es pot fer que la seva experiència sigui millor perquè esdevingui prescriptor del destí). Això permetria a Andorra seguir creixent en àmbits “fora dels més obvis”. Per altra banda, va remarcar que cada vegada més persones fan les transaccions a través del telèfon mòbil (dos de cada cinc clients realitza les reserves per aquesta via). L’ús de la tecnologia, va dir, permet conèixer més el client i personalitzar els resultats de la cerca segons el seu perfil i les preferències. Així mateix, va destacar que la tendència del viatger va cap a una experiència global. Per això, des de Booking es dona resposta a les necessitats del client des del moment en què està pensant on vol viatjar, passant per la reserva de l’allotjament i les activitats, i la puntuació del destí i com es pot millorar.\nEl turisme xinès no aixeca el vol


«Boomerang»: la cançó preferida de The Tyets | Enderrock.cat\nEl duet mataroní troba entre el repertori de Manel la seva cançó escollida\nRedacció | 26/08/2021 a les 14:00h\nArxivat a: Enderrock, la cançó que m'hagués agradat escriure, estiu 2021, The Tyets, Actualitat, Boomerang, Manel\nAquest estiu hem volgut parlar amb tot un seguit d'artistes -Gullem Solé (Buhos), Miki Núñez, Beth, Pupil·les, Joana Serrat, La Queency, Mireia Vives, Joan Reig o Ferran Palau, entre molts altres- per saber quins són els seus grans referents. Tots ells, escriuen i componen les seves pròpies cançons, ja sigui per als seus projectes en solitari o per al grup del qual formen part, però el que els hem volgut preguntar és quina cançó en català, d'un/a altre/a artista, és la seva favorita. Avui us expliquem la cançó que The Tyets hauria volgut escriure.\n"Segurament alguna dels Manel!", deixa anar pensatiu Oriol de Ramon, una de les dues cares de The Tyets. Després de reflexionar-hi una mica, acaba decantant-se per "Boomerang", la seva preferida. "M'agraden dues coses de la manera d'escriure d'en Guillem Gisbert (cantant de Manel): el tipus d'escriptura i les temàtiques que proposa. I la seva música és l'exemple perfecte de simplicitat ben tractada", opina. Si li preguntem pels records que aquesta li porta, exclama que "de records, amb els discs dels Manel n'hi ha mil. Tots molt bonics!".\nEnguany, The Tyets es troba fent gira amb el directe de La Putivuelta, en la que van acompanyats de dos músics a l'escenari. "Tenim la gira publicada amb força actuacions arreu del territori, però es van tancant més dates de cara a la tardor", explica orgullós el músic.


El Club | C. F. Navata\nC. F. Navata\nBlog oficial de l'Escola de Futbol CF Navata\nEl club es va fundar al 1969 any en què va entrar a formar part de la Federació Catalana de Futbol.\nAnteriorment ja hi havia un equip de futbol que, aprofitant la festa major del poble i les dels poble veïns, feien una espècie de torneig durant l’estiu.\nAleshores es jugava al camp de futbol dels suros del Sr. Galí i anteriorment havia tingut altres emplaçaments com el de Can Ventós, el de davant de Can Costa i el de la granja d’en Quim (carreter).\nCom que no hi havia un equip consolidat l’alineació dels jugadors es posava al matí en una pissarra davant la porta del cine.\nNo hi havia dutxes ni vestuaris i s’utilitzaven els espais públics com la sala de ball i la font pública de l’Ajuntament.\nEl primer partit oficial es va fer al març del 1972 al nou Camp Municipal d’Esports on des d’aleshores i, gràcies a les diverses juntes, socis i col·laboradors, s’ha aconseguit arribar avui en dia a tenir un camp i instal·lacions amb bones condicions.\nLa temporada 1998-1999, després d’estar molts anys a la segona categoria territorial baixa a tercera regional. La junta que hi havia en aquell moment va cedir i, varen ser els joves del poble que varen agafar l’equip. Un equip que poques vegades es podrà tornar a veure ja que tots els jugadors eren del poble.\nAnteriorment a Navata hi havia hagut equips de futbol de categories inferior com benjamins, alevins, infantils i juvenils i va ser en aquesta ocasió on es varen poder trobar fer un equip i tirar el Club endavant. L’equip no donava per molt i això feia que romangués sempre a les posicions baixes de la taula classificatòria. Però d’aquell equip no calia destacar l’efectivitat sinó el bon ambient que hi havia.\nEscola de futbol CF Navata\nWeb per Entrenadors\nEntrevista: Aitor Expósito\nEntrevista: Ferran Cifuentes\nEntrevista: Theo Karlsson\nEntrevista: Lluc Caula\nEntrevista: Roger Martín


Publicado el 8 julio, 2019 por domenecmartinez\nAvui, 8 de juliol de 2019, he volgut donar a conèixer el perfil de Juan Hernández Herrerías. Va néixer al municipi d’Abla a l’inici del segle passat. Va morir a Terrassa, l’any 1964. Tenia 53 anys. És un més (com el títol del llibre de Lluís M. Bielsa, president de l’Amical de les Brigades Internacionals de Catalunya: Uno entre tantos) dels protagonistes anònims de la nostra història col·lectiva. Cal rescatar-los de l’oblit: per imperatiu democràtic.\nJuan Hernández es va afiliar jove a la Sociedad de Agricultores Socialistas, dependent de la UGT a finals de 1931 a Abla (Almeria). Les eleccions del 1931 i les del Front Popular, al febrer de 1936, van marcar el seu compromís social i la seva trajectòria política i personal. Va participar en la defensa de la República espanyola a la capital, Almeria, va formar part de la 24 Brigada Mixta del Ejército Popular de la República, i posteriorment, l’any 1938 de la CXXIX Brigada Internacional (coneguda com la Brigada de les Quaranta Nacions). El Front del Jarama, l’Hospitalillo de Tarancón, batalla d’Aragó, defensa dels ports de Morella, són alguns dels escenaris de la seva trajectòria militar, on va obtenir la graduació de capità.\nDesprés vindrà la repressió dels derrotats (els que no van poder marxar a l’exili), les presons i els anys de llibertat vigilada. Gens fàcil. Va tornar a començar a Terrassa, ciutat industrial on residien diferents germanes. Catalunya necessita centenars i milers de treballadors (homes i dones) per les seves fàbriques que treballaven a tot drap (mercat protegit i captiu). Juan Hernández, treballarà dur a la construcció i els vapors. Aixecarà les parets de casa seva al barri de Can Palet i formarà una família. Amb Celia García López i les seves tres filles. Militància comunista i compromís polític. Sempre al PSUC.\nÉs una història de solidaritat fraternal en temps molt difícils. Paul Preston, en un llibre de 2007 recordava la gesta dels voluntaris que van venir a defensar la II República «vieron el heroísmo de la gente de a pie que se apresuraba a participar en la lucha para defender el régimen democrático republicano.»\nAquesta publicació, modesta, i sense dubte incompleta, és el meu modest homenatge a la memòria de Juan Hernández, el pare de Consol Hernández (el dia del seu aniversari. Una gran sort i privilegi compartir amb ella aquesta aventura de la vida). Amb el desig que es pugui transmetre a les noves generacions. Memòria contra l’oblit.


Glops de vi a ritme de música - El triangle\nGlops de vi a ritme de música\nPeriodista i professor de la UVic-UCC\nQuan el sol es pon, des de Jongny es veu difuminar a l’altra banda del llac la carena de muntanyes: els Alps es van desdibuixant entre la boira després d’un dia assolellat; demà el temps canviarà. Ja lluny, sense perspectiva, queda la majestuositat de l’Eiger que encara es pot veure perquè està serè, des de dalt de Rochers de Naye (2.045 metres), ultima estació del tren cremallera que surt de Montreux. Es fa la fosca i desapareixen els pics, els paratges alpins alguns encara pintats per la neu que no s’ha desfet ni a ple estiu.\nEn Juan amb el seu fill viuen en colocation, a Jongny. Des de novembre que hi són. Ell volia treure el seu fill d’un ambient complicat i sabia que a Suïssa tindria feina com a col·locador de ceràmica —el 30,5% de la població resident del cantó Vaud és treballador estranger temporal—. El 2012 va venir a provar-ho per tres mesos, a causa de la crisi que va fer-li tancar el negoci que tenia al Baix Penedès. “Un dels marroquins que havia contractat em va dir que vingués, i va anar bé perquè després que ells deixessin una feina a mig fer jo vaig acabar-los-la”, recorda.\nLa propietària de la casa de Jongny té una suite a l’altell d’allò mes espectacular: més d’un hi ha fet un cigarret d’amagat en vistes al Léman, malgrat que hi ha una persiana que no funciona i hi treu una mica de glamur. En Juan s’està al soterrani, però gaudeix de les mateixes vistes al llac i les muntanyes des del menjador comunitari, que comparteix amb la Sophie —una francesa divorciada amb molt males puces, que l’espanyol que parla és gràcies a Sant Google— i la Malylin, que fa d’amfitriona en nom de la propietària, que ha retornat a Austràlia a viure o, “de tant en tant truca des del Brasil on hi viu el seu pare”.\n“Aquí tot és molt car, jo vaig a l’altre banda a comprar: la vedella va a 40 euros i a França a menys de 20”, s’exclama en Juan. Al Vendrell ha deixat la casa a la carretera de Valls, l’arenal de Coma-ruga, la barca per sortir a pescar i ha abandonat una ciutat que viu immersa en el debat de la multiculturalitat –en una comarca que registra un 17,9% d’atur, set punts per sobre de la mitjana del Principat– per arrelar-se a l’economia més innovadora del món, segons Global Innovation Index de 2019. Malgrat tot, “el meu fill encara no ha trobat feina”, es lamenta ell que des de gener ja pot treballar de manera regular i llargament al país.\nA la nit, des de la terrassa de la suite es divisen un mar de punts de llum donant la volta al llac. Corre un vent força fresc, malgrat ser agost, però això no ha impedit que la temperatura diürna arribi als 30 graus. Aquesta nit, amb roba de mig temps, els assistents a l’Arena de Vevey poden seguir l’espectacle de folklore cantonal de la Fête des Vignerons, festival vitivinícola que es fa cada 20 o 25 anys. Amb la posta de sol, des de la distància i a la riba del Léman, els llums més elèctrics de l’espectacle cobren protagonisme: un muntatge integrador, que no deixa indiferent perquè permet visualitzar una ciutat bolcada per fer una macro-posada en escena on diversos col·lectius hi participen pintant de color, a ritme de xarxes i somiant a través de les melodies dels cors regionals un relat faulat sobre la tradició vitivinícola de Lavaux. A diferencia del poble medieval de Gruyère, a només mitja hora en cotxe, a Vevey l’aire no fa olor de formatge malgrat que el so de les esquelles de les vaques friburgueses trenca el silenci de l’entorn. A la zona de Lavaux les vinyes de chasselas —un 80% dels bancals ho són— decoren el paisatge.\nA Vevey, la ville en fête: a fora de l’Arena que hi ha a la plaça Major, mostres de vi en restaurants, menjar amb clara herència italiana i la fondue del Fribourg, que un parell de jubilats remuguen que mai es pot maridar amb vi negre en presència de dos turistes neòfits. Alguna parella canta animada pel carrer emmascarada amb ulleres de sol i tapada amb panamàs de barat. Però, mentre la Fête des Vignerons alegra les comunitats de la riba del Léman, on si fa calor un es pot banyar fins al capvespre, a casa d’en Juan només la música de rock melòdic, de tant en tant una buleria o alguna d’en Manolo García, l’acompanya en la monotonia provocada per un dia esgotador a l’obra i una societat difícil per socialitzar-se; Bon Jovi o Brian Adams per una tarda de tempesta, si el temps imprevisible fa la guitza i despinta el llac per esbossar un horitzó gris. “Que no falti la música” —recalca—, i la tranquil·litat al cim de les vinyes de Jongny.\nLa música. Si al Juan el salva de la melangia, a Charles Chaplin —autodidacte en aquest art— el va omplir des de ben petit. Fins i tot, Michael Jackson l’admirava. Al museu de Vevey, a la mansió on va residir els darrers 25 anys de la seva vida després de deixar uns Estats Units inconscients del mite i turmentats per la cacera de bruixes, la música és part essencial del muntatge. La foto d’un altre vendrellenc, Pau Casals, en presència d’un altre mestre, Chaplin, presideix la sala d’estar a sobre d’un piano de cua immaculat\nCribratges massius amb tests que es faran els mateixos catalans\nPrevIceta enerva el conseller Puigneró en difondre l’informe d’Espanya Global contra el procés\nEl fill de quina consellera diu que Junqueras “magreja la religió per ambició merament personal”?


Gaudiu del Patrimoni amb una escapada al Vallès Occidental\nAnem a conèixer la Seu d’Ègara i la modernista Casa de les Aigües\nEns endinsem al Vallès Occidental, una comarca propera a Barcelona i molt ben comunicada amb la capital catalana i que guarda infinitat de tresors i de sorpreses. Les grans ciutats i els petits pobles formen part del seu paisatge i d’una història que ve de lluny, com veurem només començar aquesta escapada.\nDia 1: La Seu d’Ègara i una excursió amb segway\nCandidata a Patrimoni de la Humanitat, la Seu d’Ègara és una autèntica joia. Així que comencem la nostra sortida anant a una de les dues capitals de comarca, Terrassa, on, acaronat pel parc de Vallparadís, trobem aquest magnífic conjunt de tres esglésies, Sant Pere, Santa Maria i Sant Miquel, a través de les quals podem fer tot un viatge per la història de l’arquitectura. Hi observem Romànic, Renaixement, Barroc, retaules gòtics i, potser el més sorprenent de tot, vestigis de temps dels visigots, dels pocs que es conserven al nostre país.\nDesprés de dinar, us proposem descobrir la Vall d’Horta d’una forma especial: dalt d’un segway. Heu provat mai aquest vehicle de dues rodes, amb autoequilibri i propulsat amb energia elèctrica? Si és que no, a què espereu? Us ho passareu la mar de bé! I si ja coneixeu el vehicle, aprofiteu la traça adquirida per descobrir els racons de la part més oriental del massís de Sant Llorenç del Munt.\nDia 2: Vinyes i Casa de les Aigües\nNo existeix una Denominació d’Origen Vallès. Però això no vol dir que a la comarca no hi hagi vinyes. El matí del segon dia, al terme municipal de Sant Llorenç Savall, visitarem La Muntada, un projecte de recuperació del cultiu de la vinya de forma ecològica i amb ànima social. Tot passejant per la finca, sabrem com creixen i es cultiven els ceps, i també experimentarem com es feien les antigues barraques de vinya. En acabat, no hi mancarà un tast de vi, i els més petits de la casa faran un tast sorpresa!\nPer dinar ens entaularem al restaurant Garbí de Castellar del Vallès, establiment familiar amb la cuina en funcionament des de l’any 1976 i on us serviran plats de qualitat amb personalitat. Treballen els productes de temporada i de proximitat, i hi trobareu plats i guisats tradicionals.\nAcabarem l’escapada en una antiga central d’extracció i bombejament d’aigües. Dit així, potser no sona molt bé, però creieu-nos si us diem que la Casa de les Aigües de Montcada i Reixac val molt la pena: és tot un exemple de modernisme industrial català. A més a més la visita la farem acompanyats de dos personatges que ens portaran fins a l’any 1879, quan es va inaugurar la central. Una visita teatralitzada que agradarà a grans i petits. Tornats al segle XXI, però, serà l’hora de fer camí cap a casa.