Catalunya s’encamina cap a un altre bloqueig | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nLa suspensió indefinida del ple i l'obcecació de Puigdemont augmenten la incertesa\nBarcelona 30 GEN 2018 - 22:16\tCET\nCarles Puigdemont, en el missatge que ha ofert aquest dimarts. Efe\nLa situació política a Catalunya fa tot l'efecte que s'encamina de nou cap a un bloqueig institucional després que el president del Parlament, Roger Torrent, ajornés aquest dimarts, de manera indefinida, la sessió per investir un president de la Generalitat i insistís que no proposarà cap altre candidat que no sigui Carles Puigdemont.\nPer primera vegada des de les eleccions del 21 de desembre, han aflorat en públic les diferències entre Junts per Catalunya i ERC. Ara queda per veure si es tracta d'un desacord puntual o el començament d'un canvi d'estratègia que derivi en la presentació d'un altre presidenciable. L'expresident de la Generalitat va assegurar ahir a la nit en un missatge que “no hi ha un altre candidat ni una altra combinació aritmètica possible”.\nTorrent havia anunciat a primera hora del matí —cinc hores abans de l'inici previst per a la sessió— que ajornava el ple que havia convocat per investir Carles Puigdemont president de la Generalitat encara que estigués fugit a Brussel·les.\nEl Tribunal Constitucional ja va advertir dissabte que aquesta investidura només seria possible si l'expresident sol·licitava permís i el Tribunal Suprem l'autoritzava a acudir personalment a la sessió. En aquesta resolució, el Constitucional també va alertar la Mesa del Parlament que incorreria en desobediència si facilitava una investidura que no respectés aquestes condicions, fet que ja va succeir fa uns mesos amb Carme Forcadell, que és en llibertat sota fiança.\nTorrent no va voler traspassar aquesta línia. Va anunciar la suspensió del ple en una declaració institucional en la qual va aprofitar per fer un al·legat amb expressions que satisfan l'independentisme, com “el president de la Generalitat serà el que decideixin els diputats del Parlament, no un tribunal ni un ministre a 600 quilòmetres”.\nEn la seva crítica també va incloure els magistrats de Constitucional, però al mateix temps va explicar que havia encarregat als serveis jurídics del Parlament que presentessin al·legacions a la resolució de l'alt tribunal.\nLa decisió de Torrent suposa en la pràctica aturar el rellotge dels terminis previstos per investir un president de la Generalitat i augmenta la incertesa política que es va obrir amb l'anunci de la candidatura de Puigdemont. “El ple se celebrarà quan estigui assegurat que sigui un debat efectiu, amb garanties i sense ingerències”, va insistir el president de la Cambra. També va prometre que aniria “fins al final” en la defensa dels “drets de Puigdemont” i va afegir: “No proposaré cap altre candidat”.\nEn la pràctica, l'ajornament del ple permet a l'independentisme guanyar temps, però la pregunta que es planteja és fins quan i per a què. Junts per Catalunya, Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) i la CUP són les úniques formacions capaces de sumar una majoria suficient per investir president, i els resultats del 21 de desembre impedeixen qualsevol altra combinació pels vetos creuats que han anunciat els partits en les últimes setmanes.\nEn aquest escenari, o l'independentisme canvia de candidat i prescindeix de Puigdemont o no serà possible una investidura efectiva perquè la reelecció de l'expresident seria anul·lada immediatament pel Tribunal Constitucional. La decisió de Puigdemont de continuar amb la seva pugna a l'Estat està fora de tot dubte.\nEn el seu discurs l'expresident va fer una crida a donar una “resposta unitària davant del nou atac de l'Estat”, en referència a la interlocutòria del Constitucional. L'expresident no va donar cap pista sobre el fet que pensi renunciar i es va seguir reivindicant com l'única possibilitat. “No hi ha un altre candidat ni una altra combinació aritmètica possible”, va dir. El que queda per veure ara és si ERC es planta o continua donant-li suport, mentre Oriol Junqueras és a la presó des del 2 de novembre.\nL'ajornament del ple va ser una decisió unilateral que Torrent no havia comunicat prèviament ni a Junts per Catalunya ni a la CUP, segons fonts d'aquests dos grups. Ambdues formacions van posar el crit en el cel i li van demanar que reconsiderés la seva posició. Però no ho va fer.\nLa lectura dels partits no independentistes sobre l'ajornament va ser diferent. Inés Arrimadas, líder de Ciutadans, va considerar que era una manera d'“allargar l'agonia del procés” i “el show de Puigdemont”. Més conciliador es va mostrar Miquel Iceta, líder del PSC, que va destacar que Junts per Catalunya i el Parlament “acceptessin” l'autoritat del Tribunal Constitucional perquè han presentat al·legacions. El dirigent socialista va convidar Puigdemont a “fer un pas al costat” per desbloquejar la situació.\nSi l'expresident no s'aparta i el bloqueig institucional continua, s'obriria pas a la possibilitat que Mariano Rajoy convoqués unes altres eleccions. Aquesta decisió es prendria una vegada que el Constitucional s'hagi pronunciat sobre l'admissió o no del recurs del Govern i quan hagin transcorregut els dos mesos de termini que fixa l'Estatut des de la primera votació d'investidura; però aquesta era la sessió que estava prevista per dimarts, i que ara podria no arribar a fer-se mai.\nLa repetició d'eleccions és un escenari que la llista de Puigdemont acceptaria com un mal menor, però que causa terror a ERC, en entendre que el desafiament de l'expresident a l'Estat cotitza entre l'electorat independentista, com ja es va veure el 21-D.\nMentrestant, el líder del PP, Xavier García Albiol, va reclamar a Inés Arrimadas que “deixi de ser una estàtua” i aprofiti la divisió de l'independentisme per presentar-se com a candidata, tot i que els comptes no surten. El líder de Catalunya en Comú-Podem, Xavier Domènech, va advocar per “construir una candidatura efectiva i viable” per recuperar l'autogovern. Amb l'aritmètica parlamentària aquest escenari tampoc té possibilitats de prosperar.\nUn discurs a punt\nEls diputats de Junts per Catalunya estaven convençuts que el ple d'investidura es faria, malgrat que això hauria suposat desobeir el Tribunal Constitucional per l'absència del candidat, Carles Puigdemont. Almenys això és el que va assegurar el portaveu adjunt de la formació, Eduard Pujol, que va mostrar el discurs que els va fer arribar l'expresident perquè es llegís al ple. Al final, res d'això va succeir. L'independentisme va anunciar que arribarà al Tribunal Europeu de Drets Humans, que triga una mitjana de sis anys a resoldre un assumpte.


Que el 2012 ens faci a tots una mica millors. Que el nou any que ara comença ens permeti fer realitat els nostres somnis i els de les persones que estimem, que puguem viure i tirar endavant. Avui és 31 de desembre, el dia que surt l'home dels nassos, el dia en què a l'any ja només li queda el darrer sospir. I ens trobem amb els amics i la família per dir-li adéu i per celebrar l'arribada de l'any nou que ens ha de portar tot allò que l'any que ara se'n va ens ha negat. 'És cert però que el 31 de desembre mai celebrem l'any que hem viscut sinó el que encara hem de viure. Celebrem l'any que encara no hem tingut temps d'espatllar i que, de moment, es conserva tal i com ens l'imaginem. I de passada confirmem que, les coses, ens agrada més començar-les que no pas acabar-les', explicava el periodista Albert Om. Ben cert. Que tinguem tots un any nou carregat d'il·lusions i de força per tirar-les endavant i que 'la nostra vida estigui a l'alçada de les nombroses i a vegades, injustificades, expectatives que desperten els instants previs'.\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 0:06 Cap comentari:\nLa darrera setmana de l'any és sempre hora de fer balanços i de mirar enrera per analitzar què hem fet bé i continuar fent-ho i què hem fet malament i corregir-ho. En el món editorial passa el mateix i així avui, tres dies abans d'acabar el 2011, tant el Diari Ara, Els deu fenòmens editorials del 2011 com el Periódico, Els 10 millors llibres de l'any de la literatura catalana, fan balanç de quins han estat els títols escollits majoritàriament pels catalans al llarg de l'any que toca a la seva fi. Tant l'un com l'altre coincideixen a destacar 'Primavera, estiu etc' de la Marta Rojals com un dels fenòmens literaris d'aquest 2011. Una altra de les coincidències és la presència de la tan esperada i celebrada novel·la de Jaume Cabré, 'Jo confesso'. També ens satisfà enormement veure que entre els escriptors més llegits d'enguany hi ha l'Eduard Màrquez, amb la seva novel·la 'L'últim dia abans de demà', que encara no fa un mes ens va visitar al nostre club de lectura. I continuant amb els balanços, gràcies a tots els que heu fet possible que aquest any haguem tingut gairebé dues mil visites al nostre bloc.\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 0:12 Cap comentari:\n'L'escriptor com a creador no pensa en el lector però el té en compte, perquè allà on es reconeix l'autor és en el seu estil', ha dit l'escriptor Jaume Cabré que aquest dimecres al migdia ha fet una conferència a la Sala de Graus de la Facultat de Lletres de la Universitat de Girona. Cabré ha obert el bloc 'La llengua i la creació literària actuals' dins el cicle 'La llengua avui: reptes i propostes actuals'. L'autor de la tan celebrada 'Jo confesso' ha assegurat que escriu 'per necessitat vital' 'per crear móns, narrar, explicar' i ha recordat Rainer Maria Rilke, 'una obra d'art és bona s'hi ha nascut a l'impuls d'una íntima necessitat', i la seva defensa de la 'solitud creativa' a 'Cartes a un jove poeta'. Cabré ha parlat del procés creatiu i de l'escriptor com a poeta, com a artesà del llenguatge, i ha assegurat que ''l'esperit de la matèria és la literatura si tenim en compte que la matèria és la llengua'. Segons l'autor de 'Les veus del Pamano' 'una novel·la són paraules, una obvietat extraordinària per la seva complexitat' i ha afegit que un escriptor es reconeix per l'estil. 'Els escriptors sovint utilitzem material autobiogràfic però només el reconeix qui ens coneix molt íntimament', ha dit i ha afegit que en canvi el lector reconeix l'estil d'un escriptor, el to, la manera d'utilitzar la llengua. 'Allà on sóc jo és en la manera de tractar el llenguatge', ha dit i ha afegit que 'un escriptor ha de tenir consciència d'estil' i tenir molt present que 'res del que escrivim quedarà impune'.\nCabré ha recordat que 'és escriptor perquè és lector' i ha qualificat la lectura com 'l'art de l'apropiació de les obres dels altres. 'Som grans no pel que escrivim sinó pel que llegim', va dir Borges. El Premi d'Honor de les Lletres Catalanes 2010 ha assegurat que va començar a escriure gràcies a haver llegit Andrei Platonov, un silenciat novel·lista rus autor de 'Chevengur' o 'L'excavació'. 'Un mestre pintant paisatges interiors', ha dit. Ha ressaltat de Platonov la seva capacitat per escriure sobre les emocions, per utilitzar les figures literàries com a part de l'argument per donar força al text i per crear personatges duals que es debaten entre el món real i l'imaginari, entre el bé i el mal. N'ha destacat el conte 'Fro' en què el personatge principal, Frosia, es converteix en metàfora quan sent tant de dolor que esdevé la carta que no li arriba mai del seu marit absent. 'Es tracta d'escriure les emocions dels personatges perquè el lector visqui la seva vida'. 'Quan escrius pretens que el lector vegi aquell món com l'únic possible amb uns personatges que ja tenien vida quan comença la novel·la. En alguns casos l'expliques, en altres s'intueix i en un altres s'obvia, però hi és i quan la novel·la s'acaba els personatges continuen vivint en la ment dels lectors, en el seu món'. I és que el lector accepta les convencions literàries igual que s'accepten en qualsevol manifestació artística, el tempo, la localització, les el·lipsis i el subtext: tot allò que fa referència a l'imaginari, a la simbologia i a la mirada de l'escriptor que és el que defineix el gènere. En definitiva, el to, que també inclou l'elecció del tipus de narrador, el temps narratiu o el punt de vista.\n'El gran compromís d'un escriptor és la llengua' ha assegurat Cabré tot i que ha diferenciat la seva tasca de la dels comunicadors respecte la seva responsabilitat i inicidència quant a l'ús social de la llengua. Segons Cabré 'la llengua la crea i la modifica el parlant, però l'escriptor la il·lumina'. L'acte ha acabat amb la lectura d'una faula de l'escriptor Vitali Chentalinski, admirador de Platonov que explica la història d'un nen que juga a pilota en un pati interior a Moscú i molesta una dona que està llegint la darrera novel·la d'Erich Maria Remarque. Es aquest mateix moment aquest escriptor alemany està al seu xalet suís reflexionant sobre la vida i arriba a la conclusió que no li ha anat pas malament però que Hemingway era molt millor escriptor que ell. Al seu torn, l'escriptor nordamericà, autor de 'El vell i el mar', està al Carib i fa un repàs a la seva vida. Hemingway pensa que li ha anat prou bé però està segur que Platonov era molt millor escriptor que ell. En aquell precís moment Platonov persegueix el nen que molesta una dona que està llegint la darrera novel·la d'Eric Maria Remarque.\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 15:43 5 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: escriptor, Jaume Cabré, Jo confesso, lector, narrativa, novel·la\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 14:57 2 comentaris:\n'La finalitat de l'escriptor és que el lector no abandoni'\n'Aquest és l'objectiu del novel·lista', diu Eduard Márquez, 'mantenir la tensió narrativa, amagar la informació per despertar l'interès del lector i fer que aquest continuï llegint fins al final'. Márquez és un escriptor auster, metòdic, estricte i el·líptic que revisa la seva obra fins al límit abans de lliurar-la a l'editor, que la reescriu les vegades que calgui per donar-la per acabada. 'L'eina més important d'un escriptor és la paperera', diu Márquez recordant Ernest Hemingway. I és que l'autor de 'El silenci dels arbres' entén i viu l'escriptura com un ofici. Segons Márquez per escriure una novel·la cal una context narratiu poderós i una història humana potent. 'El silenci dels arbres' té ambdues coses'. 'La història, allò de què vols parlar, és el plom del saltamartí a l'hora d'escriure', diu Márquez.\nL'origen de 'El silenci dels arbres' el trobem en un passatge de 'L'agulla daurada' de Montserrat Roig en què un antic guia de l'Hermitage continua passejant els visitants per les sales del museu, ara buides, durant el setge de Leningrad i explicant-los els quadres que ja no hi són. 'El silenci dels arbres', una novel·la 'd'amor en temps de guerra', ens parla de la intensitat de la memòria, del poder de la imaginació i de la força interior i per fer-ho ens descriu la història d'uns personatges que viatgen per camins sense retorn, que es fan preguntes i que necessiten recordar el seu passat, destruït per la guerra, per poder sobreviure en el present i assumir que no tenen futur. Es tracta de l'Andreas Hymer, que torna a la seva ciutat natal per donar un concert gratuït i animar així la gent que sobreviu entre l'horror de la destrucció i els franctiradors. En aquest viatge Hymer s'enfronta amb les ferides del passat a través de l'Amela Jensen, la seva examant i poc a poc descobreix la figura de la seva mare, la Sophie Kesner, a qui en realitat no coneixia. 'Sempre he cregut que els pares són un misteri. Vius amb ells un munt d'anys i amb prou feines n'arribes a conèixer la superfície i poc més' diu l'Amela. El luthier Ernest Bolsi, ara convertit en guia del museu de música que porta els visitants per les sales buides on hi havia exposats els instruments, és el personatge que guia Hymer pel viatge que l'ha de conduir a conèixer la seva mare, una dona inconformista que porta la seva passió per la música al límit cercant noves experiències interpretatives. Bolsi era l'amant de la Sophie Kesner. De rerefons, la figura del pare desdibuixada al començament i que es dimensiona a mesura que avança la novel·la.\nI entremig les cartes intercalades. Gent anònima explicant històries individuals en primera persona que ens parlen del setge d'una ciutat qualsevol en una dimensió al·legòrica que dóna més força al text. La novel·la és doncs un trencaclosques que al final encaixa a la perfecció quan el personatge principal és l'encarregat de fer arribar les cartes als seus destinataris. I això Márquez ho fa amb una exhibició d'austeritat narrativa, utilitzant la paraula justa. 'Menys és més', diu. I escriu amb frases curtes, amb punts i seguits i amb una prosa dinàmica, precisa i lleugera que s'acosta a la poesia. Com l'alumne de Juan de Mairena. Sobreposant les escenes i passant del present al passat només amb un moviment de l'objectiu, amb un canvi de pla, amb una 'frontissa', com diu ell. El temps narratiu és sempre present, 'i és que els meus personatges no tenen passat, la guerra els l'ha robat', especifica l'autor.\nDes de la gestació de la novel·la fins la seva arribada a les prestatgeries van passar tres anys i mig. En aquest temps Márquez es va documentar fins a l'infinit. Va viatjar a Sarajevo, es va entrevistar amb gent que havia après a conviure amb la tragèdia d'una guerra, va conèixer l'ofici de luthier i va experimentar amb la interpretació musical en escenaris insòlits. 'I no amaguis el so. Que la música arribi on acaba el silenci dels arbres'. Aquesta és la frase que dóna títol a la novel·la i que Sophie Kesner pronuncia per esperonar un Andreas de vuit anys a deixar-se portar pel so del violí. 'Deixa't dur per la música. No li posis traves. Si l'escoltes amb tot el cos et sortirà', diu la Sophie.\nEduard Márquez ha assistit aquest vespre a la sessió del club de lectura de l'Ateneu de la Vall de Llémena que s'ha fet a la Biblioteca Miquel Martí i Pol de Sant Gregori. I ens ha captivat. Márquez és un escriptor magnífic, apassionant quan explica el procés de construcció narrativa de la seva novel·la, quan mostra el material: fotografies, receptes de cuina, cartes, esborranys, correccions, apunts i quan parla dels seus records convertits en matèria literària. 'I és que una novel·la és un 50% música i un 50%, sentit', ha dit.\nL'Eduard Márquez ahir en un moment de la sessió del Club de lectura. FOTO: Carme Callejon\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 16:12 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: club, editor, Eduard Márquez, El silenci dels arbres, escriptor, lector, lectura, narrativa, novel·la, novel·lista, poesia, Sarajevo, setge\nSi teniu ganes de llegir Ulisses de Joyce ara és el moment. Llibresperllegir.cat ha programat una 'primera lectura conjunta' on-line amb la col·laboració d'en Ferran Genís per al mes de gener. En plena ressaca nadalenca potser ens anirà bé llegir el clàssic de Joyce, basat en l'Odissea d'Homer. Personalment és una assignatura pendent que tinc des de la Universitat. Tal i com explica Genís, Ulisses, de lectura especialment complexa, narra la vida de tres persones al llarg d'un sol dia a Dublín, Leopold Bloom, la seva dona Molly i Stephen Dedalus. Ferran Genís ens recomana que Ulisses s'ha de llegir en el menor temps possible 'per seguir el ritme voraç de la novel·la' i 'sobretot s'ha de rellegir', diu. L'obra la podem trobar en català editada per Proa i en castellà per Lumen. Gràcies a Llibresperllegir.cat per la iniciativa.\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 2:15 Cap comentari:\nPla de lectura 2011-2015 amb un objectiu ambiciós: cada nen ha de llegir 25 llibres l'any i cada jove, 30.\nEl nou Pla de lectura 2011-2015 ha nascut amb un objectiu ambiciós: cada nen ha de llegir 25 llibres l'any i cada jove, 30. El Pla 'pretén millorar els índex de lectura dels catalans i apropar-nos a la mitjana europea i estableix com a prioritat reduir el fracàs escolar potenciant la lectura sistemàtica al llarg de tota l'escolaritat'. Queda clar que per tenir adults lectors s'ha d'educar els nens en el convenciment que 'llegir ens fa més grans'. Però això com s'aconsegueix? Així perquè sí? Un nen no hi entén de conveniències. Si a un escolar li dius que ha de fer una cosa perquè quan sigui gran ho agrairà no veurà pas la necessitat de fer-ho ara i pensarà que té tot el temps del món per arribar-hi. El que hem d'aconseguir entre tots: pares, mestres, bibliotecaris, escriptors, il·lustradors, editors, llibreters i tots els agents implicats en l'ofici d'escriure i el plaer de llegir és convertir la lectura en una necessitat col·lectiva. La competència lectora és bàsica per assolir el coneixement. Llegint aprenem, per tant llegir és una necessitat. Però hem d'anar més enllà i fomentar, amb tots els instruments al nostre abast, el plaer de la lectura com una forma de lleure, d'adquisició d'esperit crític i de desenvolupament de la imaginació i la creativitat. Començant pel graó més inicial de l'aprenentatge que és el mimetisme: un nen fa el que veu a fer. De pares lectors, fills lectors. I acabant per les noves tecnologies i les xarxes socials que tenim al nostre abast creant eines com el portal Què llegeixes, des del 2009 un espai de trobada de la comunitat lectora, o bé potenciant el paper del municipi i les entitats culturals que l'integren per fer difusió de la lectura com a activitat lúdica que ens ajuda a créixer i amb el convenciment que 'llegir ens fa més lliures'.\nEnmig el ventall és molt ampli i és necessària una mica d'imaginació per suplir, en alguns casos, la falta de recursos. Un dels pilars del foment de la lectura són les biblioteques, i el Mapa de la lectura pública, però també les llibreries amb l'organització d'activitats, jocs i estratègies: clubs de lectura, itineraris literaris, lectures en veu alta, xerrades amb els autors, anades al teatre o al cinema, presentacions de llibres, doc-sessions, cicles temàtics, cursos... Des d'aquí una menció especial al paper dels bibliotecaris i llibreters pel seu paper fonamental a l'hora de guiar i assessorar els lectors. També les AMPES a l'hora d'organitzar activitats extraescolars hauran de tenir en compte aquest objectiu així com les diferents entitats culturals, ateneus i associacions.\nEl nou pla de lectura, hereu del Pla 2008-2011, i nascut dins la societat del coneixement dóna un paper fonamental a l'escola però també té altres eixos d'actuació com incrementar la lectura a les biblioteques, enfortir el sector editorial i llibreter, augmentar la presència del llibre a la societat, donar més visibilitat a la figura de l'autor i utilitzar els mitjans de comunicació i la xarxa per fer-ne difusió i fomentar la participació. L'any 2009 només un 3,6% de la població escolar catalana al final de l'ESO tenia una competència lectora de nivell superior i un 13,5% la tenia de nivell baix. Segons els experts amb 30 minuts diaris de lectura a l'escola i 20 més a casa aquests percentatges podrien millorar. Per passar de la teoria a la pràctica tots hi hem d'estar d'acord i ens hi hem d'implicar ja que per molts plans que es redactin si no actuem quedaran en res.\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 2:22 Cap comentari:\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 14:14 Cap comentari:\nClub de lectura infantil: 'Quan el pare Noel va caure del cel'\nA la biblioteca Emília Xargay de Sarrià de Ter han presentat aquest divendres a la tarda el Club de lectura infantil: 'Exploradors de contes' dirigit als lectors més joves. La primera lectura proposada és 'Quan el pare Noel va caure del cel' de Cornelie Funke amb il·lustracions de Regina Kehn. Un grup de nens i nenes d'entre 7 i 11 anys han assistit a les explicacions de la Míriam que amb molt bon ofici els ha comentat com anirà el club i les activitats 'amenes i divertides' que hi ha previstes. Els ha entusiasmat! Les sessions es faran l'últim divendres de cada mes a les sis de la tarda a la mateixa biblioteca.\n'Quan el pare Noel va caure del cel' explica com Ben coneix Nicolau Bonjan, Pare Noel de professió, després que una tempesta faci estavellar el seu carro contra la terra. Nicolau li explica a Ben la seva lluita contra el Gran Consell del Nadal, dirigit per un Pare Noel dolent i 'modern' que fa temps que intenta destruir els Pares Noel tradicionals, i la manera com, amb l'ajuda del seu ren Espurnadestel, fa anys satisfà els desitjos d'alguns infants, proporcionant-los regals que no es poden comprar.\nLa sessió d'avui ha acabat amb un berenar per als nens i nenes que han marxat ben contents amb el llibre sota el braç. Aquest club de lectura és gratuït per als assistents i és un servei més de la biblioteca dins les activitats de foment de la lectura. La biblioteca Emília Xargay forma part del CLER (Club de lectures recomanables) que té com a objectiu fomentar la lectura infantil i juvenil per estimular la imaginació i la creativitat dels nens i nenes i dels joves. Es tracta d'una manera dinàmica i atractiva d'animar els lectors més menuts a llegir i participar en activitats diverses al voltant de la lectura, fomentant-ne l'hàbit, afavorint el diàleg, formant-los un esperit crític i oferint-los una nova opció per al temps de lleure. 'La Míriam ens ha dit que és molt important llegir de petits, perquè si no llegim quan toca, després quan siguem grans no entendrem el que llegim', m'ha explicat la Maria. Un bon resum.\nPublicat per CARME CALLEJON FONT a 12:45 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: activitats, biblioteca, club, contes, creativitat, imaginació, lector, lectura, llegir, novel·la


Miki Massana: “Torno al Club per ajudar a assolir els objectius més abiciosos”\n[ENTREVISTA] L’organigrama tècnic del Lleida Esportiu comptarà aquesta temporada 2018-19 amb Miki Massana. El lleidatà, després de penjar les botes el juny de 2017, va fer el salt a les banquetes dirigint l’equip del seu poble, l’Artesa de Segre, i enguany tornarà a la que va ser casa seva les temporades 2011-12 i 2012-13 com a futbolista professional i també durant la seva etapa de formació.\nMassana confessa que “el pas per ser tècnic l’he fet abans del que m’hagués agradat, encara que des dels 21-22 anys, quan jugava en aquesta casa, ja tenia clar que el dia de demà volia ser entrenador”. L’exfutbolista torna a la disciplina del Lleida Esportiu amb la motxilla carregada de “motivació, ganes i il·lusió per seguir creixent personalment, per aspirar a ocupar una banqueta professional en un futur i ajudar al Club a assolir els seus objectius, que cada cop són més ambiciosos”.\nEl tècnic assenyala que continua entenent el futbol igual que quan era futbolista: “Continuo pensant com ho feia durant la meva etapa com a jugador. Era un futbolista altament competitiu i m’agrada que els meus equips també ho siguin. Com més alt sigui el nivell de competitivitat, en qualsevol categoria, més opcions d’arribar a l’èxit tindrà l’equip”, afirma un Massana que entén que les debilitats tècniques i físiques al futbol “s’han de superar mitjançant un treball tàctic molt curós, seriós i ordenat”.\nL’exigència una de les claus de l’èxit\nD’altra banda, l’entrenador d’Artesa manifesta que també és molt important l’exigència que un mateix i l’entorn s’inculca: “Si volem jugadors capacitats per arribar al primer equip, fer el salt de categoria al futbol professional i aconseguir tots els objectius que ens proposem, el Lleida Esportiu com a entitat, entrenadors, jugadors i tots aquells que formen part del Club han de ser exigents amb ells mateixos i conviure amb l’exigència amb normalitat. Hem d’entendre també que amb el compromís i la disciplina de tothom aconseguirem allò que ens proposem”.\nEn referència al nou organigrama tècnic que el Lleida Esportiu ha dissenyat pel futbol base de cara aquesta nova temporada 2018-19, el lleidatà assegura que “és essencial” per seguir nodrint el primer equip de jugadors formats al planter blau. “Qualsevol institució que aspira a entrar al futbol professional necessita alimentar-se de la seva base. En els últims anys hi ha hagut un canvi de rumb molt interessant respecte els anys anteriors i això ha permès que sortissin de Lleida grans jugadors. Amb l’aposta del Club per aquesta estructura professional segur que el procés de formació dels nostres futbolistes permet fer un salt de qualitat que ajudarà a seguir veient talent de la nostra terra al màxim nivell”.\nDuel directe del Juvenil A amb l’Stadium Casablanca\nEl Juvenil A del Lleida Esportiu rep aquesta tarda (16.00 hores) al Municipal de Gardeny a l’AD Stadium Casablanca de Saragossa i ho fa amb per retrobar-se amb la victòria despr...\nImatge renovada de la Sala de premsa ‘Carmelo Moncayo’\nLa Sala de premsa ‘Carmelo Moncayo’ del Camp d’Esports presentarà una imatge renovada coincidint amb la compareixença del tècnic del Lleida Esportiu, Joan...\nL’Aleví A participarà en la Danone Nations Cup\nL’Aleví A del Lleida Esportiu participarà aquest diumenge 17 de febrer a la Danone Nations Cup, competició que tindrà lloc a Mollerussa. El bloc de la Terra...\nUE Cornellà 0-0\nJornada - 24\nDiumenge 17 de febrer, 17.00 h\nClassificació temporada - Jornada 24\nVillarreal B 44\nAtco. Baleares 43\nBarcelona B 35\nEspanyol B 33\nAtco. Levante 29


com veure de manera positiva el saló de moda secret de victòria 2018 - Història\nCom veure el Victoria's Secret Fashion Show 2018 de manera positiva per al cos\n'És tan fresc com per a la vergonya de la gent que fa vergonya'.\nDe Lina Cohen\nTorna a ser aquesta època de l'any! El Victoria's Secret Fashion Show s'està rodant avui, i es retransmetrà a la volta de la cantonada el 2 de desembre. Si decidiu veure l’espectacle d’enguany, penseu tenir una festa de visió positiva per part del cos de VSFS.\nPotser us haureu de preguntar com podeu dur a terme tal gesta, i desconfieu de que el Saló de moda secreta de Victoria i la positivitat corporal siguin com a ratlles i lunars. En realitat, sí llauna sigui una experiència corporal positiva. A continuació, es mostren quatre passos fàcils per apropar el vostre amor per cossos de totes les mides a l’àmbit una mica limitat de la desfilada de moda Victoria's Secret.\nReconèixer que les vostres fallades són problemàtiques\nA mesura que us asseieu a veure l’espectacle, les crispetes a la falda i els amics emocionats s’hi reuneixen, és normal sentir una culpabilitat de la celebració d’un desfilat de moda que ofereix una selecció tan diversa de tipus de cos. Tot i així, considereu el següent: les dones que esteu a punt de veure són, en general, poc diferents del tipus de dona que probablement veieu a la majoria de les vostres pel·lícules, programes de televisió, revistes, etc. Preferits. consumeixen principalment persones de classe mitjana blanca, recta i superior, d’un tipus de cos més reduït. De fet, si voleu jugar un trist joc amb vosaltres mateixos, asseureu-vos i busqueu les pel·lícules que es reprodueixen al vostre barri i feu una ullada als pòsters de les pel·lícules per veure com són poques les persones grasses. Les persones grasses, sobretot les dones grasses, no tenen molt d’amor quan es tracta de mitjans de comunicació.\nEl VSFS no és atípic en la seva representació (o falta) dels cossos de mida més. Això no vol dir que l'odiïs ni la resta de mitjans de comunicació que consumeixis. Només vol dir que heu de ser conscients. Si no coneixeu el problema, no podreu evitar resoldre'l. Reconèixer que les coses que estimes poden fer millor és important perquè et porta al pas dos, que és ...\nImpulsar la diversitat\nL’eina més important que tenim per canviar el món és la nostra veu. Sabíeu que no hi ha ni un model de mida més que passegi per la pista per a l'espectacle? Dels 54 models que caminen, tots són de mida recta. Això s’enganxa. Per què no prendre un moment per tuitejar @VictoriasSecret i fer-los saber que voleu veure una representació més diversa dels cossos a la pantalla? Feu que les persones que publiquen el programa sàpiguen prendre una cosa que us encanta i fer-la encara millor. Les dones fabuloses de color, les dones trans i les dones grosses mereixen caminar per una pista coberta de cristalls de purpurina i Swarovski i ser celebrades.\nMentre feu aquest descans de Twitter, per què no trobeu diversos models a seguir? Comenceu amb @Tess_Holiday i @LaverneCox i @TransmodelsNYC. Quan teniu cossos més diversos a la vostra visió, augmentarà la vostra visió del que pot significar la bellesa.\nNo fa vergonya corporal!\nVostè o persones que coneixeu acostumen a dir a persones primes que han de 'menjar una hamburguesa' o que semblen un esquelet? És tan fresc com per a la vergonya a les persones primes, com per a la vergonya. No ho facis! Recordeu que la societat manté les dones amb uns estàndards impossibles que molt pocs de nosaltres podem complir. Això vol dir que les persones primes també la tenen rugosa, tenen moltes inseguretats sobre el seu cos i dir que coses poc fàcils, fins i tot significades en broma, poden ferir realment a una persona.\nSi observeu que vosaltres o les persones del vostre cercle ho esteu fent amb els models durant l’espectacle, assenyaleu les millors característiques del model (i recordeu que hi ha altres parts d’un cos més enllà de cames, pits i panxes). Per què no intentar centrar-se en els ulls del model o en el bonic somriure? Quina il·lusió té en aquells estilets tan temibles? Per què no intentar desafiar els teus amics per assenyalar els positius i evitar totes les referències a cames, braços, ventres i pits? Alguns exemples per començar: 'Sembla que es diverteix molt'. 'Aquest sostenidor és increïble'! 'Es mou com una ballarina'! Pot ser difícil fer-ho al principi, però aquesta és una pràctica que et pot passar per sobre de tota la negativa que tremola el cos que en última instància fa mal a tu i a les persones que t’envolten. Quan observeu persones més enllà de les seves parts, podeu veure una persona sencera, una imatge completa. És més difícil veure lleig quan t’adones que aquella persona que jutges és una persona real amb pensaments i sentiments i lluites, igual que tu. Això és part del que és positiu corporal.\nBreu història: Un matí vaig arribar ben aviat a la feina per trobar un grup de models que es componien al meu despatx. Van estar allà a una sessió fotogràfica per promocionar alguna cosa o altra i vaig fer una pausa, sobretot perquè trobo fascinants els maquilladors i els encanta veure com funcionen. Després de dirigir-me al meu escriptori, vaig fer el que sempre faig, encendre el meu ordinador i comprovar el meu correu electrònic abans de llançar-me a les meves tasques diàries. Al cap d’uns quinze minuts, van passar tres dones i van dir coses semblants sobre com els models els feien sentir lletjos o com mai no semblessin tan glamurosos. Va ser descoratjador sentir. Potser també ets un conversador negatiu. O potser ets algú que et compara amb els altres. Això és perfectament normal quan viviu en una societat que us manté a nivells ridículs. Però hi ha una llum al final d’aquest túnel si esteu disposats a fer una mica de feina i pressionar-vos a pensar diferent.\nÉs important recordar que, mentre que les dones que caminen per la pista són boniques i es veuen genial, han trigat hores a preparar-se, probablement les galtes no són naturalment tan rosades i les colades es mantenen enganxades. Hi va haver un equip que va treballar en cadascuna d’aquestes dones per aconseguir que els seus cabells i el maquillatge estiguessin bé. Si tinguessis equips treballant durant hores durant tu, prometo que també semblaria un milió de dòlars i que les celles vinguessin directament del cel. Com totes les imatges que tenim cada dia en línia, a les revistes i a les pantalles, els models estan polit fins a brillar.\nMés enllà d’això, heu de recordar una de les Regles d’Or de la positivitat corporal: la bellesa d’una altra persona no s’aparta de la vostra brillantor. Penseu en vosaltres com la vostra pedra preciosa preferida. Per aquest argument, sou un opal. El fet que estiguis al costat d’un safir no vol dir que no siguis una roca brillant de l’arc de Sant Martí. Només vol dir que sou dues belleses molt diferents amb els vostres punts forts i febles.\nmaquillatge de la vida real\nAplegueu els amics, feu broma, feu els berenars preferits i creeu una pancarta per recordar-vos que ningú no es pot treure de la vostra lluentor. Celebra’t, no et denigres. El Victoria's Secret Fashion Show només arriba un cop a l'any; No us perdeu, sent negatiu sobre vosaltres o els altres. Gaudeix del glitz i del kitsch i condueix aquelles belles ales fins a l'arc de Sant Martí cobert de seques que et mereixes.\nRelacionat: 5 maneres impermeables d'aturar-se i intimidar-se i començar a estimar el cos


Es posa en marxa la fase 1 de desconfinament – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 23 de maig de 2020 a les 7:00 0 1540 Visites\nEls municipis de l’àrea sanitària del Baix Llobregat Nord entra en la fase 1 de desconfinament aquest dilluns 25 de maig.\nEl més destacat respecte a la fase 0,5 són que es permeten les trobades i reunions de fins a 10 persones, per exemple amb familiars i amics, a domicilis, al carrer o a zones comunes respectant la distància física de 2 metres o amb la utilització de mascaretes.\nTambé és possible la mobilitat de persones entre municipis de la mateixa la Regió Sanitària Metropolitana Sud, que comprèn les poblacions de difusió de La Bústia, el Baix Llobregat, l’Alt Penedès, el Garraf i l’Hospitalet.\nEls bars i restaurants poden obrir el local al públic i muntar terrasses exteriors de fins al 50% de la capacitat. Amb mesures de seguretat com complir la distància entre taules de 2 metres i una ocupació màxima per taula de 10 clients. Els Ajuntaments han donat a conèixer ajudes a la restauració, especialment pel que fa a les terrasses.\nLes franges horàries d’edats per a passejar o fer esport continuen sent les mateixes -excepte Collbató i Castellví que tenen menys de 5.000 habitants i poden sortir al carrer a qualsevol hora-. Tres poblacions tenen menys de 10.000 habitants però hauran de regir-se per les sortides amb franja horària perquè tenen una densitat superior de 100 habitants per quilòmetre quadrat: Sant Esteve (410,1), Gelida (282,2) i Masquefa (539,9).\nEs permet la sortida de tota la família al complet, fer esport i passejar en grup. I viatjar en vehicle de fins a 9 places si els ocupants resideixen en el mateix domicili. Si no és el cas, només poden anar dues persones per fila de seients i amb mascareta.\nSegueixen vigents altres flexibilitzacions amb restriccions que venen de la fase 0,5 com que els comerços poden obrir sense cita prèvia amb les mateixes mesures de seguretat.\nCal recordar la distància física entre persones, la rentada de mans i l’ús de la mascareta, que és obligatòria des de dijous, són tres de les accions importants per fer front i no propagar el coronavirus covid-19.\nFotografia: Una clienta a l’Àfrica Oliveras Estilistes d’Olesa aquest divendres es prepara per a la fase 1, que permet entre altres les trobades amb familiars i amics fins a 10 persones a partir de dilluns [La Bústia]


Veïns de Sant Antoni demanen que l’escut de Barcelona del mercat recuperi els colors | betevé\nEls arquitectes van considerar que com que no és vigent no calia mantenir-los i van decidir pintar-lo completament de grana, com la façana\nCarmen Cortés Vidal | dijous, 24 de maig del 2018, a les 14.51\nEls veïns del barri tenen clar com prefereixen veure l’escut. “Així passa desapercebut”; “és una llàstima, perquè no costava gaire pintar-lo”; “si abans tenia color, ara també”. Conscients que pugui acabar sent un clam majoritari tant l’Ajuntament com els arquitectes es mostren disposats a tornar a pintar l’escut amb els colors que li pertoquen. De la façana també han desaparegut les lletres on es llegia Mercat de Sant Antoni però en aquest cas ha estat conscientment: “Eren lletres recents, no de l’edifici original i no tenien cap valor històric”, explica Pere Joan Ravetllat, arquitecte que, juntament amb Carme Ribas, signa la rehabilitació del mercat.\nXavier Trias: “L’escut s’ha de pintar”\nQui també ha defensat que l’escut ha de recuperar els colors originals és el president del Grup Municipal PDeCAT, Xavier Trias: “No podem perdre una característica tan important. És part de la història i no es pot menystenir el que hi havia abans”. Trias ha confiat que es tornarà a pintar.\nEl líder del PDeCAT ha aprofitat també per posar en valor la reforma del mercat però ha criticat que no s’hagi deixat obrir-hi un restaurant. Per Trias tampoc no ha estat una bona decisió fer-hi un gimnàs. Aquest equipament no estarà operatiu fins a la tardor.


Èxit d’inscripcions per a visitar aquest diumenge la capella del Sant Sepulcre — Ajuntament d'Olèrdola\n18:24 del 28 de maig de 2022\nÈxit d’inscripcions per a visitar aquest diumenge la capella del Sant Sepulcre\nÈxit d’inscripcions per a visitar aquest diumenge la capella del Sant Sepulcre Els tres torns de visita s’omplen per poder gaudir de la visita guiada a aquesta joia del patrimoni del municipi http://www.olerdola.cat/news/exit-d2019inscripcions-per-a-visitar-aquest-diumenge-la-capella-del-sant-sepulcre http://www.olerdola.cat/news/exit-d2019inscripcions-per-a-visitar-aquest-diumenge-la-capella-del-sant-sepulcre/@@download/image/SantSepulcre.jpg\nEls tres torns de visita s’omplen per poder gaudir de la visita guiada a aquesta joia del patrimoni del municipi\nHi ha ganes de conèixer el patrimoni del municipi. Aquesta és una de les principals conclusions que extreu Miriam Mulinari, tècnica de cultura de l’Ajuntament d’Olèrdola, després de valorar l’èxit d’inscripcions per a visitar aquest diumenge la capella del Sant Sepulcre. Tal i com va passar durant el passat mes d’octubre, quan la capella es va poder visitar dins de les Jornades Europees del Patrimoni, en aquesta ocasió també ha estat molt satisfactòria la resposta i s’han complert les expectatives.(àudio)\nLa jornada de visites s’ha organitzat en tres torns diferenciats aquest diumenge. Els grups han de ser necessàriament reduïts i reuniran cadascun a una vintena d’inscrits,la qual cosa suposa que aquest diumenge pel Sant Sepulcre hi acabaran passant una seixantena de persones. La visita que es programa a dos quarts d’una, la darrera de les tres, es podria combinar amb una visita prèvia a les restes de la ciutat medieval d’Olèrdola.(àudio)\nVeient els resultats obtinguts, l’Ajuntament ha refermat la seva aposta per seguir organitzant aquestes visites al patrimoni d’Olèrdola per a fer accessible el seu coneixement a tothom. (àudio)\nLa primera de les vistes guiades s’ha programat a dos quarts d’onze del matí. Les altres dues es faran a dos quarts de dotze i a dos quarts d’una.


Pizza margarita, recepta per fer-la a casa | Factor Gastronòmic\nIngredient principal / Pizza i coques / Pizza margarita\nÉs evident que la pizza margarita és la més popular de totes les pizzes napolitanes i la que no sol faltar en la carta de cap pizzeria. Això no vol pas dir que sigui la primigènia també, títol que ostenta la pizza marinara. Un nom, aquest darrer, que fa pensar en el mar. No ens equivoquem pas, però la seva relació amb el mar no és degut als ingredients que conté sinó al fet que era consumida sobretot per mariners, en terra ferma i en les embarcacions. La pizza marinara, la qual sembla que s’originà cap al 1734, consisteix en una base de farina, aigua, llevat i sal cuita al forn a la qual se li afegeix al damunt salsa de tomàquet, oli d’oliva, all i orenga. El fet que fos fàcil de preparar i amb ingredients que es conservaven bé feu que esdevingués una menja habitual en les embarcacions i d’aquí el seu nom.\nLa principal innovació de la pizza margarita respecte la marinara fou l’addició de formatge, concretament, de mozzarella. Calgueren uns anys perquè això passés, concretament sembla que aparegué entre el 1796 i 1810 i no el 1889, tal com queda recollit en el document de la Comissió Europea que regula l’especialitat tradicional garantida de la pizza napolitana. La pizza margarita, l’elaboració feta a partir d’una base de salsa de tomàquet, mozzarella i alfàbrega, ja existia, doncs, quan la reina d’Itàlia, Margarida de Saboya, visità Nàpols el juny de 1889. El fet que Raffaele Esposito de la pizzeria Brandi oferís a la reina aquesta pizza com a homenatge a la bandera italiana, per la coincidència dels tres colors, acabà de popularitzar aquesta preparació que ja existia. Tant que sovint es confon l’origen d’aquesta pizza amb la visita de la reina Margarida.\n200-225 g de massa de pizza\nPreparació de la pizza margarita\nTallar la mozzarella de búfala a tires o daus i deixar-les escórrer unes hores a la nevera (es pot fer d’un dia per l’altre). D’aquesta manera perdrà part de la seva aigua i no la deixarà anar quan coem la pizza.\nPre-escalfar el forn a màxima potència amb calor a dalt i a baix durant 30 minuts. Si teniu una pedra de forn per coure pa o pizza, col·locar-la a la base i, en aquets cas, com que la pedra necessita més temps per escalfar-se, pre-escalfar el forn durant 45 minuts.\nEstirar la massa de pizza amb les mans: pressionar el centre amb els dits procurant portar l’aire del centre cap a les vores (d’aquesta manera quedaran vores amb aire, cruixents i saboroses), anar-la voltejant i estirant, a mesura que l’anem fent gran. Posar la massa estirada a sobre de paper de forn (no cal si es fa servir una pedra de forn).\nCol·locar la pizza damunt la base del forn i enfornar durant 5-6 minuts.\nTreure la pizza del forn, retirar el paper de forn i repartir per sobre la mozzarella de búfala i les fulles d’alfàbrega (també es poden posar al final si volem donar-li un toc més fresc). Si volem que les vores quedin més enrossides, pintar-les d’oli d’oliva amb un pinzell.\nCol·locar la pizza a mitja alçada del forn i enfornar 5-7 minuts més, fins que veiem que la pizza estigui prou feta: el formatge s’ha d’haver fos i les vores s’han de veure lleugerament torrades.\nApagar el forn, deixar reposar la pizza margarita un minut i servir.


Fragments personals: de juny 2010\nDissabte i convocada per la Plataforma pel Dret a Decidir hi ha una nova manifestació a Barcelona per reclamar el Dret a l'Autodeterminació.\nL'assistència és molt menys massiva del que seria desitjable, però és el que hi ha. El ressò als mitjans de comunicació també és minso, tret d'alguns mitjans digitals. El recorregut és un dels clàssics: plaça Urquinaona, Via Laietana, que permet copsar la magnitud de la concentració en comparació a altres vegades, per acabar davant al Parlament hi deixar-hi les pancartes de les diferents comissions organitzadores de les consultes a cada una de les localitats en un acte simbòlic per esperonar als parlamentaris a convocar una consulta legal per l'autodeterminació.\nEl camí serà llarg i feixuc, però ha començat amb força. Fa ben pocs anys era inimaginable que es celebressin aquestes consultes als diferents pobles de Catalunya organitzades per la societat civil.\nCal seguir endavant i reclamar una consulta nacional sobre la independència de Catalunya. No s'ha de tenir por a la democràcia. Democràcia no són eleccions cada quatre anys. Els ciutadans estem capacitats per opinar sobre molts del temes, però els polítics tenen por de preguntar.\nUn bon pas seria que a les properes eleccions al Parlament Català d'una vegada per totes s'aparquessin les diferències ideològiques, els personalismes i l'afany de protagonisme i puguem votar a una candidatura única amb un punt d'unió el compromís a convocar aquesta consulta. D'altra manera si es continuen presentant els de sempre i dient i explicant el de sempre, el desencís tornarà a ser gran i de nou guanyarà l'abstenció i/o el vot en blanc davant del problema d'escollir entre opcions que cada cop ens desagraden més i més.\nPublicat per Ricard Masferrer a 23:42 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, opinió, país\nPublicat per Ricard Masferrer a 6:45 Cap comentari:


Xiulada – Penya Almogàvers – FCBarcelona\nLes coses no passen perquè si. Xiular el rei no és llibertat d’expressió. Xiular el rei i l’himne d’un país és una ofensa. Aquells que van xiular l’himne espanyol a la final de la Copa del Rei ho sabien. No ho feien en nom de la llibertat d’expressió, ho feien en nom d’una protesta. Els que van xiular no es senten espanyols i volen la independència de Catalunya (i del País Basc), i és perfectament lògic i raonable que mentre la independència que es reclama no arriba, s’aprofita cada ocasió per tibar la corda i xiular i menysprear qualsevol dels símbols que simbolitzen l’opressió a Catalunya (i el País Basc).\nNo és la primera vegada que els aficionats del Barça xiulen l’himne espanyol. El 14 de juny de 1925, en un partit del Barça al camp de les Corts, els aficionats ja van xiular l’himne espanyol i la resposta del govern espanyol va ser clausurar l’estadi barcelonista durant 6 mesos i convidar al president del FC Barcelona, Joan Gamper, a abandonar el càrrec i el país. Durant 5 anys Gamper no va tornar a Catalunya i ja mai més va tornar a ser president.\nEl Barça és Catalunya i si repassem la història del Barça veurem que quan hi ha hagut repressió contra Catalunya, hi ha hagut repressió contra el Barça. L’any 1936, en plena Guerra Civil, l’exèrcit franquista va afusellar Josep Sunyol, president del FC Barcelona. Amb la victòria de Franco, a partir de 1940, va ser nomenat president del club un home d’indubtable fidelitat al règim, Enric Piñeiro, marqués de la Mesa de Asta. A més, l’entitat va passar a denominar-se Club de Futbol Barcelona, forma espanyolitzada que substituïa l’anglòfona Futbol Club Barcelona i les quatre barres de l’escut van quedar reduïdes a dues. També es va prohibir l’ús del català. Més endavant, el 1957 Di Stefano no va ser jugador del Barça per ordre de Franco, per afavorir el Real Madrid. Durant els anys seixanta, els barcelonistes van començar a sentir-se prou forts per mostrar el seu simbolisme com a club identificat amb la Catalunya que el franquisme negava. El president Narcís de Carreras va fer referència a aquest simbolisme en el seu discurs de presa de possessió, el gener del 1968, afirmant que el Barça és ‘més que un club’.\nI l’any 1979, en la final de la Recopa, els 30.000 barcelonistes desplaçats a Berna van fer onejar més banderes catalanes que blaugranes. I ja que parlem de banderes, en els partits que juga el Barça al Camp Nou, no hi ha a l’estadi culé ni una sola bandera espanyola, ni una. Pels barcelonistes, el Barça és Catalunya, tal com es reflecteix en l’escut amb la Creu de Sant Jordi, la bandera militar de la Corona de Catalunya i del sant patró català i les Quatre Barres, la bandera nacional catalana des de fa més de mil anys.\nAixí doncs qui es queixa de la xiulada no coneix gens l’afició del Barça, ni allò que representa el Barça. Repetim algú ha vist alguna vegada al Camp Nou una bandera espanyola? O digueu-m’ho a l’inrevés. Com es rebut el Barça pels estadis espanyols? Es mostren desenes de banderes espanyoles, s’insulta a Catalunya i els catalans, es crida com a micos “es polaco el que no bote”, etc…Un darrer exemple. El màxim rival barceloní del Barça, no es diu Catalunya Club, ni Sportiu Català, es diu RCD Español, i els seus aficionats sempre porten banderes espanyoles. Aquest fet no és una casualitat. Tothom, tothom té clar què és el Barça i a qui representa. I qui ho dubta, o és un ignorant o és un hipòcrita.\nAquells que tant s’omplen la boca contra la xiulada de la final, perquè no diuen res quan els seguidors espanyols xiulen l’himne de la selecció rival quan Espanya juga al Bernabéu, a Mestalla o al Sanchez Pizjuan? Xiular no és qüestió de mala educació, és una qüestió de protesta. Els espanyols tindran les seves raons quan xiulen, però els catalans també les tenim. O és que la gent encara no sap en quines condicions polítiques, socials, econòmiques, i lingüístiques vivim catalans i bascos per culpa de l’Estat Espanyol? Hi ha molts culpables, però el màxim representant és el seu rei i el seu himne i una manera de protestar és xiular-los.\nO potser s’esperava que catalans i bascos aplaudissin la monarquia, acotessin el cap i els besessin la mà? Que tothom entengui d’una vegada que hi ha molta gent amb passaport espanyol que se sent una altra cosa i que no deixa escapar una ocasió per demostrar-ho, per protestar i per reivindicar allò que només és: català. Potser és una contradicció xiular al rei i jugar una competició que porta el seu nom. Però davant d’això, només podem fer dues coses: o no jugar, o jugar i demostrar, que malgrat no som espanyols, som els millors. I això és el que hem fet. Ja arribarà el dia, que jugarem les nostres pròpies competicions, però mentre això no passi, ho continuarem fent a les de la lliga espanyola, per si més no, poder celebrar alguna victòria sobre els opressors del poble català. Per molta gent no és intolerable xiular. El que és intolerable és que protestin aquells que no paren insultar i agredir Catalunya, aquells que menteixen sobre la seva realitat cada matí des de la ràdio, des de la premsa, des de la tribuna d’un parlament, aquells que organitzen boicots contra productes catalans. Algú creu de debò que els actes contra Catalunya no tenen conseqüències? Algú creu que els catalans no tenim memòria? Aquest himne xiulat va ser també el d’un règim militar i feixista que va robar-nos a tots la condició de ciutadans i que va perseguir la llengua i la cultura catalanes i que va assassinar a milers de compatriotes. L’himne i la bandera son els mateixos que quan governava Franco, els mateixos. No ho oblidem. El Barça del segle XXI té una repercussió mundial que abans no tenia. Fa 20 anys, només era culé la gent de Catalunya i algú més de fora. Però ara, tothom vol ser del Barça. Benvingut tothom que vulgui animar al Barça, però ha de tenir clar, que darrera dels colors blaugranes s’amaga un sentiment i una filosofia. Un sentiment de catalanitat, que cal respectar. El Barça no és un simple equip de futbol, és “més que un club”, és el club de tot un país. I els nous culers, vinguin de Barcelona, d’Almeria, d’Oviedo, de Dubai, de Tokio o de Buenos Aires, ho han de tenir clar. El Barça representa Catalunya i només Catalunya i qui no entengui aquest fet i a sobre vulgui compaginar barcelonisme i espanyolitat que es busqui un altre equip de futbol. Aquí no serà ben rebut.


5 KYIV EURO MARATHON - KÍEV-(UCRAÏNA) – 25/ABRIL/2021 - Corredors.cat\n5 KYIV EURO MARATHON - KÍEV-(UCRAÏNA) – 25/ABRIL/2021\n28 Abr 2021 17:31\t#1 per Josep80 (Associat/da)\nDes de setembre, a Ostrava/Txèquia, que no corria els 42,195 km. Una mitja presencial a Sofia/Bulgària, i fins a una dotzena de mitges virtuals era el bagatge des d'aleshores. M'havia estat preparant per córrer una marató el gener (Madeira), o el febrer (Nicòsia) o el març (Girona vies verdes), però totes ajornades o cancel·lades, i mentrestant anar allargant una preparació setmanes i més setmanes, fins a arribar al sobreentrenament, amb cansament acumulat i manca de pistonada. A més, i per acabar-ho d'adobar, tota la sèrie de mesures restrictives que cada país imposa per lluitar contra la Covid-19.\nEn fi, que es va presentar aquesta oportunitat, i no la vaig desaprofitar, fent la inscripció i la reserva de vols i allotjament tot just una setmana abans.\nNo es tracta de la marató de Kíev, que es fa cada any el mes d'octubre, sinó la Euro marató de Kíev, que amb aquesta ja porta 5 edicions, i que enguany ha aprofitat per ajuntar-la amb el campionat de marató dels Balcans, en el que hi han participats corredors d'elit d'alguns països de la zona (Ucraïna, Bulgària, Romània, Turquia, Israel, Macedònia del Nord...).\nKíev, la capital d'un país que ja fa més de trenta anys va deixar de formar part de l'antiga URSS, però que, inevitablement, es veu emmirallada en Rússia, amb un alt grau d'influència, i amb una sèrie de conflictes prou vius, per què no dir-ho, entre els dos països (a Crimea i a la regió del Donbàs). Kíev, banyada pel riu Dnièper, amb uns 3 milions d'habitants, amb mitja dotzena de reclams turístics locals, força interessants, i amb un altre, no local (cal desplaçar-s'hi), poc convencional: visita a la central de Txernòbil (visita guiada). Sense comentaris.\nEsdeveniment celebrat en plenes restriccions a la ciutat de Kíev per lluitar contra la covid-19, les més dures del país: només botigues essencials obertes, la resta tancades. Hostaleria només oberta per menjar per emportar. Prohibits tota mena d'actes col·lectius. Servei de transport públic només disponible per treballadors essencials. Prova PCR negativa per entrar en el país, i pels visitants, obligada contractació d'una assegurança mèdica feta amb una companyia local. I en mig de tot això, la celebració d'aquesta cursa, que volia ser un intent de començar a tornar a la normalitat en l'àmbit esportiu, aprofitant poca assistència, i aprofitant el campionat de la marató dels Balcans.\n339 inscrits a la marató, 80 a la marató per relleus, 720 a la mitja marató, 308 als 10k, 119 als 5k, 15 inscrits als 21km marxa nòrdica, 45 en els 10k de marxa nòrdica, i finalment 115 en els 5k de marxa nòrdica, afegint-hi la dotzena de corredors d'elit del campionat dels Balcans.\n48 hores abans de l'esdeveniment l'organització va comunicar als participants que les autoritats sanitàries es tiraven enrere pel que fa a autoritzar la celebració de la prova, i que només autoritzaven la marató. Aquest fet va generar molt enrenou, pel que fa a les maneres i a les contradiccions dels responsables, i al cap de poques hores van haver de rectificar, autoritzant finalment totes les proves, això sí, amb l'obligatorietat de complir amb tota una sèrie de normes preventives.\nRecollida del dorsal a les taquilles de l'estadi del Dinamo de Kíev, punt on la cursa tenia la sortida i l'arribada. Cada taquilla una cursa, per evitar aglomeracions. Ni fira del corredor ni res semblant. Circuit molt diferent del circuit de la marató de la ciutat (Wizz Air Kyiv city marathon), el qual sí que passa pels llocs emblemàtics de la ciutat. En aquest cas, la marató constava de 4 voltes a un circuit, que anava a buscar descaradament la sortida de la ciutat per l'oest, circulant 3 quilòmetres d'anada + tres de tornada (per volta) per una autovia amb pendent, una de les mitjaneres de la qual estava tallada per nosaltres (en l'altre sentit de l'autovia els cotxes circulaven a més de 100 km/h). En fi, recorregut trencacames, atès que Kíev és una ciutat plena, plena, plena de turons, i "turonassos". Asfalt bastant irregular en alguns trams, així com esporàdiques llambordes.\nLa cursa va començar a les 9:00, amb un dia solejat i amb 3 °C de temperatura. No vaig haver de matinar, perquè a més, l'aparthotel on ens allotjàvem estava a 10 minuts caminant. Després de la sortida dels participants en el campionat dels Balcans, vam sortir els de la marató (9:05). Mesures anti covid-19 per accedir al calaix de sortida: mascareta, control de temperatura, distància de 1'5m entre corredors a la sortida (esquerra, dreta, davant, darrere). Sortida de corredors de tres en tres, i cada cinc segons. Fred de collons, quan estaves a l'ombra, i aturat. Un cop corrent, mascareta fora, i endavant. Recorregut lleig amb ganes. Animació inexistent, llevat dels pocs voluntaris i voluntàries que no escatimaven esforços. Cap banda musical. Avituallaments en dos punts del circuit a base d'aigua i plàtans, i d'aigua i plàtans. Això sí, l'aigua en ampolles de 750ml, que anaven llançades quasi plenes.\nI de punts quilomètrics,... Cap ni un! Per tant, a fiar-te del GPS, que sempre marca de més.\nLa intenció era fer Galloway (14'+1'), tant pel sobreentrenament, com per la cursa d'aquí a dues setmanes, però vist el perfil del recorregut, vaig decidir adequar el Galloway al traçat del circuit.\nVaig passar els parcials de cada volta en 1:01:02, 1:02:21, 1:04:12 i 1:07:36, la primera mitja en 2:03:23 i la segona en 2:11:48. Intentant ser regular, la veritat és que els pendents van anant passant factura a mesura que passaven els quilòmetres. Per contra, cap a mitja cursa el cel es va tapar, el Sol ja no escalfava, i es va agrair. Les dues primeres voltes van ser més o menys entretingudes, ja que sempre tenies corredors a prop, de qualsevol distància. A partir de la tercera volta, i especialment la quarta i última, vaig córrer sol, ja que ja quedàvem molt pocs corrent.\nCrono total 4:15:11, posició 214/271 acabats i posició 3/5 en categoria 60-65. En realitat jo era el segon més vellet de la cursa, darrere d'un altre corredor de 64 anys. (36 dones i 235 homes acabats). Un corredor turc va guanyar entre els homes (2:18:26) i una corredora croata entre les dones (2:36:26), ambdós participants en el campionat dels Balcans.\nEn fi, 38a marató al sac. Marató poc recomanable, lleixa. Però que ha complert el seu objectiu per a mi: tornar-hi!!!\n28 Abr 2021 19:24\t#2 per Dennis Teuling (Associat/da)\nBona crònica josep80!\nEnhorabona per una nova marató!!\nLo teu es realment "vici", oi?... que llegint la crònica, pocs al·licients per motivar-nos a venir l'any que ve...\nCom a mínim has fet una mica de cultura... que ja sé que no et falta a tu, globetrotter!\n28 Abr 2021 20:11\t#3 per Jordi (Associat/da)\nSort que no hem vas dir res i no hem vaig enterar, que sinó cap allà que hagués anat\n28 Abr 2021 20:43\t#4 per Josep80 (Associat/da)\nJRDi69 va escriure: Josep80\ncollons, Jordi, no fotis! D'aquí a 11 dies marató de Varna, a Bulgària. Encara hi ets a temps...\n28 Abr 2021 22:14\t#5 per Jordi (Associat/da)\nAra ja m'he calmat apuntant-me a Tossa , però tinc curiositat per saber com trobés aquestes maratons?\nJo vaig està mirant i només hem va aparèixer la de Milà i al final vaig deduir que sí és feia només seria per èlit i vaig resignar-me\n29 Abr 2021 18:55\t#6 per arcadi42 (Associat/da)\nMolt bé Josep. A Varna estaràs una mica més acompanyat...i espero que sigui una mica més maca!\nSort que no em vaig deixar enredar per venir a Kíev...\n30 Abr 2021 10:56\t#7 per jordicp3 (Associat/da)\n02 Mai 2021 19:21\t#8 per Tiny (Associat/da)\nEncara que sigui lletja de collons!\n03 Mai 2021 09:18\t#9 per gorka (Associat/da)\nUna altra Marató a la bossa, aquesta gairebé heroica per totes les dificultats colaterals.\n05 Mai 2021 19:02\t#10 per sandmannn (Associat/da)\nA continuar coleccionant maratons!!


FGC crea una societat per operar al futur mercat ferroviari liberalitzat\nFGC Mobilitat assumirà projectes fora de la xarxa pròpia, com el nou servei de tren a l'aeroport del Prat\nUn tren de la línia 7 dels FGC. Ruth Marigot\nFerrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) fa un pas més per poder operar en un futur mercat ferroviari liberalitzat en règim de lliure competència amb altres operadors. El Govern ha donat llum verda a la creació de FGC Mobilitat, una societat dins del grup que serà la que s'encarregarà de futurs serveis tant de viatgers com de mercaderies que siguin encomanats a FGC fora de la seva xarxa pròpia. Entre els projectes que assumirà la nova societat hi ha la gestió del nou servei de tren a l'aeroport del Prat o bé els futurs serveis ferroviaris de connexió amb la Catalunya del Nord que vol impulsar la Generalitat.\nFGC Mobilitat és una societat pública, però s'encarregarà només d'activitats en què almenys un 51% dels ingressos provinguin del pagament dels usuaris del servei (i no de subvencions públiques). Això, a la pràctica, permetrà que pugui accedir a crèdit privat i que el seu endeutament no repercuteixi sobre els pressupostos de la Generalitat.\nSerà aquesta nova societat la que s'encarregarà de la compra dels trens que ja estan licitats per al servei de connexió amb el Prat i també la que treballarà per buscar socis amb els quals eventualment perfilar una oferta de serveis de tren en connexió amb ciutats com Montpeller, Perpinyà i Tolosa de Llenguadoc.\nmobilitat transport FGC


Alcover posa en marxa un nou servei municipal esportiu\nLa Piscina Municipal d'Alcover compta amb un nou servei per realitzar reparacions de bicicletes\nEs tracta d'un nou tòtem amb un inflador de rodes i eines per a ajustaments\ndimarts, 12 de maig 2020 - 09:51h\nAlcover ha instal·lat un nou tòtem amb un inflador de rodes i eines per a realitzar petites reparacions i ajustaments a les bicicletes. Està situat a l'exterior de la Piscina Municipal, completant així el servei d'aparcament de bicicletes que ja disposava l'equipament esportiu. Aquest tòtem ja es troba en funcionament i és d'ús públic. Per a utilitzar-lo, fa servir el mateix sistema que un carret de la compra: s'ha de posar una moneda per obrir-lo, i un cop s'hagi fet us del servei, aquesta es retornarà.\nLa Piscina Municipal amplia així el ventall de serveis que ofereix a la població i dona cabuda, també, a aquelles pràctiques esportives que no poden realitzar en el si de l'equipament, però que tenen una gran acceptació entre els alcoverencs i alcoverenques.\nRetirada de pins de grans dimensions\nPer altra banda, l'Ajuntament d'Alcover ha efectuat la retirada de cinc pins de grans dimensions ubicats a l'accés de la zona escolar i al jardí ubicat entre el Centre de Dia i la zona de joc de petanca. Els treballs s'han dut a terme després de l'acord adoptat en el Consell Escolar Municipal del 21 de gener de 2020, i després de rebre la petició des de la direcció del centre sociosanitari i els usuaris de la zona recreativa.\nAmbdós centres han patit, en reiterades ocasions, la caiguda de branques en la zona dels seus equipaments, amb la perillositat que aquest contratemps comportava els dies de fortes ventades. La talada dels pins s'ha dut a terme després que els serveis tècnics de l'Ajuntament l'hagin valorat com la millor opció per dotar de més seguretat aquesta zona tan concorreguda. Aquesta mesura permetrà evitar la caiguda de branques, els dies de fort vent, que suposava un risc per la població; com també evitar l'aparició de l'eruga processionària en aquests indrets, un perill per les persones i els animals de companyia.


Noticias de actualidad — Mercadona - Mercadona\nMercadona incorpora un nou oli facial elaborat amb tomàquets d’Extremadura i en ven 5.000 unitats al dia\nAquest oli de licopè és un potent antioxidant natural que, a més d'ajudar a suavitzar les taques produïdes pel sol o per l'edat, té cura de les pells més sensibles i combat l'envelliment.\nEl Proveïdor Totaler Lycolé (Cosmética Natural de Licopeno S.L.) fabrica aquest nou producte a Badajoz.\nLa Llet +Proteínas de Mercadona ven més de 12.000 unitats diàries\nL'innovador producte contribueix a l'aportació extra de proteïnes i calci per al manteniment de la massa muscular i els ossos.\nEl Proveïdor Totaler Lactiber León S.L. s’encarrega de fabricar aquest producte.\nMercadona incorpora unes noves ampolles facials antivermellors i en ven 2.400 unitats al dia\nAquest producte té cura de la pell sensible i amb tendència a les vermellors. Ajuda a alleujar, calmar i reparar la pell, i en restableix l’equilibri natural.\nEl Proveïdor Totaler Viokox fabrica aquest nou producte a Picassent (València).\nEl nou snack de blat de moro de Mercadona ven més de 13.100 unitats diàries\nL'aperitiu està disponible a les més de 1.600 botigues de la cadena des de finals de juny.\nEl Proveïdor Totaler Grefusa és l'encarregat de fabricar l’Snack de blat de moro gust barbacoa sota la marca Estrella.\nMercadona incorpora a l’assortiment tovalloletes hidroalcohòliques per a les mans i en ven 12.000 unitats\nEl nou producte està impregnat amb fórmula hidroalcohòlica 75 % que neteja la pell en profunditat.\nEl Proveïdor Totaler Ubesol fabrica aquest nou producte a Atzeneta d’Albaida (València).\nMercadona preveu comprar 850 tones de figues d'origen nacional per a la campanya del 2020, un 30% més que el 2019\nEn el compromís d'oferir als "Caps" (clients) fruita i verdura de proximitat, la companyia aposta per figues d'origen nacional cultivades a la Comunitat Valenciana, Catalunya, Castella i Lleó i les Canàries.\nLa companyia va comprar aproximadament 650 tones de figues fresques el 2019.\nMercadona dona més de 5 tones d’aliments de primera necessitat a Càritas Toledo\nLa companyia segueix refermant la seva col·laboració amb entitats socials de la província de Toledo, com Càritas Toledo, amb el lliurament de productes de primera necessitat, com ara llet i productes de xarcuteria al tall.\nMercadona reforça les donacions d'aliments durant la situació excepcional ocasionada per la COVID-19 i dona resposta a les necessitats derivades d’aquesta situació de complexitat extraordinària que estem vivint.\nFins ara, la companyia ha donat més de 186 tones de productes i aliments a les diferents entitats i organitzacions socials de Castella-la Manxa.\nEl 2019 la companyia va donar un total de 250 tones d'aliments de primera necessitat a la Comunitat de Castella-la Manxa.\nMercadona ven més d’11.000 bosses diàries de les seves noves patates ondulades gust formatge\nPresents a totes les botigues de la península, les illes Balears, Ceuta i Melilla des del mes de juny passat.\nEs tracta d'un aperitiu ideal per a combinar-lo amb refrescos, cervesa i vi negre, i que ha rebut una valoració molt alta en les sessions que la companyia fa als seus centres de coinnovació amb els "Caps" (clients).\nEl Proveïdor Totaler PepsiCo produeix aquest aperitiu per a la cadena de supermercats a Burgos (Castella i Lleó).\nMercadona dona 2,4 tones de bolquers i aliments de primera necessitat a la Fundació Madrina\nLa companyia referma la seva col·laboració amb entitats socials com la Fundació Madrina, a la qual fa una segona donació que s'afegeix a la que ja va fer de 3,6 tones, amb el lliurament de productes de primera necessitat, com ara bolquers, cacau soluble, potets i llet d'inici, continuació i creixement.\nFins ara, la companyia ha donat més de 296 tones de productes i aliments a les diferents entitats i organitzacions socials de la Comunitat de Madrid.\nEl 2019 la companyia va donar un total de 403 tones d'aliments de primera necessitat només a la Comunitat de Madrid.\nLes lasanyes i canelons gratinats de Mercadona venen 55.000 unitats al dia\nLa companyia ofereix canelons amb carn i bolets, i tres tipus diferents de lasanyes: bolonyesa, amb espinacs i mató, i amb salmó i bròcoli.\nAquesta línia de productes es va millorar el 2018 quan se’n va reforçar la qualitat i la varietat dels ingredients, alhora que es va substituir el plàstic dur de l'envàs per un de fusta, fruit del compromís de la companyia amb el medi ambient.\nAquests productes els elabora, sota la marca Hacendado, el proveïdor Totaler Platos Tradicionales a Bunyol (València).\nMercadona redueix un 30 % el sucre dels seus batuts i en ven més de 80.000 unitats al dia\nEs tracta dels Batuts Hacendado amb gust de Maduixa, Vainilla, Xocolata i Xocolata 90 % Llet.\nEls productes els fabriquen els Proveïdors Totaler COVAP a Pozoblanco (Còrdova), Lactiber a Lleó i Iparlat a Urnieta (Guipúscoa).\nMercadona lliura 9.300 quilos de productes de primera necessitat al Banc dels Aliments de les Comarques de Girona\nEn total, des de l’1 de gener i fins avui, la companyia ha lliurat 1.090.000 quilos d’aliments i articles d’higiene personal a diverses entitats socials i organitzacions benèfiques de Catalunya.\nReforça el seu compromís solidari amb Catalunya incrementant les donacions a conseqüència de la situació derivada de la crisi sanitària.


Escrit per Toni Ros a les 20:26\nmazda vermell ha dit...\nToni? Què et passa?\nem sap greu d'aquesta situacio personal...busca unes estones de temps només per a tu i torna més fort que abans.ànim!una abraçada.Aquest és un arreveure no pas un adeu!!!\nEntenc la teva decisió (per raons diferents se m'ha passat pel cap plegar, però no ho faré), tot i que penso que a la catosfera li calen veus com la teva per continuar essent un espai genuí de llibertat. A la catosfera li calen escriptors 2.0 capaços de repensar els grans temes de la vida des de la virtualitat. Si vols, torna aviat. Si no, ets ben lliure de cercar una nova motivació literària i vital que, al capdavall, són la mateixa cosa.\nAturar-se i reflexionar en silenci.\nEscampar les paraules en un full transparent i badocar quan el doll de lletres volen per l'aire. Deixar fluir el temps igual com deixem passar la vida. Anar creixent amb el que hem viscut i amb els qui hem compartit els moments que per nosaltres són únics.\nPrendre decisons i deixar un camí per reprendre'n un altre...\nSegur que la majoria esperarà a obrir el cava quan tornis!\nAmable, apassionat i lluitador Toni,\nquè putes fas?\nés un espot publicitari que no entenc?\nés la recerca d'un altre heterònim?\nés que t'has tornat més boig?\nés que t'has fet un home?\nI ho llegirem!\nCatosferer (inventor de mots i de mon-es), plagueter, bloguer, etc., no amollis!\nSalut! Sobretot, sobre tot!\nAh! I la lletra bona sempre, sempre és salut!\nA reveure si així ho vols. Quan he llegit això de les botelles de cava barat pensava que exageraves, però després de llegir els comentaris... Com es pot tindre tan mala llet (sempre des de l'anonimat, és clar).\nCaram, aquesta no me l'esperava...\nEn fi, només espero que ara entenguis la meva decisió de fa més temps... Segurament motius diferents, però al final, resultat idèntic.\nHa estat un plaer llegir-te, Toni.\nneSsa* ha dit...\nNo m'esperis - diu el temps-\nque se'n va\ncom se'n va el dia,\nrera el cim\nque té el color\nQue fora de nosaltres\nsi, tot ja consumat,\nno esperàssim més res?\nComprenc el teu cansament, Toni. I entenc que tinguis necessitat d'explorar camins nous. Els esperits bullents ja ho teniu, això. Sé que no et perdem, que no pararàs d'escriure i que, en un format o altre, et podré llegir, i potser conversar amb tu i tot. En un país d'aixetes rovellades, degotissos lúgubres, canonades rompudes i aigües estancades, no podem prescindir dels pocs dolls d'aigua fresca que encara ragen.\nFes-te sentir, per favor.\nvaja, i jo que avui és el primer dia que entro al blog, i amés tens un 141 de technorati, cosa que no pot dir tothom i suposo que els teus amics encara menys.\nQuina brometa avui dia de Tots Sants. Feia setmanes que no entrava al teu bloc i ves per on ... m'acosto a aquest i es com si hagués anat al cementiri.\nQue res, que agraïr la teva escriptura que estic convençut que la retrobaré en un altre moment o per altres camins.\nUn plaer llegir-te, a l'espera de la Resurrecció literària.\nLa vida és ciclíca i potser ara has pres la decisió de tancar un cicle i obrir-ne un altre.\nUna vegada, un noi, que fa 5 anys que escriu el seu blog em va comentar que les iniciatives a la vida, com un bloc, s'han de fer sempre i quan hi hagi motivació i et vinguin de gust. I quan la motivació cau és quan s'han de buscar noves motivacions...\nNo puc negar que m'he quedat una mica de pedra...\nAlgún cop havia entrat al teu bloc i em semblava un bloc molt innovador, i el citava com a referència dins el món de la catosfera...Gràcies per la teva dedicació a difondre la catosfera catalana.\nEt desitjo sort en el teu nou cicle!\nAnna Portell ha dit...\nEi, Toni, a reveure, perquè plegar... esperem que no pleguis, sinó que et prenguis una pausa. T'estarem esperant.


Sunrise Homestay Kathmandu Nepal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDhapasi, Balaju Gongabu, Kathmandu, Nepal, 44608 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Sunrise Homestay?\nMés informació sobre Sunrise Homestay\nConvenientment situat a Kathmandu, Sunrise Homestay és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. El centre de la ciutat és només a 5 km i l'aeroport és només a 30 minuts. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Sunrise Homestay, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, servei de neteja diari, repartiment de queviures.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com senders per fer excursionisme, massatge, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Kathmandu, faci de Sunrise Homestay la vostra llar.


Mónica Carrillo rep el 'Premio Azorín de Novela 2020' gràcies a la seua obra 'La vida desnuda'\nLa periodista i escriptora il·licitana va acudir a la gala que es va celebrar a la Sala Simfònica de l'ADDA, en la que hi havia més de mil assistents\nTags: Diputació Alacant, Literatura, Premis\n‘La vida desnuda’ és el nom de la novel·la amb la qual la periodista i escriptora d’Elx, Mónica Carrillo, ha guanyat el prestigiós ‘Premio Azorín de Novela 2020’. En aquesta obra la protagonista realitza un viatge interior a conseqüència de l’ingrés hospitalari de la seua àvia.\nLa periodista es va presentar per primera vegada a aquest concurs sota el pseudònim de Marina Suárez, i amb el seu treball ha aconseguit posar d’acord al jurat d’aquest certamen convocat per la Diputació d’Alacant i l’Editorial Planeta. El premi està dotat de 45.000 euros.\nLa gala es va celebrar a la Sala Simfònica de l’ADDA i van assistir més de mil euros, entre els que estaven el president de la Diputació d’Alacant, Carlos Mazón, la diputada de Cultura, Julia Parra, el director de Comunicació del Grupo Planeta, Patrisi Tixis, el director de l’àrea de Relacions Institucionals, Carlos Creuheras, i gran representació de periodistes i escriptors. L’acte va estar conduït per l’actor alacantí Fele Martínez.


Ferran Adrià: “Molta gent pot fer les coses bé; molt poca, extraordinàriament bé”\nParlem amb el creador d'El Bulli d’innovació, de creativitat i de talent\n14 min. 06/08/2017 00:00\n651x366 Ferran Adrià, el dia de l'entrevista Ferran Adrià, el dia de l'entrevista\nFerran Adrià (l’Hospitalet de Llobregat, 1962) assegura que concedeix unes mil entrevistes a l’any. “Aquesta deu ser la 400 o 450 d’aquest any”, diu amb un somriure afable. El 30 de juliol del 2011, El Bulli –considerat durant cinc edicions el millor restaurant del món– va tancar les portes per convertir-se en una fundació. Precisament és a la seu d’aquesta fundació al carrer Mèxic de Barcelona on ens rep Adrià. És una nau industrial de terres clars, diàfana i de poques parets blanques, amb post-its i un ordre caòtic. Aquí no hi ha ni un fogó, ja no es cuinen plats, però sí idees. En un espai de creació i innovació. Adrià i el seu equip tenen un mètode anomenat Sàpiens, per ajudar les organitzacions a crear d’una manera molt més eficaç. Parlem d’innovació, de creativitat i de talent, però no de política, perquè assegura que l’avorreix i que ja n’està fart.\nL’any 1987 vostè ja va dir que “crear no és copiar”. Què és crear?\nEl primer smartphone no el va fer Steve Jobs, el va fer Nokia. El mateix Jobs deia que sense internet ell no seria ningú. Tots ens inspirem en alguna cosa, però has de ser honest i dir-ho. És molt important a l’hora d’innovar i de crear. Moltes vegades la gent copia perquè no diu d’on venen les idees o els plats. Si ho dius, no copies, t’inspires.\nD’on treu la inspiració Ferran Adrià?\nSi és conscientment, moltes vegades les idees venen amb una tècnica creativa, però també pot ser de manera inconscient. Jo em puc inspirar anant a la Boqueria a buscar idees. A vegades es posen noms estranys com ara brainstorming [pluja d’idees], però anar cada dia a buscar idees és una tècnica creativa.\nHi ha qui diu que els genis tenen cada vegada més transpiració i menys inspiració. És a dir, que cal un mètode. És així?\nSempre. Jo no he treballat mai amb cap creatiu que no tingui un mètode, i he tingut la sort de treballar amb els grans creatius del món. Si no el té ell, el té l’equip. No es pot veure ni la creació ni la innovació com una cosa anàrquica. Hi ha tant talent al món, que fer les coses bé ho pot fer molta gent. Extraordinàriament bé, ja no tanta. Fer una cosa que no fa ningú és molt difícil. Hi ha professions en què fer coses noves és cada vegada més difícil. Per exemple, un pintor pot fer una cosa nova. Ara bé, que sigui disruptiu i trenqui com va passar amb el cubisme o l’art abstracte, cada vegada és més complicat. En la cuina, que és l’activitat més vella del món, és molt difícil fer coses noves.\nHi ha gent com Messi que té un talent innat, per exemple. ¿Però amb talent només no vas enlloc?\nAquest és un tema de debat molt interessant. La creativitat és la capacitat per crear. El talent, la defer una cosa extraordinària. ¿Fins a quin punt el talent extraordinari de Messi és creativitat o no? Juan Diego Flórez, el cantant d’òpera, diu: “Jo no soc creatiu, soc virtuós”. Sovint ho confonem.\nI Ferran Adrià què és?\nPuc parlar del que hem fet a El Bulli. Entre tots hem fet una creació disruptiva, creació i innovació. A El Bulli intentàvem tenir actitud creativa, es tractava de buscar els límits. Saps per què vam tancar el restaurant?\nPerquè van crear un monstre que els devorava?\nAixò ho va dir el meu germà Albert, que és un catxondo. I després va dir: “No l’hem de matar, l’hem de domesticar”. Buscàvem els límits del que era l’experiència en un restaurant i els vam assolir. Quan arribes als límits dius: “Ja està, tanco”. Vam tancar per això. I ara estem en això, la fundació, i la gent no sap gaire què estem fent, ni jo tampoc ho sé. Així és com també vam començar a El Bulli. Si ho sabés, et diria: “Mira, estem fem un centre...”, però no.\nFins i tot vostè mateix ha dit que va venir el ‘New York Times’ aquí durant quatre dies i no va saber explicar què hi fan.\nFem molts projectes. Portem tres anys amb El Bulli Foundation i estem endreçant, molt il·lusionats, perquè posem en ordre tot la feina i funciona. Per això soc aquí, tenim aquest repte, lluitem cada dia.\nJo no treballo.\nAixò no és treballar?\nNo. Jo faig això perquè vull. Estic retirat. No tinc fills, no soc multimilionari però no em cal treballar, he estalviat. No tinc un Ferrari, tinc una vida normal, visc a l’Hospitalet, i no tinc cap mansió, porto una vida molt normal. Avui m’he llevat a les 5 del matí i he fet 5 hores de classe amb la Sílvia, una col·laboradora, a la UB. Tinc la gran sort que ho he aconseguit tot en la meva carrera, però al meu cap encara hi ha motivació.\nLes empreses es tornen boges per intentar motivar els seus treballadors...\nDoncs jo tinc tots els premis del món, ho tinc tot, i dius: “Què et falta?”... Nosaltres no treballàvem per aconseguir els reconeixements. Què estem buscant ara? Estem buscant el límit. La nostra feina és buscar el límit sobre què és la comprensió, una cosa tan senzilla com això. Comprenem, i les coses funcionen.\nComprendre és la clau?\nLa gent no comprenem, si ho féssim el món no estaria com està. Això és una teoria que tinc jo. El nostre cervell no està preparat per a la revolució informàtica, digital i d’internet que estem vivint. Estem tots perduts.\nPrecisament Sàpiens és una nova tècnica que han creat i que parteix de la premissa que el coneixement en profunditat permet comprendre els processos i les organitzacions i et porta a crear d’una manera més eficaç.\nPer crear i innovar t’has d’educar i has d’aprendre. És un cicle que es va retroalimentant. Fem classes a la Facultat d’Economia amb gent que ja ve formada. També treballem amb CaixaBank i Telefónica amb nens i nenes. I ens agrada molt, perquè, si formem les noves generacions en l’emprenedoria, ens podran ajudar el dia de demà i donar-nos idees. El challenge [repte] és tan brutal que ja tenim el futur de la fundació clar.\nTambé fan classes a l’escola Elisava?\nDisparem molts trets i un tant per cent funciona. L’important d’El Bulli és el que va significar. Era un restaurant increïble, amb uns tios sonats, però ¿tu creus que existiria la qualitat de la restauració gastronòmica de Catalunya sense El Bulli? ¿Creus que existiria MasterChef? ¿Ceus que hauríem fet un projecte amb Disney i Star Wars? El valor d’aquella revolució és tan brutal que encara no en som conscients. És molt important endreçar i comprendre tot això.\nVostès també han creat una auditoria del procés creatiu?\nSí, ho hem fet amb Esade i és un sistema d’avaluació. Hi ha sistemes d’avaluació per a tot, menys per a la creació. No ho puc entendre. El Bulli era una pime disruptiva. A partir de l’any 1998 vam tenir l’oportunitat de fer consultoria i de buscar la radicalitat i els límits, vam treballar amb més de 40 multinacionals i vam aprendre molt.\nQuina va ser la clau de l’èxit d’El Bulli?\nL’èxit és molt piramidal. Al principi arribàvem a molt poca gent. A El Bulli només hi anaven 7.000 persones a l’any.\nÉs poca gent?\nNo és res, però eren els líders del món i no era perquè nosaltres els anéssim a buscar. Venien perquè vam fer una cosa disruptiva, qüestionant-nos l’ statu quo. Vam arribar a fer una exposició al Palau Robert per on van passar 700.000 persones en 10 mesos. A partir d’aquí em vaig adonar que fer exposicions era brutal per donar a conèixer el nostre projecte anterior i de futur. Vam fer exposicions a tot el món durant cinc anys. Vam rebre els millors premis de disseny i vam organitzar un challenge entre les principals escoles de negoci del món. Si no ho expliquem, la gent no ho sap.\nSi no innovem, morim?\nAquí ha vingut el fundador de Facebook, Mark Zuckerberg?\nVaig tenir una reunió amb ell, amb tota aquesta gent hi he estat reunit d’una manera o altra, però no és la tipologia de persones de les quals jo he après o el tipus de persones que admiro. He sigut vuit anys professor de Harvard i he estat amb gent increïble. Trobo que té molt més valor José María Álvarez-Pallete, el president de Telefónica, que Zuckerberg.\nJo fa set anys que soc ambaixador mundial de Telefónica i la gent pot pensar que ho dic per aquest motiu, però no. Una teleco ho té molt fotut i contínuament ha de canviar, transformar-se, reinventar-se... i Pallete ho ha fet, però valorem més la gent de fora que els d’aquí. Zuckerberg va ser un geni que va trobar una pedra filosofal. Les grans empreses de tecnologia estan fent que la gent tingui una idea equivocada del que és una empresa i la rendibilitat. Uns beneficis del 20% com els de Google són anormals. Estic segur que d’aquí uns anys això no serà així.\nEl Bulli invertia un 22% de la seva facturació en innovació. ¿Quant ha d’invertir una empresa en R+D?\nHi invertíem uns 300.000 euros i per a nosaltres era brutal. Però en realitat no és res. ¿Amb només 300.000 euros podem fer una innovació disruptiva d’un sector? Dependrà del sector, esclar. Per exemple, en la investigació contra la sida és molt poc, però en el món del disseny gràfic és molt. Jo soc imatge d’Estrella Damm i quan vaig arribar-hi l’any 2008 l’empresa exportava un 1%; ara exporta un 19%, és increïble. És un cervesa catalana, però et preguntes, per què no? Si la cervesa no és de Bèlgica, és de Mesopotàmia! Hem deixat de ser un país de bars. Tenim la restauració i el turisme i ens hem encarrilat cap aquí.\nAra es viu el turisme com una preocupació...\nEl turisme és un sector molt innovador i representa el 25% del PIB. De tot el turisme que visita Espanya, el 15% expressa que la seva primera inquietud és la gastronomia. Això vol dir que hi ha uns 11 milions de turistes de qualitat. S’ha tractat els restauradors com delinqüents i la gent que dona suport al turisme no són incendiaris. S’ha de valorar molt aquest sector, ells tampoc volen veure gent despullada pel carrer.\nHi va haver una polèmica amb el cuiner Jordi Cruz, perquè considerava que els becaris no havien de cobrar. Què en pensa?\nAixò és un exemple d’una societat que no comprèn. El problema és que nosaltres no tenim beques! En el periodisme la gent té beques, té l’oportunitat d’anar a fora, en el nostre món no n’hi ha.\nVostè va deixar-ho tot quan estava al cim...\nNo tot, vaig deixar El Bulli.\nEl que li donava notorietat a vostè era el restaurant. ¿No li va provocar un cert vertigen deixar-lo?\nÉs que jo no he fet les coses per notorietat. I ho he aconseguit tot. Quan vaig començar no volia ser cuiner, i ho aconsegueixo, inimaginable. Des de l’any 1997 tot el que he aconseguit és un regal. També hem tingut les nostres crisis, perquè jo vaig decidir no anar a congressos de cuina i no es va entendre. Vaig tenir la sort, també ho he de dir, d’anar a Harvard. Vaig tenir la sort o l’estratègia de crear-me un altre camí, que és on soc ara, que va més per la innovació i la creació.\nVostè segueix cuinant?\nSí, a casa, però què és cuinar? ¿Creus que els cuiners que jo puc admirar del món estan a la cuina tancats? Què fan? Creen. Fan una creació que és en gran part teòrica, i dirigeixen els que dirigeixen, eh?!\nQuin dels set restaurants del seu germà li agrada més?\nTots. Quan em pregunten quin és el cuiner que més admiro del món, sempre dic que l’Albert Adrià. Jo he treballat vint-i-escaig anys amb aquest senyor i t’asseguro que no conec un cuiner més brillant que ell. No va voler ser soci d’El Bulli i estava amagat, però feia més que jo. I va arribar un moment en què va voler ser empresari. Tinc la sort que visc aquí al costat, i puc anar als seus restaurants. Hi vaig i pago...\nVostè paga als restaurants del seu germà?\nS’ha de pagar sempre. I disfruto del menjar. Li he pogut dir sempre el que penso.\nPerò li diu sincerament el que pensa?\nL’Albert i jo tenim una gran sort, i és que mirant-nos ja sabem què pensa l’un i l’altre.\nL’any 2011 va presentar un projecte d’oci i gastronomia a la cala Montjoi que va haver de retirar per oposició dels veïns. És la pota que li falta a El Bulli Foundation. Quan obrirà?\nVeurem si podem obrir l’any vinent, però veient els pollastres que hi ha hagut, no sé si podrem. Ens diuen que ens estimen molt, però no ens expliquen què està passant. Aquest és el quart projecte que hem presentat.\nVostè va retirar el projecte quan va veure que hi havia crítiques...\nSom una fundació privada, sense ni un euro públic, i no podem tenir cap enemic. Si em preguntes: “És injust?” Per plorar! Saps què teníem intenció de fer? Donar tot el patrimoni d’El Bulli al país, i ens van dir que era una especulació immobiliària... Em diuen: “Per què no ho feu en un altre lloc?” A veure què passa. La idea és obrir l’any vinent, però l’important no és l’any vinent, sinó d’aquí 40 o 60 anys. Que estigui per sobre nostre. La nostra feina ara és com ho farem perquè això es converteixi en un model. La fundació té dos projectes: Montjoi i aquest espai on som ara, el BulliLab. Això ens agradaria que estigués dins d’un projecte més gran, com ara dins d’un museu de la innovació, no n’hi ha cap al món.\nL’ésser humà té voluntat de transcendir?\nPot voler transcendir per vanitat, per compartir, o per les dues coses. Nosaltres volem que la gent que van pencar com bojos a El Bulli tinguin un reconeixement.\nSí, jo no soc un boig de la feina. M’encanta la festa. Per Nadal vaig ser a Tòquio, i ara a l’agost segurament aniré a Grècia. He tingut una situació personal molt difícil: els sogres se’m van morir, els pares se’m van morir, en Juli, el meu soci, va morir, i tot això en poc temps. La salut és l’únic que realment importa.\nCom va conèixer la seva dona?\nA El Bulli, ella estava de vacances. Ella fa la seva vida, estem junts però separats.\nJo he viscut molt intensament i faig una feina meravellosa, però aconseguir la implicació de la parella, o de gent del teu voltant, és molt difícil. I no és obligatori. Jo el dissabte i el diumenge vinc a treballar aquí.\nHem quedat que vostè no treballa...\nTens raó. Vinc aquí, sol, i m’ho passo molt bé.\nQuè llegeix normalment?\nLlegeixo molt poc tret de les notícies dels diaris. Com que escric tant, genero tant contingut que estic fart. Al matí, primer de tot entro a Google i hi poso “Ferran Adrià”...\nEs fa vostè el seu propi recull de premsa?\nEsclar. Sempre és important saber què diuen.\nL’afecta el que diguin de vostè?\nNo és que no m’afecti. He descobert que surto al carrer i a un 50% li caic bé i a un altre 50% no. Però això no és perquè jo sigui Ferran Adrià, això li passa a tothom. Els meus millors amics són periodistes. Saps per què? Mai he trucat a cap diari. Ni quan hi ha crítiques o articles que m’han qüestionat o han dit barbaritats sobre mi, ni quan han dit que jo soc el millor cuiner del món; no em queixo. És un exercici que he fet tota la meva carrera i d’aquí ve el respecte que jo tinc i el que té El Bulli. Això és el que m’ha salvat de moments molt dramàtics.\nHi ha molts emprenedors que comencen i són molt ambiciosos. Vostè ha sigut ambiciós? Quan va començar a El Bulli creia que la vida professional el portaria fins aquí?\nL’ambició és bona, es pot ser ambiciós sense ser cabró. Un cuiner català no podia ser important al món. En pocs mesos nosaltres vam ser portada del New York Times, del Times Magazine, al costat de Bush i Khomeini, i de Le Monde, que per a un cuiner era brutal, i més per a un cuiner català. Acabava amb 400 anys d’hegemonia de la cuina francesa. Valoro moltíssim aquesta entrevista, valoro la vostra feina, perquè crec que és bo que la gent tingui interès pel que un fa.