Avantguarda.cat | Requejo: La jutge Lamela i i el fiscal Maza podrien ser jutjats per prevaricació\n114043 Visites 3 Comentaris\nEn una democràcia avançada tant Lamela com Maza podrien ser jutjats per prevaricació, segons sosté Ferran Requejo, catedràtic de Ciència Política, en el seu article “Estat de dret, eleccions, Brussel.les” publicat aquest cap de setmana en el diari “ARA”\n2. ELECCIONS I BRUSSEL.LES. Crec que la decisió del president Puigdemont i de part del govern de la Generalitat de marxar a Brussel·les ha estat un encert polític de primer ordre. Resulta difícil viure contra un mateix. Un cop convocades inesperadament les eleccions del 21-D per part del govern central, desmentint-se a ell mateix del que havia dit poques hores abans -sembla que seguint pressions europees-, la presència del president i dels quatre consellers a Bèlgica permet que es puguin defensar amb garanties, així com aprofundir la internacionalització del conflicte tot deixant disminuïda la justícia espanyola. A més, es tracta d’una decisió que preserva la cohesió del moviment independentista (que hauria quedat esmicolada en cas que hagués estat el president de la Generalitat qui hagués convocat eleccions) i manté -com a mínim, de moment- el lideratge del Procés fora de l’abast de l’estat espanyol, alhora que aprofundeix la tensió política en l’escena internacional.\n(Les negretes del text del catedràtic Ferran Requejo són responsabilitat de www.avantguarda.cat)\n11. Nov, 2017 11:28\nVolem viure amb democracia ! Ser lliures, dret a decidir !\nJuan Francisco Mendiburu\n11. Nov, 2017 11:59\nEn Espanya te por que martxi la gallina dels ous de or, y tenen Catanofovia una colla de corruptes portant un país, per ami el meu president es Carles Puigdemont i el meu país es La República de Catalunya lliure independencia\n11. Nov, 2017 19:07\nEl Sr. Juncker sbrçan la corrupció no m'agrada.


ERC celebra haver "trencat el mur" de la Junta Electoral i que Junqueras pugui participar a la roda de premsa de l'ACN - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nERC celebra haver "trencat el mur" de la Junta Electoral i que Junqueras pugui participar a la roda de premsa de l'ACN\n"Que es preparin perquè l'Oriol entra amb tota la força a la campanya", assegura Aragonès\nacn | barcelona 16.04.2019 | 21:30\nL'adjunt a la presidència d'ERC, Pere Aragonès, ha assegurat aquest dimarts que la formació ha "trencat el mur" de la Junta Electoral Central (JEC) que impedia fer campanya al cap de llista a les eleccions espanyoles, Oriol Junqueras. En un acte de campanya a Lleida després que la JEC hagi avalat la roda de premsa de Junqueras d'aquest divendres a l'ACN, Aragonès ha dit que els que "els volien callats, submisos i esporuguits que es preparin perquè l'Oriol entra amb tota la força a la campanya". "Si no volien caldo, dues tasses d'Oriol Junqueras amb una intervenció des de Soto del Real", ha exclamat Aragonès.\nDurant l'acte a Lleida, el també vicepresident del Govern ha tornat a dir al president del govern espanyol i líder del PSOE, Pedro Sánchez, que ERC "no renunciarà al seu projecte democràtic de la república catalana".\n"No hem vingut aquí a renunciar, sinó a guanyar un país lliure per a tothom", ha assegurat. En aquest sentit, Aragonès ha dit que si el PSOE pretén un pacte de Cs per la renúncia de l'independentisme a pactar-hi, "s'equivoca". En aquest punt, ha demanat tenyir de groc el país aglutinant forces.\n"El 28-A és o el PSOE que no renuncia al 155 o bé ERC que defensa sempre els drets de la ciutadania i el dret a l'autodeterminació", ha dit Aragonès. "El 28-A ha de ser la primera part de la primavera republicana que l'hem de rematar el 26-M", ha conclòs.\nLa portaveu d'ERC, Marta Vilalta, també ha intervingut en l'acte i ha demanat el vot per ERC perquè Junqueras pugui entrar al Congrés. "Com diu la dita, qui riu últim, riu millor", ha pronosticat. També ha dit que davant els que volen "retallar" la democràcia, cal "més democràcia i més democràcia".\nPer la seva banda, el candidat republicà a l'alcalde de Lleia, Miquel Pueyo, ha subratllat que ERC vol incomodar la "tranquil·la" aliança local entre els de sempre i els beneficiaris del règim del 78. Una aliança que, segons ha dit, fa que les coses no "canviïn". Ha dit que afrontaran el repte i que impulsaran el projecte per una Lleida "connectada", "propera", "justa" i "solidària".\nAl seu torn, l'alcaldable per Barcelona, Ernest Maragall, ha pronosticat que el 28-A l'independentisme amb ERC arribarà al percentatge més de la història. "Més que l'1-O, més que el 21-D, més que la consulta del 9-N", ha assenyalat. Així, ha apostat per construir un projecte per obtenir el màxim progrés del republicanisme i la màxima ambició al país.\nDurant el míting a Lleida diversos membres del CDR de Ponent s'ha concentrat reclamant que el Govern complís el mandat de l'1-O. L'acte s'ha desenvolupat amb total normalitat.


Els desnonaments arriben al nivell més alt en quatre anys\nLa PAH alerta que "sense mesures contundents ni estructurals" es desnonaran 26.000 famílies a partir de la tardor\nNúria Llabina | dimarts, 7 de setembre del 2021, a les 22.49\nEl nombre d’execucions hipotecàries a Catalunya ha arribat al nivell més alt des que va començar la pandèmia del coronavirus, amb 1.175 ordres de desnonaments per hipoteca entre l’abril i el juny passat. Al conjunt de l’estat n’hi ha hagut 9.753, de les quals 3.200 corresponen a habitatges habituals, segons dades de l’Institut Nacional d’Estadística. Catalunya és la tercera comunitat autònoma amb més desnonaments, després de la Comunitat Valenciana i Andalusia.\nLes execucions d’hipoteca han crescut un 20 % a tot l’estat després d’anys de descens\nLa xifra multiplica per quatre les execucions hipotecàries del mateix període de l’any passat, tot i la moratòria de desnonaments prorrogada pel Govern espanyol, que finalitzarà el proper 31 d’octubre. El cas és que el segon trimestre del 2020 coincideix amb el confinament total de l’inici de la pandèmia, que va fer que no es poguessin iniciar aquests procediments al Registre de la Propietat. Les dades indiquen les execucions hipotecàries, però no vol dir que totes hagin acabat en desnonament, és a dir, que s’hagin dut a terme.\n“Un tsumani de desnonaments a la tardor”\nDe fet, la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca ja va alertar a principis de l’estiu que quan s’acabi aquesta moratòria “hi haurà una allau, un tsunami de llançaments”. La moratòria està fent d’escut per frenar molts desnonaments, segons la portaveu de la PAH, Lucía Delgado, però ha afegit que la situació és molt greu perquè s’arrossega des del 2008 i s’ha cronificat.\n“Sense mesures reals, contundents ni estructurals es desnonaran 26.000 famílies”, ha lamentat Delgado. Aquestes prediccions dibuixen el pitjor escenari de desnonaments vist fins ara, ja que duplicaria el pic més alt a Catalunya, que va ser l’any 2013 amb 15.000 desnonaments.\nLa solució és aprovar lleis ambicioses, en àmbits català i estatal, que obliguin els grans tenidors a fer lloguers socials, segons ha reclamat la portaveu de la PAH, que apunta que no hi ha prou consciència social del gran problema d’emergència d’habitatge que es viu.


Inici Seccions Petjades i Rodes Itineraris Pallars Sobirà\nSortida especial del calendari de Petjades i Rodes, per la Segona Pasqua de 2010 (22, 23 i 24 de maig).\nDiverses excursions pel Pallars Sobirà, fent base a l’Alberg de L’Orri del Pallars, a Montardit de Baix http://www.orriweb.com/\nVocal: Joan Reig (tel 934 238 031)\nSortida: 22 de maig, a la plaça de Sants a les 7:00 hores\nMur (Pallars Sobirà) 22 de maig del 2010\nTotal de l'excursió: tres hores i vint i cinc minuts (estimació aproximada)\nL'excursió comença a la vila de Moror (810 m d'altitud). Antiga vila closa: les muralles eren formades pels darreres de les cases de l'únic carrer que hi havia; l'església de Sant Miquel era fora del recinte: és del segle XII, ara embolicada per cases modernes, només mostra la porta i part de l'absis, a la cripta hi ha pintures. Se surt en direcció NE camí de\n20' – Estorm (860 m), conjunt de poques cases sota les runes del castell. La parròquia de Sant Salvador (segle XI) és poc visible. Es va pujant en diagonal pel vessant oriental de la serra d'Estorm. Es passa pel costat d'un corral i s'arriba a la carena, plana, amb la capella de\n40' – Sant Salvador de la Serra (1.000 m). des d'aquest punt fins a la tarda al baixar cap a la Guàrdia, es va sempre carenejant amb la gran panoràmica que això comporta: vessant Nord del Montsec, amb el torrent del Bosc, la Roca Regina i els Terradets i el Pirineu al Nord. La capella és senzilla, del segle XII. Seguint es passa aprop de la Fita, es voreja per la dreta el serrat de les Mosques i es troba\n40' – Miravet (940 m), runes d'una casa, en un tossalet, que envolten les restes d'un castell (del segle XIII). Sempre per la carena es va girant cap al SE. Al davant es veu entre bosquets de roures, alzines i sobretot pins el\n20' – Castell de Mur (870 m), de començaments del segle XI, el més ben conservat del seu temps i ara restaurant. Es de planta triangular amb els angles arrodonits (s'ha comparat a un vaixell), edificat sobre uns blocs naturals, semblants als que formen una pared propera que potser ha donat peu al topònim. Aquí apareix amb més detall la conca de Tremp. Sota el castell i a l'espai que es passa a continuació hi hagué l'antic poble. Una llegenda explica que a Mur hi passà el mateix que al castell de la tragèdia de Shakespeare “Macbeth” que el bosc de Birmam avançà, els enemics s'amagaven amb branques. Es va al proper monestir de\n5' – Santa Maria de Mur (870 m) monestir benedictí, d'època romànica. Exteriorment només és interessant la capçalera, però, si es pot entrar, el claustre i la nau (sense les pintures, que són la major part a Boston, venudes per 8.000 pts cap al 1.920). Per darrera l'església i baixant més aviat cap a l'esquerra es va a\n20' – Collmorter (805 m), poble abandonat, a la casa Francisco hi ha la capella de Sant Miquel. Seguint un tros curt de carretera i després per la carena s'arriba al\n20' – Castell de la Guàrdia (715 m), enrunat, però en airosa posició, el seu peu la capella de Sant Feliu, també romànica i també ensorrada en part, dominava el camí que sortia dels Terradets. Sota el castell, a uns 30 ms. més avall, s'hauria de veure la primitiva església del poble, envoltada de les restes de parets. Per aquí mateix o buscant un camí més aprop de Collmorter es baixa al\n40' – Barranc de Fonteta (600 m). havent-lo traspassat es va girant cap a la dreta fins a\n20' – La Guàrdia de Tremp (540 m).\nVall Ferrera (Pallars Sobirà) 23 de maig del 2010\nTotal de l’excursió: cinc hores i quaranta i cinc minuts (estimació aproximada)\nL'excursió comença al Pletiu de la Molinassa, a 1,810 m d'altitud; per entre boscos (avets i bedolls) i prats es baixarà al\n15' – Pont de Boet (1,850 m) sobre la Noguera de Vall Ferrera; el rocam per on passa el riu és format per pissarres i gresos dels primers estrats de l'era Primària. Segons C. J. Cela la vall Ferrera és de color violeta amb pinzellades negres i verd-negroses i blau marí i gris i most granat solemníssim. Es deixa a l'esquerra el camí del Refugi i a la dreta el GR i se segueix el camí del port de Boet, marcat amb groc i negre. Es va al llarg del pla de Boet, bucòlic, es passa pel costat de la cabana i es comença a pujar. És un camí de bast, que una guia de l'any 1895, deia que era excel·lent i molt freqüentat. A la dreta i de dreta a esquerra, es veuen i es veuran millor des del Refugi: la Meda, el Monteixo, lo Sentinella, el Pic de Noris, el Pui de Boet i els pics de Gerri Palomer i Arcorbes i les agulles del serrat del Clot de l'Olla que baixen del pic de Gerri. A sota el camí una petita valleta amb uns torrents, reb el nom de lo Mercat.\nS'entra en un coma que és el\n55' – Pletiu Gran (2,100 m) al vessant de la Pica Roja, tancat a la dreta per una serreta, hi ha la font Llonga, surt de sota unes lloses planes; quan es passa per sobre d'aquesta serreta, a\n20' – l'Assalador (2,200 m) va apareixent tota la clotada de Baiau, amb els cims més esvelts: des de el port de Boet, a la dreta, el Piquet, el pic dels Lavans, que amaga el de Medacorba, la Roca Entravessada, el pic de Baiau, el darrera hi té el de Coma Pedrosa, el més alt d'Andorra, el de Sanfons i tancant, cap a la dreta els de Vall Peguera i el d'Ascorbes. Al Medacorba hi ha la partió amb França i Andorra. Segueix la pujada i es deixa a sota l'estanyet del Riot, es dominen els estanys de Baiau, es passa a tocar l'estanyet del Port i s'aconsegueix el\n60' – Port de Boet (2,507 m) entre la pica Roja i la serreta dels Lavans, obert a la vall francesa de Solcen. Es torna pel mateix camí.\n120' – Pont de Boet (1,800 m). Es pot pujar al refugi i torna al pont (mitja hora anar i tornar). Ara se segueix el GR.\n10' – Pletiu de la Molinassa (1,810 m). A la dreta es veu el saltant del barranc de Sotllo i per sobre els arbres, els pics més alts de la vall\n25' – Font Tallada (1,820 m), de bona aigua, en mig del bosc d'avets\n15' - Escala Mala (1,750 m). Pas ample i baixada per camí empedrat. A la dreta es veu el barranc de Baborte, se segueix per dins del bosc.\n10' – Barranc d'Aixeus (1,700 m) l'aigua de l'estany d'Aixeus (és a sota el Monteixo), passa soterrada\n15' – Pla de la Selva (1,700 m) és un replà sobre l'abarrancat curs de la Noguera. Per aquest topants diuen que mataren l'últim ós de la vall Ferrera.\nA ponent tanca la vall la carena plana del pic de Tudela i seguint cap a la dreta es veuen el pic del Racó Roi, el cap de Montarenyo, el Roc i el pic d'Ausinsi, els Tres Pics i els cims del Baborte, de les Pedres Blanques, de Llats, Lari i l'Areste. Per sobre la carena de Baborte a Pedres Blanques, sobresurt el Sotllo.\nSant Romà de Tavèrnoles (Pallars Sobirà) 24 de maig del 2010\nTotal de l’excursió: dos hores i quaranta i cinc minuts (estimació aproximada)\nCap el quilòmetre 136 de la carretera de Sort a Llavorsí, hi havia l'hostal de Golleri (770 m d'altitud), un dels nou que vorejaven la carretera entre Collegats o Esterri (el de Morreres, enrunat, el de Compte, el de la Bona Mossa i el Nou, desapareguts, l'hostalet, davant Rialp, ara hi ha un gran hotel, el del Rei, el de Aidí, on l'any 1938, els “nacionals” hi feren una matança de dones i vells perquè no trobaven homes, i el de la Fam). Per un pont penjant es creua la Noguera Pallaresa. El camí ressegueix, per unes llenques de prat, vora el riu, on hi hagué el monestir de Sant Pere de Vellànega (se'n tenen notícies des de l'any 969 fins a començament del segle XVI, pot ser que les bordes actuals ocupin el lloc del monestir, o siguin fetes amb les pedres d'ell). Es puja pel vessant solei del barranc de Vellànega, camí empedrat, per terreny pedregós, de pissarres, amb poca vegetació.\n85' – Sant Romà de Tavèrnoles (1,250 m). Habitat fins l'any 1960. Ara cases enrunades, però gran panoràmica. L'església és decorada amb pintures murals de caràcter popular. Es torna pel mateix camí fins el\n80' – Pont de Golleri


Intersindical, el sindicat més votat en la Generalitat | Intersindical Valenciana\n30 / 07 / 2019 | Intersindical\nIntersindical Valenciana ha estat el sindicat més votat en les eleccions sindicals del personal laboral, funcionari i estatutari de la Generalitat Valenciana.\nEl resultats, en nombre de vots, han estat:\nIntersindical Valenciana 25.079\nEl Sindicat valora positivament aquests resultats que suposen la confiança de 25.079 persones que hi treballen, un poc més del 30% del personal que ha acudit a votar en les eleccions del personal laboral, funcionari i estatutari de la Generalitat Valenciana.\nPer al Sindicat, aquesta confiança suposa una gran responsabilitat, per la qual cosa treballarà durant els propers anys per no defraudar-la. En eixe sentit, considera que la legislatura que ara comença s’ha de caracteritzar per: la millora dels drets laborals, socials i econòmics del personal que hi treballa; l’augment de les plantilles per garantir la reducció de la càrrega de treball; la reducció de la jornada laboral i la millora en l’atenció a la ciutadania; la potenciació dels serveis públics; la reversió de les privatitzacions i concessions administratives; la solució de la situació de precarietat del personal interí aplicant els processos de consolidació previstos a l’Estatut Bàsic de l’Empleat Públic i la potenciació de la negociació col·lectiva.


Llegenda de Sant Jordi | Què hi ha de veritat? | ▷ VÍDEO | betevé\nUn soldat romà que podria haver existit va inspirar aquesta llegenda cristiana\nSergi Hernández | dilluns, 12 d'abril del 2021, a les 10.00\nSi Barcelona té una llegenda pròpia, aquesta és la de Sant Jordi, una figura que es mou entre la història i el mite. ‘Cròniques de Barcelona’ viatja als orígens de la llegenda de Sant Jordi per respondre algunes preguntes clau: va ser Jordi una persona real? Es va quedar finalment amb la princesa? Què simbolitza exactament el drac? ‘Cròniques de Barcelona’ investiga el mite i analitza els personatges del cavaller Sant Jordi, el drac i la princesa a través de les principals obres d’art que els han representat al llarg dels segles.\nHo expliquen al ‘Cròniques de Barcelona‘ José Enrique Ruiz-Domènec, editor de la revista ‘Historia National Geographic’; Romà Gubern, escriptor, historiador de cinema i expert en missatges icònics, i Guadaira Macías, historiadora d’art i investigadora.\nEl cavaller Jordi, un personatge real?\nDurant el seu mandat, l’any 303 dC, l’emperador romà Dioclecià (284-305 dC) es va proposar dur a terme una important reforma a l’imperi: un decret de persecució dels cristians. Però els seus plans van topar amb la figura d’un tribú i sodat d’origen, probablement, d’Àsia Menor, anomenat Jordi. El tribú Jordi havia estat educat per la seva mare en el cristianisme i es va revelar contra el decret de Dioclecià. Aleshores, l’emperador el va fer capturar. A la presó va ser torturat fins a la mort.\nTot i que les fonts antigues descriuen el ciutadà romà Jordi com un cavaller guerrer, no hi ha cap dada concreta que verifiqui que va ser-ho.\nLa primera llegenda de Sant Jordi es remunta al segle III dC, a partir de la mort del tribú romà Jordi, i narra els martiris i la mort del sant. A partir del segle X, aquesta llegenda es barreja amb la del drac. En aquesta nova narració, Sant Jordi mata el drac i salva les ciutats de Silca i Silene, a l’actual Líbia. Com és conegut, la llegenda explica que el drac demanava el sacrifici d’una donzella cada dia per satisfer la seva fam. El dia que li va tocar a la princesa, Sant Jordi passava per la ciutat i es va enfrontar al drac per impedir-ho.\nLa llegenda de Sant Jordi es va anar enfortint al llarg de l’edat mitjana. Tant és així que apareix a la compilació de vides de sants anomenada ‘Llegenda àurea’, de Iacopo da Varazze. Aquesta narració és la que s’utilitzarà a partir d’aleshores com a model biogràfic de Sant Jordi a la pintura de la baixa edat mitjana i el renaixement.\nPerò la llegenda de Sant Jordi també té variants laiques. A molts contes infantils, la història està despullada d’elements religiosos. En aquestes històries, la princesa és alliberada i els dos protagonistes acaben junts per la resta de les seves vides.\nLa representació iconogràfica de Sant Jordi\nLes primeres representacions iconogràfiques de Sant Jordi daten del segle IX i es van trobar a l’Àsia Menor. Posteriorment, s’ha representat en multitud d’ocasions. Però, en el transcurs del temps, cada cop que s’ha tornat a representar, s’ha mirat d’actualitzar-ne la figura. Sant Jordi ha estat representat amb cabells rossos simbol de puresa; la princesa, dins una cova, una metàfora de l’úter, i el drac posseeix una cua llarga, possible interpretació freudiana del fal·lus masculí.\nEl claustre de la Catedral de Barcelona serveix per entendre l’evolució de la representació de Sant Jordi al llarg del temps. Un cavaller medieval corona els arcs, mentre que un Sant Jordi del segle XIX, modernista, nu i fràgil, engalana la font. La font, lloc de reflexió dels temples, està protagonitzada per Sant Jordi.\nSant Jordi, el drac i la representació de la llegenda presideixen els indrets més emblemàtics de Barcelona, com el de la façana del carrer del Paradís, de la Casa Amatller, la Casa de les Punxes, l’entrada de la Diputació o l’interior del Palau del Lloctinent. El Sant Jordi de Llimona de l’Ajuntament és una bella msotra d’un Sant Jordi més humà, menys guerrer. Llimona també en va fer un altre, instal·lat a Montjuïc, que baixa del cavall després de matar el drac.\nAl Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC) hi ha algunes representacions importants de Sant Jordi. Una és una estatueta de plata que els consellers de la Generalitat van comprar a Juan Bravo de Sarabia el 1536. Quan la van adquirir, la peça ja trenia un segle d’antiguitat i està datada cap al 1425. Estaria feta a la zona de París o de Flandes. Una altra representació important del sant és en un retaule atribuït inicialment a Jaume Huguet, el pintor més important de la segona meitat del segle XV. Per la importància de l’autor i del tema, es va convertir en una pintura icònica a l’art català. Actualment, els investigadors estan d’acord a atribuir l’obra a un autor aragonès anònim. Contràriament al que és habitual en les representacions de Sant Jordi, aquesta pintura presenta el cavaller en una escena galant, acompanyat de la princesa després del combat amb el drac. La princesa, en aquesta obra, passa gairebé desapercebuda, com és habitual a la llegenda.\nLa princesa, objecte preciós\nLa princesa o donzella simbolitza, a la llegenda de Sant Jordi, la fe cristiana. Està representada per una dona de gran bellesa que fa el paper d’objecte preciós o premi i tresor del cavaller. Aquest aspecte romàntic des d’una visió masclista de la llegenda va inspirar els artistes prerafaelites, per exemple.\nPerò Sant Jordi és un personatge cast, dedicat únicament a Crist i renuncia a la princesa. Això la fa desaparèixer definitivament del relat.\nEl tràgic i poc conegut final de la llegenda\nLa llegenda de Sant Jordi té dues parts. La més coneguda i celebrada és el combat del cavaller amb el drac per salvar la princesa i la ciutat. Però n’hi ha una altra de més desconeguda: la del martiri i la mort del sant.\nDesprés de matar el drac, Sant Jordi no es va quedar amb la princesa i va seguir el seu camí a la recerca de noves aventures. Aquest camí el va dur cap al martiri i la mort. El cavaller va patir tota mena de tortures abans de morir decapitat per una espasa.\nEl drac, símbol del mal\nEl drac és el símbol mitològic per excel·lència de Barcelona. Més de 400 dracs s’amaguen a façanes, temples, parcs i fonts de la ciutat.\nEl drac és un monstre i un poderós enemic al qual s’associen la vigília i la saviesa, perquè, darrere del drac, sempre s’hi amaga un gran tresor. La paraula “drac” ve del grec i vol dir “serp d’aigua”, cosa que ja diu alguna cosa sobre l’origen del mite.\nEl principi o la inspiració del mite del drac es pot trobar a la Bíblia, al llibre d’Isaies, on es parla del Leviatan. El Leviatan era un monstre marí que sortia del mar i devorava les persones. A la Grècia pagana hi ha un altre mite, el mite d’Andròmeda, que té un principi similar. Andròmeda, filla d’un rei etíop, estava lligada en una roca esperant a ser devorada per un monstre marí. Perseu, l’heroi, va arribar a temps per alliberar-la.\nAl món cristià, el drac simbolitza el mal, el dimoni. L’odi als rèptils al crsitianisme ve de lluny i ja es troba a la Bíblia amb la serp que tempta Eva. De fet, el drac és una serp que treu foc per la boca i que té ales.\nA la llegenda, Sant Jordi salva una ciutat que encara no s’havia convertit al cristianisme. Per tant, a mans de les potències negatives. Un cop mort el drac, tots els habitants de la ciutat, inclosos el rei, la reina i la princesa, es converteixen al cristianisme.\nSovint, les representacions del drac a l’edat mitjana el fan molt agressiu, molt crispat. Aquesta és una metàfora de les tensions i les crispacions que vivia la societat de l’època.\nS’entén, doncs, que totes les figures mítiques i llegendàries que lluiten contra dracs són figures regeneradores, que restableixen el bé enfront del mal, la vida espiritual contra la material.\nSant Jordi, psicoanalitzat\nEls psicoanalistes s’han interessat per la figura de Sant Jordi. Per a Jung, Sant Jordi significava la lluita de l’ego contra les polsions regressives del subconscient. El drac representaria aquestes polsions regressives, allò més primitiu, més atàvic, l’aspecte més animal de la persona humana, mentre que el cavaller representaria la racionalitat.\nLa llegenda de Sant Jordi és important a Barcelona perquè la ciutat és una de les grans capitals de la Mediterrània. I Sant Jordi és, probablement, el gran sant de la Mediterrània. Primerament va ser patró d’Armènia; després, també va ser patró de Catalunya, d’Anglaterra, de Rússia, de Gènova o de Venècia.\nDurant el segle XIX, i gràcies al romanticisme, Catalunya va recuperar el mite de Sant Jordi i el va incorporar a la seva tradició adaptant-lo als nous temps. La renaixença, un moviment cultural que pretenia recuperar la identitat catalana a través de la llengua o de la història, va rescatar velles tradicions medievals i Sant Jordi va reaparèixer per convertir-se, primer, en patró de la Generalitat i, més tard, en patró de Catalunya.\nNo és estrany, doncs, que un dels Sants Jordi més espectaculars de Barcelona es trobi al balcó principal de la Generalitat. Aquest Sant Jordi té una peculiaritat i és que lluita amb el drac amb una espasa i no pas amb una llança. S’interpreta com una opció de sotmetre el mal sense la necessitat de matar-lo.\nAl Palau de la Generalitat hi ha altres representacions del sant. La galeria gòtica del Palau de la Generalitat està custodiada per dos Sant Jordis. Al pati dels Tarongers n’hi ha un altre. Aquestes escultures donen pas a la capella i al saló de Sant Jordi. Però Sant Jordi també presideix les estances de l’altre costat de la plaça de Sant Jaume, és a dir, de l’Ajuntament de Barcelona. Al Saló de Cent de l’Ajuntament hi ha una escultura de Sant Jordi que, malgrat ser de principis del XX, imita l’estètica del segle XV, tot en la línia de la renaixença. I en un altre espai, un relleu en marbre d’un altre Sant Jordi ocupa l’espai que correspondria a Jesús, envoltat dels apòstols i d’arcàngels.


Global Communication Management, un grau per al professional que el món demana | Blanquerna - Universitat Ramon Llull\nGlobal Communication Management, un grau per al professional que el món demana\nEl dilluns, dia 19 de març, a les 19h a l’Auditori de la Facultat, tindrà lloc la presentació internacional del nou grau en Global Communication Management. Es tracta d’una titulació impartida cent per cent en anglès amb la voluntat d’incorporar al mercat nous gestors, preparats i experts, en comunicació global.\nAra més que mai, l'aparició de nous camps de coneixement –i, per tant, de nous perfils professionals– demana d'individus preparats per atendre'ls. I cal respondre a aquesta demanda amb la mateixa velocitat amb la qual el món avança. Això ens ha impulsat a la creació del nou grau en Global Communication Management.\nUna anàlisi del sector de la comunicació revela grans canvis en les formes de comunicar que els mitjans, empreses i institucions del món practiquen. Ens trobem, doncs, amb un seguit de transformacions que afecten de ple els àmbits del periodisme i la comunicació corporativa, la comunicació audiovisual, la publicitat, les relacions públiques i el màrqueting.\nÉs en algun punt de la fusió de tots aquests on se situa Global Communication Management, un grau que pretén fer més competitius als futurs estudiants.\nUn lloc de treball per descobrir\nL'objectiu és cobrir un camp del sector que no està cobert per ningú. "L'augment d'oportunitats laborals i la demanda de persones especialitzades en aquest camp no està sent atès per les escoles de comunicació de Catalunya i Espanya", apunta el Degà de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals, Dr. Josep Maria Carbonell, en una conversa amb el director del Grau en Global Communication Management, Dr. Enric Ordeix. La necessitat de crear aquest grau, doncs, sembla estar més que justificada: "Hi ha una vacant, una necessitat, i estem aquí per cobrir-la. Estem parlant d'un perfil professional que, fins i tot, no s'ha anomenat encara", assegura Ordeix.\nL'originalitat –i la dificultat, alhora– radica en la possibilitat d'oferir als estudiants l'adquisició d'un títol que combina moltes especialitzacions i que ofereix un coneixement al qual només s'hi podia accedir, fins ara, a través de múltiples llicenciatures. "Et dóna totes les habilitats per poder ser un expert en publicitat i relacions públiques, comunicació audiovisual i periodisme a qualsevol lloc del món, gràcies a l'anglès i el seu enfocament internacional", argumenta Carbonell.\nLa mateixa estructura del grau potencia el caràcter global del coneixement i, seguint la metodologia Blanquerna, amb dos primers anys de formació sòlida en humanitats i ciències socials i dos anys de professionalització intensa, els estudis s'imparteixen íntegrament en anglès i amb un sentit d'interdisciplinarietat –que inclou matemàtiques, sociologia, relacions internacionals, antropologia i política– que permeti l'adaptabilitat a mercats internacionals.\nL'experiència i el bagatge educatiu que acumulem, amb vint promocions de comunicació i dues de relacions internacionals, constitueixen la Facultat com un organisme viu i actiu en el terreny educatiu, alhora que, amb el grau en Global Communication Management, abanderat de la innovació.\nEntrevista publicada a La Revista de Blanquerna nº 38.


TeC lamenta que el govern hagi optat per mantenir els busos en mans privades | Canal Terrassa\nTerrassa en comú lamenta que el govern municipal hagi optat per mantenir la gestió privada del servei de bus. Actualment és mixta però amb un 80 per cent de capital privat. La formació d’esquerres considera poc coherent optar per la municipalització de l’aigua i, en canvi, no fer-ho pels autobusos.\nEncara els ha irritat més que el govern ho justifiqui perquè el tema de l’aigua és prou complex i que seria difícil abordar alhora dos processos d’aquestes característiques. El portaveu de Terrassa en comú ho veuria d’una altra manera si s’hagués fet tot el possible per la gestió directa del bus i s’hagués acabat descartant per motius més tècnics que no pas de capacitat.\nMatilla assegura que el govern ni tan sols s’ha plantejat la gestió directa del servei de busos i que part tant, no ho consideren una prioritat per la ciutat.\nTerrassa en comú adverteix que, a l’hora de fixar el plec de condicions pel concurs d’adjudicació procurarà introduir clàusules que consideren prioritàries com vehicles respectuosos amb el medi ambient, aspectes socials o una fàcil adaptació als canvi de mobilitat.\nTags: autobusosterrassaTerrassa en ComúXavi Matilla\nTreballs de neteja a la piscina de Vallparadís per deixar-la a punt per la temporada de bany


Laura Orgué i Pere Aurell posen l'accent català a la Transvulcania | NacióMuntanya\nLaura Orgué i Pere Aurell posen l'accent català a la Transvulcania\nLa d'Igualada va ser seguida per Eli Gordón a la mitja marató, mentre que el de Matadepera va fer un temps de 07:37:26 a l'ultramarató i Mònica Comas fa segona entre les dones\nper Redacció, 13 de maig de 2018 a les 09:34 |\nLaura Orgué arriba vebecedora a la meta de la mitja marató de la Tarnsvulcania. | Transvulcania.\nMentre Laura Orgué pujava de nou al podi de la Transvulcania, aquest cop en primera posició a la mitja marató –després d'haver fet segona al Km Vertical–, seguida de la també catalana Eli Gordón, Pere Aurell s'imposava a l'ultramarató a La Palma, per sobre del rus Dmitri Mityaev i de Thibaut Garrivier.\nUna victòria i dos podis en tres dies, doncs, per a l'atleta d'Igualada, un excel·lent botí que s'ha emportat l'atleta d’RSM Spain Laura Orgué en el seu debut de la temporada, aquest cap de setmana a la Transvulcania 2018. Després del segon lloc que va aconseguir dijous en l'exigent Kilòmetre Vertical, ahir al matí Orgué es va imposar amb total autoritat a la Mitja Marató per davant d'Eli Gordón, segona, i Christel Dewalle, tercera.\nL'atleta catalana ha dominat de principi a fi una cursa de 24,28 quilòmetres amb sortida en el Far de Fuencaliente que discorria per l'emblemàtica “Ruta dels Volcans”. La versió curta de Transvulcania acumula un desnivell positiu de 2.097 metres i un desnivell negatiu de 689 metres en una longitud de 24,28 quilòmetres.\n“La cursa ha anat molt bé. Eren 17 quilòmetres de pujada sostinguda i 2.200 metres de desnivell. La pujada era molt llarga i m'he trobat molt bé. He agafat un ritme còmode i en la segona part de la pujada he arrencat una mica més i he tret diferències. Ha estat llavors quan he fet forat amb Dewalle, que llavors era segona. La baixada ha estat molt curta i m'he trobat perfecta. Estic feliç perquè he gaudit molt de la carrera. Ha estat un gran inici de temporada que em motiva per continuar”, ha explicat una satisfeta Orgué, que té previst tornar a competir a finals de mes a la mítica marató de Zegama.\nEn categoria masculina s'ha imposat el noruec Stian Angermund-Vik, que ha fulminat els registres d'anteriors edicions i ha parat el cronòmetre en 02:13:34, sis minuts menys que el millor temps establert fins al moment. En segona posició ha entrat a la meta del Refugi del Pilar el corredor japonès Rui Ueda, a tan sols nou segons de diferència. El tercer classificat ha estat l'atleta basc Aritz Egea, que ha recorregut els gairebé 25 quilòmetres d'aquesta prova en un temps de 02:15:25.\nPere Aurell es va imposar en l'ultramarató. Foto: Transvulcania.\nPere Aurell també brilla\nPere Aurell es va emportar el triomf en l'ultramarató, prova reina de Transvulcania Naviera Armas 2018, amb un temps de 7:37:26 h, seguit del rus Dmitry Mytayev, que va entrar a la meta dels Plans d'Aridane a poc més d'un minut (7:38:22 h), seguit del francès Thibaut Garrivier amb un temps de 7:42:49 h. Per cert, mentre el català competia en Transvulcania, la seva parella, l'holandesa i catalana d'adopció, Ragna Debats, disputava i guanyava el Mundial de trail running a Penyagolosa.\nAmb aquesta victòria, Aurell passa a formar part del quadre d'honor de la Transvulcania, i s'uneix a l'elenc de corredors guanyadors de l'ultra palmera, com Miguel Heras (2010, 2011) Kilian Jornet (2013) i el tricampió Luis Alberto Hernando ( 2014, 2015, 2016).\nEntre les dones de l'ultramarató Mònica Comas Molist va aconseguir una meritòria segona posició per darrere de la sueca Ida Nilsson i per davant de la nord-americana Kelly Wolf.\nLaura Orgué, Curses, Transvulcania


Amics arbres · Arbres amics: Biocarburants, un crim contra la humanitat\nANÀLISI SOBRE LA CARESTIA DELS ALIMENTS\nCent milions de persones en risc de caure a la pobresa\nA rel de les actuacions de les multinacionals, els governs adeptes al neoliberalisme i el duo BM/FMI, les existències de cereals estan en el nivell més baix des de fa 25 anys.\nLes grans empreses privades dels negocis agraris van aconseguir que els governs d'EEUU i la UE subvencionessin la indústria dels «agrocarburants». «És un crim contra la humanitat la conversió dels cultius alimentaris en cultius destinats a cremar en forma de biocarburants»\nDamien MILLET i Eric TOUSSAINT, del Centre per a la cancel•lació del Deute del Tercer Món (CADTM)\nEls autors d'aquest article exposen clarament quines són les raons de l'actual crisi alimentària en el nostre planeta. Més enllà del canvi climàtic o del «despertar» de la Índia i Xina, responsabilitzen a l'actual sistema econòmic globalitzat de posar davant els interessos financers al dret a l'alimentació de totes les persones.\nL’article 25 de la Declaració Universal dels Drets Humans estipula que «Tota persona té dret a un nivell de vida suficient per a garantir la seva salut, el seu benestar i els de la seva família, especialment per a l'alimentació, el vestit, l'allotjament, la sanitat i els serveis socials bàsics». El fort augment del preu dels aliments bàsics, especialment important en el primer semestre de 2008, amenaça directament la supervivència de centenars de milions de persones.\nEl dret a l'alimentació, ja seriosament maltractat per decennis de receptes neoliberals, està més amenaçat encara. Després d'un descens molt important dels preus dels béns primaris -matèries primeres i aliments- durant més de vint anys, en el segon semestre de 2001 la tendència va donar un tomb. En primer lloc en el sector energètic i dels metalls; a continuació, la pujada dels preus va atacar als productes alimentaris. Les pujades van ser desorbitades. Entre 2007 i 2008, en un any, els preus de l'arròs i el blat es van duplicar i el del blat de moro va pujar més d'un terç. D'un cop, el 27 de març de 2008, el preu de l'arròs, que és l'aliment bàsic de la meitat de la població mundial, va pujar un 31%. El 2008, la factura de cereals augmentarà un 56%, després d'una pujada del 37% en 2007. El barril de petroli va arribar a 146 dòlars al juliol de 2008; la unça d'or, a 1.000 dòlars al març de 2008; i el celemí de blat de moro, a 7,5 dòlars al juny de 2008; marques que il•lustren la tendència de gairebé totes les matèries primeres.\nArran de les actuacions simultànies de les multinacionals dels negocis agraris, els governs adeptes al neoliberalisme i el duo BM/FMI, les existències de cereals van arribar al nivell més baix des de fa un quart segle. El 2008, davant el risc de perdre els seus romanents, alguns països productors van limitar o fins i tot van detenir les seves exportacions, com Rússia amb els cereals o Tailàndia amb l'arròs, perquè la producció romangui en el mercat nacional. El preu d'el menjar va pujar escandalosament. A més de trenta països, de Filipines a Egipte i Burkina Faso, d'Haití a Iemen i Senegal, passant per Mèxic, les poblacions es van llançar als carrers per a cridar la seu ràbia i les vagues generals es van multiplicar.\nLes explicacions que s'exposen, sovint es presenten de manera efectiva: irregularitats climàtiques que redueixen la producció de cereals a Austràlia i Ucraïna, brutal augment del preu el petroli que repercuteix en els transports i per tant a les mercaderies, o també la demanda creixent de la Xina i l'Índia (el que explica per què els productes poc desitjats per aquests dos països, com el cacao, no han experimentat la mateixa pujada de preus). Però molts comentaristes han rebutjat qüestionar el context econòmic en el qual es produeixen aquests fenòmens. Així, Louis Michel, comissari europeu responsable del desenvolupament i l'ajuda humanitària, temia, sobretot, «un autèntic terratrèmol econòmic i humanitari» a Àfrica. L'expressió és ambigua, ja que la imatge del terratrèmol es refereix a una catàstrofe natural que ens sobrepassa i redimeix massa fàcilment a una sèrie de responsables.\nTambé, massa sovint, es subestimen altres tres explicacions referent a això:\nPrimera. Enfront d'un preu dels cereals històricament baix fins a 2005, les grans empreses privades dels negocis agraris van aconseguir que els governs d'Estats Units i la Unió Europea subvencionessin la indústria dels «agrocarburants».\nAquestes grans empreses volien guanyar en dos fronts: venent els seus cereals més cars i rendibilitzant la producció de biocombustibles. I ho han aconseguit. Com van actuar? Es van basar en la següent hipòtesi: el que el petroli impedirà fer dintre d'alguns decennis (a causa de la reducció de les reserves disponibles), la soia, la remolatxa (convertides en biodiesel), els cereals o la canya de sucre (transformats en etanol) haurien d'estar en condicions de permetre'l. Per tant, van demanar a les autoritats públiques que assignessin subvencions perquè l'onerosa producció de biocombustibles es tornés rendible. Washington, la Comissió Europea (Brussel•les) i altres capitals europees van acceptar amb el pretext de garantir la seguretat energètica dels seus països o regions. [Assenyalem, una vegada més, la «política de el doble raser»: per a garantir la seguretat energètica, els governs del Nord no dubten a subvencionar la indústria privada, mentre que -a través del Banc Mundial, el FMI i l'OMC- neguen el dret dels governs del Sud a subvencionar als seus productors locals, tant en agricultura com a la indústria].\nAquesta política de subvencions va desviar cap a la indústria dels agrocombustibles grans quantitats de productes agrícoles essencials per a l'alimentació. Per exemple, 100 milions de tones de cereals es van excloure del sector alimentari el 2007. L'oferta va disminuir de forma important i els preus es van disparar. De la mateixa manera, terres destinades a la producció d'aliments es van reconvertir en terres de cultiu per a agrocombustibles. Això també disminueix l'oferta de productes alimentaris i fa que pugin els preus. En resum, per a satisfer els interessos de grans societats privades que volen desenvolupar la producció de biocombustibles, es va decidir arrambar amb produccions agrícoles que el món necessita per a alimentar-se.\nFins i tot les institucions internacionals es van alarmar per la situació. Un informe del Banc Mundial considerava que els desordres climàtics i la demanda creixent d'Àsia van tenir menys impacte. En canvi, segons aquest informe, el desenvolupament dels agrocombustibles va originar un alça dels preus dels aliments del 75% entre 2002 i febrer de 2008, sobre el 140% de pujada global, mentre que la pujada dels preus de l'energia i els abonaments només és responsable d'un 15%. Aquesta estimació és molt més elevada que el 3% anunciat per l'Administració nord-americana. Segons el Banc Mundial, aquest esclat dels preus ja hauria costat 324.000 milions de dòlars als consumidors dels països pobres i podria enfonsar a 105 milions més de persones en la pobresa (Veure www.cadtm.org/ spip.php?article3518).\nAquest informe afirma que «la producció de biocarburants va desordenar el mercat dels productes alimentaris de tres maneres principalment: en primer lloc, [la demanda de biocarburants] orienta la producció de blat cap a l’etanol i no cap a l'alimentació; a continuació, actualment gairebé un terç del blat de moro que es produeix als Estats Units s'utilitza per a la producció d’etanol i al voltant de la meitat dels olis vegetals (colza, girasol i altres) per a biodiesel; i, finalment, aquesta dinàmica alcista va atreure l'especulació sobre els cereals». Per a no contrariar al president Bush, el Banc Mundial no va publicar l'informe. Una filtració de la premsa va permetre que es conegués (veure «Secret report: biofuel caused food crisi» (Informe secret: el biocombustible responsable de la crisi alimentària) «The Guardian», 4 de juliol de 2008, www.guardian.co. uk/environment/2008/jul/03/biofuels.renewableenergy).\n«És un crim contra la humanitat la conversió dels cultius alimentaris en cultius energètics destinats a cremar en forma de biocarburantes» (Jean Ziegler, llavors Ponent de l'ONU sobre el Dret a l'alimentació, octubre de 2007) Alguns dies després, l'OCDE (Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic) publicava, al seu torn, un informe que proposava una moratòria sobre els agrocombustibles i una reestructuració total de les polítiques en la matèria, alhora que estigmatitzava l'alt cost dels combustibles d'origen vegetal i el seu dubtós benefici mediambiental [veure informe OCDE, «Évaluation économique donis politiques de soutien aux biocarburants», 16 de juliol de 2008, www.oecd.org/ dataoecd/20/14/41008804.pdf]. L'OCDE fins i tot assenyalava que «les noves iniciatives polítiques no fan més que agreujar els problemes existents», ja que els preus agrícoles pugen i augmenten el risc de fam per a les poblacions més pobres dels països en desenvolupament. Malgrat tot, les previsions assenyalen una duplicació de la producció d’agrocombustibles en els pròxims deu anys.\n«El desenvolupament i l'expansió del sector dels biocarburants contribuiran a l'alça dels preus dels productes alimentaris a mitjà termini i a l'augment de la inseguretat alimentària dels sectors de població més desfavorits dels països en desenvolupament» (OCDE) [«L'OCDE, molt crítica amb els biocarburantes, promou una moratòria», despatx AFP, 16 de juliol de 2008].\nSegona. L'especulació sobre els productes agrícoles va ser molt forta el 2007 i 2008, accentuant un fenomen que va començar a principis dels anys 2000 després de l'esclat de la bombolla d'Internet.\nDesprés de la crisi de les subprimes, que va explotar als Estats Units durant l'estiu de 2007, els inversors institucionals (anomenats en francès «zinzins») es van retirar progressivament del mercat dels deutes construït de forma especulativa a partir del sector dels béns immobles nord-americans i es van fixar en el sector dels productes agrícoles i hidrocarburs com probable bastidor d'interessants beneficis [Els principals inversors institucionals són els fons de pensions, les societats d'assegurances i els bancs; disposen de 60 bilions de dòlars que col•loquen on és més rendible. També són molt actius els hedge funds (fons especulatius lliures), que poden mobilitzar 1,5 bilions de dòlars]. Així compren les futures collites de productes agrícoles a les Borses de Chicago i Kansas City, que són les principals borses mundials on s'especula amb els cereals.\nDe la mateixa forma, a altres Borses de matèries primeres compren les futures produccions de petroli i gas especulant amb la pujada.\nÉs a dir, els mateixos que van provocar la crisi als EEUU amb la seva avarícia, especialment aprofitant la credulitat de famílies poc solvents que pretenien convertir-se en propietàries d'un habitatge (el mercat de les subprimes), van jugar un paper molt actiu en la forta pujada dels preus dels hidrocarburs i productes agrícoles. D'aquí l'extrema importància de qüestionar la omnipotència dels mercats financers.\nTercera. Els països en desenvolupament estan especialment desprotegits davant la crisi alimentària, ja que les polítiques imposades pel FMI i el Banc Mundial des de la crisi del deute els han privat de la protecció imprescindible. Reducció de les superfícies destinades a cultius alimentaris i especialització en un o dos productes per a l'exportació, desaparició dels sistemes d'estabilització dels preus, abandó de l'autosuficiència de cereals, reducció de les reserves de cereals, debilitament de les economies per una extrema dependència de les evolucions dels mercats mundials, forta reducció dels pressupostos socials, supressió de les subvencions als productes bàsics, obertura dels mercats i obertura a la competència injusta dels petits productors locals contra societats multinacionals... Mestres en l'art del escamoteig, les institucions qüestionades reconeixen alguns errors per a romandre millor en el centre del joc internacional. Però un tímid mea culpa en un informe semiconfidencial no pot ser suficient, ja que van cometre el crim d'imposar un model econòmic que, de forma deliberada, va privar a les poblacions pobres de les proteccions imprescindibles i les va deixar a la mercè de la cobdícia dels especuladors més salvatges. Lluny de preocupar-se per la misèria galopant que contribueix a estendre, el Banc Mundial sembla preocupat, sobretot, pels desordres socials que podrien amenaçar la globalització neoliberal que, per la seva pròpia estructura, genera pobresa, desigualtats i corrupció, i impedeix qualsevol forma de sobirania alimentària.\nL'orientació proposada des de fa anys per Via Camperola, organització internacional dels moviments camperols, constitueix una resposta a la crisi: «Per a garantir la independència i la sobirania alimentària de tots els pobles del món, és fonamental que els aliments es produeixin en el marc de sistemes de producció diversificats, de base camperola. La sobirania alimentària és el dret de tots els pobles a definir les seves pròpies polítiques agrícoles i, quant a alimentació, a protegir i regular la producció agrícola nacional i el mercat intern amb la finalitat d'assolir objectius sostenibles, decidir en quina mesura busquen l'autosuficiència sense desfer-se dels seus excedents en tercers països practicant el dúmping. [...] No ha de prevaler el comerç internacional sobre els criteris socials, mediambientals, culturals o de desenvolupament» (Via Camperola) [Via Camperola, Rafael Díaz-Salazar, Justícia Global. Les alternatives dels moviments del Fòrum de Porto Alegre , Icaria editorial i Intermón Oxfam, 2002, p. 87 i 90]. Traduït per Caty R. Caty R. pertany als col•lectius de Rebel•lió, Cubadebate i Tlaxcala.\nLa pobresa en el món no és un desastre natural, sinó fruit de la rapinya capitalista\nPeriòdicament, amb motiu de reunions o cimeres d'organismes internacionals o països rics, sona la veu d'alarma respecte a la tràgica situació de misèria de bona part dels habitants del planeta. La fam, les malalties, els desastres ecològics són calamitats amb les quals aquests han de conviure. I aquesta situació, que aquests organismes i països una vegada i una altra es comprometen a afrontar, persisteix com si fos inevitable i, en escoltar els líders i als responsables econòmics mundials, fa l'efecte que hagués sorgit perquè sí, o de la mateixa manera que s'origina un huracà o un aiguat. I no és casualitat que la retòrica d'aquells condueixi a associar-la amb aquests fenòmens naturals, tenint en compte que a ningú se’l sol fer responsable d'ells.\nLa brutal pujada dels preus dels darrers anys ha desembocat enguany en el perill de mort per inanició de centenars de milions de persones. Primer van ser el petroli i els metalls, i posteriorment els aliments bàsics. Els preus de productes com el blat i l'arròs es van duplicar en un any. A les explicacions que sobre les causes d'aquesta desmesurada pujada de preus ofereixen els «experts» no acostumen a donar dades falses, però sí a ocultar-ne algunes, les més aclaridores, i evitar que surtin a la llum responsabilitats. La disminució de la producció de cereals, de països que n’abasteixen, a causa de irregularitats climàtiques, l'augment del preu del petroli i, per tant, del transport i, en conseqüència, de la pròpia mercaderia o la cada vegada major demanda de països asiàtics, especialment Xinesa i Índia, són, efectivament, causes de l'alça dels preus dels aliments.\nAra bé, les grans empreses del sector no estan al marge d'aquesta alça, atès que la seva aposta va ser encarir els cereals i assolir que els governs d'Estats Units i la Unió Europea subvencionessin la producció de agrocombustibles amb el «noble» objectiu de garantir el proveïment d'energia d'aquests països. La conseqüència immediata, més devastadora que el clima que limita la producció de cereals a Ucraïna, va ser la utilització de gran part de productes alimentaris bàsics a la indústria dels agrocombustibles, amb la consegüent notable disminució de l'oferta i la no menys notable pujada dels preus. El propi Banc Mundial es va fer ressò d'aquesta lamentable constatació, si bé no va arribar a publicar el seu informe, deixant constància dels seus bons serveis, els quals presta al seu amo nord-americà.\nAquestes són les prioritats del món desenvolupat, capitalista, que crea multitud d'associacions humanitàries per, amb la seva almoina, justificar la seva inacció enfront de les catàstrofes humanes, que gosa anomenar-se solidari mentre no té la més mínima voluntat de solucionar un enorme problema perquè, en primer, lloc, aquest li procura suculents negocis, i els governs dels quals participen i subvencionen la rapinya amb diners públics.\nPerò hi ha més factors que intervenen en la pujada de preus dels aliments, igualment relacionats amb la manca d'escrúpols, com és l'especulació, en aquest cas a costa de l'única possessió, la vida, per una part important de la Humanitat. Especulació procedent del sector immobiliari quan va començar la crisi de les hipoteques subprime. I resulta inevitable l'observació que tant en un sector com a l'altre, a l'immobiliari com a l'agrari, s'especula amb els drets de les persones, drets que se suposa haurien d'estar garantits, tal com proclama la Declaració Universal dels Drets Humans.\nNeoliberalisme o riquesa a costa de pobresa i mort de molts\nMentre, organismes com El Banc Mundial i el FMI posen traves al desenvolupament dels països més empobrits, fent competir a petits productors contra multinacionals, limitant i fins i tot anul•lant la capacitat d’autoabastiment, creant-los una dependència absoluta dels mercats mundials. La pobresa, la fam, les malalties de tants i tants éssers humans són una terrible realitat, més o menys llunyana geogràficament, que de tant en tant es cola per la finestra del televisor o de la premsa per a pertorbar la tranquil•litat de les llars on l'experiència de fam no va més enllà d'un dejuni ocasional per prescripció mèdica.\nPerò, en efecte, no són un desastre natural, sinó alguna cosa pitjor, provocat, consentit i afavorit per governs que consideren persones il•legals a qui fugint de tanta misèria els tanquen les portes i creen lleis per a castigar a qui tingui la gosadia d'intentar salvar-se i salvar als seus. Per descomptat que hi ha alternativa per a evitar aquest tipus de catàstrofes humanitàries, i són les pròpies organitzacions camperoles qui la propugnen. La sobirania alimentària, que assegura l'autosuficiència, les evitaria, però per a això és indispensable la producció d'aliments en sistemes de diversificació. No obstant això, els organismes que diuen ajudar als països empobrits, els imposen un sistema econòmic que facilita aquesta rapinya i les seves tràgiques conseqüències. Aquesta és la cara que el neoliberalisme intenta no mostrar, però la més real.\nPosat per Joan Vicenç a les 09:20


Mentalitzats per a la propera pandèmia | NacióDigital\nMentalitzats per a la propera pandèmia\nLa Covid-19 ha fet visibles a la societat els riscos i els comportaments de les malalties infeccioses\nper Cristina Junyent , 17 de febrer de 2021 a les 17:45 |\nGent amb mascareta a Vic | Vic\nLes lliçons apreses durant la pandèmia ens han educat com a societat. Hem comprès que podem aturar l'activitat social quan entre nosaltres circula una infecció per a la qual no hi ha tractament, malgrat els no desitjats efectes econòmics secundaris. Però també ens ha fet conscients que hi pot tornar a haver una nova pandèmia.\nUna amenaça greu per a les pandèmies és la resistència dels bacteris enfront dels antibiòtics, com va declarar l'OMS en un informe de 2016. En la pandèmia actual, ha alertat que cal prevenir que la Covid-19 no provoqui una resistència catastròfica als antibiòtics. Es tem que el nou virus pugui empitjorar la situació globalment.\nUna mutació de resistència a un determinat antibiòtic es propaga ràpidament entre els bacteris. A més, pot ser transmesa no només als descendents, sinó també de manera horitzontal i entre espècies no relacionades. Aquest és el punt que més preocupa a les autoritats sanitàries.\nPer tant, es prenen mesures per combatre'n la propagació. Fa temps que en els hospitals es prenen mesures protocol·làries per evitar la resistència als antimicrobians. També se sap que és imprescindible el control de l'ús inadequat d'antibiòtics, tant en humans com en ramaderia. Els investigadors fa temps que busquen noves gammes de medicaments antiinfecciosos. I s'han preparat jocs per conscienciar la ciutadania en l'ús d'antibiòtics.\nPer a la salut i l'esperança de vida, els antimicrobians són un component essencial en l'estructura sanitària actual; com un bon sanejament d'aigües ho és en la urbanització. Recordem que, fins fa poques dècades, les malalties infeccioses eren difícils de guarir; bé calia tallar peus gangrenosos per evitar-ne la propagació, bé restaven seqüeles cròniques, bé s'arribava a un resultat fatal. I, també, que hi ha països afectats per malalties infeccioses incurables.\nCom que la Covid-19 és provocada per un virus, els antibiòtics no s'han d'administrar perquè no el poden atacar. Ara bé, en els casos greus, les infeccions bacterianes concomitants justifiquen el tractament antimicrobià. Però, tot i la baixa confirmació de les taxes d'infecció bacteriana, la literatura mèdica suggereix que la prescripció d'antibiòtics en pacients amb Covid-19 és elevada. Comprenent la dificultat i la tensió clíniques que l'expliquen, es tem que, per prevenir infeccions associades a la Covid-19, s'hagi agreujat la resistència antimicrobiana.\nEl canvi de comportament durant la pandèmia ha generat altres situacions. El distanciament i les mesures preventives haurien fet decréixer les infeccions bacterianes i, en conseqüència, disminuir l'ús d'antibiòtics. Ara bé, en general, la teleassistència mèdica afavoreix la sobreprescripció antibiòtica. I, també, per l'ús massiu que en fem, la presència de productes biocides en les aigües residuals podria contribuir a seleccionar bacteris resistents.\nEls bacteris multiresistents a antibiòtics provoquen cada any vint-i-cinc mil morts a la Unió Europea, i un cost de 1.500 milions d'euros, segons dades de la iniciativa de recerca en resistències antimicrobianes d'ISGlobal. Al món, cada any hi ha 400.000 casos de tuberculosi multiresistents.\nUna pandèmia provocada per bacteris resistents als antibiòtics podria manifestar-se com a moltes infeccions cròniques per a les quals no hi hauria tractament. Una infecció cutània, per exemple, podria estendre's fins a l'os i anar supurant pus tota la vida, si és que una sèpsia no provoqués abans un desenllaç fatal. Amb risc de contagi de les persones pròximes. Tot i que, a causa de la mateixa naturalesa dels patògens, la disseminació podria ser més lenta que l'expansió de la pandèmia actual. Però tornaríem a una medicina del segle XVIII.\nDavant d'aquesta perspectiva apocalíptica, la mateixa pandèmia actual pot oferir visions més optimistes. La cultura mèdica apresa durant la Covid-19 podria ajudar a mitigar-la. Els centres de recerca i les agències avaluadores de medicaments i de vacunes han engreixat els mecanismes de revisió de protocols, es poden validar medicaments o vacunes ràpidament. S'ha constatat que la inversió en recerca dóna fruits. Des de qualsevol punt de vista, és més econòmic prevenir que guarir.\nLa Covid-19 ha fet visibles a la societat els riscos i els comportaments de les malalties infeccioses. Ens ha fet comprendre com actuen i com es tracten, i que la vacunació és una eina indispensable per al seu control. Hem contrastat la influència crucial del comportament personal en prendre mesures de prevenció, com són l'ús correcte de la mascareta, el rentat freqüent de mans i la distància de seguretat.\nLa resistència als antibiòtics és una amenaça real silenciosa. Per tant, com a ciutadans hem de vetllar pel paper que tenen les autoritats enfront de la recerca i el sistema de salut. I no hem d'oblidar les mesures de prevenció d'infeccions. Perquè la vida, i en especial els organismes patògens, es colen per qualsevol escletxa. La cursa no acabarà mai, però amb cultura mèdica i una sola salut global podrem gaudir d'èpoques de bonança per a viure una vida autònoma, solidària i joiosa.\nSocietat, vacuna, coronavirus, ciència, recerca, ciència en societat, Covid-19


Turistes al Passeig de Gràcia, davant de la Pedrera / Foto: Jordi Play\n2,1 quilòmetres a peu, mitja hora enfilant via Laietana, o 2,4 quilòmetres i 35 minuts travessant el barri gòtic fins a arribar a La Pedrera, al capdamunt del passeig de Gràcia. És la ruta obligada que han de fer els grups de turistes que han contractat serveis de guia turístic a Barcelona si arriben en autocar, perquè aquests només poden desencotxar a la parada autoritzada que hi ha davant de l’edifici de Correus, al peu de Via Laietana. “El barri gòtic ja no és només un punt d’interès turístic, s’ha convertit en lloc de pas obligat de molts grups que arriben en autocar i que volen anar a La Pedrera o a la Casa Batlló i es veuen obligats a recórrer a peu llargues distàncies. Com que l’Ajuntament només autoritza aquesta parada de Correus, queda col·lapsat de turistes el camí fins a la plaça de Catalunya. Les aglomeracions són evidents, però no té tant a veure amb el nombre de turistes per grup com amb la planificació de la mobilitat errònia”, denuncia en conversa amb el TOT Barcelona la presidenta de l’Associació de Guies Turístics de Catalunya (Aguicat), Macarena Bergada.\nEls guies professionals asseguren que fa molt de temps que alerten el consistori d’aquest col·lapse, que al seu entendre té una solució molt senzilla, habilitar altres punts de parada i recollida de turistes. Una mesura que “promouria altres barris com el Raval o Sant Antoni alhora que descongestionaria el Gòtic. Es reduirien les aglomeracions i s’ensenyarien altres punts d’interès de la ciutat. És fàcil, però necessitem una logística que ens ho permeti”, explica la representant dels guies professionals, que insisteix que és una qüestió de voluntat política.\nUn grup de turistes fa fotos a la plaça de Garriga i Bachs, a tocar de Sant Jaume G.A\nEl bus turístic, un privilegiat\nA hores d’ara, a la parada d’autocars que hi ha davant de La Pedrera només hi poden parar grups d’estudiants i grups de mobilitat reduïda sempre que es faci reserva prèvia, relata la presidenta de l’Aguicat. Una circumstància que els guies professionals consideren “discriminatòria per a una part dels nostres visitants, com per exemple els jubilats, als quals els obligues a fer més de dos quilòmetres a peu per veure la Pedrera, o a grups de famílies que venen en minibus i els fas baixar lluny, reduint la qualitat del servei que volem oferir. Al final, el que ensenyem als visitants és que Barcelona no és una ciutat accessible i que no cuidem el turisme”, alerta la Macarena Bergada.\nPer contra, els guies turístics posen de manifest que el bus turístic, propietat de TMB, té privilegis com “poder parar a tot arreu”: “Es formen unes cues terribles a les voreres de la plaça de Catalunya per pujar al bus turístic, que opera sense cap limitació. Doncs això és una altra discriminació. Si es posen límits, han de ser per a tothom”, conclou la representant dels guies acreditats.\nUn bus turístic de la ciutat de Barcelona al seu pas per la Diagonal / ACN\nProhibir altaveus, optar pels àudiotransmissors\nSobre la possiblitat que va posar sobre la taula el consistori després de Setmana Santa de limitar el nombre de participants en un grup turístic, una competencia que en tot cas és de la Generalitat, l’Aguicat considera que “no seria just que la mesura afectés tot el col·lectiu de turistes, perquè per exermple, els grups escolars, si han de pagar dos guies potser ja s’ho pensen i no fan la visita”, alerta la presidenta.\nDe fet, consideren que és millor “prohibir els altaveus que reduir aforament de grups”, una competencia que sí que és municipal i que creuen que hauria d’haver-se aplicat fa anys, tal i com va recomanar l’aleshores síndica de Barcelona Maria Assumpció Vilà el 2017, tot fent obligatori d’ús dels àudiotrasmissors. “Això milloraria molt la qualitat de la visita, el fet de no haver estar cridant pel carrer, eliminant contaminació acústica i donant una mala imatge. I com en les parades, si no s’ha mogut fitxa és perquè l’Ajuntament no ha volgut”.\nTuristes fent-se fotos davant la Sagrada Família per Setmana Santa / ACN\nL’Ajuntament canviarà rutes del bus turístic\nEl consistori també ha anunciat que estudia regular l’accés de turistes en determinats espais, com de fet ja es fa al Parc Güell, per exemple. Però sobre la regulació de la mobilitat, el regidor de Turisme i Indústries Creatives, Xavier Marcé, reconeixia en una entrevista a Betevé que “és més complex”. Amb tot, ha anunciat que el consistori està fent “un treball important de regulació de la mobilitat que passa per mirar d’assegurar que l’entrada i sortida d’autocars es faci en grans estacions centrals, com l’estació del Nord, però també en altres que evitin la circulació indiscriminada per la ciutat”.\nEn aquest sentit, el regidor considera que “el bus turístic permet una regulació eficient del turisme i per tant s’obriran noves rutes”, i reconeix que “hi ha pressió empresarial, i els guies en són part, perquè puguin parar els autocars a prop dels llocs on treballen”. Marcé, a més, avança que es posarà una zona bus a la Diagonal, que permetrà alliberar una part de la pressió de passeig de Gràcia.\nFonts municipals confirmen al TOT que l’Ajuntament ja ha mantingut converses amb la Generalitat sobre la possibilitat de limitar l’aforament als grups amb guia turístic, i reconeix que prohibir els altaveus és una competència municipal.\nAra caldrà veure si aquest estiu ja s’aprecien canvis, o si per contra, les aglomeracions a Ciutat Vella es mantenen, més tenint en compte que la Setmana Santa ha estat una prèvia de la recuperació del gruix del turisme prepandèmia, arribant a ocupacions del 90%.\nCiutat Vella Turisme\nEl govern Colau sospesa regular l’accés a la plaça de Sant Felip Neri\nEl govern d'Ada Colau i Jaume Collboni negocia internament com pal·liar les aglomeracions turístiques\nL’Ajuntament vol limitar el turisme a Ciutat Vella i prohibir els altaveus\nDemana a la Generalitat que permeti al consistori regular l'activitat dels guies turístics i prohibir els altaveus en alguns punts de la ciutat\n“Aglomeracions insuportables”: així ha viscut l’Ajuntament la Setmana Santa\nEl regidor de Ciutat Vella, Jordi Rabassa, critica la invasió de turistes al districte després dels dies de festa\nENQUESTA | Barcelona ha de limitar el retorn del turisme?\nLa Setmana Santa ha reobert el debat sobre les aglomeracions a Ciutat Vella i altres punts molt visitats


I seguim... | AEiG Pinya de Rosa\nÚltima setmana de Juliol, per molts també l’última setmana de Casal.\nDurant aquesta darrera setmana hem fet activitats apassionants. Dilluns vam començar dedicant el dia la Diversitat de diversos tipus. Vam estar visualitzant un parell de vídeos: Mi hermanito de la Luna i el documental Cuerdas. A continuació vam conèixer de la mà dels nostres infants els països dels quals procedeixen o amb els quals estan vinculats. Finalment vam realitzar unes dinàmiques dedicades a viure en primera persona les diferents diversitats.\nDimarts, dia de Platja, vam estar fent jocs a la vora del mar fins que finalment i quan el temps ens va acompanyar vam poder entrar a fer un bany.\nDimecres ens vam acostar al Mercat Blanes per ajudar als botiguers i botigueres a donar vida al mercat i per decorar-lo amb motius estiuencs. Va ser molt divertit i tots els botiguers i botigueres ens van estar molt agraïts. Fins i tot ens van regalar llaminadures!\nDijous vam agafar el tren i... JA SOM A MALGRAT DE MAR! Xino, xano vam anar fins a un ascensor que ens va portar directament a la torre del parc del castell. Un cop allà vam aprendre la llegenda de la torre del castell i vam observar les vistes privilegiades de les quals disposàvem. Abans de marxar vam fer una visita a la platja de Malgrat.\nI finalment l’últim dia, PISCINA. Juntament amb tots els grups de primària i ESO vam anar al Paradís del Vilar on durant tot el matí ens vam poder divertir de manera refrescant dins la piscina.\nEsperem que hàgiu gaudit de tots aquests dies que hem viscut al Casal i que us emporteu un bon record.\nNosaltres en tenim un munt!


236 “Bela Lugosi’s Dead” – Mr Cansongs\n236 “Bela Lugosi’s Dead”\nNovembre 30, 2017 Desembre 8, 2017 Mr. Cansongs1 comentari\n(David Haskins / Kevin Haskins / Peter Murphy / Daniel Ash)\nEl vampir va entrar amb urgències al lavabos del restaurant. Alguna cosa se li havia ficat malament. Quan va empènyer la porta va topar amb un home que en sortia. “Disculpi”, va dir el vampir sense mira’l, mentre pensava, “surt del mig, imbècil”. “Tranquil, no ha estat res” va contestar l’home sense aturàs, murmurant “mira per on vas, tros d’ase”. De fet era un caçavampirs, però no es van reconèixer.\nEl vampir, un cop alleujat, va sortir del compartiment. Va ser llavors que es va adonar que a la paret del davant hi havia tot de piques. I un gran mirall de cap a cap. I la presència d’un home que en entrar, amb les presses, n’havia passat de llarg. El tenia d’esquena. Al vampir li entra una esglai. El lloc que ocupava, dins el mirall estava buit. Es va ficar al seu costat a rentar-se les mans. L’home intentava rentar-se la cara. Anava borratxo com una cep. Es girar cap al vampir amb la cara humida i va dibuixar un somriure, convençut que la frescor de l’aigua l’havia refet. Ara hi veia correctament. Al que tenia davant i el seu reflex. No com l’altre amb qui havia coincidit just un moment abans, a qui davant del mirall veia per quadruplicat. “Company. Jo puc llegir els teus pensaments”, li va dir tot seriós al vampir mirant-lo als ulls. “Sé exactament el que hi ha dins aquest cap”. Va haver-hi un silenci tens. El hematòfag va estar temptat de clavar-li els seus ullals a la jugular. L’home va continuar “Tu necessites una trago. Et convido a una copa”, va sentenciar trontollant, mentre pensava “tu necessites un trago. Et convido a una copa”. “No, gràcies. Jo no bec…”, es va escapolir convençut que les barreges no eren bones.\nAquesta vegada el tema tractat i l’elecció musical van de la mà. Hem triat Bela Lugosi’s Dead de Bauhaus per acompanyar aquest vampir que poca cosa conserva dels bons modals propis de la seva condició.\nUna versió en directe, subtitulada, amb un Peter Murphy ficat totalment en el paper. La versió d’estudi del EP original.\nBauhaus, Bela Lugosi's Dead, Curs d'iniciació a la narrativa, Daniel Ash, David Haskins, gothic rock, Kevin Haskins, miralls, Peter Murphy, post-punk, Vampirs\n237 “Chasing Sheep Is Best Left to Shepherds”\nOne thought on “236 “Bela Lugosi’s Dead””\njoanamades ha dit:\nfebrer 4, 2018 a les 5:26 pm\nOjo amb los vampiros! (ves, que deixant a part los “modos” i els mals de panxa… sempre els agrada xuclar) Ideal la Bauhaus per acompanyar el text. Més, més, més Jordi!\nRespon a joanamades Cancel·la la resposta


GM Food celebra els 50 anys del Gros Mercat de Figueres amb la renovació del local - Diari de Girona\nGM Food celebra els 50 anys del Gros Mercat de Figueres amb la renovació del local\nL'acte també commemora el 95è aniversari de la major companyia de Girona L'efemèride coincideix amb l'interès del Grup Covalco de comprar l'empresa\nddg 22.10.2020 | 23:23\nL'acte per commemorar el mig segle de l'establiment. conxi molons\nL'acte per commemorar el mig segle de l'establiment.\nGM Food Iberica va inaugurar aquesta setmana la reforma del Gros Mercat de Figueres coincidint amb el 50è aniversari de l'obertura d'aquest establiment, que va ser el primer cash&carry que es va obrir a l'Estat espanyol, l'any 1970. L'acte, amb aforament reduït, va servir també per celebrar els 95 anys de la major companyia de Girona pel que fa a la facturació, nascuda a Figueres l'any 1925. El director general de GM Food, Lluís Labairu, va aprofitar per tenir un especial record cap a l'hostaleria i reiterar el compromís de l'empresa amb aquest sector especialment castigat per la covid-19. La commemoració va comptar amb la presència del conseller d'Empresa i Coneixement, Ramon Tremosa.\nGM Food va encetar fa uns mesos un projecte de renovació dels seus centres Gros Mercat per tal d'adaptar-los a les necessitats dels seus clients. Aquest projecte ja és una realitat al Gros Mercat Figueres, on la companyia hi ha fet una inversió de 2,4 milions d'euros. També s'està implementant als centres de Girona i Palamós, i en els pròxims mesos al d'Olot.\nMés de 8.000 metres quadrats\nEn paraules del director general de GM Food, Lluís Labairu, l'objectiu és crear cash&carry dels pròxims 10 anys: «No només adaptem els centres creant un nou model d'espai amb una nova implantació de les seccions, sinó que s'estableix una nova relació amb el client, amb un contacte més directe, proper i personalitzat amb els nostres especialistes».\nEn aquesta línia cada client també podrà escollir en cada moment com vol relacionar-se amb el seu Gros Mercat, si presencialment, a través del web, del centre d'atenció a client o d'un comercial. El Gros Mercat Figueres, que compta amb una superfície total de 8.032,82 metres quadrats dels quals 5.723 metres quadrats són de sala de venda, ha experimentat una renovació integral, que comporta un nou concepte del mercat de frescos. Amb una superfície de 1.294,46 metres quadrats, inclou fruiteria, carnisseria, peixateria i refrigerats, amb una major presència de productes locals, de més de 100 proveïdors de la província de Girona.\nEn definitiva, la reforma implica més qualitat, més referències de producte i en global, més comoditat en el procés de compra per part dels milers de professionals de l'hostaleria, restauració i comerç independent que utilitzen els seus serveis.\nQuasi un segle\nL'acte també va servir per celebrar els 95è aniversari de GM Food, companyia referent del sector majorista de la distribució alimentària a Espanya amb un volum de negoci de 1.161 milions d'euros i 2.500 empleats. La companyia compta també amb una xarxa formada per 6 plataformes logístiques repartides per tot l'estat. Actualment, el 60% de la facturació de GM Food correspon al sector de l'hostaleria i restauració, seguida del 38,5% que correspon a retail, supermercats independents i distribuïdors locals. Les xifres reflecteixen el posicionament de la companyia a la part del negoci dedicat a horeca. Des de la seva fundació, GM Food ha anat creixent constantment, arribant als 70 centres cash&carry, 19 benzineres GMOil i una xarxa de més de 700 supermercats franquiciats de les marques SUMA, Proxim i Spar.\nIncògnita sobre la venda\nEn l'acte Labariu no va mencionar les informacions que situen el grup carni català Covalco com a possible comprador de GM Food, després que els anteriors propietaris (el conglomerat xinès Bright Food) anunciéssin la seva venda.


Comfort Deluxe - Lenina Krasnoyarsk Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 866 allotjaments a Krasnoyarsk.\nUlitsa Lenina Area, Tsentralni, Krasnoyarsk, Rússia, 660049 - Veure al mapa\nMés informació sobre Comfort Deluxe - Lenina\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Krasnoyarsk, Comfort Deluxe - Lenina és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Comfort Deluxe - Lenina asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes, servei de llançadora.\nL'ambient de Comfort Deluxe - Lenina es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, nevera, forn microones, articles de tocador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Comfort Deluxe - Lenina.


Eduard Feliu i Mabres (Sant Feliu de Llobregat, 1938) va estudiar pel seu compte hebreu i llengua i literatura catalanes de l'edat mitjana i moderna. Va ingressar al monestir de Montserrat, on va residir durant dos anys (1964-66) i va perfeccionar els seus estudis, i els va orientar cap a les llengües clàssiques. L’any 1967, després de la Guerra dels Sis Dies, va traslladar-se a Israel i va estudiar a la Universitat Hebrea de Jerusalem amb els lingüistes tan reconeguts com Hayim Rabin, Zeev Ben-Hayim i Hayim Rosén, amb els quals va estudiar, respectivament, hebreu bíblic, hebreu mixnaic i lingüística general. També va seguir cursos d’àrab, arameu, siríac i gueez. Va tornar a Catalunya el 1971, on va continuar els estudis hebraics desvinculat completament de la vida universitària. Durant aquest període, Feliu va prendre el relleu de la generació estroncada pel franquisme i va iniciar un profund i rigorós estudi de la llengua hebrea i de la història medieval, tot creant una important biblioteca particular.\nL’any 1985 va participar, a Tàrrega, en la fundació de l’Associació d’Estudiosos del Judaisme Català (ADEJUC), entitat que va presidir des del 1988 fins que es va dissoldre, i va col·laborar, així mateix, en les tasques de publicació dels quatre números de la revista Calls. L’any 1995 va participar en la creació d’una comissió constituent (de la qual van formar part tots els professors d’hebreu de la UB i els principals hebraistes de Catalunya) que va aconseguir que l’Institut d’Estudis Catalans acceptés la fundació de la Societat Catalana d’Estudis Hebraics (SCEHB). Eduard Feliu n’és president des que es va crear i forma part del Comitè de redacció de la revista Tamid, òrgan d’aquesta societat.\nEduard Feliu s’ha especialitzat en l’estudi de la vida i la cultura hebrees de la Catalunya medieval. Els autors en què més ha aprofundit són Nahmànides, Salomó ben Adret i Profiat Duran i Maimònides. Ha traduït també obres de la literatura hebrea israeliana, sobretot poesia (Yehuda Amihai, David Rokeah, Amir Guilboa, Yona Wallach, Dahlia Ravikovitch, Rahel Halfi, etc.), i pel que fa a la prosa, cal destacar la traducció d’Amos Oz i de múltiples articles de tema històric o filològic escrits per erudits israelians. També ha tingut cura de l’edició de traduccions hebrees medievals de les obres d’Arnau de Vilanova, algunes de les quals ja han estat publicades dins la col·lecció Arnaldi de Vilanova opera medica omnia.\nDarrera actualització: 2007


S'amplia l'oferta formativa per adults - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nAl setembre es posaran en marxa els nous cursos i tallers per a adults que organitzen l’Ajuntament i les entitats. Amb l’objectiu d’ajudar les persones a millorar les seves capacitats laborals i trobar feina, la nova programació no només manté els cursos i tallers habituals sinó que s’amplia amb d’altres iniciatives.\nGuia municipal i xerrada informativa\nTota l’oferta de cursos i tallers per a adults es recollirà en una nova guia municipal que es podrà trobar, a partir de la primera setmana de setembre, a les dependències municipals. També es podrà consultar al web de l’Ajuntament (www.masquefa.cat). A més, el dia 8 de setembre es farà una xerrada informativa, a la sala d’actes del CTC, a les 10 del matí. Cal inscriure-s’hi prèviament al CTC.


Garrotxa R.C.: Senglars 24 - Teixons 10\nEls teixons tornen de Torroella amb un bon gust de boca, tot i la derrota, desprès de jugar un partit molt igualat, on els dos equip van estar a l’alçada i van disfrutar al màxim d’un partit amistós amb moments tan intensos com un partit oficial.\nTot i que el marcador va acabar amb un 24 a 10, no reflexa el que va ser el partit.\nEls visitants van sortir el camp amb unes ganes extraordinàries tot i no ser l’equip que juga habitualment. Totes aquestes ganes ben aviat van donar els seus fruits i amb una jugada a la mà al camp dels Senglars la pilota va arribar a les mans de Jordi Pallàs que va trencar la seva línia de defensa donant als primeres 5 punts per el garrotxa.\nEls Senglars ben aviat van respondre a aquesta marca. Després d’un dels incomptables cops de càstig que van fer els del Garrotxa, la seva davantera va muntar un maul, partint d’una touche, que els Teixons no van poder parar i van acabar amb l’oval dins a marca, empat a 5 al marcador amb pocs minuts jugats.\nA partir d’aquí el joc es va tornar més dinàmic, els dos equips tenien la pilota però cap dominava clarament, fins que en una jugada a la línia senglar la pilota va quedar lliure i Arnau Coll, un dels jugadors debutants del Garrotxa RC, la va aixecar amb astúcia i la va portar fins a marca, donant 5 punts més al seu equip.\nPerò els locals tampoc van tardar a contestar aquesta diferencia al marcador i quan faltaven pocs minuts per arribar al descans van empatar el partit. 10 a 10 i 40 minuts per desfer l’empat.\nLa segona part ja no va ser tan igualada, els Senglars dominaven clarament i el Garrotxa es dedicava bàsicament a defensar i a intentar treure la pilota del seu camp. La falta de compenetració i entrenament de la davantera va fer que comencessin a fallar les melés i les touches i que totes les pilotes que s’anaven tirant a camp contrari no es poguessin aprofitar. Tot i que els locals van estar varies vegades a molts pocs metres de la línia de marca dels de la garrotxa, una defensa molt contundent dels davanters van impedir que els senglars fessin cap punt. Fins que en un cop de càstig totalment innecessari i absurd els senglars van sacar rapit i van trencar l’empat, enfonsant per complert els ànims de tot l’equip de la garrotxa, que després d’haver fet un treball sorprenent en defensa veia com els senglar s’endurien la victòria. A falta de poc minuts per el final i amb els de la terra aspre en un moment de baixa forma física i anímica, els Senglars van aconseguir una altre marca sentenciant totalment el partit.\nFinalment 24 a 10. Sí ,era un partit amistós, però tothom va sortir al camp amb moltes ganes de guanyar i a demostrar que el Garrotxa RC era un equip que estava a l’altura del rugbi gironí, tot i el seu poc temps d’experiència.\nPublicat per G.R.C a 15:54\nMolt bon partit nanus!\n8 de desembre de 2008, a les 17:18\nsisi, a seguir treballant aixi\n9 de desembre de 2008, a les 1:34\nVa nois que aixo està anant molt be, a seguir millorant\n9 de desembre de 2008, a les 8:39\nPer cert una cosa que hem vaig deixar!\nMoltes gracies al noi que els senglars ens van deixar, que per culpa d'alguna porca de nosaltres no vam ser 15...\n11 de desembre de 2008, a les 10:01


ANTENA 3 , ARTICLES POLITICA , ARTICLES PREMSA , ARTICLES SOCIETAT , PRESENTADORS , SOUS , TELECINCO , TV3 »\nEls sous que cobren els presentadors de televisió són d’escàndol, desorbitats i fora de lloc. Si bé és cert que les televisions privades tenen llibertat per marcar les remuneracions que els sembli al seu personal contractat també ho és que senten un precedent molt dolent perquè la televisió pública, la que paguem entre tots, marca els seus barems a les mateixes cotes insultants.\nOn s’ha vist que hi hagi presentadors que cobrin quatre milions d’euros l’any com l’Ana Rosa Quintana, tres milions com el Jesús Vázquez, dos milions com el Jordi González o un milió vuit-cents mil euros com el Jorge Javier Vázquez?\nOn s’ha vist que un personatge que no sap fer “la o con un canuto” ni disposa de cap estudi i molt poca intel·ligència, cas de la Belen Esteban, s’embutxaqui anualment dos milions d’euros?\nAntena 3 i Telecinco han fet un magre favor a aquest ofici perquè, com deia, Televisión Española s’ha acostumat, amb els nostres diners, a pagar xifres aberrants als seus presentadors. Marilò Montero, presentadora de “La Mañana de la 1” cobra 499.000 euros l’any i l’Anne Igartiburu que presenta els espais del cor se’n emporta 300.000. El Jordi Hurtado guanya per presentar “Saber y ganar” més de 390.000 euros l’any i ja no parlem dels presentadors dels informatius com la Pepa Bueno o l’Ana Blanco que tenen una nòmina de 250 euros per any. La Concha Velasco presenta “Cine de barrio” i li paguen 107.000 euros anuals.\nAquest ball de xifres vergonyós, i jugant amb el concurs que presenta Jordi Hurtado he triat el nom d’aquest article, demana a crits dues preguntes més: Quants diners cobren tots els professionals que hi ha darrera de les grans estrelles? A què espera la televisió pública per iniciar una neteja, traumàtica certament, enviant a l’atur a tota aquesta colla de personatges que cobren els nostres diners? I una darrera pregunta... Què se n’ha fet d’aquella televisió feta amb uns mitjans més senzills però amb la mateixa efectivitat que és la de distreure i ensenyar a l’espectador?\nAquí, o es rebaixen els sous de tots els presentadors que he anomenat, i tots els altres que no he dit, o es comença a posar a l’atur a tot aquest personal. Els ciutadans ja assumirem un any més de pèrdues de la televisió públics pel cost de les indemnitzacions que hauran de pagar. No passa res per assumir-ho i més tenint en compte que fa anys que TVE tanca amb dèficit.\nEls diners costen massa de guanyar i és del tot inassolible que hi hagi qui els guanya a cabassos d’aquesta manera. De pas, posats a demanar, volem més cultura i oci de qualitat i menys brossa en format televisiu. I més producció pròpia però a preus decents perquè... cada minut que veiem de la sèrie “Aguila Roja” o de “La hora de José Mota” ens costen als espanyols 12.000 euros.\nI una última aportació. Als deutes de la televisió pública espanyola cal sumar-hi els de les televisions autonòmiques com la valenciana que ja ha petat i la de Catalunya, TV3, que aviat haurà de tancar la meitat dels canals que ara té i fer una neteja del seu personal.\nI pagar-nos per mirar les escombraries, no pot ser? Pregunto...\nCom a proposta és molt bona però no crec que ens l'acceptin. Però si, podriem cobrar per veure la televisió, jejeje.


cursos:curriculum:eso_btx:dsvp:guia [Formació del professorat]\nLa finalitat d'aquest curs és donar eines al professorat per treballar, des de l'educació visual i plàstica, les competències comunicatives tant la lingüística i audiovisual com l'artística i cultural a través de les TAC. D’acord amb el currículum d'EVP, es treballarà essencialment la dimensió creativa. Es per això que les pràctiques es centraran en veure el potencial de transformació formal i conceptual dels mitjans i suports digitals, així com la seva capacitat comunicativa.\nCada mòdul comprèn un mitjà o camp d'actuació on s'utilitzen els suports digitals o audiovisuals: el disseny i la il·lustració, la fotografia, l'àmbit audiovisual i els processos de l'art contemporani que impliquen l'ús de la tecnologia digital. Degut a l'extensió del mòdul no tractarem el camp de l'animació. Els continguts de les pràctiques de cada mòdul són articulats a partir d'activitats que poden ser aplicades a l'aula. Els exercicis de cada mòdul també estan pensats per fer propostes didàctiques.\nConèixer algunes activitats per treballar el tractament d'imatges a l'aula.\nConèixer l'ús que des de l'art contemporani s'ha fet dels suports digitals i audiovisuals.\nVeure com podem treballar a l'aula amb narracions audiovisuals de diferents àmbits (cinema, televisió, publicitat)\nReflexionar sobre l'ús de les imatges en els mitjans de comunicació.\nProcessos de l'art contemporani.\nPer realitzar aquest curs es requereixen uns coneixements i destreses bàsiques en el domini de sistemes operatius d’ordinadors domèstics. És a dir, convé estar familiaritzat amb operacions com crear carpetes, copiar fitxers, retallar i enganxar, descomprimir fitxers ZIP, navegar per Internet i enviar correus electrònics. Molts dels continguts pressuposen un cert coneixement dels suports digitals de captació i tractament d'imatges. El curs no dóna eines en aquest sentit però referencia on trobar-les.\nAgraïm a l'Esther Fuertes, del Departament Pedagògic del MNAC, el seu recolzament i el seu entusiasme per col·laborar amb el professorat en l'educació artística des del Museu.


La FIS insisteix en la necessitat de la plataforma de Soldeu\nNoticies » Economia 04 d'agost, 2017\nL'homologador de la FIS ha confirmat aquest divendres que la construcció de l'estructura al peu de la pista de l'Avet és imprescindible per acollir les finals de la Copa del Món d´esquí alpí del 2019. Ho ha dit durant la visita al traçat.\nSegons la Federació Internacional d´Esquí, la construcció de l'estructura al peu de la pista de l'Avet és imprescindible per acollir les finals de la Copa del Món d´esquí alpí del 2019. Així ho ha confirmat l´homologador de la FIS que ha visitat avui el traçat, Jordi Carbonell.\nEl director de cursa de les finals de la Copa del Món 2019, Jordi Pujol, ha explicat que "a part de que els homes necessiten més espai, també és necessari per a les grades". Afegeix que el 2012 per la Copa del Món femenina d'esquí alpí "va ser molt just, hi havia molta pendent i la FIS va dir que per properes ocasions s'havia de fer quelcom". Pujol afirma que si fa bon temps, es podrien esperar entre 10.000 i 12.000 espectadors i, per tant, "quant a seguretat i evaquació no complim amb els estàndars que ens demanen".\nLes obres de la plataforma ja estan en marxa en la primera fase. S´està traient la capa de terra vegetal per guardar-la i tornar-la a posar un cop s´hagin fet els moviments de terra necessaris.\nLa visita d'avui ha estat per rehomologar la pista de l'Avet. Cada deu anys s'ha de fer amb els traçats tècnics i cada cinc amb els de velocitat. Aquesta homologació permetrà la disputa de les finals de la Copa d'Europa la temporada que ve. L'homologador de la FIS explica que "s'ha guanyat una mica més de desnivell pels homes, i dues o tres portes per al gegant".\nS'esperà que les obres de la plataforma estiguin finalitzades en l'obertura de la temporada 2018-2019. En aquell moment s'haurà de fer un altra homologació de la pista.


El blog del senyor i.: La Torre de Riner.\nDesprés de quedar bocabadats amb el pou de gel de l'obaga de Flotats de Clariana de Cardener, tornem a la carretera C-55 i anem direcció Solsona per continuar gaudint del nostre patrimoni. Poc abans d'arribar a l'Hotel Can Puig veureu un senyal amb el text Torre de Riner. Cal girar a l'esquerra i obrir molt bé els ulls per gaudir de la vall del riu Negre. Anem baixant lentament per l'estreta carretera plena de corbes per la vall que el riu ha excavat a l'altiplà del Solsonès.\nDesprés de baixar i baixar veiem el nostre objectiu. Gràcies al zoom de la càmera fotogràfica puc mostrar-vos a la fotografia següent a l'esquerra l'església de Sant Martí (construïda al segle XVIII substituint la primitiva església del segle XII ), al centre la rectoria ( una petita masia del segle XVIII ) i a la dreta la gran torre de guaita ( dels segles XII - XIII ) del que fou el castell de Riner.\nContinuem uns minuts més amb el cotxe i entrem al nucli de Riner format per l'església, la rectoria, el cementiri i la torre. Aparquem al costat de la rectoria i ens apropem a l'església de Sant Martí. Abans d'arribar-hi trobem el plafó informatiu "Torre de Riner. Recorreguts per l'entorn del municipi de Riner i l'Espai Natural Protegit del Miracle".\nEns apropem a l'església de Sant Martí, protagonista de la propera fotografia en la que podeu veure davant el cementiri i a l'esquerra la torre de guaita.\nQuan agafem la sendera que ens porta a l'església i al que queda de l'antic castell es sorprenent veure afilerades les osseres fent de marge del camí.\nSi aixequem la mirada, per sobre d'aquestes osseres, podeu veure algunes de les creus de ferro del cementiri.\nÉs molt probable que aquestes osseres reaprofirades per fer el marge del cementiri actual siguin de la primitiva església de Sant Martí de Riner, del segle XII. Quan entrem al cementiri es veu clarament la "nova" funció de les osseres.\nA la propera fotografia podeu veure la façana principal de l'església parroquial de Sant Martí de Riner amb la portalada d'accés rectangular amb llinda de pedra motllurada en la que podem llegir 1.793. Sobre la portalada hi ha un petit òcul.\nCom podeu observar a la fotografia anterior, a la dreta hi ha el campanar de base quadrada que a l'alçària de la coberta de l'església es transforma en octogonal. A l'esquerra de l'església hi trobem adossada la rectoria, una petita masia del segle XVIII.\nDavant de la rectoria i l'església trobarem la torre de guaita a la que accedirem per una estreta sendera que ens duu al fossat tallat a la pedra que l'envolta.\nA la fotografia següent feta des del fossat podeu veure, a l'esquerra, la rectoria i a la dreta part de la façana de l'església parroquial. Sant Martí de Riner té la protecció de Bé Cultural d'Interès Local.\nQuan arribem a la torre, aixecant la mirada quedarem bocabadats. A la part de baix de la propera fotografia de la façana est podeu veure la llinda de la porta d'accés. La gran torre de guaita té planta rectangular ( quinze per vuit metres ), setze metres d'alçària i murs de dos metres de gruix.\nAdossada a la gran torre de guaita del castell de Riner hi ha les ruïnes d'una pagesia que podeu veure parcialment a la fotografia següent.\nRessegueixo perimetralment la torre de guita i faig la propera fotografia en la que podeu veure l'espectacular torre amb restes de la pagesia ( a la dreta ) i com treu el nas el campanar de l'església de Sant Martí ( a l'esquerra ).\nTornem a la porta d'accés i entrem a la torre que, conjuntament amb l'església i la rectoria, s'alcen en un tossal de l'esquerra del riu Negre.\nCom podeu constatar a la fotografia anterior, només entrar trobem una nau amb coberta de volta apuntada que fa 11,20 X 3,90 metres i 15 metres d'alçària. Recordeu que els murs tenen uns dos metres de gruix, per això exteriorment la planta de la torre és de 15 X 8 metres.\nA la fotografia següent, feta quan s'acaba el primer tram de les escales, podeu veure la porta d'accés a la torre.\nL'espai interior de la torre estava dividit, com a mínim, en dos nivells. A una deu metres d'alçària es veuen els forats on hi havia les bigues. La propera fotografia ens permet observar detalladament la volta apuntada i les obertures d'arc de mig punt.\nL'últim tram d'escales ens porta a un espai de difícil accés, sense escales ni baranes, per on es pot pujar al terrat de la torre de guaita, però dono mitja volta per prudència.\nAl baixar faig la fotografia següent en la que podeu veure una de les obertures de la façana oest de la torre de guaita.\nLa torre fou construïda als segles XII i XII amb carreus ben tallats i escairats units amb morter de calç i pedres petites. Sortint de la torre i tornant cap a l'església faig la propera fotografia en la que podeu observar, a la part superior, la petita masia de la rectoria.\nMarxem del nucli de Riner després de mirar detalladament l'església de Sant Martí, el cementiri, la rectoria i la torre de guaita per continuar el nostre periple per la comarca del Solsonès.


Pesca a l'encesa - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa pesca a l'encesa es tracta d'una modalitat de pesca en la que s'utilitza un llum per a atreure i enlluernar els peixos que es volen atrapar.\nLa pesca a l'encesa és una forma molt antiga de pesca que té el seu origen en la costa del Cap de Creus fa gairebé un mil·lenni i que consisteix en l'atracció del peix mitjançant la llum que porten les barques\nEn els seus inicis i fins a gairebé el primer decenni d'aquest segle, es feia a base de cremar, sobre un fester posat a popa de les embarcacions, pilots de teia o de fusta de pi. Més tard, es va substituir per la llum d'acetilè (carbur); després, perPetromax (un compost amb base de petroli o de gasolina); més endavant, per butà i, últimament, per electricitat.\nAbans, l'encesa era reservada a la pesca dels peixos pelàgics, sobretot sardines i seitons. Una vegada el peix era prop de la costa, atret per la barca que portava el llum, era pescat amb arts d'encalç tirats des de la costa.\nEl pescador que es dedicava a la pesca a l'encesa era anomenat encenaire.\n↑ 1,0 1,1 Descripció de la pesca a l'encesa\n«a l'encesa». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nLa tradició de pescar amb foc. Article de Manel Carrera a Festes.org\nLa pesca a l'encesa a Catalunya. Pescar amb foc (I)\nLa pesca al Port de la Selva, ahir i avui. Article a la Revista de Girona\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Pesca_a_l%27encesa&oldid=25450156»\nDarrera modificació: 16 nov 2020 a les 19:36


Superdry Edit Jersey Blanc comprar i ofertes a Dressinn\nConeixes tots els detalls de Superdry Edit Jersey? A dressinn fem una especial selecció dels productes de moda per a la pràctica de diferents activitats esportives i nivells. Si estàs buscant altres productes de la categoria Roba home, fes una ullada al catàleg complet de Samarretes. Totes les marques que distribuïm, com per exemple Superdry, t’ofereixen el millor material per practicar aquest esport. El nostre equip tècnic de moda ho sap molt bé ja que les ha testejat i en coneix tots els detalls de primera mà!


Visita una de les construccions barroques més belles de la ciutat que va portar l’arquitectura catalana al nivell dels principals models europeus del moment.\nDescobreix el seu interior esplèndid, espia a través de les gelosies i enlluerna’t amb el seu fantàstic orgue. Un recorregut per la seva arquitectura amb la riquesa de les històries viscudes en el seu interior. Visita l’església de la patrona i un dels millors edificis barrocs de Barcelona.\nConsulteu-nos a través de l'email: mpadrol@basilicadelamerce.com\nVISITA NOCTURNA I CONCERT D'ORGUE A LA BASÍLICA DE LA MERCÈ\nConeix l’esplendor de la Barcelona barroca amb una activitat inèdita a la Basílica de la Mercè. Una visita exclusiva a porta tancada que et permetrà gaudir amb calma dels espais més emblemàtics del conjunt inclosos aquells que normalment no estan oberts al públic, com la Capella del Descens i les tribunes.\nPer concloure t’oferirem un concert de música barroca en el que et sorprendràs amb la magnificència de l’orgue de la Mercè, un dels millors instruments de la ciutat. El reconegut organista Hèctor París interpretarà les obres mestres de compositors que et traslladaran al riquíssim ambient musical de l’Europa i la Barcelona del s. XVIII.\nInclou: Recorregut guiat per l’exterior del temple + l’interior del temple + cambril + gelosies + Capella del Descens + tribuna de l’orgue + Concert d’orgue\nDurada: 1:45h- 2h\nPreu regular: 19,50€\nPreu reduït: 18,00€\nPot contactar amb nosaltres a través de l'email: mpadrol@basilicadelamerce.cat