CONDICIONS PER A L'OBERTURA AL PÚBLIC DE DETERMINATS COMERÇOS I SERVEIS (Ordre SND/388/2020, de 3 de maig) — Promoció Econòmica i Comerç\nMESURES DE LA FASE 1 DEL DESCONFINAMENT\nCONDICIONS PER A L'OBERTURA AL PÚBLIC DE DETERMINATS COMERÇOS I SERVEIS (Ordre SND/388/2020, de 3 de maig)\nCONDICIONS PER A L'OBERTURA AL PÚBLIC DE DETERMINATS COMERÇOS I SERVEIS (Ordre SND/388/2020, de 3 de maig) https://www.salou.cat/ca/la-ciutat-per-temes/promocio-economica-i-comerc/condicions-per-a-lobertura-al-public-de-determinats-comercos-i-serveis-ordre-snd-388-2020-de-3-de-maig/condicions-per-a-lobertura-al-public-de-determinats-comercos-i-serveis-ordre-snd-388-2020-de-3-de-maig https://www.salou.cat/@@site-logo/logo-salou.svg\nINFORMACIÓ D'INTERÈS PER A ESTABLIMENTS I CONSUMIDORS\nA partir del dilluns 4 de maig, s'inicia el PLA DE DESESCALADA PRESENTAT PEL GOVERN DE L'ESTAT\nAquest pla permet en la seva FASE 0 l'obertura dels establiments i locals dedicats a la venda de béns i/o prestació de serveis professionals, l'activitat dels quals hagués estat suspesa per la declaració de l'estat d'alarma (art. 10.1 del Real Decreto 463/2020, de 14 de març), excepte aquells que tinguin una superfície de més de 400 metres quadrats, sempre i quan segueixin el protocol de treballar amb cita prèvia per a l'atenció individual de la clientela.\nEls locals hauran de disposar de mostrador, mampara o, si no és possible, garantir al màxim la protecció individual, respectant la distància de seguretat de dos metres.\nL'atenció ha de ser d'un únic client per treballador. No es poden habilitar zones d'espera a l'interior del local.\nS'establirà un horari d'atenció preferent per a les persones més grans de 65 anys, que haurà de coincidir amb les franges horàries per a la realització de passejos i activitat física d'aquest col·lectius.\nCaldrà realitzar, com a mínim dos cops al dia, una neteja i desinfecció de les instal·lacions, amb especial atenció a les superfícies de contacte més freqüents, com poms de porta, mostradors, mobles, passamans, màquines dispensadores, terra, telèfons, perxes, carros i cistelles, aixetes, i altres elements similars.\nUna de les neteges s'haurà de realitzar, de manera obligatòria, al finalitzar el dia.\nS'utilitzaran desinfectants com dilucions de lleixius (1:50) acabada de preparar o qualsevol dels desinfectants amb activitat virucida que es trobin en el mercat i que hagin estat autoritzats i registrats pel Ministeri de Sanitat. En el cas que s'utilitzi un desinfectant comercial, es respectaran les indicacions de l'etiqueta.\nDesprés de cada neteja, els materials utilitzats i els equips de protecció individual (EPIs) utilitzats es rebutjaran de forma segura, procedint després a una neteja de mans.\nSi en el local o establiment, hi hagués més d'un treballador atenent al públic, les mesures de neteja s'hauran d'extendre a les zones privades dels treballadors, com ara vestuaris.\nCaldrà procedir cada dia al rentat i desinfecció de la roba de feina i uniformes, que els treballadors hagin utilitzat per estar en contacte amb els clients, en cicles de rentat de 60 a 90 graus centígrads.\nCal garantir una ventilació adequada de tots els establiments i locals comercials.\nNo s'utilitzaran els lavabos dels establiments per part dels clients (a no ser per un cas de força major, que caldrà procedir a les seva desinfecció posterior, tant de sanitaris, aixetes i poms de la porta).\nTots els establiments i locals hauran de disposar de papereres, a ser possible amb tapa i pedal, les quals s'hauran de netejar de manera freqüent i com a mínim un cop al dia.\nMesures de protecció i higiene:\nEl titular de l'activitat que es realitzi a l'establiment o local haurà de complir amb les obligacions de prevenció de riscos establertes per la legislació vigent, tant amb caràcter general com de manera específica, per prevenir el contagi de la COVID-19.\nCaldrà disposar d'equips de protecció individual (EPIs) adequats al nivell de risc, gels hidroalcohòlics amb activitat virucida per a la neteja de mans, tant per als propis treballadors, com per als clients, a l'entrada de l'establiment (i quan no sigui possible, aigua i sabó).\nL'ús de mascaretes serà obligatori, quan no es pugui garantir la seguretat interpersonal d'aproximadament dos metres entre el treballador i el client, o entre els propis treballadors.\nLa distància entre venedor, proveedor i client mentre duri tot el procés d'atenció, serà de com a mínim un metre si hi ha elements de protecció o barreres, i de dos metres si no hi són.\nEn el cas de serveis on la distància de seguretat interpersonal no és possible, com poden ser perruqueries, centres d'estètica o fisioteràpia, s'hauran d'utilitzar els equips de protecció oportuns que assegurin tant la protecció del treballador com del client. En qualsevol cas, caldrà assegurar el manteniment de la distància de dos metres entre un client i un altre, amb marques al terra, utilitzant cartelleria i una bona senyalització. En qualsevol cas, l'atenció als clients no es podrà realitzar de manera simultànea pel mateix treballador (només un únic client per treballador).\nEl temps de permanència en els establiments i locals serà l'estrictament necessari per a la realització de les compres o rebre la prestació del servei.\nEn el cas d'establiments i locals comercials que tinguin zones d'autoservei, haurà de prestar el servei un treballador de l'establiment, per tal d'evitar la manipulació directa dels productes per part dels clients.\nNo es podrà posar a disposició dels clients de productes de prova.\nEn els establiments del sector comercial tèxtil, i d'arranjament de roba i similars, els emprovadors només podran ser utilitzats per una única persona, i sempre amb la posterior neteja i desinfecció.\nEn el cas que un client s'emprovi una peça de roba que posteriorment no es quedi, el titular de l'establiment haurà d'implementar mesures per tal que la peça sigui higienitzada abans que un altre client se l'emprovi.\nEs recomana als establiments portar un control d'agenda on recullin les cites prèvies, per a una possible verificació de control per part de l'autoritat competent.\nAixí mateix, en aquesta Fase 0, es permetrà l'obertura d'establiments d'hostaleria que elaborin menjar per a recollir a l'establiment i consumir a domicili, no permetent-se el consum en el local. El servei de lliurament a domicili ja estava permès amb anterioritat a aquesta fase 0 i pot seguir realitzant-se.\nLes activitats, l'obertura de les quals ja estaven permeses amb anterioritat a la FASE 0, segueixen obertes en els mateixos termes en que ho estaven fent, i amb les precaucions i mesures de seguretat indicades per les autoritats sanitàries.\nRecordar que totes aquestes informacions i recomanacions cal tenir-les en compte per al bon desenvolupament del procés de desescalada.\nGuia de desconfinament, protocols de seguretat i bones pràctiques del sector comercial\nCartelleria: Recursos per a establiments i comerços


No al cop d’Estat! Lluitem per la democràcia! | En lluita\nHem presenciat un intent de cop d’estat durant les últimes hores. Un grup dins l’exèrcit ha estat tractant de prendre el poder. Avions de les Forces Aèries han estat volant a baixa altura sobre Ankara. L’edifici de Ràdio Televisió de Turquia ha estat bombardejat. Encara se senten les explosions de bombes.\nEls que tracten de prendre el poder han fet una declaració a la televisió, dient que representen les forces armades. Sembla clar, però, que són un grup específic dins de l’exèrcit.\nEstem en contra de qualsevol intent de cop militar.\nEls involucrats han de respondre pels seus actes.\nMilers de persones han sortit als carrers per oposar-se a l’intent de cop. Ens posem al costat d’aquests milers de persones que es resisteixen a les tropes.\nMentre lluitem contra el cop d’Estat, al mateix temps hem de lluitar contra les condicions que han donat als militars l’oportunitat per a aquest intent: les condicions antidemocràtiques, les condicions de la guerra.\nLa lluita contra el cop ha de ser una lluita per la democràcia, ha de continuar i s’ha de convertir en una lluita contra les restriccions a la democràcia.\nAquells que volen establir una junta militar no poden guanyar!\nLa gent vencerà!\nPartit Socialista Revolucionari dels Treballadors (DSIP), Turquia\nMatinada, 16 de juliol de 2016\nArticle original: http://dsip.org.tr/index.php/english/889-no-to-the-coup-fight-for-democracy\nComentaris en un xat d’un militant del DSIP, matí del 16/07/16:\nErdogan va fer una crida a les seves bases perquè sortissin al carrer, i van ser gairebé únicament les seves bases les que van sortir. És una mostra de la polarització de la societat turca durant els últims 3 anys. Però tots els partits parlamentaris es van oposar al cop militar.\nEl parlament ha estat bombardejat tres vegades durant la nit per helicòpters militars, altres edificis com la seu d’intel·ligència han estat bombardejats, etc.\nL’intent de cop ara està derrotat. Hi ha 194 morts en total (90 entre manifestants i policies contra el cop; 104 entre els colpistes militars). Hi ha 1.563 militars colpistes detinguts.\nEl DSIP no som un partit gran, i no hem pogut fer gaire aquesta nit, però vam impulsar campanyes massives contra els intents de cops militars el 2007 i 2010, així que molta gent ens respecta en aquest tema. I la nostra gent té clar el que està passant i què ens toca fer.\nMés informació als webs del DSIP:\nImperialisme, kurdistan, Turquia


Tutories teatrals és un programa de formació i innovació educativa que pretén facilitar als centres educatius d’educació secundària obligatòria i batxillerat l’apropament a la dramatúrgia contemporània a través de textos d’autors i autores de les Illes Balears. El concepte d’aquesta proposta educativa té com a referent les tres línies directrius de la innovació educativa: mediació, educació i transformació.\nEl Teatre Principal i el Servei d’Innovació Educativa posen a disposició dels docents, per una part, la tutoria teatral formada pels autors i autores de les obres, la direcció d’escena i el suport tècnic, i, per l’altra, la formació permanent del professorat per a la producció de les obres teatrals als centres educatius.\nPresentació del programa (20 de juny de 2022 a les 19.00h al Teatre Principal de Palma, després es podrà veure en streaming).\nFormació permanent del professorat (1r trimestre del curs 2022-2023) i elecció del text teatral. Els textos teatrals per al curs 2022-2023 són els següents:\nLa promesa d’olumrombi de Víctor Uwagda (Educació Primària)\nLa jerarquia de l’amor d’Ann Perelló (ESO i Batxillerat)\nLes marginades de Marina Collado (ESO i Batxilerat)\nTreball a l’aula entre alumnes, docents i la tutoria teatral (2n trimestre del curs 2022-2023).\nVisita guiada al Teatre Principal de Palma (al llarg del curs escolar 2022-2023)\nPossibilitat d’assistir als espectacles del Teatre Principal a preus especials (al llarg del curs escolar 2022-2023)\nRepresentació de l’obra teatral al centre educatiu o al barri (3r trimestre del curs 2022-2023).\nFestival de Tutories teatrals al Teatre Principal de Palma (3r trimestre del curs 2022-2023).\nVegeu també la Instrucció 14/2022 de la convocatòria unificada.\nApropar joves de les Illes Balears a la dramatúrgia i al Teatre Principal de Palma.\nCentres educatius sostinguts amb fons públics dependents de la Conselleria d’Educació i Formació Professional de les Illes Balears que imparteixen educació primària, educació secundària obligatòria i batxillerat.\nTelèfons: 971 177 781 / 971 177 800 ext. 62317\nAdreces electròniques: sie@dgpice.caib.es / mserra@dgpice.caib.es\n13/06/2022 - Llista provisional Tutories Teatrals 2022-2023\n21/06/2022 - Llista definitiva Tutories Teatrals 2022-2023\nInstrucció 14/2022 Tutories Teatrals 2022-2023 pdf - 184Kb\nLlista provisional Tutories Teatrals 2022-2023 pdf - 94Kb\nLlista definitiva Tutories Teatrals 2022-2023 pdf - 77Kb


Primer Plenari de l’any del Consell de Penyes - Penya Barcelonista Montgrí i Comarca Penya Barcelonista Montgrí i Comarca\n« Vina a signar el teu recolzament a la demanda de la Confederació Mundial de Penyes contra la llibertat d’expressió.\nBarça – Sevilla, entrades per els socis de la Penya a 25€ »\nEl Consell de la Confederació Mundial de Penyes es va reunir ahir diumenge en sessió plenària a les hores prèvies del FC Barcelona – Celta. Les 30 Federacions Territorials van ser representades i es van reunir per posar en comú els temes i les feines realitzades durant els últims dos mesos. El concepte treballat transversalment a totes les Comissions de Treball que es van trobar al llarg del matí va ser eldesenvolupament de les Federacions Territorials.\nA banda del desenvolupament de les Federacions, les diferents Comissions van treballar els seus temes. LaComissió Institucional, Comunicació i Jurídica es va centrar en la organització, els mitjans i les empreses per desenvolupar el projecte Penyes Segle XXI 2016-21 i l’elaboració d’un pla de comunicació.\nPublicat a Federació de Penyes el 18 febrer 2016


Prop de 2.500 atletes correran aquest diumenge la 30ª Cursa de Sant Antoni, la primera prova atlètica de l\_’any.\nConcretament, es tracta de 2.421 corredors i corredores, una xifra que bat el rècord d\_’inscrits de tota la història de la cursa, així com de les xifres de participació a les curses de districte. El Delegat d\_’Esports, Pere Alcober, serà l\_’encarregat de donar el tret de sortida als corredors i corredores, que sortiran a les 9.30 hores des de l\_’encreuament entre els carrers Floridablanca i Calàbria per recórrer els 10 quilòmetres de la prova . La cursa, que enguany presenta algunes innovacions en el traçat del circuit de 10 quilòmetres, inclou una cursa per joves, d\_’una milla, i una altra per infants no competitiva (de 330 metres). La prova atlètica de 10 quilòmetres consisteix en dues voltes, de 7 i 3 quilòmetres, respectivament, i acabarà al carrer Floridablanca 41, davant del club Esportiu Rocafort.| El Delegat d\_’Esports, Pere Alcober, conjuntament amb la regidora del Districte de l\_’Eixample, Assumpta Escarp, seran les personalitats encarregades de lliurar els premis als guanyadors de la prova, que també puntua com a Campionat de Catalunya de distància de 10 quilòmetres en ruta. Entre els atletes destacats a la cursa gran hi ha Benito Ojeda, guanyador a les edicions de la cursa de l\_’any 2004 i 2006, així com del Campionat de Catalunya de 1998 (a la vegada que ostenta el rècord amb la millor marca mai registrada en aquesta prova); Víctor Gonzalo, un clàssic de les proves barcelonines, guanyador a la passada edició de la Marató del Mediterrani; Otmane Btaimi, vencedor absolut en l\_’anterior edició de la Cursa de Sant Antoni i tercer en la passada edició de la Cursa de la Mercè. Entre les dones cal destacar la presència de Meritxell Calduch, segona classificada a la passada Cursa Jean Bouin. La Cursa de Sant Antoni, que va néixer al 1979, celebra enguany els 30 anys de promoció de l\_’atletisme popular a la ciutat, i torna una vegada més emmarcada dins de la programació de la Festa Major del barri de Sant Antoni


Dancing with the Clown: de juny 2014\n"Across the Universe" (2007), de Julie Taymor, és una història d'amor en temps d'agitació social, amb coloraina pop i explicada a partir del cançoner dels Beatles -també pica l'ullet a Hendrix, el Greenwich Village i els Merry Pranksters-. Un musical ambientat als Estats Units durant la dècada dels 60, temps convulsos però també més innocents i feliços. Demà el podran visionar a la fresca i en versió original al parc Torras Villà de Granollers, en el marc del cicle Cinema Freshhh! que organitza l'Associació Cultural (AC). La projecció començarà a les 22h. A partir de les 20,30h. i un cop finalitzada la pel·lícula, Brubaker DJ Set -és a dir, un servidor i una maleta plena de plàstics que fan soroll- oferirà una selecció musical pensada exclusivament per a l'ocasió: composicions dels Beatles versionades per músics d'estils i procedència diversos a la primera part; i una bateria de perles mod i sixties per comentar la jugada un cop finalitzada la peli. Sota aquestes línies hi trobaran un cartell amb la programació sencera del cicle. Dit això, només em queda afegir que hi haurà servei de càtering i barra de bar, i que l'entrada és gratuïta i lliure d'impostos -ideal per a qui es queixa constantment que el cinema és car-.\nEtiquetes de comentaris: Across the Universe, Associació Cultural de Granollers, Brubaker DJ Set, Cinema Freshhh!, Julie Taymor, Parc Torras Villà\nNamina amb Sam Destral.\nNamina i Sam Destral. Tot just s'acabaven de conèixer, però plegats van protagonitzar un dels moments definitius de la vetllada. Ja fa temps que ella interpreta en directe "Voodoo Woman" de Koko Taylor. Ell, d'altra banda, és capaç d'evocar amb una harmònica les profunditats del Delta del Mississippi o els barris del sud de Chicago. Coneixedora d'aquest detall, Namina el va convidar durant el seu set perquè improvisés sobre el tema en qüestió. Dos artistes de procedències i backgrounds diferents, units en un clàssic del blues. Dos discursos tan definits com permeables, donant-se la mà i encaixant a la perfecció. Una imatge -i una delicatessen sonora- que resumiria la filosofia del Bro Fest. Un festival de dimensions i durada reduïdes que celebrava enguany la seva segona edició i on es donarien cita cinc autèntics tresors de l'underground autòcton: Namina i Destral compartien cartell amb The Missing Leech, Ran Ran Ran i Billy Pilgrim.\nVa ser aquest darrer l'encarregat de trencar el gel. Cançons urgents i una lírica que alterna l'acidesa amb la reflexió o el comentari social. Complexes estructures instrumentals i una vocació innata per l'experimentació sonora. I una bona dosi d'actitud punk, combinada amb uns destacables domini i personalitat a les sis cordes. Caldrà seguir-lo de molt a prop, i el mateix es podria dir de Ran Ran Ran -repetidors de la primera edició del festival juntament amb The Missing Leech-. Per qui encara no n'hagi sentit parlar, es tracta del nou projecte de Ferran Baucells (exTired Hippo). El seu passi va suposar tot un tour de force. Una descàrrega d'enormes cançons amb un peu al folk més orgànic i un altre al rock més cru. Amb pinzellades d'electrònica i una gran càrrega poètica. L'acompanyava a la bateria Jordi Farreras, home de múltiples recursos que va arribar a passejar-se per la sala utilitzant qualsevol objecte del mobiliari -cadires, taules i tot allò que se li posés davant- com a kit de percussió.\n"La meva prova de so consisteix tan sols en afinar la guitarra", comentava en petit comitè Maurici Ribera, poc abans d'actuar sota el seu pseudònim The Missing Leech. Melòman incondicional, incansable activista -el propi Bro Fest és una de les seves iniciatives- i ambaixador indiscutible del moviment antifolk a casa nostra, el manresà va actuar totalment desendollat. Sense trampa ni cartró. Estètica lo-fi i ètica indie sense posats. Dards de precisió marca de la casa -no van faltar "TV Crusaders", "Water of Life" o "1998", totes elles deconstruïdes i en alguns casos reinventades- van conviure amb perles gairebé perdudes en el temps i novetats com "Those Macondo Nights". Tot seguit, Namina va saltar a l'escenari amb tota una declaració d'intencions, "I Want You, but I Don't Need You" d'Amanda Palmer. "Em té obsessionada", va confessar abans d'enfilar un set on també citaria a Virginia Woolf -la intensa "Orlando"- i els versos de Maria Mercè Marçal, sense oblidar-se de diamants com "Boxes All Around" o "Snake Skin Shedding". Immensa, brillant, imprevisible. Única.\nI si el set de Namina va comptar amb l'aparició estel·lar -i gairebé espontània- de Sam Destral, seria ell mateix l'encarregat de cloure el Bro Fest. I de quina manera ho va fer. Amb un repertori que creix cada dia que passa i on "Fi", "Primavera" o "Noia freda" conviuen ja amb clàssics tan potencials com "Cançó del pallasso trist" o "Zoo". Ambdues són de collita recent. Ambdues les va concebre pensant en el públic infantil però poden incentivar la reflexió en qualsevol ment adulta. I ambdues mostren la vessant més experimentadora d'un Destral que no renuncia al format cançó. La primera, dominada per cacofonies, notes fora de to i estructures rítmiques poc convencionals. La segona -l'antihimne amb què es va acomiadar- és una metàfora. Un àcid retrat d'una classe política, la que ens governa, definida pel descrèdit i la mala praxi. Amb les maneres d'un Sisa o un Quimi Portet, versos actuals per a una cançó de naturalesa eterna.\nPublicat per Oriol S. a 8:17 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Antic Forn de Vallcarca, Billy Pilgrim, Bro Fest, Ferran Baucells, Jordi Farreras, Maurici Ribera, Namina, Ran Ran Ran, Sam Destral, The Missing Leech\nEtiquetes de comentaris: Bobby Womack\nNo és la tècnica la que fa l'artista, sinó l'ànima. Namina té un tresor de veu, d'això no n'hi ha cap dubte. Però no li serviria de res sense una ànima al darrere. Una ànima, la seva, de naturalesa mestissa. I no només perquè les seves arrels es trobin a mig camí entre Catalunya i el Brasil, sinó per la multitud de referents que ha acumulat al llarg d'una vida lliurada a l'art. Ahir al vespre va citar a Maria Mercè Marçal, Virginia Woolf, Joan Vinyoli, Johnny Cash, Nina Simone, Koko Taylor i el "Bella Ciao", per posar tan sols alguns exemples. Referents culturals i vitals. Influències que han teixit una personalitat inquieta, sensible i de múltiples registres. Va sonar majestuosa a "Snake Skin Shedding", profunda a "Llavors (Love Enough)", tardorenca a "Com plou" i vital a "Boxes All Around". Un repertori de luxe per a amenitzar una vetllada singular a la terrassa de l'Hotel Ciutat de Granollers. Repetirà la setmana que ve, i de manera periòdica en el marc del cicle Música a la terrassa del Ciutat, organitzat pel propi hotel en col·laboració amb Brubaker.\nAtenció, atenció, moltíssima atenció. El BRO FEST celebra aquest cap de setmana la seva segona edició, i ho fa amb un cartell que novament el confirma com un dels aparadors definitius de la millor música independent feta a l'òrbita barcelonina. Namina, The Missing Leech, Sam Destral, Ran Ran Ran i Billy Pilgrim (el de Barcelona, no els nord-americans). Cançó d'autor transatlàntica, antifolk per partida doble, folk d'altíssima volada i experiments sonors dels que deixen empremta. Serà aquest dissabte, 28 de juny (18h.), a l'Antic Forn de Vallcarca, a Barcelona (c/. Cambrils, 10 - metro: Vallcarca). Entrada a 5 euros (4 pels socis) i un line up que no té preu.\nEtiquetes de comentaris: Antic Forn de Vallcarca, Billy Pilgrim, Bro Fest, Namina, Ran Ran Ran, Sam Destral, The Missing Leech\nMadness. Una institució, es miri com es miri. Tres dècades d'història, hits que han esdevingut himnes, una indiscutible condició de clàssics i una prolífica etapa de maduresa que ha donat fruits més que reivindicables. Mods, rockers, punks, skinheads i melòmans en general segueixen adorant-los com el primer dia. I a la vegada són convidats a tocar al Buckingham Palace i als Jocs Olímpics de Londres. Ah, i no en tinguin cap dubte: sense ells no existirien The Pepper Pots, Els Pets ni Blur, per citar només tres exemples. Poca broma, doncs, amb Madness. Si hem de fer broma d'alguna cosa, en tot cas, fem-la d'aquest país nostre. Un país que la banda britànica només ha visitat durant els darrers anys en el marc de macrofestivals. Un país on hi va haver bofetades per veure un documental sobre els londinencs quan es projectava en un conegut certamen de documentals musicals -ja se sap, hi ha llocs on cal ser-hi perquè toca-, però on en canvi resulta impossible reunir prou gent en una sala perquè a un promotor li surti a compte portar-los. Aquesta setmana ha tornat a quedar clar.\nSuggs, Chas Smash i companyia havien d'actuar aquesta nit a Montcada i Reixac i en el marc del festival Jiwapop -sí, novament un festival-. D'acord, el cartell no era precisament el d'un Primavera Sound, però el preu era prou assequible: amb el que costava una entrada de dia s'amortitzava el simple fet de veure i escoltar Madness en directe -vaja, que més d'un s'ho hauria pogut plantejar com un concert dels londinencs per un preu més que raonable-. Però ni així. No s'han venut prou entrades i -lògicament- l'organització del festival ha hagut de suspendre tots els concerts. La notícia ha caigut com una galleda d'aigua freda a qui tenia ganes de viure l'experiència Madness sense necessitat de desplaçar-se a cap capital europea. Però sobretot ha tornat a evidenciar la situació real del nostre país pel que fa al circuit de música en directe. Potser acumulem tants festivals com el Regne Unit, però el circuit real, el de la resta de l'any -aquell on es va a escoltar música i no a lluir polseres-, no té res a veure amb el britànic. I tot plegat respon a la manca de públic i al desinterès generalitzat per tot allò que no s'ofereixi ben mastegat.\nQue això dels festivals és a casa nostra una bombolla com ho va ser al seu moment la construcció es va evidenciar en ple estiu de 2008, quan el desaparegut Summercase -se'n recorden?- va declarar la guerra al Primavera i al FIB i va acabar marxant de la mateixa manera que havia arribat: com un bolet. Sembla que no en vam aprendre, i malgrat tot segueixen sorgint iniciatives a tort i a dret. Lloables totes elles, sí, però malauradament també excessives en un mercat com el nostre. Una bombolla que, novament, pot esclatar de la nit al dia. Jiwapop n'ha estat un primer avís. Potser perquè el cartell musical era poc sòlid. Potser perquè tenia lloc en un indret fins ara verge en aquesta mena de propostes. O potser perquè era un festival definitivament adreçat al públic autòcton i on pràcticament no hi tenia cabuda el guiri -com a molt, algun despistat que s'haurà quedat amb un pam de nas i una reserva d'hotel a la mà-. Perquè aquesta és l'altra. Si els grans festivals d'aquest país funcionen, és cada vegada més per l'afluència de públic estranger. La qual cosa hauria d'encetar més d'una reflexió. I no, no s'hi val a culpabilitzar el turisme de tots els nostres mals. Potser hauríem de començar preguntant-nos què hem fet malament nosaltres mateixos.\nEtiquetes de comentaris: Jiwapop, Madness\nHi ha contrastos desafortunats. Avui, mentre els líders europeus es reunien a Bèlgica per a commemorar el centenari de la Primera Guerra Mundial, el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, es reunia a Guinea Ecuatorial amb el mateix dictador que durant dècades ha governat amb mà de ferro el país africà. La distància que hi havia avui entre Rajoy i la resta de líders europeus era molt més que física. Era metafòrica. D'acord, Espanya no va intervenir a la Gran Guerra i per tant tenia poc sentit que un president espanyol assistís a la commemoració. Però sí que hauria tingut sentit que refermés al costat dels socis comunitaris el seu proclamat compromís amb una Unió Europea que ja ningú sap ben bé què és. Molt més sentit que predicar la democràcia quan es tracta de menysprear i criminalitzar rivals polítics, i a la vegada reforçar relacions bilaterals amb un règim dictatorial com el de Teodoro Obiang. Dues imatges, la dels líders europeus i la del president espanyol, que atorguen més sentit que mai a aquell vell tòpic. Europa comença als Pirineus.\nPublicat per Oriol S. a 21:54 Cap comentari:\nEls Stones, la nit passada al Santiago Bernabéu - Foto Europa Press.\nM'hauria agradat ser-hi. Al concert que els Rolling Stones van oferir la nit passada a Madrid. La meva economia no m'ho permet, i encara que m'ho permetés no crec que hagués tingut sort en aquella tómbola que va esdevenir la venda d'entrades. Però m'hauria agradat ser-hi. Perquè m'agraden. Perquè formen part de la meva vida -de la meva, i de milions més, és clar-. Perquè he tingut el plaer de veure'ls en més d'una ocasió i mai m'han decebut. I perquè, què dimonis, són els Stones i amb això n'hi hauria d'haver prou. N'hi hauria d'haver prou, dic, perquè de vegades sembla no haver-n'hi. Cada vegada escolto més veus criticant-los. Veus que, de vegades, vénen del mateix negoci musical on Ses Satàniques Majestats han regnat durant mig segle. I és aquest mig segle, aquestes cinc dècades ininterrompudes de rock'n'roll, el que m'agradaria reivindicar. No han editat cap disc clàssic des de "Some Girls" (1978), em diran alguns. I potser tinguin raó, encara que jo en discrepi. Però no és aquesta la qüestió.\nPer què no parlem del llegat d'una banda que gairebé va definir tota sola això que anomenem rock'n'roll? Per què no parlem d'allò que representen Jagger, Richards i companyia? I no, no em refereixo ara a tòpics, a formes de vida ni al sexe dels àngels. Parlo de fets. Parlo de qui un bon dia va decidir donar-ho tot en nom de la seva música. D'uns individus que es podrien haver dedicat a qualsevol altra cosa -Jagger anava per economista-, però van decidir lliurar-se al rock'n'roll amb totes les seves conseqüències: compartint un pis minúscul que ni tan sols tenia un sistema de calefacció amb el qual afrontar els freds hiverns londinencs, deixant-se la pell en tota mena d'escenaris, invertint els seus guanys en el seu projecte i menjant literalment allò que podien. Parlo de gent que ho va deixar tot per dedicar-se a l'art -això vol dir que no feien música quan sortien de treballar, sinó que s'ho jugaven tot a la carta que més s'estimaven perquè aquesta carta era la seva feina-. De gent que havent fet tot allò que podria haver fet segueix girant i tocant rock'n'roll, perquè es deu única i exclusivament a la música. Només per això, i encara que no haguessin signat res de destacable des de "Some Girls", em sembla que ningú que es dediqui al negoci musical -sigui de forma professional o amateur, però amb un mínim de serietat- es troba en posició de jutjar-los gratuïtament.\n"Vaig quedar-me contrariat i preocupat per l'estat de la música en directe durant l'anterior gira. Quan vam arribar a Escòcia i la gent no aplaudia, jo pensava: 'Així és ara Escòcia?'. Aquella gent havia estat la més revoltosa del món! Vaig donar voltes al tema després de la gira i crec haver trobat la resposta. La gent ja no pot aplaudir perquè tenen una puta cosa per a enviar missatges en una mà i probablement una beguda a l'altra. A determinats músics no els preocupa aquest tema, però jo em deixo guiar pel públic. No porto set-list. No em limito a dir avui el mateix que ahir a Cleveland. És una experiència única. I si no poden tornar-me aquesta energia? Aleshores potser estic perdent el temps". Jack White en declaracions a Rolling Stone -l'edició espanyola de la revista les publica aquest mes de juny-.\nDes de fa algunes setmanes circula per televisió un anunci de telefonia mòbil ambientat en un macroconcert. La protagonista és una d'aquestes persones que porten a la mà una cosa per a enviar missatges. Un terminal amb el qual fotografia el concert i posteriorment el mostra en alguna xarxa social. El mateix fan els centenars d'ànimes que l'envolten, tal i com reconeix ella mateixa mitjançant una veu en off. Això sí, com que el seu mòbil és millor que els de la resta, quan els centenars d'ànimes tot just acabin de fer les seves respectives fotografies, la de la nostra protagonista "ja serà trending topic". En altres paraules, Jack White té tota la raó. I el més preocupant no és que el públic d'un concert aplaudeixi més o menys, sinó que assisteixi a l'esdeveniment per a generar trending topics en comptes de gaudir de la música.\nEm diran que l'anunci de torn, com qualsevol maniobra publicitària, fa servir l'exageració. I tindran raó, però tota exageració parteix d'un fet real i, en aquest cas, contrastat. Només cal que busquin el nom de qualsevol estrella del rock a Youtube i s'adonaran que hi ha gent que paga autèntiques fortunes per situar-se a peu d'escenari i acabar veient l'actuació a través de la pantalla d'un mòbil. Facebook i Twitter també van plens de fotografies que els seus usuaris han fet en concerts o festivals. Memòries cibernètiques d'esdeveniments que aquells assistents no recordaran de cap altra manera. Perquè a la pràctica no els van viure. Perquè estaven massa enfeinats fent fotografies i els corria moltíssima pressa per transmetre la bona nova als seus contactes de Facebook i Twitter. Perquè satisfer l'ego amb total immediatesa era més important que gaudir del moment pel qual havien pagat una entrada.\nUn fenomen que òbviament no és exclusiu de la música en directe i que és extrapolable a les vacances, les excursions o fins i tot els sopars amb amics -els de veritat, no els de Facebook-. Sí, el plaer segueix essent la motivació que ens porta a viatjar, sortir a sopar o anar a un concert. Però aquest plaer ja no l'obtenim de la pròpia experiència sinó de la satisfacció dels nostres instints més narcisistes i vanitosos. D'esdevenir trending topics i acumular visites, amics i seguidors, esclaus com som de hashtags, tweets i aquells petits aparells que no som capaços d'abandonar ni durant un dinar familiar. I és aquest comportament, probablement, el que explica per què cada vegada tenim més amics a Facebook que a la vida real. És la tecnologia o és que tots plegats ens hem tornat bojos?\nEtiquetes de comentaris: Jack White, Rolling Stone\nEtiquetes de comentaris: Bourbon, Old Virginia\n"Ritual" (1967) de David Pinner. La novel·la que va inspirar "The Wicker Man" (1973). Les remotes profunditats de l'Anglaterra més boscosa. Un poble perdut, una comunitat aïllada i una endogàmia gairebé ancestral. Una misteriosa mort, envoltada de simbologia ocultista. Màgia negra i rituals satànics. El corb, la papallona i el cap de simi clavat al roure. Els jocs inquietants. L'aquelarre. La caràtula del primer disc de Black Sabbath. El solstici. Sant Joan. Nit de bruixes. La foscor. El bosc. El ritual. Bona revetlla a tothom.\nEtiquetes de comentaris: David Pinner, Nit de Sant Joan, Ritual\nAcabo d'assabentar-me que aquest tros de disc es trobava descatalogat fins fa quatre dies. I me'n faig creus, tenint en compte no només la seva solvència, sinó també una frescor que no ha disminuït malgrat el pas del temps i un pes històric que augmenta a mida que passen els anys. Música laietana. Jazz de tonalitats àcides i vocació atrevida. Si ho hagués gravat qualsevol guiri de tercera divisió, en parlaríem com si es tractés d'un diamant en brut. Però ja se sap, els prejudicis pesen i a molts encara els costa aproximar-se amb normalitat a l'ona laietana. Ells s'ho perden. Ahir vaig recuperar el "Salsa Catalana", per allò de celebrar el Dia de la Música. El vinil espetegava de valent. Però sonava a glòria, els ho ben asseguro.\nEtiquetes de comentaris: Orquestra Mirasol, Salsa Catalana\nNo em parlin de revetlles de Sant Joan, de petards ni de les cançons amb què ens torturaran durant els propers mesos tots els canals públics de televisió. L'estiu comença avui. 21 de juny, Dia Internacional de la Música. No fa pas tants anys, ho celebrava acostant-me a les Rambles i remenant cubetes de cd's i vinils -una mena de Diada de Sant Jordi, però amb discos i sense aglomeracions ni famosos desubicats-. També assistia a actuacions en directe que tenien lloc en espais com el Convent de Sant Agustí -jo mateix hi vaig arribar a tocar en un parell d'ocasions- o als mateixos carrers de Ciutat Vella que s'omplien de notes i colors amb motiu d'una data assenyalada. No fa pas tant de temps, de tot plegat, però el cert és que ja no en queda ni rastre. Una baixa, la del Dia de la Música al cor de Barcelona, que constata com tants altres factors la transformació de la Ciutat Comtal en la Botiga Més Gran del Món.\n"D'una banda hi havia els cantautors que cantaven en català per a reivindicar la llengua i les llibertats polítiques. De l'altra, els grups com Los Salvajes o els de la capital com Los Brincos, que cantaven en castellà, però no érem com ells. Nosaltres estàvem molt pendents dels músics que hi havia a l'estranger i buscàvem un camí propi. Crec que la majoria cantàvem en anglès perquè no volíem cantar en castellà però tampoc en català. Actualment sembla una visió molt simple, però aleshores semblava que cantar en català era cosa dels cantautors i cantar en castellà et situava al costat dels grups comercials. La visió d'un adolescent era aquesta i per això vam decidir cantar en anglès encara que no tinguéssim el nivell i la pronunciació resultés francament millorable en alguns casos. Era una manera de trencar amb allò establert. Era semblant al fet de dur els cabells llargs, era provocar, voler ser diferent. Les àvies es feien el senyal de la creu quan passaven pel nostre costat, els paletes ens tiraven pedres des de l'andami. No era com ara, que és una qüestió d'estètica, sinó que era com donar una imatge de ruptura, d'anar a contracorrent".\nLa segona Màquina! (Baleriola, tercer per la dreta).\nEmili Baleriola, excomponent de formacions com Màquina! o Crac i peça clau del rock progressiu català, en declaracions recollides pel periodista Àlex Gómez-Font a "Barcelona, del rock progresivo a la música layetana" (2011, Editorial Milenio) -imprescindible assaig i acurat retrat d'un moment històric tan cabdal com irrepetible a la Ciutat Comtal-. És curiós. No fa pas massa temps que jo mateix tenia un projecte musical. I també cantava en anglès. I en excessives ocasions vaig haver de respondre a la pregunta de per què en anglès i no en català -quelcom, per cert, a què mai han de respondre els músics suecs o alemanys que també opten per cantar en la llengua de Shakespeare-. Sempre em va semblar una pregunta tan insulsa com innecessària -sobretot si era formulada en el marc d'una entrevista-, i les meves respostes acostumaven a situar-se al mateix nivell. Però si me la fessin ara, la pregunta, segurament la meva resposta aniria en sintonia amb el que explica Baleriola.\nQuan vaig començar a tocar, fins i tot Mishima i Mazoni cantaven en anglès i Antònia Font eren un cas aïllat, una rara avis com ho havia estat Sisa al seu dia. L'estigma causat pel Rock Català dels 90 es trobava encara a l'ordre del dia i era impensable que s'hi pogués trencar en tan sols una dècada. I pel que fa al castellà, els meus referents quedaven francament lluny -tan lluny com uns Salvajes, uns Brighton 64 o uns Lagartija Nick, claríssimes evidències que tocar música d'arrel anglosaxona en un idioma que no sigui l'anglès implica quelcom més que agafar el diccionari-. Vaja, que si el català equivalia a l'oficialisme de la cultura de despatx, el castellà equivalia a una altra mena d'establishment -Atenció: parlo exclusivament de música, que ningú n'extregui segones interpretacions perquè s'equivocarà de ple-. L'anglès, en canvi, equivalia per a mi a la voluntat de ruptura i d'anar a contracorrent que citava Baleriola. A les ganes d'emmirallar-me en els aires renovadors que -ens agradi o no- sempre ens han arribat de fora. Els mateixos aires que em transmetien les bandes progressives -de Màquina! a Pan & Regaliz passant per Smash- i la generació indie dels 90 -d'Australian Blonde a Dover passant per Matamala-.\nEtiquetes de comentaris: Àlex Gómez-Font, Barcelona del rock progresivo a la música la música layetana, Emili Baleriola\nBé, no és que cantés ben bé com Elliott Smith. Però hi tenia una retirada. La veu, vull dir. I la forma de projectar-la. Fràgil, sensible i amb aquell punt de timidesa. I que bona, aquella cançó que tocava. Ignoro si era seva o era una versió, però que bona. I no, la cançó no sonava a Elliott Smith. O, com a mínim, no només a Elliott Smith. Perquè posats a buscar-li nexes, podríem citar a Leonard Cohen, a Jeff Buckley, a Nick Drake i a tots aquells singer/songwriters a qui els cantautors de Gràcia i l'Esquerra de l'Eixample mai s'han molestat a escoltar. El vaig veure l'altre dia tocant al metro. Anava amb pressa i no vaig tenir temps d'aturar-me -d'haver-ne tingut, m'hagués passat una bona estona escoltant-lo i li hagués agafat el contacte-. Em vaig limitar per tant a deixar-li unes monedes al barret. Un barret, vaig observar, que es trobava gairebé buit. La qual cosa em va portar dues impressions al cap. La primera, que alguns dels millors músics d'aquest món es troben picant pedra al metro. L'altra, que fa tan sols un any mitja ciutat anava plena de Rodriguez, el seu concert concert al Poble Espanyol, el documental de torn i que sí, que quina injustícia la manera com se l'havia ignorat durant tant de temps. Ah, Rodriguez. Que bo que era, també. De començar a tocar avui, probablement també baixaria al metro. I probablement ningú li faria el més mínim cas, ni a sota terra ni a la superfície. Però... Es plantegen vostès què passaria si un hipotètic documental sobre els músics del metro barceloní guanyés un Oscar?\nPublicat per Oriol S. a 16:23 Cap comentari:\nJoves, desvergonyits i amb les idees clares. Amb un cantant que es passeja entre el respectable com qui arriba a casa a les set del matí -de festa, s'entén- mentre la resta d'instruments avancen segurs en línia recta. I amb unes cançons de les que se't claven i no marxen ni amb aigua calenta. Donin la benvinguda a Barbott i de passada treguin-se el barret, perquè apunten amunt, molt amunt. Apunten a Vampire Weekend -pinzellades d'afropop incloses a "Triumph"-, a Drums, a Strokes i, si m'ho permeten, a Seihos. Com aquests darrers, són de Barcelona i es dediquen al pop sense embuts. El de les cançons senzilles -que no simples- que t'alegren el dia. El que et fa moure el cap amunt i avall sense ni tan sols adonar-te'n. El que tan bé encaixa en vetllades com la d'ahir. Una terrassa amb piscina, els últims rajos de sol fregant l'skyline barceloní i una d'aquelles bandes que nota rere nota redefineixen el concepte de frescor. De luxe, amb totes les lletres i en el millor dels sentits. Barbott s'havien incorporat al cartell del cicle Inedit com a suplents de Poet In Process, baixa d'ultimíssima hora per causes de força major.\nEtiquetes de comentaris: B-Hotel, Barbott, Inedit\nEn lloc d'aixecar escenes fictícies i endogàmiques, doncs, el Regne Unit premia el veritable talent ajudant-lo a créixer i donant-lo a conèixer a fora. Per coses com aquesta és la Gran Bretanya un dels grans productors i exportadors mundials de música pop. És clar que és més fàcil aixecar fum, parlar de presumptes colonialismes i uniformitats culturals i a la vegada mantenir poltrones, que treballar amb el mateix rigor que els britànics i entendre la cultura com una indústria de futur en comptes d'aquest monstre de Frankenstein que tenim ara mateix. Per això, mentre el Regne Unit exporta uns Arctic Monkeys o uns Metronomy, grups de primeríssim ordre de casa nostra no poden arribar a final de mes vivint únicament del seu art. I per això, mentre mitjans anglosaxons com Spin o Mojo destaquen les bondats del panorama independent català, aquest mateix panorama s'ha de veure arraconat a la seva pròpia terra en nom de l'etern funcionariat.\nL'Hotel Ciutat de Granollers i l'empresa cultural Brubaker els conviden aquest estiu a escoltar música a la fresca. Tres artistes singulars -GG, Sabine i tota una debilitat d'aquest blog, Namina- actuaran de manera rotativa a la terrassa del Ciutat. Cada divendres, a partir de les 21h., amb entrada gratuïta i possibilitat de degustar autèntiques delícies gastronòmiques. Més informació a la imatge inferior o al portal de Brubaker.\nEtiquetes de comentaris: Brubaker, GG, Hotel Ciutat de Granollers, Namina, Sabine\nOne for Jack (White), one for Peter (Green) and one for Frank (Black).\nJa poden escoltar el nou disc de Toby Goodshank. "Piper Laurie" (2014) manté l'evolució dels darrers treballs del novaiorquès. Cançons reposades, produccions elaborades que malgrat tot no trenquen amb la seva militància antifolk. I peces tan enganxoses com "Internet" o la deliciosa "Cave Angel". Escoltin-lo a Bandcamp.\nEtiquetes de comentaris: Piper Laurie, Toby Goodshank\n"La literatura és la meva religió, el rock'n'roll la meva addicció". La cita és d'Elliott Murphy, i malgrat admetre matisos defineix més de mig segle de relació entre dos àmbits que ja han esdevingut inseparables. Mig segle concretat en obres com les de Dylan, Patti Smith o Lou Reed, referents tots ells si cerquem les arrels sonores i líriques de Liannallull. Jordi Espinach i companyia van actuar ahir envoltats de llibres. Els de la biblioteca del seu municipi, que ofereix aquests dies un cicle dedicat a difondre l'escena musical del Baix Montseny. Una escena que té en els propis Liannallull un dels seus pilars mestres. Ho certifica una trajectòria que ha enllaçat el folk-rock de batalla amb el rock de garatge més àcid i un proto-punk d'elevat voltatge. Vessants dominants, aquestes darreres, en un present marcat per descàrregues elèctriques com la d'ahir, debut escènic d'un nou line up que es consolidava després de mesos de canvis en la formació. Al nucli definit per Espinach i Pablo Acosta cal afegir-hi ara el bateria Dani Perarnau. Nova peça d'un engranatge que va tornar a funcionar a ple rendiment, ja fos mitjançant material recent -de "Les putes catalanes" a "Més que un rellotge daurat", i d'"Hem oblidat el cel" a "No fer res"- o recuperant el fons de catàleg -"Un altre estrany", "És dora", "Romanço moralista de la Lluna" o la inevitable "Homes de debò"-. Amb urgència, caràcter i la dosi justa de mala llet. El rock'n'roll com a religió i la literatura com a addicció. O era a l'inrevés?\nEtiquetes de comentaris: Biblioteca L'Escorxador, Liannallull, Sant Celoni\nAl seu compte de Bandcamp es defineixen com a humans practicant rock psicodèlic i barbut. Importants, molt importants, els conceptes humà i barbut en el cas que ens ocupa. El primer, perquè la seva psicodèlia tendeix més a la mirada interior que no pas al viatge expansiu. El segon, perquè podrien afaitar-se ara mateix i les seves cançons seguirien lluint barba. No parlo d'una barba com les que abunden darrerament als anuncis de cervesa, sinó de les que denoten arrels, experiència i rigor. Tres constants clau a l'hora de destriar el gra de la palla -o, parlant clar, la substància del hype-. I si una cosa han evidenciat The Last 3 Lines, és que el seu nom equival a gra de primeríssima qualitat. Perquè sí, darrerament la psicodèlia ha fet córrer rius de tinta en capçaleres de temporada, però de barbes se n'observen poques. Tan poques com bandes que realment prioritzin les formes per sobre de les etiquetes. En aquest sentit, els barcelonins poden presumir de formes. Les de qui no segueix cap altre dictat que el de la seva pròpia inquietud. Per això cap dels seus discos sona igual que l'anterior. I per això la seva psicodèlia ha esdevingut tan polifacètica com la multitud de referents que l'alimenten, i tan orgànica com el format acústic que van desplegar a la terrassa del B-Hotel, en el marc del cicle Inedit. L'electricitat i la densitat marca de la casa deixant lloc a una major profunditat vocal, a percussions boscoses i a guitarres que s'endinsaven en la boira. Peces com "Ageless", "Ghost in Disguise", "Lonely Parade" o la final "Fish Tank" mostrant la cara oculta del combo barceloní. I l'skyline de la Ciutat Comtal com a testimoni d'excepció.\nEtiquetes de comentaris: B-Hotel, Inedit, The Last 3 Lines\nEl 1974, Salvador Dalí va protagonitzar un happening històric al centre de Granollers. El principal impulsor d'aquell esdeveniment va ser l'activista cultural i bon amic del propi Dalí Joan Illa Morell (JIM), que quatre dècades després ha impulsat a la capital vallesana un homenatge a l'artista empordanès. Sota el títol "11 artistes amb Dalí", creadors com Berta Esteve, Antoni Granja, Nick Bedford o Xavi Plana exposaran les seves obres al restaurant-llibreria Anònims (c/. Ricomà, 57), a partir del proper dissabte, 14 de juny (20h.), i fins al proper 4 de juliol. L'acte inaugural coincidirà amb un sopar-tertúlia organitzat per Amics del Faraó JIM i encapçalat per Dani Baró, veí de Cànoves i Samalús que va construir un refugi anti-zombies al pati de casa seva. Sí, tal i com ho han llegit. S'ho pensen perdre?\nEtiquetes de comentaris: Amics del Faraó JIM, Anònims, Dani Baró, JIM, Joan Illa Morell, Salvador Dalí\nBRIGHTON 64: Andreu Verdú, Ricky Gil, Jordi Fontich i Albert Gil - Foto Oriol S.\nAmb “Barcelona Blues” van abanderar el moviment mod en una Barcelona, la dels primers anys 80, que tot just començava a superar la grisor del franquisme. Amb “La Casa de la Bomba” van parir l’himne generacional per excel·lència i van penetrar a les llistes d’èxits com un letal cavall de Troia. Cinc anys separen ambdues cançons. Els mateixos que repassa “Fotos del ayer (1982-1987)” (2014, BCore). Acurada radiografia de l’etapa clàssica de Brighton 64. Catorze peces seleccionades per Kiko Amat, editades exclusivament en vinil i amanides amb abundant material gràfic. El cap de setmana passat el van presentar en directe al Barbara Ann, epicentre de l’escena mod barcelonina. Abans del concert i en una terrassa de Les Corts, un servidor va parlar amb Ricky Gil, Albert Gil i Jordi Fontich. Una entrevista que ja poden llegir a Brubaker.\nEtiquetes de comentaris: Albert Gil, Andreu Verdú, Brighton 64, Brubaker, entrevista, Jordi Fontich, Ricky Gil\nNo és cap secret que el Baix Montseny compta des de fa una pila d'anys amb una de les escenes musicals més fèrtils del país. Zeidun, Moksha, Joan Colomo o Esperit! en són només alguns dels exponents més reconeguts. Aquest mes de juny, la Biblioteca L'Escorxador de Sant Celoni (plaça de la Rectoria Vella, 10) en presenta algunes de les propostes emergents. Un calendari que podran degustar durant les properes setmanes amb el folk-punk de LIANNALLULL (dijous 12), la poesia electrònica de THE DAYS FOR REMEMBER (dijous 19) i el rock pesant de PROU! (dijous 26). Tots els concerts començaran a les 20h. Entrada gratuïta i sense IVA, cultura a l'abast de tothom.\nEtiquetes de comentaris: Baix Montseny, Biblioteca L'Escorxador, Liannallull, Prou!, Sant Celoni, The Days For Remember\nHi ha moments en què un és conscient -o n'hauria de ser- que es troba davant d'una entitat majúscula. Per exemple, quan Brighton 64 toquen "Ponte en marcha para mi" a escassos centímetres d'un reduït però selecte nucli d'incondicionals. Showcase acústic per a una ocasió doblement especial. Perquè la banda dels germans Gil celebrava l'edició de "Fotos del ayer (1982-1987)" (2014, BCore), luxós volum vinílic que recupera una part considerable de la seva producció clàssica. I perquè l'escenari del Barbara Ann era un espai idoni per a homenatjar el recentment desaparegut Alfredo Calonge, membre fundador dels irrepetibles Negativos i militant incondicional d'una escena mod sense la qual no s'entendria gairebé res del que ha passat a casa nostra durant les darreres tres dècades -musicalment parlant-. El van recordar amb "Caminos por recorrer", composició recent dedicada a la seva memòria. Emotiu el silenci que la va seguir i que la banda va trencar amb "Fotos del ayer", l'original dels propis Negativos que Brighton van popularitzar al seu moment. El recopilatori el van citar en moments com la inicial "En mi ciudad", "Conflicto con tu ayer" o la pròpia "Ponte en marcha para mi". Però sobretot reintroduint tres peces llargament absents del repertori: "Explosión juvenil nº 17", "No volverán" i "Llueve en mi corazón". Tancaria el set list, com a bis i a petició popular, "No puedo ir a dormir", relectura definitiva d'"I Just Can't Go to Sleep" dels Kinks.\nEtiquetes de comentaris: Alfredo Calonge, Barbara Ann, Brighton 64, Negativos\nVibravoid sonen als Pink Floyd de Syd Barrett, als primers Soft Machine, als Seeds més passats de voltes -van arribar a compartir estudi amb Sky Saxon- i a qualsevol artefacte kraut de primera generació que els pugui venir al cap. Però si ha esdevingut el seu un dels noms referencials de la psicodèlia continental contemporània no ha estat per posats retro ni estratègies revivalistes. No, la reputació se l'han guanyat amb un discurs i una posada en escena que, d'haver-ne estat coetanis, podrien haver-se situat al costat dels noms citats anteriorment. De la mateixa manera que en ple segle XXI poden mirar de tu a tu a uns Crystal Stilts o uns Howlin' Rain. Amb una dècada i mitja de trajectòria a l'esquena i amb una luxosa reedició de "Minddrugs" (2011) sota el braç, els de Düsseldorf debutaven ahir als escenaris barcelonins -ho havien d'haver fet l'any passat en el marc del Gambeat Weekend, però no va poder ser-. Un únic tema que s'allargaria durant ben bé una hora. Una improvisació ininterrompuda on els riffs pesants van conviure amb sorolls atmosfèrics i els teclats còsmics amb una rítmica d'inspiració motorika. A mig camí entre Canterbury, l'UFO Club i la comuna d'Amon Düül. Una orgia àcida que no va anar més -tan sols un bis, aquesta vegada amb la durada molt més limitada- per causa de les restriccions horàries. Finalitzada la jam inicial, un dels organitzadors del concert comunicava a Martin Lammert (veu i guitarra) que era hora de plegar. Posteriorment, el propi Lammert em comentaria que normalment toquen entre tres i quatre hores. En fi, menys és res. Van convèncer amb escreix i van deixar la parròquia amb ganes de més. Abans havien obert foc Ramon & The One Armed Go Go Dancer. Des de Costa Rica -tot i que establerts a casa nostra-, un sòlid combo de garatge amb un peu al rhythm & blues més corrosiu i un altre al rock lisèrgic. Directe potent, dards de precisió en la millor tradició Nuggets i una ampolla de Jack Daniel's estratègicament situada al costat de la bateria. Molt més que uns teloners.\nEtiquetes de comentaris: Marula Cafe, Ramon & The One Armed Go Go Dancer, Vibravoid\nUna simpàtica paradoxa. Ara que Illa Carolina sonen més digitals que mai, se serveixen d'eines analògiques per a actuar en format reduït. Va ser amb aquest format com van presentar "Bengala" (2014, Buenritmo) a Barcelona. Un showcase en un espai tan emblemàtic com és la fàbrica Moritz. El nucli central que formen Carol Badillo (veu) i Aleix Prats (guitarra), augmentat pel teclat de Nico de Tullio i un convidat sorpresa: un vell radiocassette des del qual llançaven les bases rítmiques. Ni ordinador portàtil ni reproductor d'mp3. Justament quan més fort abracen l'electrònica, els vallesans es despengen amb cintes analògiques. Tot un apunt de singularitat, sí, però que l'anècdota no eclipsi el fet. Un fet marcat per cançons exemplars, les de "Bengala". "Punt mort", "La sort dels rius", "Lentes corrents", "Vols orenetes?" i aquest trencapistes subterrani que és "Ja no et surt estimar-me". Cinc perles majúscules, reduïdes a la mínima expressió. Més Daughter que The XX, si volen, però encara amb Cocteau Twins assenyalant un nord on Illa Carolina arribaran quan i com vulguin. El viatge, els ho prometo, serà d'allò més emocionant.\nEtiquetes de comentaris: Illa Carolina, Moritz\nUn moment del MAC 2014, aquest matí a la NAUB1.\nQuinzè Mercat Audivisual de Catalunya (MAC) a Granollers. Amb Roca Umbert Fàbrica de les Arts com a epicentre, la NAUB1 entre els seus espais i la capital vallesana consolidada com a nucli de referència del sector audiovisual català. Jornada de debat, la d'avui. De traçar estratègies. D'analitzar un sector en constant procés de transformació i ara mateix tocat per la crisi. No parlo de la tan publicitada crisi econòmica -que també-, sinó d'una crisi institucional i política. La d'unes institucions que no volen entendre que els mitjans de comunicació els han d'empènyer els professionals i no els despatxos. La d'un govern central que no entén ni vol entendre les singularitats i les diferències. Resulta que ara volen fer desaparèixer les televisions locals. Les que més a prop es troben del ciutadà al qual s'adrecen. Les que millor coneixen la realitat del terreny que trepitgen a diari. Les que exerceixen com a pedrera de futurs professionals -jo mateix vaig aprendre l'ofici en mitjans de proximitat-. I també les que més deuen incomodar a qui pretén imposar un model d'estat centralista i uniformitzador. No, les televisions locals no emeten partits de Primera Divisió ni de la Champions. Però aporten veus diverses i discursos crítics. Cada vegada que tanca un mitjà de comunicació, alguna d'aquestes veus queda silenciada. I els grans perjudicats, no ho dubtin, som tots nosaltres. Els ciutadans. Perquè com a tals i en el marc d'una societat democràtica, tenim dret a una informació verídica, contrastada, rigorosa i -molt important- plural. Defensem-lo.\nEtiquetes de comentaris: Brubaker, MAC, Mercat Audiovisual de Catalunya, NAUB1\nDes d'aquest matí poden llegir a Brubaker la crònica del Primavera Sound 2014 que han realitzat Maurici Ribera i un servidor.\nLa conversa va tenir lloc a la fira discogràfica del passat Primavera Sound. I més concretament a la paradeta que hi tenien uns amics. Cada dia la tancaven a la una de la matinada. Però el festival acabava les jornades hores més tard. I jo em preguntava com s'ho feien per garantir que ningú els pispés la mercaderia, bàsicament lots de discos compactes i vinils. Em van explicar que hi havia un vigilant, i que l'estructura on es trobava la paradeta permetia tancar-ho tot amb un candau. "De tota manera", va afegir un d'ells, "no hi hauria perill: els discos, la gent ja ni tan sols els roba". "Tant de bo passés, tant de bo ens robessin els discos", va afegir un altre dels presents a la paradeta, tot citant una cançó de The Missing Leech. Les paraules dels meus amics anaven carregades de sarcasme, però en qualsevol cas evidencien una realitat. La manca generalitzada d'interès per la cultura en un país que pot presumir de macrofestivals en temporada d'estiu, però on el dia a dia resulta desolador durant la resta de l'any.


Dos germans a judici per l'erència de mig milió de la seva mare, a BCN\nDos germans arriben a judici per l'herència de mig milió de la seva mare, a Barcelona\nLa filla denuncia que el seu germà es va aprofitar de la demència que patia la seva mare perquè aquesta canvies l'herència\nper Redacció dimecres, 29 de maig 2019 - 15:17h\nEl cas de l'herència d'una àvia de Barcelona ha arribat als jutjats de Barcelona | Cedida\nAquesta setmana ha arribat a l'Audiència Nacional un cas de dos germans, on Rosa Maria J.G. ha denunciat a Juan J.G. d'estafa i apropiació indeguda de diners de la mare d'ambdós. Tal com explica 'ElCaso.es', els fets es remunten a fa uns anys, quan Concepció G.M es va retrobar amb el seu fill, Juan J.G, després de 20 anys de silenci, ja que des de l'any 1996 no sabia res d'ell. Mare i fill es veien d'amagat de l'altra germana, qui no hagués aprovat que en Juan J.G, en només uns mesos, aconseguís que la seva mare li donés la meitat del saldo que havia acumulat en el seu compte i que li deixés en propietat el pis familiar del carrer Praga, al barri barceloní del Baix Guinardó.\nEl 13 de novembre del 2017, un jutge va decretar la incapacitat absoluta de la Concepció, argumentant que no podia vetllar per si mateixa ni gestionar el seu patrimoni. Ara, el cas ha arribat a l'Audiència Provincial de Barcelona, després que la germana d'en Juan J.G. el denuncies. Acusat d'aprofitar-se de la demència de la seva mare per apropiar-se dels seus estalvis i part del patrimoni familiar, Juan J.G. defensa que la seva progenitora no té les capacitats tan afectades i que va ser decisió pròpia donar-li aquesta herència, valorada en mig milió d'euros.\nEl seu fill li va fer firmar uns papers on li donava gran part de l'herència | Cedida\nLa història es remunta a l'any 2013, quan la concepció va patir una caiguda que li va trencar el fèmur i els metges van recomanar a la seva filla que la portes a una residència. Finalment van contractar una cuidadora que atenia a la Concepció a casa seva. Passat un temps Juan J.G, fill de la Concepció, va començar a quedar a amagades de la seva germana amb ella, fins al punt que la seva mare li va prometre la meitat del que tenia si s'assegurava que no acabés a una residència. L'home va aconseguir que la seva mare li donés permís per administrar el seu patrimoni i, més endavant, que li fes una donació de 140.000 euros.\nLa filla de la Concepció argumenta que degut a la demència que patia no sabia que havia fet i havia firmat sense preguntar els papers que li havia presentat en Juan J.G. A més, el jutge va demanar a cinc metges que estudiessin l'estat de salut de la Concepció i quatre d'ells van decretar la seva incapacitat per gestionar el seu patrimoni, ja que presentava una demència amb deteriorament cognitiu moderat-greu.\nLa fiscalia ha considerat provat que l'acusat es va aprofitar de la malaltia de la seva mare per apropiar-se del seu patrimoni i demana una pena de sis anys de presó per un delicte continuat d'estafa i apropiació indeguda. A més, han demanat que s'anul·lin tots els moviments de diners i canvis en l'herència realitzats per la Concepció amb el seu fill.\nLa sorpresa dels Mossos durant un control rutinari a Girona\nBarcelona Família Barcelonès


Altres dues sentències urbanístiques per valor d'1,4 milions posen de nou en escac les finances de l'Ajuntament de Vila-real - Ajuntament de Vila-real\nAltres dues sentències urbanístiques per valor d'1,4 milions posen de nou en escac les finances de l'Ajuntament de Vila-real\nL'Ajuntament de Vila-real afronta un altre pagament milionari a conseqüència de la gestió urbanística de l'etapa del Partit Popular. Dues noves sentències judicials, per cessions de solars en els anys 1999 i 2010, abans de l'arribada a l'Alcaldia de l'actual equip de govern, obliguen el consistori a abonar prop d'1,4 milions d'euros, "que se sumen als més de 32 milions d'euros que des de 2011 han costat els empastres del PP a tots els vila-realencs", recorda l'alcalde, José Benlloch. El primer edil reconeix que aquesta nova maçada urbanística posa en escac els comptes municipals de 2021. En concret, els pagaments corresponen a la cessió de solars per l'obertura de l'avinguda de Portugal així com per a la urbanització del jardí de Jaume I. Les dues resolucions del Tribunal Suprem, que han arribat en els últims dies a l'Ajuntament, aboquen a l'equip de govern a buscar liquiditat ja que el pagament d'aquestes sentències no estava previst en el pressupost de 2021.\nUna de les sentències correspon a la cessió de solars per a l'obertura de l'avinguda de Portugal, aprovada el 1999. Els propietaris sol·licitaven 2.615.812 euros mentre que el Tribunal Suprem ha rebaixat la valoració i ha dictat que l'Ajuntament ha de pagar per aquest terreny 1.071.191 euros. El consistori ja va abonar en el seu moment una part però ara encara haurà de desemborsar 991.114 euros. D'altra banda, la segona sentència judicial es refereix a un solar del jardí de Jaume I cedit el 2010. Els propietaris exigien al consistori el pagament de 924.297 euros, però el Tribunal Suprem ha rebaixat aquesta quantitat fins als 790.712 euros. Si descomptem la part ja saldada per l'Ajuntament, ara la quantitat a pagar ascendeix a 395.521 euros. En total, els pagaments a conseqüència de les dues sentències sumen 1.386.635 euros.\n"Una vegada més la gestió del passat i els empastres urbanístics que el PP ens va deixar en herència ens llastren i demostren que no sols hem de gestionar el present i preparar el futur, sinó que el degoteig constant de sentències per l'urbanisme a cost zero que va fer el Partit Popular ens obliga a haver de fer un esforç encara major per a fer viable el nostre projecte de ciutat", assegura Benlloch. Sobre aquest tema, el primer edil ha reconegut que, atés que aquests pagaments no estaven contemplats en el pressupost, "no descartem una operació de crèdit per a poder pagar a aquests propietaris, perquè en aquest moment els pocs recursos que tenim a l'Ajuntament s'estan destinant a la prioritat, que és la lluita contra el virus i sobretot a ajudar als que més estan patint les conseqüències de la crisi econòmica, social i sanitària derivada de la pandèmia".\nBenlloch ha recordat que en l'últim any l'Ajuntament de Vila-real ha destinat ja prop de 4 milions d'euros per a contrarestar els efectes de la pandèmia, dels quals dos milions corresponen a ajudes directes, així com ingressos als quals el consistori ha renunciat en favor de la reactivació econòmica i social: altres dos milions d'euros s'han destinat a activitats de dinamització i al Pacte local pel renaixement, del qual formen part tots els grups municipals, del qual han sorgit iniciatives d'impuls econòmic i lluita contra la covid.\n"L'impacte d'aquests 4 milions d'euros, unit al llast de l'urbanisme del PP ens situa en aquest moment en una situació delicada en l'àmbit econòmic que haurem de gestionar amb responsabilitat perquè la ciutat no perda oportunitats importants de futur", conclou Benlloch.


Barcelona, bilingüe i mestissa?\nDurant una campanya electoral a vegades es diuen coses que sobten per la manera com es formulen. Per exemple, a mi em va sobtar que el candidat a repetir com a alcalde de Barcelona, Joan Clos, celebrés en un míting la condició de "bilingüe i mestissa" de la nostra capital. Com que és una qüestió que, com a sociolingüista, considero rellevant, vaig decidir que, un cop passés el fragor de les eleccions, li dedicaria un comentari.\nBarcelona bilingüe? Certament, si això vol dir que la majoria de barcelonins coneixen i saben parlar català i castellà, l'atribució és correcta. De fet, però, què distingeix els barcelonins de la resta de catalans en aquest aspecte? En el fons, es tractaria d'una característica no distintiva i, per tant, sobrera.\nAra: si filem més prim, la cosa es complica. Al ple domini d'una llengua s'hi arriba adquirint quatre habilitats lingüístiques: la comprensió, la parla, la lectura i l'escriptura. Si examinem els barcelonins des d'aquesta òptica, tindrem que un 95% o més té les quatre habilitats en castellà; però, i en català? Val a dir que actualment el 80% dels barcelonins declara saber parlar català, però les quatre habilitats lingüístiques en català només són presents en poc més del 52%. En altres paraules: hi ha un 48% de barcelonins que no té un bon domini del català. Seguint aquest raonament, cal concloure que qualificar Barcelona de bilingüe és un error, o pitjor, un engany.\nAdmetem que aquesta meva interpretació és potser massa tècnica i que en proclamar "Barcelona bilingüe" de fet ens referim a situacions com la de Brussel·les, on estan en contacte dues llengües oficials. Tampoc aquesta situació no em sembla afortunada, perquè de fet tot Catalunya és sotmesa al mateix règim lingüístic i arreu del territori hi ha dues llengües oficials (llevat de la Vall d'Aran, on la situació és més complexa).\nPer més voltes que hi dono, doncs, no acabo d'entendre del tot aquesta qualificació. Fixem-nos, de tota manera, en la situació real de Barcelona avui. No discutiré ara si a la ciutat se sent molt parlar català -els barcelonins sabem que això depèn dels barris, dels àmbits, de les activitats-, o bé si se sent molt més castellà que als anys 50 -les dades estadístiques ho expliquen clarament com una seqüela o conseqüència de les onades immigratòries dels 60 i 70-, però és innegable que, si passegem pel Raval, pel Pedró, per la Ribera i per altres barris populars, a més del català -bastant- i castellà -molt- s'hi senten moltes altres llengües. I no em refereixo a les llengües dels turistes -per sentir-los cal anar a la Rambla, a la Sagrada Família, a la Vila Olímpica-, que a vegades són omnipresents entre la multitud.\nBarcelona és, doncs, multilingüe, i això sí que és una característica distintiva. Si volem una confirmació oficial, fixem-nos en els avisos dels transports públics que, des de fa algun temps, són en català, en castellà i en anglès. (Per cert, políticament molt correctes, perquè el català sempre figura en primer lloc o de forma destacada.) Això és el que ha canviat -com també a Brussel·les, i fins i tot a Nova York. Un altre indici d'aquest caràcter multilingüe està en el comportament de molts joves barcelonins, que, a més de saber català i castellà, cada vegada més coneixen altres llengües.\nSi l'alcalde de Barcelona, en lloc de declarar-la "bilingüe", n'hagués celebrat el multilingüisme emergent hauria evitat totes les confusions -i per què no dir-ho, els recels- que genera aquella atribució i, en canvi, hauria fet més modern el seu discurs assenyalant una tendència que a tots els barcelonins -i els catalans- ens interessa de salvaguardar i que cal orientar, per cert, en una línia que confirmi el català com a llengua vertebradora de la nostra societat.\nLa qüestió del mestissatge requereix un altre article. Si mestissatge vol dir influències culturals és una qualitat tan òbvia que no cal apuntar-la. Però em temo que a vegades vol dir una altra cosa, i és per això que, de moment, no entro en aquesta discussió.


Curs 2021/2022: 2018\nEl primer trimestre ha finalitzat i amb aquest l'entrega de les tan, massa, valorades notes. Però recordeu que entre tot el grup, hi ha alguns artistes que no necesitaran comprendre molt les matemàtiques, empresaris que no es basaran en la història o les ciències de la naturalesa per dur a terme els seus objectius, músics que tal vegada les seves qualificacions en llengües no siguin les millors, esportistes que les seves aptituds físiques seran molt importants per a la seva disciplina.\nSi el vostre fill o filla no aconsegueix les notes que espereu, no li lleveu confiança en si mateix. I digueu-li que està bé, que doni el millor de si mateix, que està fet per coses grans en la vida. No li lleveu els somnis i talents: així sentiran que podran fer tot el que es proposin i veureu els vostres fills i filles conquistar el món.\nQue passeu molt bones vacances i ens veiem l'any que ve! Bon Nadal!\nPublicat per Promoció 13 a 4:36 Cap comentari:\nWonder, la pel·lícula que desafia els tòpics de l'assetjament escolar\n<<El meu pitjor dia, la meva pitjor caiguda, el meu pitjor mal de cap, el meu pitjor blau, la meva pitjor rampa, el pitjor que se li pugui ocórrer a algú, mai ha estat res comparat amb el que ha hagut de passar August>>. Així parla Via, la germana d'August Pullman a Wonder, la pel·lícula que hem vist aquest matí a l'aula i que desafia els tòpics de l'assetjament escolar.\nBasada en una novel·la de R. J. Palau, explica la inspiradora història d'August Pullman, un boix de 10 anys que va néixer amb unes malformacions facials que li han impedit anar a classe amb normalitat i que ara afronta la seva primera experiència al costat d'altres boixos a l'escola. En un any amb moments durs, divertits i bonics, August aconseguirà superar el desconcert inicial i farà que la seva família, els seus companys i tota la comunitat s'esforcin per mostrar la seva acceptació i compassió. Mentrestant, descobrirà que no es pot ser corrent quan s'ha nascut per destacar.\nPublicat per Promoció 13 a 2:41 3 comentaris:\nJa som experts en insectes!\nDurant aquest primer trimestre hem estat treballant els insectes. Per parelles o grups de tres, hem buscat informació sobre un invertebrat. Nom científic, tipus d'invertebrat, hàbitat, descripció, alimentació, reproducció, costums, altres dades d'interès...\nAquí teniu el resultat dels nostres lapbooks!\nEn Jose i en Lucas han investigat sobre l'aranya.\nEn Victor i en Fran han investigat sobre l'abella.\nEn Mohammed i n'Adam han investigat sobre la formiga.\nEn Marc i n'Adrian han investigat sobre el plegamans.\nNa Ruth i na Gabriella han investigat sobre el cargol.\nNa Natalia i en Rayan han investigat sobre la libèl·lula.\nEn Martin i n'Hugo han investigat sobre el sabater.\nEn Yaser i en Nawras han investigat sobre l'escarabat.\nNa Luana i na Romayssae han investigat sobre la marieta.\nEn David i n'Ivan han investigat sobre la llagosta.\nEn Nezar i en Rafa han investigat sobre l'escorpí.\nN'Emma, n'Emi i na Júlia han investigat sobre la papallona.\nPerò us heu fixat que no tots són insectes? D'entre els invertebrats, hem conegut alguns insectes, aràcnids, i fins i tot mol·luscs!\nFamílies, trobareu tots els lapbooks al nostre passadís. Estan exposats tots allí. Veniu a veure'ls!\nPublicat per Promoció 13 a 0:58 1 comentari:\nAl llarg d'aquest trimestre hem participat en Hygieia, el primer programa del projecte preventiu Olimpo. Hygieia treballa el desenvolupament d'hàbits saludables en relació a tres àrees: higiene, alimentació i oci.\nPer tant, l'objectiu d'aquest programa és fomentar hàbits saludables en els boixos i boixes.\nEl passat divendres vàrem acabar i ens vàrem despedir de na Inés, la tècnica especialitzada que ens ha acompanyat durant totes les sessions d'aquest programa. Moltes gràcies Inés!\nPublicat per Promoció 13 a 11:35 Cap comentari:\nEl passat dimecres tota l'escola va dedicar el matí a realitzar tallers de Nadal: maquillatge, plantes nadalenques, decoració dels espais comuns, JustDance, etc.\nA més, tots aquells boixos i boixes que ho desitjaven, podien passar pel photocall nadalenc. A continuació, podeu veure algunes fotografies del nostre grup:\nPublicat per Promoció 13 a 23:56 2 comentaris:\nSi busqueu idees perquè els vostres fills i filles no s'oblidin de posar un llibre a la carta dels Reis, aquí teniu algunes propostes molt interessants! Ho trobareu a les pàgines 12 i 13 de l'especial del Criatures.\nClica aquí per descarregar-te el PDF.\nTambé hi trobareu articles que poden ser del vostre interès, com per exemple "La tecnologia i els infants" de Xisca Aguiló.\nPublicat per Promoció 13 a 22:38 Cap comentari:\nAquest article ens parla de l'educació tradicional, la qual encara existeix en la majoria d'escoles, i del perquè els boixos i boixes la rebutgen. Simplement no els encaixa amb el món que veuen al seu voltant. Però, a més, també ens explica com hauria de ser una escola... Anem per bon camí!\nClica aquí per llegir aquest article de Luisa Valerio tan interessant!\nPublicat per Promoció 13 a 8:39 1 comentari:\nAquest matí ens ha visitat Millie Potter. És tracta d'una proposta educativa que mitjançant un conte infantil, de creació pròpia, pretén apropar els boixos i boixes a la llengua anglesa.\nL'espectacle ha resultat un conte molt dinàmic, on els infants estaven en contínua interacció amb la conta-contes, mitjançant les paraules, cançons, jocs...\nEn definitiva, hem acompanyat a Millie en el seu viatge inoblidable!\nPublicat per Promoció 13 a 8:14 1 comentari:\nI si ens posam en la pell dels altres?\n"[...] el seu pare em va comentar que ja feia bastants anys que na Maria no era convidada als aniversaris dels seus companys de classe [...]"\nClica aquí per llegir aquest article d'Araceli Salas tan interessant!\nPublicat per Promoció 13 a 5:40 Cap comentari:\nLa carta i les seves parts\nDurant aquests darrers dies hem estat treballant la carta i hem decidit enviar-ne una a la directora de l'escola. A continuació teniu el resultat:\nLlavors, trobareu un seguit d'exercicis per poder realitzar a casa i aprofundir un poc més el que hem treballat a classe. Es tracta d'activitats interactives, molt motivadores pels infants, sobre la carta i les seves parts.\nClica aquí per realitzar els exercicis\nPublicat per Promoció 13 a 4:37 Cap comentari:\nCaravana d'Educació Viària\nEl passat dijous, 8 de novembre, vàrem anar caminant fins a la plaça d'Antoni Albert i Nieto per participar en una activitat que porta a terme la Fundación MAPFRE.\nEs tracta d'un projecte itinerant d'educació vial que ha posat en marxa la Fundación MAPFRE. Amb ell, es vol aconseguir que l'alumnat sàpiga el que és una mobilitat segura.\nLa finalitat d'aquesta activitat és ensenyar als estudiants a evitar les conductes de risc que anticipen els accidents, a reconèixer els comportaments correctes, i el significat i la importància que tenen els senyals de trànsit i les normes de prevenció.\nVaren muntar unes intal·lacions en què un equip de monitors especialitzats ens varen explicar, per començar, classes teòriques sobre conceptes bàsics relacionats amb la seguretat viària i la prevenció.\nA continuació, vàrem posar en pràctica el que vàrem aprendre en el circuit de karts.\nFins i tot, la TEF ens va entrevistar!\nI, per acabar l'activitat, vàrem jugar una estona al parc del costat.\nQuina activitat més entretinguda i interessant alhora!\nPublicat per Promoció 13 a 2:24 Cap comentari:\nWonder, la pel·lícula que desafia els tòpics de l'...


Grup d'anellament PARUS: Matinal sota zero a Caldes\nMatinal sota zero a Caldes\nJa ho diu el títol. Molt, moltíssim fred aquest matí de dissabte (4 de desembre) a la riera de Caldes. Tota una proesa muntar les xarxes amb els dits mig congelats. Algun dels components d'aquesta jornada d'anellament va tenir que escalfar-se una mica a la vora del foc per poder recuperar-se una mica.\nCom es va a agrair aquest foc!!\nFemella de cotxa fumada\nUna vegada que els raigs del sol anaven escalfant de mica en mica tot el que ens envoltava, l'activitat dels ocells començava a omplir la riera, i nosaltres començaven també a sentir els nostres dits dintre de les botes d'aigua.\nPaisatge tot glaçat a primera hora del matí\nEl sempre curiós, el pit-roig va a ser un del primers en caure a les xarxes\nEls resultats d'aquesta segona jornada d'anellament a la riera de Caldes no han estat gens malament, 75 ocells anellats de 17 espècies diferents. Són aquests:\n- rossinyol bord (Cettia cetti) - 14\n- merla (Turdus merula) - 5\n- mosquiter comú (Phylloscopus collybita) - 19\n- pit-roig (Erithacus rubecula) - 8\n- cuereta blanca (Motacilla alba) - 1\n- pardal de bardissa (Prunella modularis) - 27\n- repicatalons - (Emberiza schoeniclus) - 6\n- sit negre (Emberiza cia) - 1\n- tallarol de casquet (Sylvia atricapilla) - 6\n- pardal xarrec (Passer montanus) 1\n- bec de corall senegalès (Estrilda astrild) - 4\n- pinsà comú (Fringilla coelebs) - 1\n- cotxa fumada (Phoenicurus ochruros) - 2\nHem fet aquesta "fresqueta" jornada: Ángel Fernández, Jordi Rodriguez Ignasi Toranzo (autor de totes les fotografies), Antonio España i Jonatan Garca (anellador en formació que "s'estrena" amb nosaltres).\nPublicat per PARUS a 15:54\nJ.C. Fernández-Ordóñez 12 de desembre de 2010 a les 16:25\nAllà tant fred i aquí no baixem dels 20º ni a la nit....\nComencem amb els fringíl.lids\nAnellant a la Tordera\nDurbec, botifarres i altres ocells


Com són els Jocs Florals de l´escola ? Malena Gual | BLOG DELS JOCS FLORALS\nCom són els Jocs Florals de l´escola ? Malena Gual\nPosted on 10 15+00:00 02pm223 2019 by jocsflorals25\n” Senyores i senyors, els pregam que apaguin els seus telèfons mòbils perquè COMENCEN ELS JOCS FLORALS ! ” Aquests són els mots que, any rera any, marquen l´ inici dels nostres Jocs Florals. Darrera aquestes paraules, s´hi amaga quelcom més: són mesos i mesos d´assajos on l´alumnat ha estat seleccionat per fer una o altra tasca; llargues sessions on s´aprèn a dir i a viure la poesia; dies de nirvis i emocions continguts, d´il.lusions i desitjos a punt de complir-se.\nL´Acte dels Jocs té al nostre centre, una estructura força consolidada al llarg d´aquests ja més de 25 anys : una primera part formada per lectures poètiques que es basen en el tema al qual fan referència els Jocs d´aquell any i també, actuacions musicals o artístiques que fan que els alumnes puguin lluir l´artista, el ,músic que duen dins i oferir-lo als seus companys i familiars que els acompanyen com a espectadors emocionats en aquesta nit de poesia i música.\nDesprés d´aquesta 1a part, ve “la part més emocionant de l´acte” com sol dir-se al guió i que és, l´entrega de premis del concurs de poesia.\nAquest concurs en el qual participa tot l´alumnat de quart d´eso i alguns alumnes de batxillerat ( que s´agrupen en l´anomenat “Premi Obert ” ) consisteix en escriure una poesia inèdita i original en català sobre un tema lliure. Quan un alumne/a guanya tres anys seguits un premi, és nomenat “Mestre /a en Gai Saber “, un títol que l ´honora com a poeta i els omple d´orgull davant amics i familiars. Val a dir també que , els poemes guanyadors, són declamats a l´escenari per veus expertes la qual cosa fa que el poema que heu escrit com un exercici més de classe, de cop, cobri protagonisme i ” vida” en la veu d´altri.\nTot plegat , fa d´aquest acte un fet escolar que difícilment esborrareu de les vostres trajectòries vitals. És aquest, un acte fet i pensat per a vosaltres i que té com a objectiu adentrar-vos en el món poètic però sempre des de la vivència personal.\n“Es un moment màgic, únic i inexplicable” heu dit més d´un de vosaltres.


Complim un mes en emissió!! ~ Ràdio Música en Valencià\nHome » » Complim un mes en emissió!!\nComplim un mes en emissió!!\nEl 23 de novembre, després d'una nit de poc dormir, vam posar en marxa Ràdio Música en Valencià. Ha passat, per tant, un mes. Estes xifres vos explicaran com ens ha anat!\nEls primers dies van ser, com sol passar, BRUTALS. Els tres primers dies, vam tindre més de 3.300 connexions a l'emissora. Després, com és normal, la cosa es va normalitzar.\nDurant el mes, el nostre streaming ha rebut unes 76.000 visites, la qual cosa vol dir unes 2.500 al dia. Cada connexió no vol dir un oient (perquè un sol oient pot connectar moltes vegades al dia), però el servidor ha identificat en este mes almenys 2.490 direccions IP diferents.\nEl servidor de streaming ha servit durant este mes unes 1.700 hores de música. La mitjana és de 56 hores diàries.\nEl dia de major activitat va ser el 25 de novembre, en què es van servir 136 hores de música.\nEl dia més fluix de tots va ser el 8 de desembre, festiu on estàveu tots de pont o dormint (!) perquè només es van servir 15 hores i mitja.\nHem rebut connexions des de 37 països del món, incloent una des de la Martinica. De normal les visites estrangeres són des de, per este ordre: Estats Units, Romania, Mèxic, Regne Unit, Japó, Alemanya i Itàlia.\nQuant a les ciutats, ens haurem de refiar del que diu la web. Les ciutats de les quals tenim més visitants són:\n-Port de Sagunt\nCuriós, eh? En qualsevol cas, estes xifres signifiquen per a nosaltres molt menys que altres més importants. Per exemple, els 17 grups i artistes que han contactat amb nosaltres per a fer-nos arribar la seua música (ja tindriem per a fer un festival!). I encara continuen fent-ho.\nO les tres persones que ens han fet un donatiu perquè elles, de veritat, confien en el nostre projecte. No donem els noms per discreció, però MIL GRÀCIES, collons! De veritat, encara que siga un euro, això ens dona un impuls BESTIAL. I ja ens ha permés, per exemple, estar a punt d'estrenar la nostra app per a escoltar-nos des del mòbil, llevar la publicitat de la web i (notícia!) molt prompte també de l'emissió. D'ací a no res, Ràdio Música en Valencià ja no tindrà gens de publicitat, ni cançons estrangeres substitutives. Només música.\nTotal, que moltes gràcies per este mes. Gràcies als músics i gràcies als que ens escolteu dia rere dia. Als que ens doneu suport i ens seguiu en Facebook i Twitter. A tots.\nUs assegurem que tenim moltes novetats per als dies i mesos vinents.\nBon Nadal, i bon any!


Els restauradors adverteixen que la fi dels ERTOs seria “el cop definitiu” Els restauradors adverteixen que la fi dels ERTOs seria “el cop definitiu” – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nEls restauradors adverteixen que la fi dels ERTOs seria “el cop definitiu”\nEs dirigeixen a la ministra de Treball, Yolanda Díaz, que avui visita Barcelona\nEls restaurants del Port Olímpic han començat a mig gas pel desconfinament / XFDC\nACN 18/09/2020 12:19 pm\nEl Gremi de Restauració de Barcelona ha avisat aquest divendres a la ministra de Treball, Yolanda Díaz, que la fi dels Expedients de Regulació Temporal d’Ocupació (ERTOs) per al sector suposaria “el cop definitiu” per a molts establiments de la ciutat que ara funcionen “a mig gas”. En un comunicat, el gremi demana a Díaz, que avui és a Barcelona, que surti “a passejar pel centre” per veure la situació del sector. Segons els restauradors, els ERTOs s’han d’allargar fins al 31 de gener del 2021, com volen sindicats i patronals.\n“Els restauradors hem demanat empara al govern municipal”, ha dit el director del gremi, Roger Pallarols, afegint que l’alcaldessa Ada Colau “ha de posar-se al capdavant de la defensa dels interessos de milers de famílies”. “No ens podem permetre deixar caure un sector econòmic tan important”, ha afirmat Pallarols, arran de les informacions que apunten que la proposta del govern espanyol per als ERTOs és excloure de les ajudes sectors com l’hostaleria o la restauració. Restauradors de Gràcia ja han advertit del perill en què es troben molts establiments.\nEl gremi diu que l’actitud de l’executiu de Pedro Sánchez és “intransigent” i sospita que, probablement, forma part d’una “estratègia negociadora” per aconseguir eliminar la bonificació de les quotes empresarials a la Seguretat Social. Amb tot, Díaz ha assegurat la continuïtat dels ERTOs fins que calgui.\n“Els treballadors han seguit cobrant, sou o prestació d’atur, en tot moment, deixant de banda els retards atribuïbles al SEPE. En canvi, les empreses han deixat de facturar i han hagut de continuar assumint despeses fixes com el lloguer. A hores d’hora, les empreses són l’element veritablement feble d’aquesta equació”, ha dit Pallarols.\nUna enquesta a restauradors de Gràcia mostra que la meitat hauran de tancar en sis mesos\nEls bars i restaurants podrien quedar fora de la nova pròrroga dels ERTO


ESBART VILA D'ESPLUGUES: de setembre 2008\nUN NOU ÈXIT...PERÒ CAL SEGUIR TREBALLANT\nLa Gran Ballada de Festa Major del passat dia 21 de setembre, on es va presentar l'espectacle PER_VERSOS, va resultar un nou èxit per a l'Esbart Vila d'Esplugues.\nMoltes persones del públic, que omplia la pista vermella del Parc Pou d'En Fèlix, van acostar-se al final de l'espectacle per tal d'expressar la seva felicitació per les danses presentades i per la ballada en general, tot destacant el nombrós i variat vestuari que es va mostrar.\nDesprés d'un intens treball de més de tres mesos, totes les seccions de l'Esbart van poder estrenar els nous balls que havien preparat i entre els que hi havia La Patum, Nit de Bruixes, Contrapàs de la Pau, Farandola Provençal, Ball de Festeig, La Masovera, en Jan Petit, etc.\nLa ballada va acabar amb la salutació final de totes les seccions de l'Esbart a ritme del Ball de Gitanes.\nGràcies a tots els dansaires, col·laboradors i responsables per haver-ho fet possible, un cop més.\nA banda de la Gran Ballada de Festa Major, l'Esbart també ha participat en aquest mes de setembre a l'Acte institucional de celebració de la Diada de Catalunya a Esplugues el passat dia 11, on el Cos de dansa va ballar la Quadrilla de Granollers i els més petits van realitzar l'ofrena floral.\nTambé el propassat divendres dia 19, totes les seccions van participar en el Seguici de Festa Major que va dur el Pregoner d'aquest any des del Casal de Cultura fins a l'Ajuntament, on després dels parlaments, hi van ballar tots els grups i colles participants a l'acte, tot i l'intensa pluja que va caure.\nLes següents ballades previstes seran:\n-25 d'octubre , a les 18 h, en motiu de les Jornades Micològiques, que es celebraran al Casal de Cultura Robert Brillas. Hi participaran les seccions d'Infantils, Mitjans i Juvenils de l'Esbart.\n-26 d'octubre, a les 10 h, a la plaça del Rellotge de Barcelona, en motiu de la Trobada d'Esbarts a la Marina. Hi participarà el Cos de dansa.\nUn instant de la ballada al Museu d'Història de Catalunya el passat més de juliol en l'intercanvi amb el grup húngar Kerekes.\nPublicat per Esbart Vila d'Esplugues a dimarts, de setembre 23, 2008 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: OCT


Consell Comarcal i Ajuntament escolten les reclamacions de Les Planes i renoven el conveni per al transport escolar no obligatori | elCugatenc\nEl Ple de juliol va aprovar una reclamació constant de les darreres reunions del Consell de Barri de Les Planes, la de facilitar el transport escolar no obligatori per als nens del barri que s'han de desplaçar fins a l'Escola de La Floresta. Tots els partits van donar suport a la proposta de col·laboració entre l'Ajuntament i el Consell Comarcal per la qual l'administració del Vallès Occidental facilitarà subvencions anuals per un valor total de 6.200€ per a aquesta tipologia de transport escolar. De moment s'han acordat tres cursos, 2016-17, 2017-18 i 2018-19.\nQuan ara fa dos anys el Consell Comarcal va eliminar les línies de transport escolar que anaven a La Floresta, el Ferran i Clua i el Leonardo da Vinci, l'Ajuntament va intentar mantenir la línia de Les Planes per ser un nucli de població apartat de centres educatius. Amb aquesta nova mesura, es facilita que els estudiants amb dificultats econòmiques puguin acudir a l'escola sense haver de fer un llarg trajecte a peu o havent de de fer un sobreesforç monetari.\nLa màxima reivindicació va arribar al mes de gener d'enguany quan, en el segon Consell de Barri del mandat i davant de les peticions dels veïns, el president de l'òrgan de participació, Joan Puigdomènech, es va comprometre a mantenir l'aportació econòmica de l'Ajuntament per reduir el preu del transport escolar i, alhora, a fer la renovació del conveni del Consell Comarcal per donar ajuts individuals.\nJa en aquella reunió, Puigdomènech va dir que no es podia fer un contracte indefinit sinó que s'havia de limitar al mandat ja que no poden obligar a futurs governs a mantenir aquesta línia d'ajuts. Si bé, pel total suport rebut en la sessió plenària de juliol, sembla que governi qui governi Les Planes mantindran aquest ajut. De fet, segons el regidor, la proposta inicialment s'havia de tractar en Junta de Govern però es va portar al Ple per aconseguir el màxim consens possible.\nEn l'àrea de mobilitat, el Ple de juliol va aprovar, també per unanimitat, signar un conveni de col·laboració entre la Red de Ciudades por la Bicicleta i l'Ajuntament per tal que la ciutat tingui accés al registre de bicicletes de biciregistro.es. Aquesta mesura neix d'una moció presentada per Ciutadans en què s'intentava crear un registre de biciletes a nivell municipal que permetés donar seguretat als propietaris davant de possibles robatoris i, així, fomentar la mobilitat sostenible.\nAmb el suport de l'Assemblea de la Bicicleta, la moció va ser aprovada en la sessió plenària de març i faltava determinar com s'aplicaria. Finalment, l'Ajuntament se suma al registre que utilitzen diversos municipis de l'Àrea Metropolitana i que dóna un identificatiu per a cada bicicleta, a recollir a l'Ajuntament, que permet tenir-la identificada i té avantatges de cara a contractar segurs. L'aprovació ja està feta i començarà a funcionar a partir del setembre.


El PSOE tem que una comissió al Congrés sobre els abusos de l’Església derivi en un «circ»\nEl Govern decidirà en els pròxims dies si recolza la via parlamentària o es decanta per la creació d’una comissió d’experts independents, proposada pel PNB\n01 de de febrer del 2022. 20:24\nEl PSOE ha permès que es tramiti la iniciativa al Congrés dels Diputats, però no està segur de donar-li el seu suport definitiu. Els socialistes han cedit davant els seus socis d’Unides Podem, ERC i EH Bildu i han admès que iniciï el llarg camí parlamentari la proposta de crear una comissió d’investigació sobre els abusos sexuals comesos per membres de l’Església catòlica. En la reunió tradicional dels dimarts de la Mesa del Congrés, ha recolzat Unides Podem perquè aquesta iniciativa superi el primer escull. El PP i Vox han votat en contra. No obstant, segons el portaveu del grup parlamentari socialista, Héctor Gómez, el Govern i el seu propi grup encara no han decidit si és l’«instrument» més «útil» per aclarir aquests escàndols. Fonts de la direcció del PSOE en el Congrés temen que una comissió a la Cambra baixa sobre aquest assumpte es converteixi en un «circ» i acabi sent «contraproduent» per a les víctimes.\nLa fiscalia elaborarà el seu informe sobre els abusos a menors sense consultar l’Església\nSobre la taula d’aquest debat per posar llum en les pàgines fosques de la història recent a Espanya hi ha ara mateix dues propostes: la comissió d’investigació al Congrés i una comissió d’experts independents, idea del PNB. Sobre si donaran suport a les dues opcions, una aposta que Unides Podem, ERC i Bildu defensen, Gómez ha deixat clar que l’Executiu de Pedro Sánchez i el grup parlamentari es decantaran per «una sola direcció». «Estem valorant, en el Govern i en el grup, la seva idoneïtat. Quin és el millor pas a fer davant d’una situació tan sensible i delicada [...]. Volem actuar amb summa responsabilitat, estem estudiant les diferents vies perquè sigui un treball que posi llum sobre una situació que tots lamentem. Estem al costat de les víctimes», ha respost.\nSegons els nacionalistes bascos, l’opció dels experts és «més respectuosa» amb els afectats, «tenint en compte la gravetat dels fets i l’extrema sensibilitat amb què s’ha de tractar aquest assumpte». El PNB pren com a referència el mètode utilitzat en països com França i Alemanya.\nSánchez es reunirà dijous amb víctimes\nEl camí de la comissió d’investigació a la Cambra baixa continuarà, segons Gómez, d’aquí dues setmanes, quan vagi a la junta de portaveus, que és la que inclou en l’ordre del dia dels plens i on es vota la creació –o no– d’una comissió d’investigació. No podrà ser la setmana que ve, ja que no hi ha Congrés per la celebració de les eleccions a Castella i Lleó el diumenge dia 13. Sí que entrarà en la junta del dia 15, que serà quan el PSOE haurà d’aclarir la seva posició. El dilema s’haurà d’aclarir abans. Pedro Sánchez es reunirà aquest dijous amb víctimes dels abusos del clergat.\nEL PERIÓDICO guanya l'Ortega y Gasset per la investigació sobre l'escàndol dels maristes\nEl PP ha votat en contra de la possibilitat d’investigar els abusos de l’Església a la Cambra baixa perquè creu que cal posar llum sobre aquests delictes en «totes les institucions», no només a l’Església, fent referència als abusos que han patit algunes menors tutelades pels governs autonòmics de les Balears, el País Valencià i la Comunitat de Madrid.\nSegons el portaveu de Vox, Iván Espinosa de los Monteros, aquest tema «supera» les competències del Congrés i creu que no és el «millor» lloc per «investigar res de res».\nHéctor Gómez Hernández PSOE Abusos sexuals de l'Església


Octubre de 2011 – Consorci AOC\nEstem treballant en un nou entorn de gestió d’usuaris a EACAT. Agraïrem suggeriments i aportacions per fer-lo millor. [...]\nTal i com he comentat en algun dels posts anteriors avui us començo a anunciar algunes de les noves prestacions que tindrà la versió d’e-TRAM que estem treballant. D’entrada heu [...]\nL’Assemblea General de Localret aposta per l’impuls de l’administració electrònica\nL’Assemblea General de Localret reunida a Terrassa el passat 26 d’octubre ha aprovat una resolució on s’aposta per “Vetllar i fomentar els canvis tècnics i jurídics que serveixin per simplificar [...]\nL’Assemblea General de Localret escull Valentí Junyent com a president\nL’Assemblea General de Localret reunida a Terrassa el passat 26 d’octubre ha elegit Valentí Junyent i Torras, alcalde de Manresa, com a nou president. L’Assemblea també ha votat a favor [...]\nEl Consorci AOC organitza diversos tallers a la fira Municipàlia\nEl Consorci AOC va participar a la fira Municipàlia, el Saló Internacional d’Equipaments i Serveis Municipals, amb la organització d’uns tallers pràctics sobre serveis d’Administració electrònica. La jornada es va [...]\nNou impuls al DNI-e\nL’Institut Nacional de Tecnologies de la Comunicació (INTECO) ha presentat l’assistent d’instal·lació de DNI electrònic per tal de donar un impuls a aquest dispositiu electrònic. El DNI-e és a les [...]\nEl Consorci AOC publica el setè informe sobre l’e-Administració, corresponent al mes d’octubre de 2011, amb l’objectiu de seguir analitzant el grau d’adopció dels serveis d’administració electrònica als ens locals [...]\nI Conferencia sobre Intercanvi de dades entre Administracions Públiques\nCerques al Registre d’EACAT\nS’ha afegit una nova opció a les “cerques” al Registre d’EACAT. Es permet filtrar per una paraula o cadena de text concreta en l’apartat de “Servei”. Cal prémer a la [...]\n“De lleis voluntaristes i realitats tossudes”\nUn recomanem un escrit que, entre altres idees, palesa la necessitat de gestió del canvi en la implantació de serveis d’administració-e. En aquest cas pel que fa a la facturació-e. [...]