Els serveis socials de Barcelona atenen durant l’estat d’alarma 34.385 persones, un 17% dels quals són usuaris nous - Social.cat\nUna persona serveix un àpat en un menjador social | Sílvia Jardí (ACN)\nLa crisi social derivada de la pandèmia del coronavirus ja treu cap als serveis socials de Barcelona i, en particular, en districtes com Ciutat Vella o Nou Barris. Només durant els primers dos mesos d'estat d'alarma s'han atès 34.385 persones, més d'un terç del total de 90.000 persones ateses pels mateixos serveis municipals durant tot l'any 2009. A més, d'aquestes 34.385 persones, al voltant del 17% no havien anat mai abans als serveis socials o bé feia més d'un any que no ho havien requerit. Un 72% de les persones ateses han estat dones i el 28% restant homes, mentre que en els casos nous un 60% han estat dones i un 40% homes.\nDurant l'estat d'alarma s'han mantingut oberts per fer atenció presencial 9 centres i dilluns reobriran 11 més. Així, a partir de dilluns ja estaran oberts la meitat de tots els centres de serveis socials municipals de Barcelona, ja que en total són una quarantena. La resta encara tancats aniran reobrint progressivament. Cinc començaran a adaptar-se a partir de dilluns i la resta ho faran quan la regió sanitària entri en Fase 2.\nLes atencions varien molt segons el districte, amb diferències per milers entre uns i altres. El que concentra més atencions és Ciutat Vella (6.090), seguit de Nou Barris (5.740), Sants-Montjuïc (4.628), Sant Martí (3.988), Eixample (3.963), Horta-Guinardó (2.907), Sant Andreu (2.579), Gràcia (2.569), Les Corts (968) i Sarrià-Sant Gervasi (953). La regidora de Salut, Gemma Tarafa, ha recordat que durant aquests dos mesos inicials de l'estat d'alarma hi ha hagut només 9 centres oberts per fer atenció presencial però "han treballat tots", la resta a través d'atenció i seguiment telefònic.\nDe les més de 34.000 atencions, ha dit Tarafa, un nombre "important" s'han fet per telèfon i la majoria estaven relacionades amb l'alimentació o l'habitatge. La gerent de l'Institut Municipal de Serveis Socials, Laia Claverol, ha posat en valor que s'ha pogut atendre un volum gran de gent també gràcies a les valoracions telefòniques que els treballadors han fet des de casa, activant els recursos i ajuts que calien des dels nou centres oberts.\n"És necessari en aquesta fase dos començar a veure les famílies, especialment les que són noves o les que han tingut només un contacte telefònic a través del qual els hem activat un ajut", ha explicat Claverol. Això vol dir, ha comentat, que els centres s'obriran i amb cita prèvia les famílies tindran una entrevista d'entre 30 i 45 minuts, especialment quan es tracti de col·lectius de risc, situacions de violència de gènere, persones grans dependents o situacions d'extrema vulnerabilitat. Durant la roda de premsa, Tarafa ha dit que de les 714 places addicionals creades durant la pandèmia per allotjar a persones vulnerables, entre 50 i 60 han quedat desocupades i els equips de carrer han comptabilitzat 908 persones sense llar vivint al carrer.\nEn paral·lel a les atencions, en aquests dos mesos s'han atorgat un total de 9.292 ajudes d'emergència per un valor global de 3,9 milions d'euros. Segons ha concretat Laia Claverol, el 80% dels ajuts són per necessitats vinculades a l'alimentació i necessitats bàsiques com higiene femenina i un 20% a necessitats d'habitatge.\nLa xifra de més de 9.000 ajudes representa igualment un increment considerable respecte al febrer de 2020, quan es van aprovar un total de 2.156 ajudes per valor d'1,4 milions d’euros en tot el mes. La majoria d’aquestes ajudes han estat per sufragar despeses d’alimentació i d’habitatge. De fet, els centres de serveis socials estan repartint 17.000 targetes Barcelona Solidària per poder fer aquestes compres, a les quals s'han afegit 12.000 targetes addicionals que s'han repartit en el context de la covid-19 i el reforç d'aquestes ajudes.\nGairebé el triple d’àpats diaris\nPel que fa al repartiment d'àpats des dels diferents serveis d'alimentació municipals en col·laboració amb diverses entitats socials, s'ha passat dels 3.810 diaris abans de la covid-19 als 11.150 actuals. D'aquests, 5.329 són àpats a domicili, 2.156 es distribueixen en menjadors socials i equipaments de persones sense llar i 3.665 pícnics es reparteixen en dispositius extraordinaris.


Muraguilles (David Moragas Blog): Ruta\nAcabada la temporada de premis grossos –dels Gaudí als Oscar– es prepara la de festivals de cinema. El format del curtmetratge hi té cabuda tant en uns com en altres, però en canvi mai se’n fa tant de ressò. I és una llàstima; tal i com vaig penjant de tant en tant al bloc, hi ha films de menys de seixanta minuts pels que hauria pagat gratament una entrada al cinema.\nAquest any és el meu torn de provar de rodar, per primera vegada, un curtmetratge pensat per portar a competició. El rodatge està previst per aquest mateix cap de setmana. Avui, però, tenia ganes de compartir una de les imatges que el representen. En podeu llegir tota la informació –de la sinopsi al diari de preproducció– aquí.\nAniré penjant detalls!\nLa mà impresiona. Valia la pena invertir en efectes especials. Endavant amb el projecte! Tots estem molt emocionats!!!\nRealment estic contentíssim amb com està responent tothom. Just després del rodatge miraré de penjar les fotografies amb tot l'equip. La inversió en efectes especials va ser necessària, però ha resultat fantàstica. Aquest cap de setmana... càmera, so i acció!\nA part de penjar les fotografies del rodatge, seria interessant saber on podem veure'l. Estic segur que serà gratificant.\nLes fotografies del rodatge, tan bon punt les tingui! Pel que fa al curtmetratge, allà on el pugui projectar primer! Gràcies per passar pel bloc Albert. Un salut.


Biografies del Tercer Reich - Unter den Linden, l’avinguda de Berlín\nUnter den Linden, l’avinguda de Berlín\nPosted by biografiestercerreich on Febrer 01st 1650 to ciutats\nUnter den Linden es l’avinguda de Berlín i es la zona més transitada de la ciutat.\nUnter den Linden va ser fa 350 anys un camí de carró que anava des de la illa Spree, on hi havia el Palau Reial, fins el lloc de caça del Tiegarten. A finals del segle XVII el camí va quedar urbanitzat i es varen plantar diferents arbres que varen quedar destruïts després de la segona guerra mundial. Durant els anys 30 Adolf Hitler pensava reconstruir Unter den Linden per fer una gran avinguda on faria les grans desfilades. Pràcticament tots els edificis varen ser destruits després de la guerra i varen ser reconstruits fidelement.\nDesprés de la guerra la Porta de Brandenburg, el final de l’avinguda, va quedar tancada pel Mur i la seva zona de seguretat va donar una imatge freda del carrer. Els edificis que es varen construir varen ser destinats a ambaixades i a Ministeris que encara perduren en la primera part del bulevard. Des del carrer que creuar amb la Friedrichstrasse fins el pont del Palau Reial s’hi varen construir cafès, restaurants, hotels i comerços entre els edificis històrics, com la catedral. Des de 1998 s’ha construït en el bulevard central amb el mobiliari urbà dissenyat per l’arquitecte berlinès Paul Kleihues.\nAvui en dia a Unter den Linden es una avinguda molt transitada on s’hi estan fent constantment moltes obres, com la reconstrucció del Palau Reial. A la catedral, que quedar el centre de l’avinguda, encara podem observar-hi restes de metralla de la guerra.


St. Bartomeu ap., 24 d’agost – Parròquia de Sant Bartomeu\nLa celebració de la solemnitat\nCant d’entrada (Salm 95)\nAnt. Anuncieu de dia en dia que Déu ens ha salvat,\nconteu a les nacions la seva glòria. (Salm 95,2.3)\ncanteu al Senyor, beneïu el seu nom. /R.\nconteu a tots els pobles els seus prodigis. /R.\ntributeu al Senyor l’honor del seu nom. /R.\nEntreu als seus atris portant-li ofrenes,\nQue tremoli davant d’ell tota la terra. /R.\nDigueu a tots els pobles : « El Senyor és rei. »\nsentencia amb raó les causes dels pobles. /R.\nSenyor, enfortiu-nos en la fe, amb la qual Sant Bartomeu, apòstol, es va adherir sincerament al vostre Fill, i feu, per la seva pregària, que tots els homes trobin en l’Església el sagrament de la salvació. Per nostre Senyor Jesucrist.\nEn celebrar la festa de Sant Bartomeu, apòstol, us preguem, Senyor, que ens auxiliï la intercessió d’aquell en honor del qual oferim aquest sacrifici de lloança. Per Crist Senyor nostre.\nCant de comunió (Salm 137)\nAnt. « Us dono la investidura reial que el Pare m’ha donat —diu el Senyor—.\nMenjareu i beureu a taula amb mi en el meu Regne. » (Lluc 22,29-30)\nEm prosterno davant el santuari\ni enalteixo el vostre nom,\nperquè estimeu i sou fidel. /R.\nLes vostres promeses sobrepassen\nel que havíem sentit de vós.\nheu enfortit la meva ànima. /R.\ni celebraran que vós obreu així : /R.\n« Que n’és de gran la glòria del Senyor :\nmentre que els altius, els esguarda de lluny. » /R.\ndetureu amb la mà l’enemic,\nla vostra dreta em salva. /R.\nAcabeu la vostra obra, Senyor. /R.\nHem rebut, Senyor, la penyora de salvació eterna, en celebrar la festa de Sant Bartomeu, apòstol : que ens sigui sempre ajut, per a la vida present i per a la futura. Per Crist Senyor nostre.\nUn fonament que duia els noms dels dotze apòstols de l’Anyell [ Apocalipsi 21,9b-14 ]\nL’àngel em digué : «Vine, que et faré veure la núvia, l’esposa de l’Anyell». I em transportà en l’esperit dalt una muntanya gran i alta, i m’ensenyà la ciutat santa de Jerusalem, que baixava del cel, de la presència de Déu, i la glòria de Déu l’envoltava. Resplendia com les pedres més precioses, com un jaspi de transparència cristaŀlina. Tenia una muralla gran i alta, amb dotze portes. A les portes hi havia dotze àngels i dotze noms gravats, que són els de les dotze tribus d’Israel. Tres de les portes miraven a llevant, tres al nord, tres al sud i tres a ponent. La muralla reposava sobre un fonament de dotze pedres que duia els noms dels dotze apòstols de l’Anyell.\n[ 144,10-11.12-13ab.17-18 (R. cf. 11a) ]\nR. Que els fidels, Senyor, proclamin la glòria del vostre regne.\nDéu ha volgut salvar els creients per la predicació d’aquest absurd de la creu [ 1 Corintis 1,18-25 ]\nGermans, els qui van a la perdició tenen la doctrina de la creu per un absurd, però nosaltres, cridats a la salvació, hi veiem el poder de Déu. L’Escriptura diu : «Desacreditaré la saviesa dels savi, eclipsaré la inteŀligència dels inteŀligents». ¿On són els savis? ¿On són els lletrats? ¿On són els qui discuteixen qüestions d’aquest món? L’obra de Déu ha deixat en ridícul la saviesa del món. Ja que el món, immergit tot ell dins la saviesa de Déu, no havia arribat, per la saviesa, a reconèixer Déu, Déu ha volgut salvar els creients per la predicació d’aquesta mena d’absurd. Perquè els jueus demanen signes prodigiosos, i els grecs volen saviesa, però nosaltres prediquem un Messies crucificat, que és un escàndol per als jueus, i per als altres un absurd. Però aquells que Déu ha cridat, tant jueus com grecs, veuen en ell el poder i la saviesa de Déu, perquè en l’absurd de l’obra de Déu hi ha una saviesa superior a la dels homes, i en la debilitat de l’obra de Déu hi ha un poder superior al dels homes.\nRabí, vós sou el Fill de Déu, sou el Rei d’Israel.\nMireu un israelita digne d’aquest nom, un home que no enganya [ Joan 1,45-51 ]\nEn aquell temps, Felip trobà Natanael i li digué : «Hem trobat aquell de qui van escriure Moisès, en el llibre de la Llei, i els profetes : és Jesús, fill de Josep, de Natzaret.» Natanael li contestà : «¿En pot sortir res de bo de Natzaret?» Li diu Felip : «Vine i ho veuràs.» Quan Jesús veié Natanael que venia, digué d’ell : «Mireu un israelita digne d’aquest nom, un home que no enganya.» Li diu Natanael : «¿D’on em coneixeu?» Jesús li respon : «T’he vist quan eres sota la figuera, abans que Felip et cridés.», Li diu Natanael : «Rabí, vós sou el Fill de Déu, sou el Rei d’Israel.» Jesús li respon : «¿Perquè et dic que t’he vist sota la figuera ja creus? Encara veuràs coses molt més grans.» I afegí : «Us ho dic amb tota veritat : veureu obert el cel, i els àngels de Déu pujant i baixant sobre el Fill de l’home.»


Tres càrrecs del govern de Lula aniran a la presó per corrupció\n260x366 Tres càrrecs del govern de Lula aniran a la presó per corrupció / M. LIMA / AFP Tres càrrecs del govern de Lula aniran a la presó per corrupció / M. LIMA / AFP\nPrimera sentència política\nLa justícia brasilera va emetre ahir les primeres condemnes de presó contra tres polítics del Partit dels Treballadors de Luiz Inácio Lula da Silva per l'afer de corrupció conegut com l'escàndol de les mesades. José Dirceu, ministre de la Presidència durant el mandat de Lula, va ser condemnat a deu anys i deu mesos de presó; José Genoino, expresident del Partit dels Treballadors, a sis anys i onze mesos, i Delúbio Soares, extresorer del partit, a vuit anys i onze mesos. Genoino, que va dirigir el partit entre el 2002 i el 2005, complirà la pena en un règim penitenciari semiobert mentre que Soares i Dirceu, el company de batalles polítiques de Lula que exercia de número 2 del seu govern, hauran d'ingressar a la presó, ja que la seva condemna és superior a vuit anys.\nEl judici més important del Brasil\nEn el judici per l'escàndol de les mesades, el més important que mai s'ha fet al Brasil, s'han jutjat 38 persones acusades d'haver participat en una xarxa que va desviar 56 milions d'euros de l'erari públic per comprar el suport d'una part del Congrés, entre el 2003 i el 2005, en el primer mandat del president Lula. Tot i els intents de l'oposició per implicar-lo, l'expresident no ha estat jutjat perquè mai no s'ha demostrat que tingués coneixement de la xarxa. Fins ara han rebut ja penes de presó el publicista Marcos Valerio Fernandes, que va posar dues de les seves empreses al servei de la xarxa de corrupció, i dos dels socis d'aquest empresari.


Borràs: "No he comès cap delicte i no he causat cap perjudici a l'erari públic"\nActualitzat 18/12/2019 13:27:00 CET\nLa portaveu de JxCat al Congrés, Laura Borràs, ha assegurat aquest dimecres que no ha comès cap delicte i que no ha causat mai cap perjudici a l'erari públic quan es trobava al capdavant de l'Institut de les Lletres Catalanes (ILC).\nEn declaracions als passadissos del Parlament, ha reaccionat així després que la Sala Penal del Tribunal Suprem hagi obert una causa contra ella per presumptes irregularitats en 18 contractes de l'ILC, que van ser adjudicats al seu "amic" Isaías Herrero.\nDesprés de lamentar haver conegut la decisió del Suprem pels mitjans, ha defensat la seva innocència i ha avisat que no es podrà demostrar que hagi comès cap perjudici econòmic a l'ILC mentre va dirigir l'entitat.\n"Els delictes que se m'imputen no es podran demostrar perquè no he defraudat mai ni un euro a l'erari públic. El problema és el judici mediàtic permanent que es fa i intentar abatre els adversaris públics des d'un punt de vista judicial i no polític".\nTambé ha reivindicat haver donat explicacions sobre aquesta qüestió, també al Parlament quan era consellera, i ha acusat les clavegueres de l'Estat de filtrar informació des de fa més d'un any, l'autenticitat de la qual" encara no s'ha pogut comprovar.\nBorràs, que és independent dins de JxCat, ha afegit que actua a partir del seu "codi ètic personal" perquè no forma part d'un partit.


Sopar creuers al Llac Norman a Carolina del Nord / Pretexsa.com | le Koncept\nSopar creuers al Llac Norman a Carolina del Nord / Pretexsa.com\na Lake Norman a Carolina del Nord és una de les principals atraccions turístiques de l’estat i ofereix alta cuina, l’entreteniment i la recreació. Diverses companyies de creuers Lake Norman ofereixen crepuscle creuers del sopar per a parelles, famílies o esdeveniments corporatius. Si vostè vol prendre un iot o un vaixell a l’antiga, l’elecció és seva perquè Lake Norman té tot.\nAterratge Dinner Cruises Reina\nA l’prendre una reina Landing sopar creuer, es pot triar entre el Catawba Queen Dinner Cruise, Dama del Llac Creuer amb sopar o la Dama del Llac Buffet Creuer. El Catawba Queen és un antic vaixell, de dos nivells que es porta a terme creuers del sopar 6: 30-21: 30 Els clients poden triar entre una varietat de plats principals, de costella a herba de pollastre amb crosta. Els preus van des de $ 27 per a nens i $ 47 per als adults a partir de març de 2010. La Dama del Llac és un vaixell d’estil iot que ofereix menjars gourmet i vistes impressionants set dies de la setmana. Dijous a la nit, els clients reben un dinar bufet, i la resta de la setmana, que poden triar entre d’altres costelles, filets, mar i terra, lasanya vegetariana, i més. Els preus van des de $ 37 per a nens i $ 75 per al surf and turf menjar d’adult.\nAterratge Dinner Cruises Reina a 1459 River Highway a Mooresville, NC 28117\n704-663-2628 a queenslanding.com/dinnercruises.html\nYachta Yachta Yachta Lake Norman Creuers\nLake Norman Cruises – un centre d’esdeveniments a l’aigua – serà la seu del seu creuer del sopar qualsevol nit de la setmana. L’únic és que vostè pot prendre totes les decisions respecte al que es serveix, quan arribi el sopar i allà on vagi. L’empresa compta amb una xarxa d’empreses de càtering, organitzadors d’esdeveniments i coordinadors a la mà sempre que sigui necessari perquè pugui personalitzar el seu esdeveniment en el llac. El iot és una de dos pisos, vaixell de 70 peus que pot cabre fins a 100 persones a bord, i ha estat seu d’esdeveniments d’esdeveniments corporatius a banquets de noces i cerimònies. Faci la seva reserva amb molta antelació, ja que el vaixell està reservat sovint.\nYachta Yachta Yachta Lake Norman Creuers a 18501 Harbor Blvd Llum a Península Yacht Club a Cornelius, NC 28031 a yachtayachtayachta.com\nLake Norman Yach Charters\nLake Norman Yacht Charters ofereix un creuer amb sopar a el capvespre, que inclou un dinar de gourmet, xampany i la música – així com un servei personalitzat excepcional d’un cambrer de bord. L’empresa compta amb un servei de càtering exclusiu que farà els àpats gourmet per a vostè i el seu partit, el que li permet triar entre aperitius, plats principals, postres, vins i cafè després del sopar. Vostè pot sopar a la terrassa oa l’interior al menjador. Cada creuer té capacitat per a fins a quatre persones perquè el seu partit està garantida la privacitat durant tota la nit. Els preus depenen de l’època de l’any i la demanda.\nLake Norman Yacht Charters a 10144 Buggy Horse Road a Charlotte, NC 28.277-6686 a 704-542-5492 a lakenormancharters.com\n← Kimmel, Corden tornen a fer els seus shows a casa mentre Hollywood insta aturar filmacions\nPaisatgisme per a petits espais →


Hôtel Le Maritim' Le Treport França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHôtel Le Maritim'1 Avenue des Canadiens, Le Treport, Le Treport, França, 76470 - Veure al mapaBé6,8Basada en171comentarisHôtel Le Maritim'Veure més fotos"The location was super although a little noisy."JohnFranceVeure més fotosVeure totes les 26 fotosMolt bona ubicació 7,3Veure al mapa7,3UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públics\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Le Treport, vosté es sentirà com a casa a Hôtel Le Maritim', què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Hôtel Le Maritim', l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen servei d'habitacions, habitació familiar, restaurant, premsa, bar. L'ambient de Hôtel Le Maritim' es reflexa en cada habitació. telèfon, aparell de televisió, articles de tocador, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com pesca que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Hôtel Le Maritim' és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Le Treport.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Idiomes ParlatsAnglès Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantPlease note that the hotel accepts travelers' cheques and lunch tickets. Comentaris recents de clients


Harca. Grup de recerca i reflexió sobre la història medieval valenciana.\nL’any 2008 se succeïren tot un conjunt d’esdeveniments que agitaren la vida cultural i científica del País Valencià. La commemoració del 800 aniversari del naixement de Jaume I va omplir de congressos, col·loquis, seminaris i trobades l’agenda d’investigadors i aficionats a la història. Entre tots ells, hi havia uns joves medievalistes valencians que aleshores començaven la seua singladura al món de la investigació. Guaitant a participar en uns actes dels que estaven exclosos, i desitjosos de fer-se sentir en un món que dansava –i dansa– al so de la veu dels “grans” medievalistes –sovint amb ben poca cosa a dir o, millor, sempre dient el mateix–, aquests joves investigadors es decidiren a fer harca.\nAixò què vol dir? Vam prendre el nom del grup d’un crit de guerra que està documentat històricament en alguns avalots valencians: harca!harca! Amb el pas del temps, fer harca va adquirir un sentit molt més concret, el de tirar-se pedres entre bàndols de joves, però nosaltres ens quedem amb l’origen del mot, que correspon al d’un grup de gent que es reuneix en colla per a fer aldarull. Anys després de fundar el grup de recerca i el blog hem sabut que les grafies correctes són, molt probablement, arca i fer arca. En qualsevol cas, l’esperit de l’expressió és el que ens aplega encara actualment a un grup de quatre investigadors valencians dedicats a la història medieval: fer, junts, coses relacionades amb les nostres recerques; fer, tots plegats, una mica d’aldarull. Vegeu tot seguit, si us ve de gust, qui som, què fem i com ho fem.\nEl vessant científic\nHarca va néixer amb la intenció de crear un espai de diàleg i de discussió entre tots nosaltres, un marc d’intercanvi d’idees i coneixements que ens ha permès avançar en les nostres recerques particulars i diversificar els nostres camps d’actuació. En efecte, Frederic Aparisi segueix analitzant les elits rurals a les comarques centrals valencianes, Vicent Baydal discuteix la política del primer segle de vida del regne de València, Ferran Esquilache persegueix els orígens andalusins de l’Horta de València i Vicent Royo imparteix justícia en els conflictes de les comarques del nord. No obstant això, al llarg d’aquests anys els nostres interessos han recorregut camins força semblants i, en última instància, les línies d’investigació han confluït en diversos projectes de recerca comuns.\nEn aquest sentit, una de les màximes apostes d’aquest grup de joves medievalistes valencians era i és la participació en congressos d’àmbit internacional, com ara Utrecht (2009), Càller (2009), Sussex (2010), Leeds (2011), Lleida (2012) i Berna (2013), on hem organitzat sessions amb una temàtica comuna. En aquests congressos, es planteja l’anàlisi de temàtiques generals, com ara la colonització de les perifèries europees, l’aprofitament dels recursos naturals, les pautes de consum i els nivells de vida, els discursos del poder, i la gestió dels comunals, abordats des de diferents perspectives per cadascun dels membres del grup per donar una visió el més àmplia i diversa possible. Això a banda, en aquestes sessions hem pogut comptar amb la col·laboració d’altres medievalistes europeus, alguns de reconegut prestigi internacional, i nordamericans, com James Given, Sergey Karpov, Ricard Soto, Antoni Mas, Daniel Curtis i Maïka de Keyzer, aportacions que ens han permès eixamplar la nostra visió de conjunt i dur a terme comparacions entre els distints territoris europeus.\nL’acció a l’àmbit internacional s’ha combinat amb l’organització de tres seminaris amb joves investigadors d’altres universitats peninsulars –Alacant, Girona, CSIC de Barcelona, Madrid i Sevilla– i també de Flandes –Gant i Anvers–, gràcies a la cobertura institucional i econòmica que ens oferí en el seu moment el Departament d’Història Medieval de la Universitat de València. Açò ha servit per eixamplar aquest espai de diàleg i de discussió entre els doctorands, no només entre els “quatre gats pelats” que conformen Harca, sinó amb gent molt valuosa que està en la mateixa situació que nosaltres. Tanmateix, tot aquest vessant científic no ha fet que oblidem una de les nostres principals tasques, la difusió de la història medieval.\nEl blog d’Harca\nUna de les senyes d’identitat d’Harca durant tots aquests anys d’existència ha estat el nostre blog, que va néixer pràcticament al mateix temps que el grup d’investigació, fa uns cinc anys. En concret, fou el febrer de 2008 quan llançàrem un breu post inicial en què anunciàvem la creació del grup, convidàvem a tot aquell jove medievalista valencià que s’hi volgués sumar, i obríem el blog com a lloc de discussió i divulgació científiques. Tanmateix, poc més d’un any després d’obrir el blog, el maig de 2009, quan el grup de recerca s’havia consolidat, decidírem fer una pàgina web pròpia en www.harca.org i un blog a banda en www.harcajmv.blogspot.com, on es pot consultar actualment.\nQuè podem trobar al blog? Com no podia ser d’una altra manera, els posts. És a dir, textos més o menys breus, publicats amb una certa regularitat –normalment els dilluns i dijous de cada setmana– sobre els temes que ens interessen a cadascun de nosaltres o dels quals tenim certa informació que pensem que paga la pena donar a conèixer. Així, per exemple, Ferran Esquilache sol parlar d’arqueologia, d’història d’Alandalús o d’història agrària; Frederic Aparisi ho fa de patrimoni, dels usos econòmics de la història, d’història local o d’elits rurals; Vicent Royo ho fa igualment d’elits rurals, però també d’arxius, història jurídica o cultura popular; mentre que Vicent Baydal ho fa d’història política, urbana o militar. A més, també solem esmentar els congressos, seminaris i tallers als quals assistim, tant per a donar-ne difusió prèvia com per a fer-ne cròniques posteriors.\nAl cap i a la fi, toquem una gran varietat d’afers, com es pot comprovar en el núvol d’etiquetes, que compta amb més de 300 temes diferents, entre els que destaquen els relacionats amb Alandalús, l’Arqueologia, els Congressos, els Debats historiogràfics, la Divulgació científica, la Historiografia medieval i la Utilització de la història. Com a curiositat, podem dir que les paraules de cerca més repetides en Google a través de les quals els cibernautes arriben al blog d’Harca són les següents: “castells medievals”, “feudalisme”, “liber feudorum maior”, “montsegur”, “antoni riera”, “pere el gran” i “esclaus”. A més, en consonància amb això, el nostre post més visitat és el que vam escriure sobre Guédelon i Orzak, dos casos de construcció contemporània de castells seguint mètodes i tècniques medievals.\nAixí mateix, des de fa un any i escaig també comptem amb la col·laboració d’autors convidats, joves medievalistes d’altres llocs que ens exposen algun dels temes centrals de les seues investigacions. D’aquesta manera, fins al moment han passat pel blog d’Harca: Lluís Sales, de la Universitat de Girona, Guillermo García-Contreras, de Granada, Jesús Brufal, de Lleida, Marina Kleine, de Sevilla, Pau Castell, de Barcelona, Carlos J. Rodríguez Casillas, d’Extremadura, l’arqueòleg Ignasi Mangue, de la Fundació Assut, i Diana Pelaz, de Valladolid.\nEn conjunt, els resultats d’aquests cinc anys de blog han estat més que satisfactoris. En total, hem publicat més de 320 posts i hem tingut prop de 70.000 visites, el que fa una mitjana d’unes 1.150 visites mensuals. Però, a més, cal tindre en compte que l’evolució ha estat clarament ascendent, gràcies a l’augment progressiu de seguidors a les diverses xarxes socials i a la publicació en la premsa i la televisió locals de distintes informacions aparegudes a Harca. Amb una gran repercussió a València i Barcelona, per raons lingüístiques obvies, Harca és també seguit a la resta de l’Estat espanyol i de manera més modesta a nombrosos països estrangers, com ara els Estats Units, França, Alemanya, el Regne Unit, Rússia, Itàlia, els Països Baixos o Brasil.\nEn aquest sentit, tot i ser una tasca feixuga, que en ocasions costa molt de dur endavant, la veritat és que estem molt contents amb el blog, ja que, a banda d’acomplir amb una modesta però constant tasca de divulgació historiogràfica, ens ha permès projectar-nos entre el medievalisme i també en el conjunt de la societat. En relació amb això, en aquesta tasca ha estat important la nostra secció d’entrevistes i vídeos.\nLa secció Multimèdia\nLa secció Multimèdia del nostre web és la dels vídeos i es compon de dos subseccions: els “vídeos d’Harca”, en la qual podeu veure algunes intervencions nostres als mitjans de comunicació, i “les entrevistes d’Harca”. Sens dubte, les entrevistes són i han estat una de les nostres millors targetes de presentació. El nostre propòsit sempre ha estat posar cara i veu als historiadors, ja que no es tracta d'entrevistes en profunditat com les que es poden publicar ocasionalment en revistes científiques. Tampoc no són massa extenses, ja que solen durar entre 15 i 30 minuts, depenent de la loquacitat de cada entrevistat. Tot i això, duen al darrere un cert treball, ja que ens informem dels temes en els que ha treballat cada historiador i els projectes que té en marxa, per a poder preguntar-li al respecte. També és cert que no solem ser massa crítics, i per això fem les preguntes de manera suficientment oberta per a què l’entrevistat puga elegir el camí de la resposta. La crítica, en realitat, la fem més en l’elecció de l'entrevistat que no en les preguntes.\nEn definitiva, el que busquem sempre és la divulgació. No és una divulgació de masses, però volem que les entrevistes puguen ser vistes per un ampli espectre de gent: estudiants d'història, investigadors de qualsevol temàtica i professionals de la història. Els historiadors no eixim a la televisió molt a sovint i, si de vegades ho fem excepcionalment, és per a parlar de les anècdotes que agraden al gran públic, que el que demanden els periodistes, no per a parlar de coses serioses que “avorreixen” a la gent. Per això, un petit vídeo penjat en internet és una manera simple però eficaç de difondre coneixement. I hui en dia, amb les xarxes socials, la difusió pot ser molt alta. No cal arribar a molta gent, sinó a qui de veritat li interessa escoltar-ho.\nLa llista d’entrevistats és certament extensa i variada, amb una trentena de medievalistes i també modernistes, espanyols i estrangers, que ja han estat sotmesos a les nostres preguntes. Entre tots ells, hi destaquen noms com els de Flocel Sabaté, Antoni Furió, Antoni Riera, Ana Rodríguez i, en l’àmbit internacional, Christopher Dyer, Phillipp Schofield, Bruce Campbell, François Menant, Laurent Feller, Erik Thoen o Bas van Bavel (algunes entrevistes estan encara per publicar). Entre les més vistes hi ha la de Pierre Guichard, que ha estat també una de les que més ha circulat per la xarxa, més que res perquè fa algunes crítiques historiogràfiques sucoses, i fins i tot ha estat citada en un article científic.\nAra bé, l’entrevista a James Casey és una de les que millor record guardem tots els membres d'Harca. Tot i ser en realitat modernista, Casey té un paper molt rellevant en la historiografia valenciana, per això el volguérem incloure, i no ens decebé. A pesar de la seua edat, es va mostrar de seguida disposat a atendre'ns i féu un gran esforç per a respondre a tota l'entrevista en valencià, cosa que no acostuma a fer pel seu nivell com ell mateix ens confessà. Tot plegat, una gran satisfacció personal i professional que, tanmateix, no ens lleva del damunt l’esforç que suposa per a nosaltres fer les entrevistes.\nTots sabem en què temps vivim i que estem més que mai al davant d’un futur professional més que incert. Nosaltres mateix estem en un moment cabdal de les nostres carreres: només un de nosaltres és doctor i els altres ho serem pròximament, però no sabem què passarà després. El futur d’Harca, per descomptat, dependrà de la nostra tasca com a investigadors i de les possibilitats que tinguem a l’abast per a continuar amb la vida acadèmica. La nostra unió ens ha permès arribar fins on som d’una manera molt més sòlida que si ho haguérem fet per separat, sens dubte, així que recomanem aquesta experiència de treballar tots plegats als investigadors predoctorals. Alguns ja ho han fet i, gràcies a això, tenim l’oportunitat de presentar ara el nostre treball al blog d’una d’aquestes associacions de joves medievalistes que ha nascut recentment: ARDIT. Tanmateix, què ens depararà el futur? Això de moment no ho sabem.\nEn qualsevol cas, passe el que passe i mentre puga ser, nosaltres no cessarem en el nostre empeny de participar en congressos internacionals, mantenir les publicacions al blog amb una vitalitat que creiem renovada dia a dia malgrat la manca de temps, enregistrant entrevistes com fins ara, i oferint els nostres serveis a qui els necessite i els sol·licite, professionals o aficionats. Aquesta és la marca del Grup Harca i volem continuar mantenint-la ben alta.\nSalut i Harca!


Enric I. Canela » 2008 » octubre » 19\nArchive for octubre 19th, 2008\nEuraxess, per a tots els investigadors\nPosted in Articles Enric I. Canela, Recerca on octubre 19th, 2008 No Comments »\nEnric I. Canela Euraxess, una iniciativa pionera a nivell comunitari que pretén aglutinar informació d’utilitat per als investigadors i canalitzar ofertes d’ocupació de tota la Unió Europea comença a funcionar, no sé si fa gaire. He vist l’anunci a Universia i m’ha agradat el portal, sembla que podria ser molt útil per a tots els […]\nEl procés de Bolonya pot posar en perill la recerca universitària?\nPosted in Articles Enric I. Canela, Recerca, Universitat on octubre 19th, 2008 No Comments »\nEnric I. Canela Ángel Ferrández Izquierdo, catedràtic de la Universitat de Múrcia va escriure fa uns dies un article sobre els riscs que el procés de Bolonya poc comportar sobre la recerca. Sabeu que soc favorable al procés de convergència, però també que si les coses no es fan amb els recursos adients hi ha […]\nCalia arribar a això?\nPosted in Articles Enric I. Canela, Universitat on octubre 19th, 2008 No Comments »\nEnric I. Canela No puc deixar de fer referència a 15 estudiants de la UAB amenaçats de presó. La notícia parla dels desordres que van tenir lloc a la UAB abans de vacances d’estiu. Diu que els estudiants identificats i acusats poden ser condemnats a tres anys de presó. M’he manifestat totalment contrari a l’acció […]\nEnric I. Canela Vuela és una iniciativa interessant. Una fèria de mobilitat universitària que es farà entre el 20 i el 22 d’octubre a Madrid. Ofereix als estudiants i el acabats de titular la possibilitat de tenir una experiència internacional en l’àmbit de l’estudi i la primera ocupació. Participaran les universitats: Complutense, Carlos III de […]\nAbsentisme a la universitat\nEnric I. Canela El Punt explica que a la UB i a la UPC hi ha malestar per l’absentisme. Diu que les acadèmies privades situades al voltant de les universitats de l’avinguda Diagonal ofereixen uns cursos intensius una setmana abans dels exàmens universitaris perquè els estudiants puguin aprovar «amb facilitat». Alguns professors de la UB […]\nEl fanatisme o la incapacitat\nPosted in Articles Enric I. Canela, Estupidesa, Política on octubre 19th, 2008 4 Comments »\nEnric I. Canela El fanatisme porta a la mentida i a la manipulació. Ara el servei Català de Trànsit vol reduir encara més la velocitat. Aviat faran entrar caminant a la gent. Això si, mentre el servei públic de transport és una autèntica vergonya. Es volen comparar amb ciutat europees on els transports funcionen. Per […]\nL’oli d’oliva ens ajuda a no menjar tant\nPosted in Articles Enric I. Canela, Nutrició on octubre 19th, 2008 No Comments »\nEnric I. Canela Fa uns dies Cordis es feia ressò d’un treball científic que mostra com certs aliments grassos ajuden a regular la gana. Els autors expliquen com els greixos insaturats, com les que es troben en l’oli d’oliva, als alvocats i als fruits secs, estimular la producció d’una molècula que suprimeix la sensació de […]\nEnsenyar Belles Arts a Catalunya\nEnric I. Canela Una estudiant de Belles Arts es queixava l’altre dia en una carta a La Vanguardia de com funciona la Facultat. Dic estudiant per que parla de futur. Bé està que ho faci. Això ha de portar a una reflexió de com es fan, de com fem les coses. Belles Arts té pendent […]\nABC es preocupa per les eleccions a rector de la UB\nPosted in Articles Enric I. Canela, Llengua, Universitat on octubre 19th, 2008 2 Comments »\nEnric I. Canela Tot i que el web de la UB diu En aquest espai podreu consultar les dades i els programes electorals dels candidats/de les candidates. (Disponible a partir del 17 d’octubre), si entreu no veureu res. És ha dir no trobareu cap programa, clar que sempre pot ser que jo hagi mirat en […]


31 PERSONES QUE NO ES VAN ADONAR QUE ESTAVEN SORTINT AMB FUTURES CELEBRITATS - PUBLICITAT\n31 persones que no es van adonar que sortien amb futures celebritats\nPrincipal Publicitat 31 persones que no es van adonar que sortien amb futures celebritats\nQuan veieu les vostres celebritats preferides mirant-vos enrere des de les pantalles de plata, és fàcil oblidar que també van tenir els seus anys més equivocats. De fet, la majoria d'ells solien ser Joe's de mitjana abans de fer-los grans.\nQuan veieu les vostres celebritats preferides mirant-vos enrere des de les pantalles de plata, és fàcil oblidar que també van tenir els seus anys més greus. De fet, la majoria solien ser Joe's de mitjana abans de fer-los grans.\nEn els darrers anys, la gent ha estat trobant fotos d’ells mateixos o els seus parents sortint amb personatges famosos abans que fossin famosos sense ni adonar-se’n. Des de Jamie Foxx fins a Leonardo DiCaprio: sempre és interessant albirar a les celebritats abans de fer-se famoses. Consulteu-los a la galeria següent.\n# 1 La meva mare va sortir amb Adam Sandler a l'escola secundària. Aquí teniu les seves fotos de ball\nFont de la imatge: Persona\n# 2 Així que la meva mare va sortir amb Matt Le Blanc i finalment va trobar una imatge d'ells\nFont de la imatge: RimKoumaira\n# 3 Acabo de trobar aquestes fotos de Leo amb la meva família ... (Va sortir amb la meva tieta)\nFont de la imatge: lenaalawtattoo\n# 4 va trobar Michelle Obama a l'Anuari dels meus oncles\nFont de la imatge: darahelena_\n# 5 Quan la meva tieta va sortir amb Jamie Foxx i el vam anomenar oncle Jami\nFont de la imatge: mikaelakistner\n# 6 El meu avi i la dalia negra (Elizabeth Short) 1945 El va citar i va ser sospitós de FBI\nFont de la imatge: forum4um\nEl cosí # 7 amb data de Matthew McConaughey a la universitat\ntuit de terra plana d'Elon Musk\nFont de la imatge: peytonntheisen\n# 8 La meva tieta coneixia Bradley Cooper a la universitat, abans que fos famós\nFont de la imatge: katiehagerty\n# 9 La meva mare era amiga de la infància amb John Travolta i vam trobar una foto de la meva Nana i ell després d'un dels seus espectacles quan feia teatre. Mireu els cabells dels anys 70 ...\nFont de la imatge: bilions\n# 10 Així que la meva mare decideix dir-me que va sortir amb John Legend en secret quan tenia 10 anys ???\nFont de la imatge: heyitsjaii__\n# 11 La meva tia va sortir amb Ashton quan era jove, així que vaig pensar que m'agradaria aprofitar aquest temps per fer saber a tothom la resta del meu tresor familiar\nFont de la imatge: peterson_molly\n# 12 Així que la meva mare va sortir amb Woody Harrelson\nFont de la imatge: joaniemarie123\n# 13 La meva tia tenia cita amb Jimmy Fallon\nFont de la imatge: maddyahouse1\n# 14 La meva germana solia llançar-se a l'escola secundària i ara mateix m'ho està dient\nFont de la imatge: camrynmariaa\n# 15 La meva dona solia sortir amb 'The Fonz' (Henry Winkler) a finals dels 70\nFont de la imatge: UberStone\n# 16 El meu oncle és bon amic de la reina Latifah\n# 17 Els pares del meu amic solien ser amics dels pares de Drake. Va trobar aquesta imatge i es va adonar de qui era el nen (1989)\nFont de la imatge: bancat\n# 18 La meva germana, un home machista, Randy Savage, als anys 90. Això sóc amb ell\nFont de la imatge: eLetoR\n# 19 Enrere quan Ariana Grande i jo vam 'sortir' i vam fer teatre junts\nFont de la imatge: joshvenkat\n# 20 La meva tia i Tupac també solien embolicar-se\nFont de la imatge: khiahhhhh_\n# 21 Acabo de descobrir que un amic meu anava a l'escola secundària amb Zac Efron. Va treure el seu anuari com a prova\nFont de la imatge: CeciliaBratton\nEl número 22 de Kevin Hart va anar a casa dels meus germans. El nostre Hs va aparèixer en la seva pel·lícula Rialles pel meu dolor\nFont de la imatge: Anna Stellina\n# 23 La meva tia utilitza fins ara Jay Z Tpp Smh\nFont de la imatge: joder\n# 24 Resulta que la meva mare va sortir amb Josh Hartnet a l'escola secundària\nFont de la imatge: AlTschida2\n# 25 La meva mare tenia una cosa amb Blake Shelton fa molt de temps, mentre que la meva tia sortia amb el baixista i es va trobar una foto\nFont de la imatge: Hayzee 3211\n# 26 Algú va trobar Ansel Elgort al seu anuari\nFont de la imatge: ltsTina\n# 27 El meu oncle i el seu millor amic. Pel que sembla, era un raper famós de tornada al dia\nFont de la imatge: Willyboss567\n# 28 La mare dels meus millors amics va anar a l'escola secundària amb Josh Duhamel i ho va trobar al seu anuari. Crec que veig un Mulle\nFont de la imatge: uhmhemmo\n# 29: El meu pare solia sortir amb Ol Girl de Martin\nFont de la imatge: kissskhaai\n# 30 La meva mare i la meva tia eren amigues de Floyd\nFont de la imatge: _MikaylaGray\n# 31 El meu avi té raó. Va ser a finals dels anys 70 quan era amic de Gilligan\nFont de la imatge: kilgoretrout8\ncom fer una bola d'alumini\ntots els memes del món\npreguntes per fer a siri que són divertides\nfent un jardí de fades en una olla\nQuins episodis de Dragon Ball Super puc ometre?\nPuc parlar vinya de gat\n10 vestits de núvia islàmics tradicionals Hijab\n30 diagrames científics massa divertits per no compartir


Montón assenyala que les auditories a les concessions són necessàries per a controlar els compromisos de les empreses\nLa consellera de Sanitat, Carmen Montón, ha explicat aquest dimarts que han tret a licitació la realització d'auditories a les concessionàries que gestionen els departaments de salut de Dénia, Elx-Crevillent, Torrevieja i Manises per a controlar si les empreses compleixen amb els compromisos d'inversió i tecnologies adquirits.\nMontón assenyala que les auditories a les concessions són necessàries per a controlar els compromisos de les empreses CONSELLERIA DE SANIDAD - Archivo\nMontón, després de presentar del Pacte per l'Atenció Integral de les Persones amb Problemes de Salut Mental, ha assenyalat sobre aquest tema que és "una coincidència en el temps" aquesta licitació amb la reversió la gestió pública del departament d'Alzira el pròxim 1 d'abril.\nAixí, ha aclarit que la primera auditoria es va realitzar sobre aquest departament perquè estava "més propera" la data de finalització del contracte, però que ara es faran aquests controls sobre la resta de concessions perquè són "necessàries per a establir el control que per part de l'Administració és degut".\nD'aquesta manera, es vol calcular la inversió i de tecnologia que han realitzat les empreses concessionàries i "poder així fer el seguiment i fer el tancament d'exercicis econòmics i de liquidacions".\n"S'auditen la resta de concessions el contracte de les quals segueix en vigor per a poder realitzar un control i vetlar pel compliment en cada departament dels compromisos econòmics adquirits", ha apuntat.


Casa / Vil·la de 390m² en venda a golf, Alicante\nCasa / Vil·la en excel·lents condicions de 4 dormitoris en venda a golf, Alicante\nVilla llista per entrar a viure amb acabats d'alta gamma i amb salons grans, terrassa, zona de barbacoa, piscina salina, vistes a el camp de golf i garatge independent en venda a Alicante Golf.\nExclusiva vila de 5 dormitoris sobre una parcel·la de 400 m² amb una piscina de cloració salina amb robot netejador. Se situa a la zona més privilegiada i bonica d'Alacant Golf.\nLa vila es distribueix en dues plantes més la planta semisoterrani.\nLa planta baixa disposa d'un saló-menjador, ampli i acollidor, amb sortida a un porxo just al davant de la piscina, tot molt privat, segur i verd. El porxo exterior gaudeix d'una zona de relax moblada amb gandules i una taula, ideal per gaudir de el bon clima de la regió. A l'esquerra de la zona de chill-out es disposa una gran taula, ideal per compartir dinars i sopars amb amics i familiars.\nLa planta superior hi la zona de nit. Aquesta consta d'un dormitori principal amb vestidor i bany privat de marbre i travertín. A més, ofereix altres tres dormitoris i un altre bany per donar-los servei. Tots els dormitoris són amplis i lluminosos i tenen armaris de bona qualitat.\nLa planta semisoterrani disposa d'una zona de garatge per a 4 cotxes, un traster ampli, la zona de sauna, dos salons diàfans i un dormitori amb vestidor i bany.\nFinalment, a la zona exterior, es beneficia d'un jardí amb gespa artificial totalment privat i tancat, amb una piscina de cloració salina.\nL'habitatge ve equipada amb caldera de gas, radiadors i aire condicionat per splits. Així mateix, ofereix terres de parquet a la primera planta.\nLa vila és ideal per a una família que busqui comoditat i un gran espai exterior per relaxar-se.\nSaló-menjador de gairebé 40 m²\nSaló de 40 m²\nSaló de 20 m²\nTerrassa coberta amb zona chill-out i zona menjador\nTerrassa oberta amb zona de barbacoa\nJardí amb gespa\nAquesta exclusiva vila se situa en una de les zones residencials de major prestigi de la ciutat d'Alacant, amb una excel·lent comunicació amb el centre de la ciutat i amb la platja de Sant Joan. A l'trobar-se en un carrer privat, la zona és molt tranquil · la. És a prop de tot tipus de serveis, com col·legis, zones esportives, centres de salut i de l'Hospital Universitari Sant Joan d'Alacant.\nTé una bona comunicació per transport públic, a 10 minuts de l'tramvia. I a més, està a un quilòmetre de platja de Sant Joan, amb fàcil accés a la N-332 ia menys de 10 minuts de el centre d'Alacant.\nI, per als amants de el golf, la casa es troba a primera línia de el mateix camp de golf. Una ubicació privilegiada per gaudir en família.\nCasa / Vil·la de 204m² en venda a golf, Alicante\nCasa / Vil·la de 491m² en venda a golf, Alicante\nDimensions del terreny 1.502m²\nEn venda, Parcel·la 620.000 €\nParcel·la de 977m² en venda a golf, Alicante\nDimensions del terreny 977m²\nPis de 225m² en venda a golf, Alicante\nCasa / Vil·la de 600m² en venda a golf, Alicante


El carrer dels pokémons – Francesc-Marc Álvaro\nFrancesc-Marc Álvaro | El carrer dels pokémons\npost-template-default,single,single-post,postid-4036,single-format-standard,mikado1,mikado-core-2.0.4,ajax_fade,page_not_loaded,,mkd-theme-ver-2.1,vertical_menu_enabled, vertical_menu_width_290,smooth_scroll,side_menu_slide_from_right,wpb-js-composer js-comp-ver-6.0.5,vc_responsive\n29 jul 2016 El carrer dels pokémons\nL’altre dia, al carrer, vaig veure dos homes pendents obsessivament dels seus smartphones mentre la filla petita d’un d’ells –de tres o quatre anys- travessava sola un pas de zebra en una zona de trànsit molt intens. Els dos ganàpies anaven caçant pokémons i s’havien oblidat de tot, pendents només de capturar bestioles virtuals i sumar punts. L’escena era còmica i era potencialment tràgica. És la febre d’aquest estiu: el Pokémon Go. Una altra moda, la de les selfies en llocs de risc, ja ens ha acostumat a conviure amb la vella estupidesa multiplicada per la novíssima tecnologia, la qual cosa reforça l’absurd quotidià. Vull dir que estem preparats –em sembla- per assumir que un caçador de pokémons acabi prenent mal; una altra cosa és que això provoqui danys a terceres persones, extrem que -malauradament- no s’ha de descartar pas.\nUna de les coses més interessants que diuen els propagandistes del Pokémon Go és el següent argument: aquest joc convida a sortir al carrer, els seus practicants no es queden tancats a l’habitació com passa amb la majoria de videojocs. Vet aquí la seva gran virtut: adolescents i joves (i els adults que s’hi enganxen) tornen als carrers gràcies a la companyia Nintendo. Tornen als carrers i, de passada, fan una mica de cultura: visiten monuments, museus, esglésies, places i llocs emblemàtics on hi ha els anomenats gimnasos de pokémons i les pokeparades. El lleure de les maquinetes virtuals es treu de sobre una de les crítiques habituals dels seus detractors. El jugador ja no és aquell subjecte tancat al seu cau, al contrari: és un caminant incansable que s’ha de fer present en escenaris reals. No diré que el jugador de Pokémon Go és un flâneur en potència, perquè seria una exageració, però no descarteu que darrere dels coloms i les rates virtuals algú acabi imitant Baudelaire.\nA mitjans dels anys setanta, tornar al carrer volia dir recuperar algunes festes i inventar-se esdeveniments que convertissin l’espai públic en un lloc alliberat de l’oficialitat que havia generat el franquisme. El nou folklore, el teatre al carrer, el nou circ, la música tradicional reinterpretada, la relectura underground dels carnavals i altres fenòmens van sorgir llavors. Les noves generacions s’apropiaven felices del paisatge urbà. Recordeu que una de les frases més cèlebres de Fraga com a ministre va ser “la calle es mia”. Calia demostrar que això no era cert.\nEl carrer no és avui de Fraga ni dels que reinventen les festes majors. És dels caçadors de pokémons, agradi o no. Molts joves queden per anar a caçar plegats i –segons m’informa el meu fill- la moda ha aconseguit també que alguns adolescents surtin més sovint de casa. Mai com ara el progrés ha estat tan a prop de la sopa d’all. Si caceu com si no caceu, que el mes d’agost us sigui amable.


El CFS Molins 99 encadena dues victòries consecutives | Viu Molins de Rei\nEl CFS Molins 99 encadena dues victòries consecutives\nMaría Samblás and David Polo • 15/02/2021\nCFS Molins 99 4-3 Aelis-Sage Partner Eixample. Els de Molins de Rei aconsegueixen vèncer a casa, i sumen dues victòries consecutives per primera vegada aquest curs.\nLes millors imatges del CFS Molins 99 – CFS Eixample // Vídeo i edició: David Polo\nAquest passat dissabte 13 de febrer, el sènior masculí ‘A’ del Club Futbol Sala Molins 99 rebia al CFS Eixample al Pavelló de La Sínia. Els molinencs arribaven a aquest duel corresponent a la 16ª jornada de Tercera Nacional com a vuitens a la classificació amb 12 punts, mentre que el rival era 6è amb 14. Tots dos conjunts tenien dinàmiques força semblants, a més que a l’anada havien empatat a 3 a Barcelona, pel que semblava un partit, a priori, assequible pels de Jacob Bustamante.\nL’enfrontament, però, no va començar gens bé pels de Molins de Rei. Al minut 3, el jugador de l’Eixample Manuel Villalba marcava el primer gol després d’un córner i deixava als locals amb un pam de nas. Però es van saber recuperar ràpidament. Als deu minuts, Alex Sánchez Ajo feia el gol de l’empat a 1 després que Albert Victori xutés a les mans del porter rival i, en el rebot, el capità marqués el primer.\nEl segon va arribar poc després, amb una jugada molt semblant, però aquest cop era Marc Blaya el que feia pujar el 2-1 a l’electrònic. El Molins 99 no deixava respirar al rival, amb un seguit d’intents de cara a porteria; un d’aquests va tornar a acabar entre els tres pals obra, de nou, Sánchez Ajo. Aleshores, amb el 3-1 al marcador, el tècnic de l’Eixample va demanar temps mort per aturar la bona dinàmica dels molinencs. No els va servir de gaire, doncs, només reprendre el partit, el capità feia el quart i tancava així el seu hat-trick personal.\nEls molinencs aconsegueixen la primera victòria de l’any a La Sínia // María Samblás\nPoc més va succeir en els cinc minuts restants per arribar al descans; a part que un dels golejadors, Marc Blaya, al xocar amb un rival, havia de retirar-se amb molèsties. A la segona part, però, va tornar a entrar. I precisament el mateix Blaya, als 4 minuts del segon temps, era expulsat amb vermella directa per l’àrbitre per fer servir llenguatge malsonant. Una baixa que l’equip molinenc va notar força entre les seves files.\nEl duel va guanyar en intensitat, fins al punt que l’Eixample marcava el seu segon gol al 29’ després de molta insistència. Això no va aturar als locals, que ho van seguir intentant però no van tornar a tenir sort de cara a porteria. La defensa, però, va fer una gran feina. Quan l’enfrontament semblava totalment trencat, els barcelonins van decidir jugar de cinc i van marcar el 4-3 a falta de pocs segons pel xiulet final. Uns darrers segons molt tensos pel Molins, que no volia veure com se li escapava una nova victòria en els últims instants. Però el partit va acabar i el resultat final que lluïa a l’electrònic era de 4 a 3. Segon triomf consecutiu pel CFS Molins 99, després de guanyar la setmana anterior a la pista de l’AECS L’Hospitalet.\nEl CFS Molins 99 durant un temps mort // María Samblás\nEn acabar el duel, el jugador Alex Valero en declaracions a Viu Molins de Rei, que es poden veure al final del vídeo que acompanya a aquesta crònica, afirmava que havia estat “un molt bon partit de tot l’equip.” Destacava també que arribar amb dinàmica guanyadora els havia “motivat” i que “vèncer a La Sínia sempre és un punt a favor.” El conjunt molinenc es troba en un gran moment de forma i Valero considera que han “corregit els errors que teníem i ara estem fent passos de gegant.” “Hem de seguir en aquesta dinàmica, aconseguir els màxims punts possibles, i lluitar tots els partits fins al final”, concloïa.\nNomés queden dos enfrontaments més per a què acabi la primera fase de la temporada, i el CFS Molins 99 s’haurà de veure les cares contra el Gràcia a domicili la setmana vinent, i rebre al FS Bosco Rocafort en la darrera jornada.\nImatges del CFS Molins 99 – CFS Eixample\nEtiquetes:alex valero cfs eixample CFS Molins 99 futbol sala futbol sala masculí Sènior A futbol sala


La denúncia del Papa en positiu\nEl Pontífex ens va deixar palplantats quan va dir que la resistència al canvi la inspira el dimoni\nActualitzada 29/01/2017 a les 06:44\nEl Papa Francesc feu una denúncia sense precedents en la llista dels successors de Pere. “La resistència als canvis està inspirada pel dimoni”, va dir en el discurs de Nadal al personal del Vaticà. Ens va deixar palplantats. Segur que a més d’un cardenal o bisbe li ha amargat les festes nadalenques. La premsa laica se’n feu ressò en comentar: “Els vaticanistes tradicionals s’han quedat esgarrifats.” La paraula “demoníaca” en els llavis del Papa m’impressionà. Ara fa un mes que el Papa va fer la denúncia. En aquests trenta dies i escaig he mirat de posar-me en la seva pell. Ell completà la denúncia amb una exigència: “Ens cal una purificació d’estructures burocràtiques i en el fons, també mentals.” Goso opinar sobre el tema.\nLes exigències del Papa Francesc van més enllà del territori eclesiàstic. Els polítics, governs, fundacions, entitats socials i també ONG, tots han de fer reformes en nom de l’eficàcia. No s’hi val canviar per no canviar. Tampoc els líders i els partits populistes poden enlluernar les persones senzilles i humils amb grans promeses que saben amb certesa que no compliran.\nEl Vaticà és una torre d’aguait. El Papa hi observa el millor –i també el pitjor– del nostre planeta. El treball precari, si és que es té; l’abisme entre rics i pobres cada dia més gran; la cobdícia i la corrupció que campen sense immunitat; els estats cada dia més febles enfront dels grans capitals; els refugiats que són uns desconeguts a la porta de casa nostra, com ho lamentà el recentment traspassat sociòleg i filòsof Zygmunt Bauman; les estultícies dels governants que volen aixecar fronteres on –avui– no n’hi ha.\nEn el camp que em toca més de prop, l’educació, lamentem que regni la tecnologia i que es relegui la filosofia; ens sap greu que la competitivitat anorreï l’humanisme; la incapacitat de fer valer la democràcia per sobre dels interessos personals; l’individualisme, que ha esdevingut una nova plaga d’Egipte, al món d’avui.\nSi entrem en el camp pastoral de l’Església, ens trobem que bastim ponts on ja fa anys que el riu no passa per allí. El Papa, davant del proper Sínode 2018 sobre els joves, es pregunta: “Què pot fer l’Església per als joves avui? L’Església desitja posar-se a escoltar la vostra veu, joves!” Admiro els agents de pastoral de base que tenen un projecte ben concret; que fugen de paraules boniques i dels focs d’encenalls. Es mullen pel projecte, perquè serven la seva autoestima, per damunt de crítiques i menyspreus, o pitjor encara, per damunt de la buidor.\n“Vols canviar el món?”, preguntava Anthony de Mello, uns dels deu escriptors que ocupen un lloc de favor a la biblioteca d’AINA. Mello responia preguntant-se: “Aleshores, per què no començar amb tu mateix? Per què no transformar-te primerament tu mateix? Com arribar-hi? Per l’observació, per la comprensió. Evitant tota mena de judici de la nostra part sobre els altres. Perquè quan judiqueu, ja no podeu comprendre.”\nDavant l’any 2017, difícil socialment parlant, no hem de presentar un tot pessimista. L’hem de contemplar amb un somriure. Una alegria que augmenta quan la compartim. Una joia que disminueix quan la guardem per a nosaltres. Si somriem, si donem joia i pau, aquesta s’acumula al nostre cor fins al punt inimaginable d’uns somnis, els més bojos i els més grans.\nEl Papa Francesc, que actua de manera radical davant un món que perd la consciència de pecat, ens regala també el decàleg de la felicitat:\n1) Viure i deixar viure. Caminem cap endavant i treballem per tal que la gent camini cap endavant. No a la gelosia pels èxits del veí. 2) Donar-se als altres. Quan ens donem als altres, ens realitzem. “L’aigua estancada es podreix”, deien a Bellcaire. “L’aigua del canal no fa mal, perquè és aigua corrent.” 3) Mou-te plàcidament. Els que hem complert els 75 anys l’edat ens concedeix aquest valor. 4) Jugar amb els infants. Els Reis m’han portat un joc d’escacs. Espero poder gua-nyar aquest estiu la mainada de Sant Julià, que són uns cracs. 5) Comparteix els diumenges amb la família. Així es conserva el caliu de la unitat. És la cosa més complicada a realitzar a Andorra. Goso demanar que, almenys, ens asseguem junts a taula. 6) Ajuda els joves a trobar una feina. Element bàsic i necessari per obrir-se camí. A AINA, amb la FEMN, ja tenim programat un altre curs per diplomar els joves com a educadors en el lleure; i un altre, per ser directors d’esplais, colònies i de cases de colònies. 6) Cura de la natura. A dues noies del col·legi El Amor de Dios, d’Alcorcón, els he demanat que demà a Grau Roig s’aturin dos minuts per exclamar: “Que boniques són les muntanyes d’Andorra nevades!” 8) Oblida tot allò que és negatiu. La negativitat ofega. El tema treballat el mes de desembre per internet amb els monitors ha estat l’autoestima. Una monitora escriu: “La necessitat de murmurar dels altres revela la manca d’autoestima.” 9) Respecta qui pensa diferent. Els Drets Humans ens igualen com a persones. El mateix Papa afirma: “L’Església creix per atracció, no per proselitisme.” 10) Busca activament la pau. Jesús mateix diu que “són feliços els qui posen pau”. Esguardo la meva Confident, qui, ara fa cent anys, a Fàtima, encomanava a Jacinta, Francesc i Lucía “pregar per la pau” perquè la pau és un do de Déu, i també un desafiament i un compromís per a tothom.


Reflexiones | Encuentosydesencuentos's Blog\nbalcons, confinament, pensaments\nDurant aquests dies de confinament, cada matí surto a mirar pel balcó. És un balcó petit, que dona a un carrer no gaire ample, amb vistes a edificis que sovint, a aquestes hores, tenen les persianes tancades: façanes adormides, com també ho estan els carrers per on ara només es desperta algun cotxe solitari. Mirar pel balcó és un gest que per a mi fa estiu, em porta al poble, perquè allà sempre començo el dia igual, recolzant-me a la barana metàl·lica (d’un finestral que no és balcó, però com si ho fos) per observar. Al poble pots mirar el mar, els vaixells que tornen, els que marxen. Sents el riure d’alguns joves que tornen de la platja, amb el regust de la festa encara a la boca, i aquell xiuxiueig que intenten amagar perquè saben que el silenci els envolta i potser els delata abans d’arribar a casa, just en aquella petita frontera entre el moment en que uns s’adormen i els altres s’aixequen. De lluny s’intueix la campana de l’església. I davant hi ha el mar i la casa dels meus avis, ja sense ells des de fa anys.\nÉs un gest que ara, quan surto al balcó de la ciutat, on els horitzons són de ciment i asfalt, em fa recordar. Potser és la nostàlgia del moviment, no ho sé, però em venen les imatges: les finestres sempre obertes de bat a bat, i mig cos recolzat, parlant a crits amb algú des del carrer, amb l’àvia que sortia a la finestra del davant per preguntar si baixaríem a dinar, observant la tramuntana fent créixer onades i fent ballar els vaixells, creant una música que s’escola per totes les cases. Al poble ara ja no es fa tant, però abans era normal això de parlar-se de finestra a finestra, de balcó a balcó. Cridàvem un «mama» des del carrer, i sortien cinc caps (per això vam haver de començar a cridar a les mares pels noms, perquè sabessin a quina mare estàvem cridant). Infància i adolescència, estius i més estius lligats a un finestral que s’obre al mar i a uns moments de pau que es queden, encara que ja hagin passat. No sé per què escric això. Potser perquè avui he tornat a sortir a mirar pel balcó i he vist aquest petit fragment de ciutat, el silenci, aquest gris del cel que no marxa, i he pensat en dibuixar-me un mar a la finestra, amb una casa al davant, per on pogués parlar amb la meva àvia, amb el meu avi o amb qui fos, amb algú que no estigui a l’altra banda de la pantalla, sinó a prop, encara que no el puguis tocar. Després, recordes per què hi ha aquest silenci, per què només observes el carrer des del teu petit mirador casolà i els records es fan una mica més petits, com si haguessin de quedar-se esperant a que tot això passi, a que ja no hi hagi tants números a les notícies (números que tenen noms i famílies, que no són només part d’una estadística, d’una llista), a que l’angoixa davant del panorama es pugui anar calmant… i el balcó torna a ser un balcó de ciutat i tu algú que desperta a un nou dia que és igual que el d’ahir, amb totes les ganes acumulades que ja no saps on posar i potser per això et deixes portar per la nostàlgia que poses per escrit: nostàlgia d’algú amb qui parlar a l’altra banda del carrer, com fèiem al poble, gastant els «mama» i els noms, trencant el silenci amb una mica de vida; o simplement a l’altra banda, més enllà del tacte llis d’una pantalla.\ncontes, records, reflexió\nAvui he comprat maduixes. És d’aquelles informacions irrellevants per qualsevol persona que no sigui jo, però en vull parlar per un motiu i és aquesta memòria que últimament sembla que es dispara per qualsevol cosa. No sé si veure cada cop més a prop el meu aniversari em fa mirar cap enrere, o si simplement és un estat d’ànim que darrerament m’acompanya, però els records truquen a la porta més sovint, amb calma, però persistents. I les maduixes em fan pensar en la meva avia, en els dinars que feia els dimecres, per reunir a uns quants dels fills i els nebots. Al principi ho feien els dos, l’avi i l’avia; després només ella. I ara els dimecres són simplement això, un dia més de la setmana. Potser per això no és tant el dia, com les maduixes, les que em desperten els records. De fet, hi ha un munt de plats i aliments que em recorden a ella. Suposo que és el que passa quan compartir taula i cuina ha estat una de les constants de la teva vida.\nActualment, en aquesta ciutat-aparador que és Barcelona, on cada cop costa més tenir un pis, si aconsegueixes tenir un i pagar els lloguers desorbitats, les cuines normalment no són gaire grans. He viscut a pisos on si hi havia dues persones a la cuina et tocaves d’esquena o de costat. Era una manera de crear intimitat, però les intimitats de les cuines que jo recordo eren diferents, més espaioses, més calmades, amb més temps. Al poble, la cuina de la meva tieta era enorme, i tenia un rebost sempre ple que havíem d’assortir sovint, perquè érem un munt a l’estiu, en època de créixer i menjàvem com animals. El meu padrí també tenia una cuina gran, d’aquelles que tenen un color acollidor, que fa caliu. I quan fem dinars a casa dels meus pares, sempre acabem xerrant a la cuina malgrat el sofà solitari del saló. Suposo que el que es diu entre fogons té un pes específic, fins i tot quan has de lluitar amb el dimoni de l’extractor.\nPerò tornant a les maduixes. A la meva avia li encantaven. Cada any, per aquestes dates, hi havia maduixes a taula, normalment acompanyades amb nata o xocolata desfeta (sí, érem molt golafres). També li agradaven els gerds, i la remolatxa (mai m’havia fixat, però teníem, i tinc, certa tendència per tot allò vermell o amb tonalitats germanes). Després de la seva mort vaig passar una llarga temporada plorant cada cop que veia una capsa de gerds. Tallar remolatxa era una forma de recordar-la i a vegades em queien més llàgrimes que amb la ceba. Suposo que se’m trencava el cor sabent que mai més podria tornar a compartir aquelles coses amb la meva avia. Ara puc fer-ho sense plorar, com un petit homenatge. I quan agafo una cassola, penso en ella, i en ell, en el meu avi. I llavors penso que no importen tant els metres quadrats que tingui la cuina sinó la sensació de viure-la. No m’agraden els plats precuinats. Prefereixo empastifar-me les mans, fins i tot quan no tinc temps, perquè cada cop que ho faig, estic repetint una conversa entre el present i el passat. I perquè és una forma d’alimentar-se més enllà de l’estómac.\nSobre llibreries, videoclubs i la memòria\nLa Gabia de Paper, llibreries, videoclub\nL’altre dia, netejant els llibres que ocupen les parets de casa, em va venir al cap una idea, i és que probablement podria dir d’on venen cadascun dels llibres que tinc: qui me’ls ha regalat, on els he comprat jo o per què. Cadascun d’ells té una història. De fet, alguns fins i tot guarden a dins petites històries més enllà de les que va imaginar l’autor: postals, targetes de metro, bitllets d’avió, fotos, cartes… Probablement seria capaç de dibuixar un mapa de la meva història a través dels llibres que tinc i els que he perdut, perquè els vaig deixar a algú i mai van tornar. Si algú em preguntés quants tinc no ho sabria dir, ni tampoc quins són els títols de tots. Però quan els agafo un a un per passar el drap, la memòria se’m dispara. Perquè tenen presència ara, però també la tenien quan van arribar a les meves mans.\nSempre he estat de comprar a les llibreries (o d’anar a biblioteques). Sóc de les romàntiques que encara creu en el poder del paper. El que llegeixes en paper queda. Però ja no és només això. El que també queda és el fet d’anar a buscar el llibre, traslladar-te fins a un lloc, buscar-lo, decidir… Tinc llibres que van venir amb mi dins d’una maleta des de Donosti, Edimburg o Dublín. Estan impregnats d’històries perquè estan vius, perquè era un acte viu anar a cercar-los, dubtar si podies comprar-los o no, potser perquè el munt de pendents era enorme o perquè no hi hauria lloc a la maleta si agafaves tres llibres sobre mitologia i llegendes d’Escòcia, a més d’un d’històries de fantasmes…\nL’altre dia es parlava a Twitter dels videoclubs i em vaig adonar que amb les pel·lícules passava una mica el mateix: podria enumerar moltes de les que vaig llogar. Probablement no podria dir quan, però sí quines i sobretot on, perquè sempre va ser al mateix videoclub. També tinc molt clar per què podria fer-ho, i és perquè hi havia un ritual: entrava al videoclub i els dos encarregats em saludaven. Un sempre es quedava darrera el taulell, però l’altre sovint passejava pel passadís amunt i avall amb mi. Coneixia els meus gustos i els del meu germà i anava recomanant, explicant… A vegades ens guardava alguna novetat perquè poguéssim ser els primers en veure-la, perquè hi anàvem cada setmana, però també perquè parlàvem amb ells. Comentàvem trames, directors, idees… Van arribar a deixar-nos un aparell de reproductors de DVD per convèncer als meus pares per deixar enrere el VHS. Anys després, quan van haver de tancar perquè van obrir un Blockbuster al barri i nosaltres érem dels pocs que seguíem fidels, ens seguíem trobant pel carrer, parant-nos a parlar. No eren part de la família, però formaven i formen part de la presència constant d’uns anys de la meva vida.\nQuelcom similar passava a la llibreria, on la relació era encara més estreta perquè allà sovint anàvem a arreglar el món. Aquell espai era casa meva i dels meus pares. A vegades, quan era hora de tancar, abaixàvem persiana i ens quedàvem allà, xerrant: quatre adults i jo, escoltant, aprenent el que era tenir opinió i que t’escoltessin encara que fossis un inici d’adolescent. De fet, aquell espai era tan especial, tan propi en cert sentit, que a vegades ajudàvem els dies de Sant Jordi perquè sabíem on estava cada maleït llibre. Encara recordo el dia que vaig demanar la Divina Comèdia i el Decameró per un estiu i em van dir «veig que t’emportes lectura lleugera». Em van descobrir editorials, autors que no coneixia; buscaven els llibres que no trobava ningú més i compartien amb tu un cafè si hi anaves quan no hi havia gent.\nAra la llibreria i el videoclub ja no hi són. Els tenia al mateix carrer de casa dels meus pares. Llibreries segueixen existint i segueix sent un plaer passejar entre llibres deixant que algú et recomani algun o deixant simplement que una portada et piqui l’ullet. Videoclubs quasi no en queden, però encara hi ha algun que resisteix. No sé si el record que tinc és nostàlgia o romanticisme, però a vegades penso que comprar llibres per Amazon o llegir-los al Kindle no té la mateixa màgia, com potser tampoc la tingui la possibilitat de veure-ho tot quan vulguis i com vulguis. Com a mínim, a mi a vegades se’m barreja tot a la llista de Netflix i no tinc ni idea de què escollir. Potser és perquè ara sembla que ja no hi hagi temps, o no calgui “perdre’l”, per anar a cercar, a deixar-te portar pel tacte físic d’un llibre o un VHS o DVD i decidir que aquesta tarda serà aquest i cap altre. La memòria singular del tacte. Però sobretot la memòria de la presència, d’aquell intercanvi humà que no només feia barri, sinó família més enllà de casa. Persones que sabien qui eres i amb qui podies dialogar per recomanar i ser recomanat, per aprendre i descobrir. En persona. Ara ho fem a través d’internet, jo la primera. I també funciona, però si recordo la xerrada que vaig tenir amb una llibretera de Donosti cada cop que agafo Astronautas d’Stanislaw Lem, és perquè vam estar allà. Presents, amb la presència d’uns ulls, d’una veu i d’una persona que va decidir dedicar una estona de la seva vida a parlar amb mi. I al final, el mapa de la vida d’una persona esta feta d’aquests tipus de moments, els que ha tocat de veritat, en persona.\nDisculpeu la nostàliga,\nPer què ballo?\ndansa, improvisació, Marabal, música\n«Per què ballo?». Aquesta és una pregunta que sovint em fan, acompanyada, per descomptat de la clàssica «I quin tipus de dansa és?». Aquest és un intent de respondre les dues preguntes. Amb aquest text m’allunyo dels comentaris sobre llibres, però la paraula serveix per a moltes coses. També per explicar per què ballo.\nFa molts anys em van trencar. Em vaig trencar. I com a vegades passa quan caus per un pou, en sortir d’ell decideixes prendre un altre camí, provar coses noves. Va ser així com vaig descobrir la dansa. No era una dansa com la que havia provat de petita, amb el mallot, la barra i els miralls. No hi havia una imatge repetida de tu mateixa marcant el que estava bé i el que estava malament. Només el terra, les parets, la música i un concepte diferent del que volia dir dansar. Vaig descobrir un lloc on el moviment no havia de ser maco en sí mateix. No et demanaven que la corba de la teva esquena fos tan marcada que fes mal. No et demanaven que les puntes dels teus peus es trenquessin. El teu cos era més important que l’estètica del moviment, perquè al final el moviment que estaves buscant era orgànic, més enllà de la imatge que pogués veure l’altre. Sense màscares, sense filtres. Real. Vaig descobrir que es podia ballar amb el cos, però també amb l’espai, amb els materials, amb la pintura. Sense jutjar, sense buscar. Simplement pel plaer de fer-ho.\nAquesta és una de les raons per les que ballo: perquè allà vaig descobrir que podia ser i moure’m sense cap etiqueta. Quan balles, quan deixes que la música et travessi, deixes de ser una imatge i et pots arrencar totes les capes de persona que t’has anat cosint. Et pots anar traient les paraules que t’han volgut acotar, els murs que has anat construint al teu voltant, tots els personatges que has intentat ser. Quan balles, quan permets que el cap calli durant una estona, simplement ets. Amb tots els teus defectes, amb totes les cicatrius, amb tots els moviments que de cop i volta et neixen i et descobreixen quelcom diferent de tu. Quan balles, simplement ets. I per un moment, tota la resta no importa. Has arribat a un lloc on et poden créixer ales, on pots convertir-te en llop, en cascada, en tot, en res…\nSi tots balléssim més sovint, potser ens trepitjaríem els peus, però potser també podríem deixar de banda tantes etiquetes, tantes cotilles, tants murs… No sé. Potser és absurd, potser és ingenu, però quan balles només hi ha cossos, hi ha moviment. No importa el sexe ni l’edat, el color de pell o l’idioma. El llenguatge de la pell i el de la música són potents. Però insisteixo, potser simplement és perquè jo ballo…


La presència quotidiana dels codis QR: què són i com utilitzar-los – Gestió del coneixement\n20 gener 2012 xarxes8 comentaris\nEls codis QR (inicials de quick response, resposta ràpida), cada cop més visibles a tot arreu, són producte d’una evolució dels codis de barres tradicionals i un dels elements més bàsics d’allò que s’anomena realitat augmentada (en aquest cas, en dues dimensions, 2D). Els codis QR converteixen dades en un format escanejable fàcilment.\nEls codis QR són molt fàcils de generar des de pàgines web especialitzades. A la pàgina Design Modo van publicar una llista dels generadors de codis QR més utilitzats. Un cop generats, es poden incloure en format digital a qualsevol pàgina web o bé imprimir-los sobre paper o qualsevol altre superfície adient.\nTambé es poden generar utilitzant els serveis d’escurçadors d’URL de Google i Bit.ly. Fins i tot hi ha pàgines generadores de codis QR específics, com ara Likify, que crea botons “M’agrada” de Facebook. Hi ha QR estàtics (la informació que proporcionen no és editable, sempre és la mateixa) i n’hi ha de dinàmics (la informació es pot editar i, per tant, es pot canviar sense necessitat d’haver de generar un nou codi); una eina molt útil per generar, gestionar i monitorar aquests codis QR dinàmics és TrakQR.\nPer accedir a la informació que contenen, cal disposar d’aplicacions que desxifrin o generin els codis als dispositius mòbils (n’hi ha moltes de gratuïtes i per a qualsevol plataforma).\nAquestes aplicacions es poden descarregar des dels llocs següents:\n– Plataforma Android\n– Plataforma iOS (Apple). També podem trobar aplicacions a l’Apple Store\n– Plataforma Blackberry OS\n– Plataforma Symbian\n– Plataforma Windows\nLes utilitats principals dels codis QR són:\n– Transferir informació de contacte (targetes de visita)\n– Adreçar el tràfic d’Internet cap a llocs determinats (per exemple, per publicitar ofertes especials en un comerç o empresa)\n– Adreçar el tràfic cap una pàgina web determinada a partir d’un anunci publicitari.\n– Facilitar l’accés wifi en determinats espais on la connexió és oberta (en comptes d’introduir usuari i contrasenya, només cal escanejar el codi QR).\nTambé es poden donar usos menys convencionals, a Flyteblog van publicar una llista d’aquests usos més creatius. El cert és que tant els codis QR com les més sofisticades etiquetes RFID obren tot un món de possibilitats per a la comunicació.\nAl darrer butlletí Compartim que es va enviar hi havia tres codis QR que enllaçaven amb pàgines que completaven la informació dels articles respectius. A més a més, a la 26a sessió web usarem un codi QR per a l’accés wifi a la sala d’actes del Centre d’Estudis Jurídics i Formació Especialitzada.\nMapes mentals: eficiència en la comunicació amb senzillesa\n8 thoughts on “La presència quotidiana dels codis QR: què són i com utilitzar-los”\n20 gener 2012 a les 10:05 pm\nMolt bon article! Us recomano també lectura dels articles http://blocs.gencat.cat/blocs/AppPHP/dgtsi/2011/09/20/55/ i http://blocs.gencat.cat/blocs/AppPHP/dgtsi/2011/09/27/els-codis-qr-segona-part/ on s’intenta explicar-ho d’una forma també molt didàctica!!! Fins aviat!!\n20 gener 2012 a les 10:39 pm\nGràcies, Kim! Ja els coneixíem, per això vam decidir fer una síntesi per al Compartim i perquè n’estem començant a fer un ús intensiu. Fins aviat 🙂\n23 gener 2012 a les 1:12 pm\nGràcies, Núria. Això sí que és compartir coneixement d’última generació!\n23 gener 2012 a les 1:20 pm\nBon post Nuria i gràcies per la informació.\n23 gener 2012 a les 3:31 pm\nElena, Joan: gràcies! És que hem d’estar ben informats i només és qüestió de passejar-se una mica per Internet i barallar-te una estona amb el mòbil fins que funcioni 🙂\n26 gener 2012 a les 9:42 am\nBon i útil article, Núria. En el cas de les targetes de visita, vam estar un temps preparant el canvi del PIV (Programa d’identificació visual) que més endavant es va fer des de la DGACD, gràcies també a l’interès mostrat per Marc Vizcarro del Departament d’Economia i Coneixement.\nAhir, com dèieu, a la 26a sessió web en vam poder veure un altre ús: accés al wifi del CEJFE.\nI, finalment, en la plataforma de generació d’idees d’innovació de productes i serveis http://inventem.cat, algú ha proposat una idea molt potent d’aplicació dels codis QR als medicaments farmacèutics. No us la perdeu i, si us agrada, voteu-la ;-)))\n27 gener 2012 a les 12:58 pm\nGràcies, Jordi: està clar que de les potencialitats que tindran els codis QR només en veiem l’inici. I, sí, sí, participeu a l’Inventem.cat.\n27 gener 2012 a les 1:00 pm\nCom diu la Núria, ara estem mirant també d’obrir camps inèdits d’aplicació dels codis QR. A la formació hi ha molt camp per explorar. De fet estem amb la UB (Laboratoru de Mitjans Interactius de A. Bartoleme en un projecte europeu que a més afegeix la capa de Realitat Augmentada.


Holiday home Manerba del Garda -BS- 50 Manerba del Garda Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Holiday home Manerba del Garda -BS- 50 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Manerba del Garda. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Manerba del Garda -BS- 50 asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Manerba del Garda, el Holiday home Manerba del Garda -BS- 50 és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Hi ha millors estratègies que la mitjana del cost del dòlar? – Your Investment News\nHi ha millors estratègies que la mitjana del cost del dòlar?\nOriginalment de Dirk S. Leach\nActualitzat per Ben Reynolds el 19 d’agost de 2021\nLa mitjana del cost del dòlar existeix des de fa molt de temps. Recordo la meva introducció a aquesta estratègia d’inversió fa més de 30 anys, i aleshores estava ben arrelada.\nMoltes persones han utilitzat la mitjana de costos en dòlars i ni tan sols havien reconegut que havien emprat l’estratègia en les seves contribucions mensuals de 401.000 euros.\nLa mitjana del cost del dòlar és una estratègia en què l’inversor col·loca un import fix en dòlars en un vehicle d’inversió (accions, bons, fons d’inversió, etc.) en un calendari periòdic regular.\nL’avantatge de la mitjana del cost en dòlars és que l’inversor té un mètode disciplinat a seguir per fer inversions i, a causa de l’import fix invertit, l’inversor comprarà més accions quan el mercat sigui més baix i menys accions quan el mercat sigui més alt.\nNo obstant això, ens hauríem de preguntar: hi ha millors estratègies que la mitjana de costos en dòlars per invertir amb el temps i construir riquesa?\nCrec que n’hi ha.\nAquest article presenta dues estratègies alternatives per invertir al llarg del temps i també analitza el rendiment d’una simple inversió global.\nVeurem comparacions de rendiment en diversos escenaris de mercat i descobrirem quina estratègia funciona millor en cada escenari de mercat.\nSuma global versus mitjana de cost en dòlars\nComparar una estratègia d’inversió global amb la mitjana del cost en dòlars és bastant senzill. Comparisonbviament, aquesta comparació és discutible si l’inversor no té una suma considerable per invertir d’entrada. Tanmateix, suposant que l’inversor comença amb una suma important per invertir, ell / ella s’enfronta a decidir com implementar millor aquesta suma.\nL’inversor hauria de col·locar tota la suma perquè funcioni alhora o repartida en el temps?\nLa taula següent compara una hipotètica inversió de 12.000 dòlars, a títol global, al començament del període o en increments de 200 dòlars al mes durant un període de cinc anys.\nLes dues primeres files, les accions A i B, comparen una hipotètica acció que no paga dividends comprada al començament del període de cinc anys (Acció A) contra la compra en quotes mensuals de 200 dòlars (Acció B) durant un període de cinc anys en un augment alcista mercat.\nCom era d’esperar, el valor total al final del període afavoreix definitivament la inversió global. Això es deu al fet que la inversió global es guanya un 8% anual durant 5 anys complets.\nLes següents 4 línies, accions C a F, mostren la mateixa comparació amb un dividend del 4% inclòs per a les accions C i D i amb un dividend que creix un 5% anual per a les accions E i F. Com era d’esperar, els resultats són encara més favorable per fer una inversió global al començament del període.\nQuè passa si el mercat i les accions dels inversors fan un gir continu baix?\nLes dues darreres línies, les accions G i H del gràfic, mostren clarament que els inversors es mostren millors amb la mitjana del cost en dòlars en un mercat que experimenta una tendència descendent sostinguda.\nAquí es volia brillar l’estratègia de mitjana del cost del dòlar, un mercat a la baixa que permetia a l’inversor comprar més accions al preu més baix. No obstant això, el lector astut preguntarà, però, què passa amb els dividends? Els dividends tindran un impacte en quina estratègia hauria d’utilitzar l’inversor?\nEl gràfic següent compara el que succeeix en un mercat a la baixa sostingut amb accions que paguen dividends per a una inversió global i la mitjana del cost en dòlars.\nVaig trobar els resultats molt interessants. Per a les accions que paguen un dividend significatiu o tenen un creixement anual significatiu del dividend, invertir una quantitat global al principi del període guanya fins i tot en un mercat sostingut a la baixa.\nPer a aquest hipotètic cas, una acció que ofereix un dividend del 2% amb un creixement anual del 5% del dividend és aproximadament el punt d’equilibri entre invertir una suma global i una mitjana del cost en dòlars.\nA causa de les fórmules utilitzades al full de càlcul, no puc modelar un mercat pla on el guany anual sigui zero. Però, per deducció, és fàcil veure que, en un mercat pla sostingut, una inversió global en un estoc que no pagui dividend en comparació amb l’ús del cost en dòlars de mitjana en el mateix valor donarà lloc, essencialment, al mateix retorn al final del període .\nNo obstant això, per a les inversions en accions que paguen dividends durant un mercat pla, l’estratègia de la suma forfet resultarà en una rendibilitat més gran per a l’inversor, ja que s’hauran cobrat més dividends al final del període.\nPer tant, ara tenim una idea molt millor de quina estratègia tradicional funciona millor en mercats ascendents, baixos o plans per a accions que no paguen dividends i dividends.\nPerò, encara tenim una debilitat important en la nostra estratègia general d’inversió. La majoria de les vegades, no sabem com es comportarà el mercat en el futur; si ho féssim, tots seríem rics.\nHi ha una estratègia que els inversors puguin utilitzar per millorar el rendiment en mercats incerts (típics)?\nMitjana de valor versus mitjana de cost en dòlars\nL’estratègia de Value Averaging no ha estat gairebé tan llarga com la mitjana del cost en dòlars.\nLa mitjana del valor és una estratègia en què l’inversor estableix una taxa de creixement fixa per a la cartera i ajusta les addicions periòdiques a la cartera per mantenir constant el creixement de la cartera.\nSi la cartera cau en valor d’un període a l’altre, l’inversor fa una contribució més gran.\nSi la cartera augmenta de valor per sobre del tipus objectiu, l’inversor farà una contribució menor. Seguint aquesta estratègia, l’inversor compra més accions quan les accions són més barates i menys accions quan les accions són costoses.\nAquesta estratègia és més complexa de gestionar, ja que requereix que l’inversor faci un seguiment del rendiment de la cartera i calculi la contribució necessària per al pròxim període per mantenir un creixement constant del valor de la cartera.\nTambé pot requerir grans addicions periòdiques de capital durant la caiguda dels mercats. La taula següent és una comparació de fulls de càlcul d’una estratègia de mitjana de costos en dòlars i d’una estratègia de mitjana de valor durant un període de preu variable de les accions.\nHi ha una sèrie de conclusions que podem extreure de la taula anterior. El primer i el més important és això una estratègia de valoració mitjana pot proporcionar un rendiment molt més gran a l’inversor que una estratègia de valoració del cost en dòlars tot i que el nombre total d’accions comprades és inferior i l’import total invertit és inferior.\nL’estratègia de valoració mitjana requereix més temps i implicació de l’inversor i, com es pot veure a la columna “Import invertit en període”, l’estratègia de valoració mitjana requereix que l’inversor tingui certa flexibilitat en la quantitat disponible per invertir cada període.\nL’ús de l’estratègia de valoració mitjana assegura que es compren més accions quan són més barates i que es compren menys accions quan són cares, i és més eficaç en fer-ho que una estratègia de valoració del cost en dòlars.\nQuè passa si l’inversor prefereix no invertir el temps i l’energia necessaris per implementar una estratègia de valoració mitjana o no té la latitud en inversions periòdiques que requeriria una estratègia de valoració mitjana?\nNo hi ha una estratègia que els inversors puguin utilitzar per invertir una quantitat fixa periòdicament que proporcioni rendibilitats superiors a una estratègia de mitjana de costos en dòlars?\nComprar només el Dips versus la mitjana del cost del dòlar\nL’estratègia de comprar només quan el valor objectiu o el fons d’inversió cau o fa un descens de valor pot proporcionar millors rendiments que una estratègia de mitjana de costos en dòlars.\nLa implementació d’una estratègia de compra de dipòsit requereix que l’inversor segueixi les seves accions i / o fons objectius per fer inversions quan les valoracions hagin caigut i requereixi que l’inversor tingui una expectativa raonable de la magnitud de la caiguda desitjada per fer la inversió.\nTenir expectatives d’una caiguda del 20% en la valoració per tal d’invertir probablement resultarà en molt poca inversió. Llavors, quanta variabilitat hi ha en els preus de les accions?\nS’ha escrit i es va dir moltes vegades que ni els mercats ni les accions pugen ni cap amunt ni cap avall. Mireu els gràfics de preus de les accions comunes i trobareu que la volatilitat varia significativament entre les diferents accions.\nCom a exemple, la majoria de les accions de serveis elèctrics tenen una volatilitat força baixa en comparació amb el mercat, mentre que les accions de tecnologia d’alt creixement o algunes accions d’assistència sanitària d’avantguarda tenen una volatilitat elevada en comparació amb el mercat.\nLa mesura de la volatilitat dels preus de les accions en comparació amb el mercat global és una mètrica financera denominada beta. S’espera que les accions amb una beta superior a 1,00 caiguin encara més quan el mercat disminueixi. Les accions beta elevades haurien de baixar encara més durant els descensos, però augmentaran més ràpidament durant els mercats borsaris. El contrari passa amb les accions beta baixes.\nVaig triar les dades de l’índex S&P 500 dels darrers 31 anys (fins a mitjans del 2016, quan es va crear originalment aquesta investigació) per determinar la volatilitat i la caiguda mitjana d’un mes durant aquests 31 anys.\nÉs important assenyalar que el mercat és més sovint a l’alça que a la baixa. En general, ens agrada així perquè la majoria de nosaltres som inversors llargs i els mercats creixents ens ofereixen la capacitat de fer créixer les nostres inversions.\nLlavors, què vull dir amb “baixada mitjana” durant un mes? Durant els darrers 31 anys (372 mesos), el mercat ha pujat en 232 d’aquests mesos i ha baixat en 140 d’aquests mesos, o ha baixat aproximadament el 38% del temps.\nEn els 140 mesos en què el mercat va caure, la caiguda mitjana va ser del 3,6%. De mitjana, veurem caigudes del mercat del 3,6% aproximadament cada tres mesos. Com que la volatilitat del mercat és un compendi de la volatilitat de totes les accions que componen el mercat i que aquestes accions individuals solen tenir una volatilitat més alta (beta més alta) que el mercat, podem esperar veure caigudes de les accions individuals superiors al 3,6% .\nLa conclusió de tot plegat és que, com a inversors, hauríem d’esperar una volatilitat diària, setmanal i mensual dels preus de les accions. Podem aprofitar aquesta volatilitat per sincronitzar les compres d’accions.\nLa taula anterior mostra una simulació de full de càlcul d’una inversió global al mercat (acció A) en comparació amb la compra d’un descens del 5% del preu de l’acció (acció B).\nLes altres sis files de la taula anterior mostren la mateixa comparació amb les compres mensuals d’accions, amb un dividend del 4% i amb un creixement del dividend del 5%.\nCom era d’esperar, comprar un import global o bé mitjançant inversions periòdiques mensuals quan el mercat hagi baixat (un 5% a la simulació anterior) donarà un millor rendiment que la compra al preu de mercat actual.\nSí, aquesta estratègia potencialment requereix que l’inversor cronometri el seu import global i les seves inversions periòdiques mentre espera un preu més favorable.\nCom es va comentar anteriorment, la volatilitat esperada del mercat hauria de proporcionar aquesta oportunitat per comprar el dipòsit aproximadament un cop cada trimestre. Els resultats de la taula anterior es corregeixen per l’oportunitat de dividend perdut mantenint efectiu invertible durant un trimestre complet (3 mesos) en un compte del mercat monetari amb un interès de l’1%.\nEn comparar les quatre estratègies, és evident que, tot i que la mitjana del cost en dòlars proporciona un enfocament d’inversió disciplinat i és relativament fàcil d’implementar, funciona millor en un mercat baix amb accions que no paguen dividend o només un dividend petit.\nSi l’inversor té el capital disponible per fer una inversió global, sobretot amb accions que ofereixen un rendiment de dividend significatiu, la inversió global serà superior a la mitjana del cost en dòlars en la majoria de les condicions. Això és particularment cert si l’inversor té la paciència d’esperar una caiguda al mercat per fer aquesta inversió global.\nSi l’inversor té un flux constant d’ingressos invertibles, les estratègies d’inversió més efectives seran la mitjana del valor i la compra dels descensos al mercat.\nGràcies per llegir aquest article. Envieu qualsevol comentari, correcció o pregunta a [email protected]


Agricultura sondeja suports per arrancar fruiters | Lleida.com\nLa conselleria d’Agricultura està sondejant els agricultors per conèixer la seua disposició o no a adherir-se al pla d’arrancada de fruiters de pinyol que negocia amb el ministeri. A l’última taula sectorial de la fruita, el departament que dirigeix Teresa Jordà va anunciar la tramesa d’una sèrie de cartes als productors que estan inscrits en el Registre de la Fruita. El missatge apunta que el ministeri vol tenir un nivell d’efectivitat garantit per tancar un acord sobre l’arrancada, que seria finançada per les dos administracions. És a dir, Madrid vol que es quantifiqui que hi haurà prou productors i hectàrees que s’acullin a la mesura.\nPer aquest motiu, la conselleria s’adreça als pagesos perquè indiquin si estarien disposats a afegir-se a l’arrancada subvencionada. En cas afirmatiu, vol conèixer la superfície i les varietats que estaria disposat a arrancar. La conselleria voldria tenir les respostes el proper 18 de gener per agilitzar negociacions i posada en marxa de la mesura.\nLa Generalitat recorda que el seu pla preveu una indemnització de 5.000 euros per hectàrea arrencada, amb una superfície màxima de tres hectàrees per titular d’explotació. Com a contrapartida, l’agricultor es compromet a no plantar arbres de préssec, nectarina ni paraguaià en quatre any a partir de l’accés a l’ajuda. El període per fer efectiva l’arrancada s’anuncia en els anys 2019 i 2020.\nAgricultura veu irregulars el 80% de contractes de fruita


La fàbrica CTretze Pirineus es consolida com a sala cultural de referència i amplia la seva oferta amb un nou format de concerts\nPer totlleida en 1 desembre, 2017 Sense comentari CERVESERA, CTretze Pirineus, totlleida\nEl proper dimarts 5 de desembre a les 20.30h l’obrador de la cervesera acull el concert de A sound of Thunder, grup d’Estats Units artífex de la versió d’Els Segadors en Heavy metal que s’ha popularitzat el 2017  El 2017 la sala ha acollit 35 concerts de grups com El Petit de Cal Eril, […]\nPer totlleida en 5 setembre, 2017 Sense comentari Concurs de Microrelats de la Vall Fosca, Foto dels guanyadors\nLa Torre de Capdella.- La primera edició del Concurs de Microrelats de la Vall Fosca ja té guanyadors, que han estat escollits d’entre les 69 propostes que s’han presentat al concurs. El jurat va entregar els guardons aquest dissabte 2 de setembre al Museu Hidroelèctric de Capdella. La qualitat dels originals ha motivat als organitzadors […]\nCOSES PER FER I VEURE. VINE AL PALLARS, VIU EL JUSSÀ\nPer totlleida en 20 agost, 2017 Sense comentari VINE AL PALLARS, VIU EL JUSSÀ\nEl projecte Vine al Pallars, Viu el Jussà proposa 60 sortides guiades de senderisme, gratuïtes pels qui s’allotgin als establiments participants, que es duen a terme tots els caps de setmana entre mitjans d’abril i finals de desembre, i diàriament el mes d’agost. Les rutes guiades de senderisme estan dividies en tres nivells de dificultat […]\nL’AJUNTAMENT i EL MOLÍ DE L’OLI de LA POBLA DE SEGUR\nPer totlleida en 2 agost, 2017 Sense comentari\nTant l’Ajuntament de La Pobla de Segur, com el Molí de l’Oli, són clars exemples de l’arquitectura modernista del Pallars. Paga la pena visitar-los  AUTOR VÍDEO. Jaumedelleida (SÓN 7 MINUTS)\nCOSES PER FER I VEURE. TELEFÈRIC DE LA VALL FOSCA\nPer totlleida en 29 juliol, 2017 Sense comentari\nEl telefèric Vall Fosca, ofereix l’aventura d’accedir a 2.200 m, a l’únic Parc Nacional de Catalunya, Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. En 14 minuts, salva un desnivell de 450 m. Des del Telefèric 2.200 es poden fer nombroses excursions per veure els 32 estanys, que formen aquest espectacular paratge, i rutes com la via […]\nLes Botigues Museu de Salàs de Pallars estrenen nova pàgina web\nPer totlleida en 19 juliol, 2017 Sense comentari\nEl projecte Botigues Museu de Salàs de Pallars, destinat a la interpretació de l’antic comerç, ha estrenat aquesta setmana la seva web oficial. L’adreça és botiguesmuseusalas.cat i els seus continguts es poden consultar en català o castellà. A la nova plana web hi trobareu informació de l’origen del projecte i de cada una de […]\n8a Vertical Cabanera i el 2n Festival de Senderisme de la Vall Fosca\nPer totlleida en 9 juliol, 2017 Sense comentari Senderisme, Vall Fosca, Vertical Cabanera\nUna cursa exigent i dura que puntua pel Campionat Mundial de Kilòmetres Verticals La Diputació de Lleida ha acollit la 8a edició de la Cursa Vertical Cabanera i el 2n Festival de Senderisme de la Vall Fosca, organitzat pel Club Esquí Pobla de Segur (CEPS) i l’Ajuntament de la Torre de Capdella amb la col·laboració […]\nPer totlleida en 6 juliol, 2017 Sense comentari\nL’Associació Internacional d’Amics del Túnel de Salau ha reivindicat un any més la necessitat de construir el túnel de Salau per unir el Pallars Sobirà i l’Ariege (Occitània) en una roda de premsa que s’ha celebrat aquest dijous a la Diputació de Lleida. L’acte ha comptat amb la participació del diputat de la Diputació de […]