Camp adobat per als especuladors a la Borsa | jordi garriga riu | barcelona | Focus | L'Econòmic\nImatge d’un inversor a la Borsa de Barcelona ARXIU.\nNo eleven el ràting d’Espanya a causa del conflicte amb Catalunya\nSí, l’1-O també va tenir el seu ressò als mercats financers, però, malgrat tot, hi ha hagut més pa que formatge, i les pèrdues de l’Ibex 35 a la Borsa no han estat d’una rellevància notable. Certament, el dimecres 4 d’octubre hi va haver una reculada de 2,85 punts que feia davallar el selectiu per sota dels psicològics 10.000 punts, el dia següent un previsible rebot posava les coses en ordre, i l’Ibex es situava en els 10.214,700.\nUn comportament que no justificaria certs judicis precipitats que vinculen la qüestió catalana a la trajectòria de la borsa, tant la local com l’europea. Com afirma Jaume Puig, director de la gestora GVC Gaesco, “els mercats estan clarament dissociats de la qüestió política i social: la borsa europea ha pujat des de principis d’any, com reflecteix el 9,8% de creixement del selectiu europeu Eurostoxx 50, mentre que la borsa ha crescut un 9,2%.” Per als qui s’entesten a cercar implicacions, “podríem dir que l’Ibex 35 no s’afegeix al rally europeu, més que perdre pistonada.” No tant perdre, com deixar de guanyar.\nAlbert Grau, assessor financer d’Argenta Patrimonios, considera que si bé “els mercats estan tenint en compte el conflicte català, i això explicaria aquests episodis de volatilitat, és més aviat per la incertesa sobre com mesurar els temps, tant per a una declaració unilateral d’independència com per a una negociació amb l’Estat.” I és clar, al seu parer, que “el rebot que es va registrar el dia 5 es va esdevenir perquè els traders van veure una gran oportunitat per especular. Si observem els volums de negociació, han estat semblants als de jornades prèvies a l’1-O.”\nÉs clar que el conflicte entre Catalunya i l’Estat ha arribat a l’inversor internacional, però no es pot dir que li provoqui un desfici especial. Com afirma Jaume Puig, “l’inversor internacional no considera que pugui tenir afectació a l’escala de la borsa europea o mundial.” En tot cas, com afegeix, “reconeixen la situació, i en un moment determinat poden arribar a fer consideracions tàctiques i interpretar que la repressió judicial i policial pot jugar a favor de la part catalana.”\nPerò, i les petites tensions que es registren a la borsa local? Per a Puig, “els inversors no creuen que la solució final al conflicte tingui lloc ara mateix, sinó que es un conflicte que va per llarg.”\nSi volem trobar un reflex nítid de l’1-O, en clau financera, hem d’observar la prima de risc del deute espanyol. Els dies 4 i 5 d’octubre va tibar molt, tot repuntant fins a 130, amb un interès de l’1,77%, baixar el divendres 6 a 122, i l’interès en 1,69%. Amb tot, lluny del 111 que es registrava fa dos mesos. El mateix Banc d’Espanya insistia fa pocs dies, per boca del governador Luis María Linde, que les tensions a Catalunya podien afectar eventualment les condicions de finançament de l’Estat en els mercats de deute.” També han dit la seva darrerament prescriptors com ara el banc nord-americà JP Morgan, que considera sense embuts que invertir en deute espanyol és un risc que cal considerar elevat, donat que el marc polític és d’inestabilitat. El banc d’inversió recomanava traslladar-se del bo espanyol als bons alemanys o portuguesos.\nEl bo espanyol és especialment sensible a factors d’inestabilitat, i la pugna entre Catalunya i Espanya ho és, perquè la seva salut ja era de per si delicada, atès que l’endeutament de l’Estat espanyol és del 100%. Espanya pertany al club dels països que reben la cura del Banc Central Europeu (BCE), el qual li compra massivament deute justament perquè la seva prima de risc no es desequilibri de forma significativa i s’encenguin els llums vermells. Una assistència artificial que emmascara la capacitat real d’Espanya per afrontar els venciments del crèdit.Com diu Albert Grau, “l’inici d’una DUI pot deixar el deute espanyol en molt mala posició, amb dificultats per pagar als seus creditors.” I les agències de ràting, que com Standard&Poor’s (S&P) amenacen Catalunya de posar en perspectiva negativa el seu ràting (+B/B’), també es neguen a millorar les posicions de la solvència espanyola : la mateixa S&P no vol millorar la qualificació actual (BBB+) fins que no afluixi la tensió.\nLa tendència a l’exageració també s’ha observat quan hom ha atorgat al conflicte fins i tot culpa en la lleugera devaluació de l’euro davant del dòlar. El dilluns 2, Bloomberg es va llançar a la piscina per afirmar sense complexos de cap mena que el conflicte entre Catalunya i l’Estat, adobat amb la brutal repressió policial, era la causa de l’afebliment de la divisa europea amb la seva relació de canvi amb el dòlar, tot canviant el diumenge al vespre a 1,176 dòlars, un 0,3% menys que a cotització anterior, en una devaluació que no es registrava des del mes de febrer.\nCom explica Jaume Puig, “l’euro ja portava temps afeblint-se respecte del dòlar i, de fet, el dimecres 27 de setembre ja havia cotitzat a 1,17. El dòlar portava temps en el sender de pujada”. De fet, quan els mercats s’han fet ressò que el president dels EUA, Donald Trump, vol nomenar al capdavant de la Reserva Federal algú poc procliu a les pujades dels tipus d’interès, l’euro ha tornat a esgarrapar un 0,1% davant la divisa nord-americana.\nL'econòmic 08-10-2017, Pàgina 8


Creix el nombre d’usuaris francesos al transfronterer | Hospital de Cerdanya\nCreix el nombre d’usuaris francesos al transfronterer\nL’informe d’activitat del 2014 mostra una clara tendència a l’augment dels pacients francesos. “Es podria dir que en poc més de tres mesos hem assolit la meitat del nostre objectiu a cinc anys vista” afirma Jordi Gassió, director general de l’AECT-Hospital de Cerdanya.\nL’objectiu a que fa referència el Dr. Gassió és que en cinc anys el 40% del públic del nou hospital hauria de ser francès, reflectint les proporcions de la població a una i altra banda de la frontera. En l’informe d’activitat que s’acaba de presentar a la Comissió Executiva de l’AECT-Hospital de Cerdanya, destaca que el 21,6% de les 437 hospitalitzacions, el 15% de les atencions urgents, i el 18% de les proves de diagnòstic per la imatge s’han fet a pacients de la Cerdanya Nord i Capcir.\n“L’accés dels pacients francesos al Hospital va creixent poc a poc, però de manera constant i n’estem molt satisfets”, afegeix Gassió, “el pacient francès té lliure elecció de metge en tots els nivells i no és fàcil fidelitzar-los; però ens consta que estaven impacients per poder tenir accés a aquest hospital i això explicaria aquesta tendència d’èxit.\nFactors per continuar creixent\nUn paràmetre en què hi ha espai per augmentar la freqüentació dels pacients francesos és el de les consultes externes. “Estem fent accions de comunicació de la nostra cartera de serveis i quadre mèdic, tant amb els metges de família com amb el públic francès” afirma Jordi Gassió. “Esperem que la incorporació d’especialistes francesos que tenim en curs contribuirà a que més usuaris de la banda nord utilitzin les nostres consultes externes”, conclou el director del transfronterer.\nUrgències genera la majoria dels ingressos\nLes dades d’activitat des del 19 de setembre al 31 de desembre del 2014 confirmen que la majoria d’hospitalitzacions al centre provenen d’urgències. Això va ser notable a finals de desembre, quan amb l’inici de la temporada de neu es va produir un pic de més de 100 urgències diàries per festes, que van suposar el 80% dels ingressos a hospitalització.\nPer serveis, els que han generat més activitat hospitalària al transfronterer són medicina interna (31% dels ingressos) seguit de Cirurgia Ortopèdica i Traumatologia (25%), ginecologia/obstetrícia (18%), pediatria (14%) i cirurgia general (12%)\nQuant a l’activitat quirúrgica, s’han fet un total de190 intervencions durant el període setembre-desembre. La majoria (37%) eren operacions programades, mentre que el 22% es van generar per ingressos a urgències. Destaca que el 41% del total era cirurgia ambulatòria (45 intervencions majors i 33 de menors).\nDurant el període comprés entre el 21 de setembre, data del primer naixement, i final d’any, van néixer 46 criatures i durant el mes de gener n’han arribat 12 més.\nAltres dades rellevants són la ja esmentada activitat a urgències, on han estat ateses 4.966 persones; 10.723 consultes externes amb especialistes, 5.252 proves de diagnòstic per la imatge, 3.378 anàlisis de laboratori i 383 sessions de diàlisi.


Montserrat Martínez, 53 anys, auxiliar clínica – administrativa – Biovertix – Centro de salud integral.\nMontserrat Martínez, 53 anys, auxiliar clínica – administrativa\nMontserrat Martínez, 53 anys, auxiliar…\nTot va començar fa deu anys quan vaig tenir una lesió cervical. Em varen diagnosticar una hèrnia discal entre les últimes dues vèrtebres cervicals.\nVaig venir a visitar-me amb la Dra. Angela Olaru per recomanació del meu dermatòleg, el doctor Ignacio Umbert.\nLa veritat és que era bastant escèptica. Ja havia estat molts anys sota les cures d’una altra doctora quiropràctica que em va ajudar i a la que aprecio molt.\nTot i això, el fort dolor i la sensació de continua tensió al coll em seguien torturant a diari.\nLa meva experiència fou molt bona.\nPoques setmanes després de començar el tractament amb la Dra. Angela i el seu equip de fisioteràpia vaig trobar molt alleujament. La sorpresa fou quan la Dra. Angela em va enviar al dentista per corregir la meva oclusió dental. Res escapa al seu atent ull clínic.\nLa meva vida ha canviat. Estic de molt millor humor. He après que el més important és tenir una actitud positiva i trobar solucions en comptes de queixar-se.\nPorto 11 anys cuidant-me amb la quiropràctica i la recomano a tot el món des de la infància.


Rajoy obre la via del TC i diu que usar� �tota la llei� per defensar la unitat d�Espanya - Empordà\nRajoy obre la via del TC i diu que usar� �tota la llei� per defensar la unitat d�Espanya El president del Govern espanyol impulsa el recurs per demanar �la immediata suspensi� de la resoluci� independentista del Parlament\nEl president va anunciar que recorrer� la moci�, durant un acte de precampanya a B�jar. efe\nB�JAR | ACN/DDG\nEl president del govern espa?nyol, Mariano Rajoy, va iniciar ahir els tr�mits per a la presentaci� d'un recurs d'inconstitucionalitat contra la declaraci� del Parlament, que �pret�n iniciar un proc�s il�legal� d'independ�ncia, segons va afirmar. Just abans va signar la ?sol�licitud de reuni� del Consell d'Estat amb car�cter d'urg�ncia perqu� aprovi en 24 hores un informe sobre la declaraci�. Avui es reunir� la comissi� de secretaris i subsecretaris per preparar el recurs, que s'aprovar� en Consell de Ministres, previsiblement de dem�. El recurs demanar� la �immediata suspensi� d'aquesta iniciativa i de tots els seus possibles efectes. El president espanyol va assegurar que utilitzar� �tots els mitjans� per aturar el proc�s i defensar la unitat d'Espanya. �Ni Catalunya es desconnectar� d'enlloc ni es produir� cap fractura�, va dir. En aquest sentit, el l�der de l'Executiu espanyol va afegir que el recurs demanar� expl�citament al TC que comuniqui la suspensi� de la declaraci� a la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, perqu� li recordi que el text �no t� cap valor� ni pot tenir �cap conseq��ncia�. L'Executiu inicia d'aquesta manera el tr�mit del recurs d'inconstitucionalitat i amena�a tamb� la presidenta del Parlament amb l'aplicaci� de les noves atribucions del Tribunal Constitucional per suspendre els c�rrecs p�blics que incompleixin les seves resolucions. �El Govern que presideixo no permetr� que aix� continu� va afirmar Rajoy, que va assegurar que est� �decidit a utilitzar tots els mitjans que l'estat de dret ha posat a les seves mans� per �defensar la democr�cia�. Segons Rajoy, l'Executiu espanyol utilitzar� �nom�s l'Estat de dret, la llei i la democr�cia�, per� �tot l'Estat de dret, la llei i la democr�cia�.Rajoy va advertir que la impugnaci� al TC �s el �primer pas� del seu executiu, en al�lusi� a la resta de mecanismes de qu� disposa. �Defensarem la democr�cia a tot Espanya i defensarem la sobirania�, va afirmar Rajoy, que va llan�ar un missatge de �tranquil�litat� perqu� �ni Catalunya es desconnectar� d'enlloc ni es produir� cap fractura�. Per la seva banda, el ministre de Sanitat, Alfonso Alonso, va indicar que la resoluci� ser� �previsiblement anul�lada pel TC� i �per tant no haur� existit mai�.Santamar�a truca a RiveraLa vicepresidenta del Govern, Soraya S�enz de Santamar�a, va informar el l�der de Ciutadans, Albert Rivera, del contingut de la declaraci� institucional feta per Mariano Rajoy en relaci� amb la declaraci� del Parlament.


El judici a la mesa constata com la involució del TC ha coartat els debats parlamentaris | NacióDigital\nEl judici a la mesa constata com la involució del TC ha coartat els debats parlamentaris\nL'alt tribunal ha anat restringint el criteri des de 2014, amb sentències que posen pressió a les meses i limiten l'activitat dels parlaments\nper Bernat Surroca , 22 de juliol de 2020 a les 19:15 |\nLa mesa del Parlament, al bancs del acusats | ACN\nQuin marge de maniobra té la mesa del Parlament per decidir què s'admet a tràmit i què no i quin rol hi té el Tribunal Constitucional (TC)? Aquesta ha estat la qüestió de fons en la segona sessió del judici contra la mesa de Carme Forcadell al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC), protagonitzada aquest matí pels lletrats de la cambra catalana. Els testimonis d'Antoni Bayona, Xavier Muro i Pere Sol s'han emparat en la doctrina del TC per afirmar que, en termes generals, la mesa no havia d'entrar a valorar el contingut de les iniciatives parlamentàries que li arribaven però, en casos excepcionals, podia fer-ho i inadmetre qüestions "clarament inconstitucionals".\nEl judici a la mesa ha constatat com el canvi de criteri al TC, cada vegada més restrictiu, ha servit per condicionar debats parlamentaris. En els últims anys la pressió del TC sobre els parlaments en general i el de Catalunya en particular s'ha redoblat. "Estem asseguts aquí perquè som majoria i no només tramitem iniciatives sinó que també les guanyem", deia ahir l'exdiputada de la CUP Mireia Boya. Potser amb la perspectiva d'un augment del nombre de diputats independentistes, que deixarien de tramitar resolucions i passarien a guanyar-les en votacions al ple, el TC va començar a canviar la doctrina a partir de 2014 i així ho ha anat fent fins avui. Aquest mateix dimecres l'alt tribunal ha acceptat estudiar un recurs de Ciutadans contra la decisió de la mesa de Roger Torrent de tramitar propostes dels grups sobre l'autodeterminació.\nCom resumeix el catedràtic de Dret Constitucional, Xavier Arbós, en declaracions a NacióDigital, abans l'alt tribunal "esperava a la porta del Parlament" i no entrava a valorar què s'hi discutia dins. La sentència del TC del 25 de març de 2014, adoptada per unanimitat, declara inconstitucional la resolució 5/X de gener de 2013 aprovada pel Parlament que fa referència a "la declaració de sobirania i del dret a decidir del poble de Catalunya". En altres paraules, el TC va tombar un acord polític del Parlament, sense valor jurídic ni caràcter vinculant, que expressava una voluntat de la majoria de la cambra de decidir el futur polític de Catalunya. "Aquella sentència representa un canvi en la relació del TC i els parlaments", sosté Arbós.\nEls lletrats del Parlament afirmen que la mesa podia inadmetre algunes iniciatives legislatives\nXavier Muro apunta es podien bloquejar qüestions "clarament inconstitucionals" i Pere Sol sosté que havia de ser en casos "excepcionals"\nDos altres moments clau en la pressió de TC a la mesa del Parlament van ser l'any 2015, amb l'activació dels 18 mesos fins a la declaració d'independència, i 2016. Com han apuntat els lletrats del Parlament Bayona i Muro, a mesura que el procés anava avançant -i la majoria independentista s'anava enfortint al Parlament- la doctrina també es va anar endurint. Bayona, exlletrat major del Parlament, ha apuntat que la mesa, en termes generals, només ha de verificar els requisits formals de les iniciatives però, en determinats casos, i sobretot a partir de 2014, pot valorar el fons de l'assumpte si contravé alguna sentència concreta del TC. Muro, actual secretari general del Parlament, ha argumentat davant del TSJC que en aquests dos anys, just després de la consulta del 9-N, el TC va establir que la mesa podia frenar iniciatives que fossin inconstitucionals.\nAbans això no era així: com ha apuntat Pere Sol, secretari del Parlament fins el 2016, fins aleshores la mesa només podia inadmetre iniciatives de manera "excepcional". De fet, Sol ha recordat que l'any 1991 el TC va dir que la mesa no podia vetar iniciatives legislatives per motius polítics. Aquesta doctrina, que era "estricta" com remarca el constitucionalista Xavier Arbós, va anar canviant amb els anys -i endurint-se- de manera "progressiva", com ha admès Sol a preguntes de l'advocat de Mireia Boya, Carles López.\nEl cas Atutxa, una altra dimensió de la pressió sobre les meses\nUn altre element clau del canvi de criteri del TC i que limita el marge de maniobra de les meses dels parlaments és el cas Atutxa, que va acabar amb la inhabilitació de l'expresident del parlament basc Juan Mari Atutxa l'any 2008 per part del Tribunal Suprem (i la posterior absolució, tretze anys després, per la justícia europea). Atutxa es va negar a dissoldre el grup parlamentari Sozialista Abertzaleak, considerat el grup hereu de la il·legalitzada Batasuna. Manos Limpias va presentar recurs i el cas va arribar al Tribunal Suprem, que va inhabilitar el president del parlament basc. Va dictar sentència sense prendre declaració als afectats, i a això es va agafar el Tribunal d'Estrasburg per anul·lar la condemna. A finals de 2013, TC no va donar empara a Atutxa i a la resta de condemnats.\nArbós apunta que aquest cas constata el canvi de criteri de l'alt tribunal. Abans, les meses havien d'actuar tenint en compte un criteri de respecte al dret de participació dels diputats i no entrar en el fons. Tot allò que fos correcte en forma es tramitava, i el TC esperava a actuar en cas que hi hagués impugnació sobre allò que sortia del Parlament. Amb el canvi de criteri de l'alt tribunal, les meses dels parlaments assumeixen una "responsabilitat més gran" perquè s'obre la porta al fet que els diputats de l'oposició presentin un recurs d'empara al TC en cas que la mesa admeti a tràmit qüestions "palesament inconstitucionals". "Abans del canvi de criteri no es presumia un deure de la mesa de fer control previ de les resolucions que poden ser inconstitucionals", explica el catedràtic.\nEl TC condiciona el debat\nAquest dimarts al TSJC els lletrats del Parlament han fet referència a la doctrina del TC per justificar que, en alguns casos, la mesa sí que podia entrar en el fons de les qüestions abans de decidir si en permetia el tràmit. Xavier Muro, s'ha remès a una sentència de finals de 2019 del TC que estableix que la mesa ha d'inadmetre iniciatives per defectes formals i, en altres casos, "pot" inadmetre propostes per contravenir l'ordenament jurídic clarament. Hi ha dues sentències de 2019, la 115/2019 i la 128/2019, que en els seus fonaments jurídics argumenten quan la mesa pot actuar en aquest sentit.\nLes dues sentències fan referència a dos recursos d'empara presentats pel PSC i Ciutadans per iniciatives presentades per la CUP i relacionades amb el procés. En els fonaments jurídics, el TC estableix que "amb caràcter excepcional" les meses poden controlar el contingut de les iniciatives parlamentàries en cas "d'inconstitucionalitat palmària i evident". Així i tot, estableix límits. Amb caràcter general les meses no poden inadmetre propostes per suposada inconstitucionalitat del contingut, perquè això vulneraria els drets fonamentals dels diputats. Ara bé, segons el TC, les meses tindran "l'obligació" d'inadmetre aquelles iniciatives en cas que hi hagi un mandat o advertiment de l'alt tribunal.\nLa Fiscalia manté la petició de penes per a la mesa del Parlament i Boya\nPolítica, Xavier Muro, Pere Sol, Antoni Bayona, judici, sentència de l'1-O, procés català, Tribunal Suprem, Jesús María Barrientos, TSJC, iniciativa legislativa, debats, mesa, censura, Parlament de Catalunya, Carme Forcadell, lletrats, mesa del Parlament, judici a la mesa del Parlament, TC, doctrina, Tribunal Constitucional


La presència del Modernisme a l’Havana la reconeixem principalment en l’arquitectura. Es tracta d’un patrimoni compost per edificis aïllats, construïts entre 1900 i 1920, certament tardans en comparació amb altres països. Els exemples més significatius es troben al llarg de les amples avingudes dels barris cèntrics, mentre que d’altres estan disseminats aquí i allà en zones més denses d’illes atapeïdes, o fins i tot en barriades perifèriques; tot ells formen part del repertori modernista, vinculat principalment als edificis residencials.\nLa diferència bàsica amb Europa és que a l’Havana el Modernisme té més l’aparença d’un embolcall d’elegància que d’una nova concepció orgànica de l’espai. L’estil es redueix majoritàriament a una ornamentació sobreposada a unes façanes neoclàssiques o eclèctiques. Aquesta versió tropical és obra de mestres catalans, emigrats entre 1790 i 1840 a la recerca de millors oportunitats de vida.\nAquesta important comunitat hispànica, ben arrelada a Cuba durant la segona meitat del segle XIX, va aportar el seu savoir faire en el terreny de les tècniques constructives i de les arts aplicades. Els catalans van intervenir com a promotors i com a creadors: una de les seves majors contribucions va ser la creació de tallers de producció d’elements decoratius prefabricats, que van resultar decisius per a la difusió del Modernisme i que van donar lloc al terme “arquitectura del motlle”. Els tallers més reputats van ser potser els de Balthazar Ustrell, especialitzats en ornaments de ciment i de guix, i els de l’arquitecte Mario Rotllant, dedicats a la fabricació de pedra artificial i de tota mena d’ornaments de ciment.\nEls elements modernistes en el disseny arquitectònic no es van limitar a la maçoneria, sinó que els trobem molt presents en l’ebenisteria, la forja, els vitralls, les rajoles de ceràmica de terres i sòcols, les baranes de les escales, i en el mobiliari de jardí i urbà. El Modernisme va deixar també rastre en els interiors, en el mobiliari de fusta i de metall, les làmpades i en una impressionant varietat d’objectes utilitaris i decoratius.\nA l’Havana hi trobem comptats exemples de concentracions de vestigis d’aquest estil. Un d’ells és el del carrer Cárdenas, a l’extrem sud-est del centre històric de la ciutat, i un altre el del carrer Manrique, al cor de Centro Habana, un barri marcat per una quadrícula atapeïda. Es tracta d’uns conjunts urbans tan singulars i rars com el mateix rastre del Modernisme a la ciutat.


Avís legal, política de privacitat i política de cookies | Sendak\nInscripcions a les activitats\nPROTECCIÓ DE DADES – LLIBRERIA SENDAK, SCCL\nL’empresa garanteix als usuaris de la pàgina web que compleix amb el Reglament General de Protecció de Dades (UE) 2016/679, i que ha establert les mesures de seguretat exigides per les lleis i reglaments destinats a preservar el secret, confidencialitat i integritat en el tractament de les seves dades personals.\nLa recollida i tractament de les dades personals sol•licitades té com a finalitat l’atenció a l’usuari, tant administrativa com comercial. LLIBRERIA SENDAK, SCCL es compromet a guardar la màxima reserva, secret i confidencialitat sobre la informació de les dades personals que té a la seva disposició. Vostè té dret a obtenir confirmació sobre si a LLIBRERIA SENDAK, SCCL estem tractant les seves dades personals. Per tant, té dret a accedir a les seves dades personals, rectificar les dades inexactes o sol•licitar la seva supressió quan les dades ja no siguin necessàries per a la finalitat amb què van ser recollides.\nEn compliment de la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic (LSSI-CE), LLIBRERIA SENDAK, SCCL l’informa que és el titular del lloc web. D’acord amb l’exigència de l’article 10 de l’esmentada Llei, l’informa de les següents dades:\nEl titular d’aquest lloc web és: LLIBRERIA SENDAK, SCCL.\nDomicili social: C/Còrsega, 461, local 2, de Barcelona (08037).\nL’accés i/o ús d’aquest portal li atribueix la condició d’USUARI, que accepta, des d’aquest accés i/o ús, les Condicions Generals d’Ús aquí reflectides. Les esmentades Condicions s’aplicaran independentment de les Condicions Generals de Contractació que, si s’escau, resultin d’obligat compliment.\nLa pàgina web proporciona l’accés a multitud d’informacions, serveis, programes o dades (des d’ara, “els continguts”) a Internet pertanyents a LLIBRERIA SENDAK, SCCL o als seus llicenciants als quals l’usuari pugui tenir accés. L’usuari assumeix la responsabilitat de l’ús del portal. Aquesta responsabilitat s’estén al registre que fos necessari per accedir a determinats serveis o continguts.\nEn aquest registre l’USUARI serà responsable d’aportar informació veraç i lícita. Com a conseqüència d’aquest registre, a l’USUARI se li pot proporcionar una contrasenya de la qual serà responsable, comprometent-se a fer-ne un ús diligent i confidencial. L’usuari es compromet a fer un ús adequat dels continguts i serveis que LLIBRERIA SENDAK, SCCL ofereix a través del seu portal i amb caràcter enunciatiu, però no limitador, a no emprar-los per:\n• Incórrer en activitats il•lícites, il•legals o contràries a la bona fe i a l’ordre públic.\n• Difondre continguts o propaganda de caràcter racista, xenòfob, pornogràfic-il•legal, d’apologia del terrorisme o que atempti contra els drets humans.\n• Provocar danys en els sistemes físics i lògics de LLIBRERIA SENDAK, SCCL, dels seus proveïdors o de terceres persones, introduir o difondre a la xarxa virus informàtics o qualsevol altres sistemes físics o lògics que siguin susceptibles de provocar els danys anteriorment esmentats.\n• Intentar accedir i, si s’escau, utilitzar els comptes de correu electrònic d’altres usuaris i modificar o manipular els seus missatges. LLIBRERIA SENDAK, SCCL es reserva el dret de retirar tots aquells comentaris i aportacions que vulnerin el respecte a la dignitat de la persona, que siguin discriminatoris, xenòfobs, racistes, pornogràfics, que atemptin contra la joventut o la infància, l’ordre o la seguretat pública o que, al seu parer, no resultessin adequats per a la seva publicació. En qualsevol cas, LLIBRERIA SENDAK, SCCL no serà responsable de les opinions publicades pels usuaris a través dels fòrums, xats o altres eines de participació.\nLLIBRERIA SENDAK, SCCL serà titular de tots els drets de propietat intel•lectual i industrial de la seva pàgina web, així com dels elements continguts en la mateixa (a títol enunciatiu, imatges, so, àudio, vídeo, programari o textos; marques o logotips, combinacions de colors, estructura i disseny, selecció de materials usats, programes d’ordinador necessaris per al seu funcionament, accés i ús, etc.).\nTots els drets reservats. En virtut del que disposen els articles 8 i 32.1, paràgraf segon, de la Llei de Propietat Intel•lectual, queden expressament prohibides la reproducció, la distribució i la comunicació pública, inclosa la seva modalitat de posada a disposició, de la totalitat o part dels continguts d’aquesta pàgina web, amb fins comercials, en qualsevol suport i per qualsevol mitjà tècnic, sense l’autorització de LLIBRERIA SENDAK, SCCL.\nL’usuari es compromet a respectar els drets de Propietat Intel•lectual i Industrial titularitat de LLIBRERIA SENDAK, SCCL. Podrà visualitzar els elements del portal i fins i tot imprimir-los, copiar-los i emmagatzemar-los al disc dur del seu ordinador o en qualsevol altre suport físic sempre que sigui, única i exclusivament, per al seu ús personal i privat. L’usuari haurà d’abstenir-se de suprimir, alterar, eludir o manipular qualsevol dispositiu de protecció o sistema de seguretat que estigués instal•lat a les pàgines de LLIBRERIA SENDAK, SCCL.\nLLIBRERIA SENDAK, SCCL no es fa responsable, en cap cas, dels danys i perjudicis de qualsevol naturalesa que poguessin ocasionar, a títol enunciatiu: errors o omissions en els continguts, falta de disponibilitat del portal o la transmissió de virus o programes maliciosos o lesius en els continguts, malgrat haver adoptat totes les mesures tecnològiques necessàries per evitar-ho.\nLLIBRERIA SENDAK, SCCL es reserva el dret d’efectuar sense previ avís les modificacions que consideri oportunes al seu portal, podent canviar, suprimir o afegir continguts i serveis que es prestin a través del lloc web com la forma amb què aquests apareixen presentats o ubicats en el seu portal.\nEn el cas que a la pàgina web es disposi d’enllaços o hipervincles cap a altres llocs d’Internet, LLIBRERIA SENDAK, SCCL no exercirà cap tipus de control sobre aquests llocs i continguts. En cap cas LLIBRERIA SENDAK, SCCL assumirà cap responsabilitat pels continguts d’algun enllaç pertanyent a un lloc web aliè, ni garantirà la disponibilitat tècnica, qualitat, fiabilitat, exactitud, amplitud, veracitat, validesa i constitucionalitat de qualsevol material o informació continguda en cap d’aquests hipervincles o altres llocs d’Internet.\nLLIBRERIA SENDAK, SCCL es reserva el dret a denegar o retirar l’accés al portal i/o als serveis oferts sense necessitat de preavís, a instància pròpia o d’un tercer, a aquells usuaris que incompleixin les presents Condicions Generals d’Ús.\nLLIBRERIA SENDAK, SCCL perseguirà l’incompliment de les presents condicions, així com qualsevol utilització indeguda del seu portal exercint totes les accions civils i penals que li puguin correspondre en dret.\nMODIFICACIÓ DE LES PRESENTS CONDICIONS I DURADA\nLLIBRERIA SENDAK, SCCL podrà modificar en qualsevol moment les condicions aquí determinades, sent degudament publicades com aquí apareixen.\nLa vigència de les citades condicions anirà en funció de la seva exposició i estaran vigents fins que siguin modificades per unes altres.\nLa relació entre LLIBRERIA SENDAK, SCCL i l’USUARI es regirà per la normativa espanyola vigent i qualsevol controvèrsia se sotmetrà als jutjats i tribunals de la ciutat anteriorment indicada.\nPel que fa a la política de cookies del web, en cas que la pàgina web disposi d’elles i aquestes no siguin inherents al funcionament del web o com així refereix l’esmentat apartat 2 de l’article 22 LSSI «l’única finalitat d’efectuar la transmissió d’una comunicació per una xarxa de comunicacions electrònica»:\nUna galeta és un arxiu d’informació que el servidor d’aquest lloc web envia al dispositiu (ordinador, telèfon mòbil, tablet, etc.) de qui accedeix a la pàgina per emmagatzemar i recuperar informació sobre la navegació que s’efectua des d’aquest equip.\nLes galetes es classifiquen de la següent manera:\n-Segons l’entitat que les gestiona:\n• Galetes pròpies: gestionades pel propi editor.\n• Galetes de tercers: gestionades per una altra entitat.\n-Segons el temps que romanen actives:\n• Galetes de sessió: només recopilen dades de navegació durant la visita de l’usuari.\n• Galetes persistents: segueixen emmagatzemades durant un període de temps.\n-Segons la seva finalitat:\n• Galetes tècniques: ajuden al funcionament de la pàgina web.\n• Galetes de personalització: serveixen a l’usuari per predeterminar certes característiques per a posteriors visites.\n• Galetes d’anàlisi: permeten l’anàlisi del comportament dels usuaris al lloc web per a elaborar perfils de navegació.\n• Galetes publicitàries: ajuden a l’editor a gestionar publicitat.\n• Galetes de publicitat comportamental: gestionen els espais publicitaris segons el comportament de l’usuari i els seus hàbits de navegació.\nLLIBRERIA SENDAK, SCCL utilitza diversos tipus de cookies (tècniques i analítiques) únicament amb la finalitat de millorar la navegació de l’usuari en el lloc web, sense cap tipus d’objecte publicitari o similar.\nLLIBRERIA SENDAK no recull cap dada personal a través de les cookies. Totes elles, excepte les utilitzades pel sistema d’estadístiques Google Analytics, són temporals i desapareixen en acabar la sessió.\nL’usuari podrà, en qualsevol moment, triar quines cookies vol que funcionin en aquest lloc web mitjançant:\n• La configuració del seu navegador:\n• Eines de tercers, disponibles en línia, que permeten als usuaris detectar les galetes en cada lloc web que visita i gestionar la seva desactivació.\nNi aquest web ni els seus representants legals es fan responsables ni del contingut ni de la veracitat de les polítiques de privacitat que puguin tenir altres llocs web esmentats en aquesta política de cookies.\nL’acceptació de la present política implica que l’usuari ha estat informat d’una forma clara i completa sobre l’ús de dispositius d’emmagatzematge i recuperació de dades (cookies) així com que LLIBRERIA SENDAK, SCCL disposa del consentiment de l’usuari per a l’ús d’aquestes tal i com estableix l’article 22 de la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic (LSSI-CE).


Potenciant la inserció laboral estable\nRECOLZAMENT A LA CONTRACTACIÓ\n4.416 persones contractades gràcies a la política social de l'AMB\nDivendres, 06/07/2018 a les 15:00 CEST\nLa realitat econòmica metropolitana respon a un context complex. Amb la crisi, les condicions laborals s’han degradat i precaritzat, i han provocat un empitjorament de la qualitat de l’ocupació. La devaluació salarial ha beneficiat la competitivitat de l’economia, però ha empobrit amplis sectors de la població.\n“Encara tenim uns nivells molt elevats d’atur, sobretot en alguns sectors vulnerables, amb dificultats greus de retorn al mercat laboral”r;, lamenta Héctor Santcovsky, director de l’Àrea de Desenvolupament Social i Econòmic de l’AMB. Això passa en particular en el cas de certs col·lectius com el dels joves, dones, persones aturades de llarga durada, de més de 45 anys, les pertanyents a famílies amb tots els membres a l’atur, famílies monoparentals i persones amb diversitat funcional.\nPartint d’aquest context complex, l’AMB va impulsar un primer programa metropolità de recolzament a les polítiques socials municipals, entre els anys 2012-2015, que va assolir objectius importants en matèria de contractació de persones en situació d’alta vulnerabilitat. Aquest programa es va materialitzar en forma de plans d’ocupació, recolzament al treball autònom i ajuda a la contractació de persones aturades per empreses. Durant aquest període es van contractar 4.416 persones.\nEn l’actualitat, el programa metropolità per al període 2016-2019 està dotat amb 30 milions d’euros i s’articula en dos biennis. La passada convocatòria va finalitzar el 30 de juny, però la segona ja està en marxa des d’aquest gener. “Si fins al 2015 vam insistir molt que el programa era una mesura pal·liativa per poder obtenir ingressos –comenta Santcovsky– ara també estem centrats, a part de continuar amb aquesta política necessària, en la idea que les experiències amb els plans d’ocupació serveixin per inserir-se laboralment o aprendre prou per millorar les habilitats personals (actituds i aptituds) per facilitar aquesta inserció”r;.\nLa segona convocatòria destina la meitat de l’import del quadrienni, 15 milions, als plans socials dels 35 municipis metropolitans, menys Barcelona. Així mateix, els consistoris encara poden presentar els seus projectes fins a l’última junta de govern de l’AMB, al desembre. Durant el període 2018-2019 es prioritzen els projectes que proposin la contractació laboral de persones aturades per a la realització d’actuacions de caràcter temporal i d’interès general i social, i facilitin als participants adquirir experiència professional i millorar la seva ocupabilitat. També, els ajuts econòmics destinats al foment de l’autoocupació, la creació de microempreses i pimes i iniciatives d’economia social; les contractacions realitzades per empreses o entitats que desenvolupin la seva activitat a la metròpolis amb aportacions de fins al 50% dels costos salarials, i la novetat d’aquest any: els projectes singulars, on es posen a prova innovacions concretes, amb l’objectiu principal de facilitar l’aparició de noves oportunitats de creació d’ocupació, amb garantia de permanència mínima, promoguts de forma individual per l’ajuntament o amb cooperació intermunicipal. I és que “si bé han millorat els indicadors econòmics i els índexs d’atur, encara queda camí per recórrer”r;, afirma el vicepresident de l’Àrea de Desenvolupament Social i Econòmic de l’AMB, Jaume Collboni.\nAvui dia, ja hi ha 30 projectes aprovats, amb un import total de 9.009.686,96 €, 6.366.820,03 € dels quals finançarà l’AMB. Es divideixen en 20 plans d’ocupació, destinats a la contractació de 458 persones; tres d’ajuda a la contractació de persones aturades per empreses per a l’ocupabilitat de 74 persones; tres ajuts a l’emprenedoria, que preveu recolzar 71 emprenedors, i quatre projectes singulars, amb una contractació directa de dues persones però que tindrà un impacte de creació del voltant d’unes 300 insercions.\nEls projectes singulars volen ser una iniciativa innovadora per crear nous llocs de treball centrat en el cooperativisme, l’economia social o la promoció de les capacitats professionals i les aptituds dels usuaris. Estan destinats als col·lectius més vulnerables. Amb aquesta finalitat, l’AMB ha destinat un pressupost de 181.772 € el 1r semestre del 2018. Aquests són els quatre projectes aprovats:\nHorts socials (Barberà del Vallès): S’ha contractat una persona dinamitzadora d’un grup de dones que duran a terme la iniciació, explotació i manteniment d’uns terrenys cultivables de l’ajuntament. S’ha fet una formació específica per al col·lectiu i, una vegada l’hort ja funcioni, s’oferirà una nova formació per possibilitar que es puguin organitzar com a cooperativa i explotar la producció del terreny.\nEscola d’oportunitats (Sant Adrià de Besòs): L’escola ofereix tot un itinerari de formació per als usuaris que busquin accedir al mercat laboral millorant les seves capacitats professionals i aptituds, com habilitats de comunicació, com preparar un currículum o com enfrontar-se al mercat laboral. En aquest sentit s’ha contractat una persona coordinadora i dos talleristes o empreses que duguin a terme part de la formació que s’impartirà des de l’Escola d’Oportunitats, que derivarà en una inserció indirecta.\n#esposibleSB (Sant Boi de Llobregat): En aquest cas es delega la gestió a una empresa especialitzada en inserció laboral basada en el seguiment individual dels usuaris. L’empresa es diu FEINART i ja se n’ha fet una prova pilot prèvia amb uns percentatges d’inserció molt favorables a la ciutat de Sant Boi.\nPacte local pel comerç de l’Gospitalet (Hospitalet de Llobregat): Es tracta d’un projecte comprès per quatre actuacions a fi d’enfortir el comerç local, promovent formació, les xarxes i les col·laboracions. S’espera que el recolzament al pla comercial repercuteixi en la creació de nous llocs de treball al sector.


Climb Bike and Run: Travessa del Anapurnes Bombers Lleida amb BTT,08\nPublicat per ilercavons a 16:13\nContesta del 4 de novembre:\nOsti David, com xales!! Que fariem sense plans B, sort del plan B. Feu moltes fotos per ensenyar als colegues tot fent unes birres. Estem en espera...\nCuideu-se i molta Salut.\n21 de novembre de 2008, a les 16:25\nQuina alegria els teus comentaris. Intueixo que us va astupendo per les muntanyes més altes del mon.\nEsteu fets un kavalinots... us imagino amb la bici lligada a l'esquena caminant tot el dia, això si que és curtiment.\nHeu inventat una modalitat nova de fer trialeres, "bicialforging". jaja...\nVenga tio!! continua xalant i fes força fotos.\nCuideu-se i molta salut\nPD quan arribis a Catalonia tingues pietat al correr o bicicletar amb nosaltres...Deus tenir l'Hematocrit pels nuvols...jeje...\n21 de novembre de 2008, a les 16:34\nvisca el furtibisme!\nTxeiks vaia experiencies, esperant que acabeu de gaudir de la vostra aventura i que a Catalunya ens ilustreu sobre tot aixó que no es pot descriure.\n23 de novembre de 2008, a les 23:19\neeeiiii catalanssss quina enveja sana sou els millors anims i qan arriveu fem una festa. força i endavant visca LA TERRA LLIURE


L'empresari Pablo Baigorri García rebrà el Premi Trajectòria 2021 de la Fundació Globalis - Ajuntament de Vila-real\nL'empresari Pablo Baigorri García rebrà el Premi Trajectòria 2021 de la Fundació Globalis\nLa Fundació Globalis premiarà l'empresari Pablo Baigorri García com a Premi Trajectòria en la huitena edició dels Premis Globalis. Pablo Baigorri García, nascut a Castelló de la Plana, es va graduar el 1965 a la Universitat Literària de València com a llicenciat en Ciències Químiques. Després d'un breu pas per l'ensenyament, va iniciar la seua trajectòria professional el 1968 i va arribar a ser director gerent de la divisió ceràmica de l'empresa Ferro Enamel Espanyola, empresa en la qual va treballar durant 10 anys. El 1978, va passar a formar part de l'accionariat d'Esmalglass, SA, de la qual fou soci fundador i en la qual va exercir el càrrec de conseller delegat, una empresa que pertany al Patronat de Globalis des de la seua fundació.\nActualment, Baigorri és membre de l'Associació Espanyola de Ceràmica i Vidre, també ha sigut president de l'Associació Nacional de Fabricants de Frites, Esmalts i Colors Ceràmics en dues ocasions. Al gener de 2021 va deixar de prestar serveis en el Grup ALTADIA, encara que hi roman com a conseller.\nPablo Baigorri recollirà el premi que li atorga la Fundació Globalis el pròxim 12 de novembre a les 13.00 hores en una gala que compta amb el patrocini de Multiópticas, Dolores Cortés, Vidres, Fundación José Gómez Mata, Esmalglass-Ítaca, Elite Cementos, Dualium Management i el suport de l'Ajuntament de Vila-real. En la cita, que se celebrarà a Vila-real, a més del premi a Baigorri, s'atorgaran altres tres guardons que comptaran amb una dotació econòmica total de 2.500 euros.\nHui dilluns, 25 d'octubre, es reuneix el Jurat a les instal·lacions de Globalis per a avaluar els que seran els premiats d'enguany. El Jurat està format pel regidor de Ciència, Innovació i Universitats de l'Ajuntament de Vila-real, Eduardo Pérez Arribas; Pilar Querol, responsable del Viver de la Cambra de Comerç a la ciutat; Eleuterio Gómez, vicepresident secretari de Fundació Globalis, i Juan Carda, director de la Càtedra d'Innovació Ceràmica.\nAl marge dels tres guardons econòmics, l'Ajuntament de Vila-real concedirà el Premi Vila-real Innpulso com a reconeixement per a l'empresa que representarà la ciutat en les diferents trobades organitzades en el marc de la Xarxa Nacional de Ciutats de la Ciència i la Innovació i la Xarxa Valenciana de la Innovació.


A Sant Pol s’han detectat els primers exemplars de vespa asiàtica | Ràdio Calella Televisió\nLa vespa vetulina continua la seva expansió per Catalunya, i ara ha arribat fins a Sant Pol. A finals de l’any passat, aquest tipus de vespa va arribar al Maresme, després de colonitzar 12 comarques catalanes.\nTot i que la vespa asiàtica no suposa una amenaça directa per a les persones, si que es una greu amenaça per la supervivència de l’abella de la mel. I per això, es tant important distingir aquesta vespa de la resta d’espècies existents al territori. La vespa asiàtica és l’única d’Europa que presenta un color castany fosc, el cap negre, la cara groc-ataronjada i les potes castanyes. El tòrax és negre envellutat i els segments abdominals són de color castany ribetejat amb una fina franja groga.\nEls Agents Rurals estan fent un seguiment actiu i els apicultors estan molt preocupats pel manteniment de la seva activitat, ja que molts d’ells han patit pèrdues perquè les abelles no poden sortir a buscar menjar a la temporada de tardor i moltes acaben morint.\nAbans d’actuar contra un exemplar o un niu, cal estar segurs que no es tracti d’altres espècies que podrien actuar com a competidores seves i podrien ajudar en el control de la plaga.\nSi localitzeu algun exemplar o un niu d’aquesta espècie, no us apropeu sense un equip adequat i feu arribar aquesta informació als Agents Rurals del Maresme, qui han habilitat el telèfon 93 561 70 00 i el correu electrònic: velutinacar@gencat.cat\nSegüent Les dones de la comunitat senegalesa de Calella reclamen que el consolat senegalès de Barcelona torni a realitzar la tramitació de documents oficials\nAnterior Els segadors del Maresme retiren els llaços grocs del pont de fusta


Més 1,270,262 les empreses ja estan amb nosaltres — TextMap, Rússia\nLes ciutats més visitades, Rússia\nMoscou Sant Petersburg Novossibirsk Iekaterinburg Samara Omsk Kazan Txeliàbinsk Ufà Volgograd Perm Krasnoiarsk Saràtov Vorónej Togliatti Krasnodar Uliànovsk Ijevsk Iaroslavl Barnaül Vladivostok Khabàrovsk Orenburg Novokuznetsk Riazan Tiumén Lípetsk Penza Àstrakhan Makhatxkalà Tomsk Tula Kirovka Txeboksari Kaliningrad Briansk Magnitogorsk Kursk Tver Stàvropol Ulan-Udè Bélgorod Arkhànguelsk Kurgan Kaluga Sotxi Voljski Smolensk Vladikavkaz Txerepovets Vladímir Txità Saransk Surgut Vólogda Tambov Nàltxik Ioixkar-Olà\nTextmap - una guia de ciutat que combina la comoditat i velocitat. Fem el nostre millor esforç per millorar el directori de treball, perquè els nostres visitants puguin trobar fàcilment la informació que necessiten. Introduïu les tres primeres lletres del nom de l'empresa i fer una trucada directament des del quadre de cerca ràpida. Textmap projecte traduït a tots els idiomes disponibles i té una versió mòbil. El llenguatge que està actualment en ús: каталанский.\nMés 1,270,262 les empreses ja estan amb nosaltres!


Ajuts d’urgència social per a famílies amb infants de 0 a 16 anys | Serveis Socials | Drets Socials, Justícia Global, Feminismes i LGTBI\nEnviat per L086800 el dl., 22/07/2019 - 10:17\nFONS D’INFÀNCIA 2019\nÉs un ajut extraordinari que concedeix l'Ajuntament de Barcelona a famílies en situació de vulnerabilitat per cobrir les necessitats bàsiques de subsistència d'infants i/o adolescents de 0 a 16 anys.\nFamílies amb un fill o filla: 100 euros al mes.\nFamílies amb dos fills o filles: 175 euros al mes.\nA partir del tercer fill o filla i successius: afegir 50 euros més al mes per cada infant.\nFamílies monoparentals: 100 euros més per família al mes.\nLes persones que resultin beneficiàries d’aquest ajut tindran concedit d’ofici, si així ho indiquen al formulari de sol·licitud, l’ajut de menjador escolar de P3 a 4t d’ESO per a centres escolars de Barcelona ciutat.\nPERSONES DESTINATÀRIES I REQUISITS\nLes persones destinatàries inicials dels ajuts són els infants menors de 16 anys, empadronats a la ciutat de Barcelona, que visquin en unitats familiars amb rendes baixes i que siguin usuaris amb seguiment de Serveis Socials.\nLes persones beneficiàries rebran l’ajut a través de la targeta Barcelona Solidària.\nLa targeta no estarà operativa en el moment del lliurament.\nEl saldo es carregarà en els dies posteriors. Un cop s’activi el saldo, es pot començar a utilitzar la targeta.\nEs poden realitzar consultes de saldo i moviments en qualsevol caixer automàtic de la xarxa CaixaBank (“La Caixa”) i al web www.moneytopay.com. És recomanable fer les consultes de saldo a través d’aquest web per evitar fer malbé la targeta.\nCada vegada que es faci una compra o un pagament, l’import es descomptarà automàticament.\nLa persona titular és l’única que pot utilitzar la targeta.\nNo es poden treure diners en efectiu.\nEl darrer abonament es farà al desembre de 2019.\nEn cas d’infants i/o adolescents nascuts l’any 2003, l’últim abonament es farà el mes que facin 16 anys.\nLa Targeta Barcelona Solidària és recarregable i cal guardar-la fins a la data de caducitat.\nQUÈ ES POT COMPRAR I QUINS PAGAMENTS ES PODEN EFECTUAR?\nEs poden comprar productes per cobrir les necessitats bàsiques de subsistència, com ara aliments, roba, calçat, material escolar, etc.; per a infants i/o adolescents.\nEs poden realitzar pagaments de matrícules de centres docents, rebuts i fer altres abonaments a través del web www.caixabank.es/particular/home/particulares_es.html\nCal conservar els justificants de les despeses realitzades amb la targeta fins al 31 de desembre de 2020 per tal que l’Ajuntament pugui comprovar que l’ajut s’ha destinat a la finalitat indicada. El fet de no presentar els justificants de les despeses i/o de no fer-ne un bon ús podrà comportar la retirada de l’ajut i una valoració negativa.\nLa targeta funciona als establiments amb datàfon que vénen el tipus de productes de l’apartat anterior. Per a més informació, descomptes i avantatges, podeu consultar el llistat d’entitats col·laboradores.\nQUÈ CAL FER EN CAS DE PÈRDUA, ROBATORI O DANY?\nCal posar-se en contacte amb l’Oficina de Prestacions Socials i Econòmiques, situada al carrer Aragó, 344, baixos. Horari: de dilluns a divendres de 8.30 a 14.00 h. Telèfon: 93 256 56 48\nNO demaneu en cap cas un duplicat a les oficines de CaixaBank (“La Caixa”).\nNomés es farà un duplicat per any.\nTràmit ajuts d’urgència social per a famílies amb infants de 0 a 16 anys\nAnunci en el BOPB d’aprovació dels Ajuts d’urgència social per a famílies amb infants de 0 a 16 anys\nSol·licitud de l’ajut d’urgència social per a famílies amb infants de 0 a 16 anys (2019)\nTríptic informatiu Ajuts d’urgència social per a famílies amb infants de 0 a 16 anys\nTríptic Targeta Barcelona Solidària


DIARI CIVIC: 11/01/2007 - 12/01/2007\nAvui s’acaba el termini per presentar les entitats privades propostes de subvencions i convenis a l’Ajuntament de Vielha e Mijaran.\nA traves de la “Ordenança Generau Reguladora de Subvencions” l’Ajuntament de Vielha d’una manera transparent, vol donar suport a les associacions i a altres col·lectius en les seves activitats.\nEm sembla bé aquest sistema, i en honor a la veritat va ésser l’ex-Alcalde Joan Riu, -l’alcalde que em persegueix a base de querelles-, qui va tirar endavant aquesta Ordenança. A mi el que no m’agrada és el model de finançament a les entitats que té l’Ordenança, i de totes les fórmules que és podien escollir, és va triar la més allunyada d’una capital de País de cultura minoritzada. Els especialistes en dret em diuen que tot depèn de com és llegeixi i s’interpreti l’Ordenança, perquè hi ha marge perquè el polític de torn, pugui prendre les seves decisions.\nSi Vielha no continues sent una població d’institucions grises, hi hauria una política cultural, producte d’una reflexió, hi haurien uns objectius i tot això lligaria en que i en qui invertir en les ajudes de les entitats privades. Esperem que no sigui una repartidora de misèria econòmica, que disgusta a tothom i no possibilita fer coses.\nTot això contrasta amb la poca o nul·la transparència del Conselh Generau d’Aran.\nAlgú ha vist alguna convocatòria d’ajuts?.\nQue no em vinguin en la penosa defensa que l’anterior govern del Conselh no tenien una clara línia d’ajudes a les entitats. Perquè ni jo n’era el responsable, ni mai vaig acceptar una sola pesseta o euro, sinó venia per un concurs públic obert i transparent, i com que no hi era, mai vaig rebre ni una sola ajuda, ni petita ni gran per fer activitats associatives, incloent-hi les de premsa.\nPerò de la “moralitat i l’ètica” n’ha fet bandera els senyors i senyores d’Unitat d’Aran-PSC i del PRAG, i ara tot allò que criticaven ho estant fent ells.\nPublicat per jrcc a 12:51 p. m.\nArticle meu publicat avui a “Pirineus”, suplement, entre d’altres, del diari Segre de Lleida i del Diari d'Andorra.\nFa molta ràbia que els catalans desconeguin la literatura occitana actual, però sobretot que desconeguin la literatura aranesa, si més no, perquè Aran és company de viatge de Catalunya. Però encara fa més ràbia que els catalans s’hagin perdut sentir en directa, una de les escriptores més sornegueres i divertides que ha tingut Aran: Pepita Caubet.\nNa Pepita, amb nom de veïnatge autèntic, era una jove dama nascuda els anys 30, que ens ha deixat aquesta tardor i que com ella deia reivindicativa, durant la seva fatal malaltia: “... aquí hi ha un error, ara no toca aquesta mort...”. I tenia raó, malgrat el que diguin els patriarques de l’arrelada església aranesa, malgrat el sentiment profund de creient militant de Pepita, això de traspassar-se per sempre, és la gran nota desafinada que liquida una trajectòria vital. Diem-ho sense embuts: morir-se és una gran bretolada.\nI a més, Aran és un País petit, històricament i culturalment és més gran si li sumem Comenges, que seria com la Catalunya Nord dels catalans, encara que la gran majoria dels comengens i molts aranesos, tot això ho ignorin. Però Aran encara és més gran, si contemplem el llarg i omple d’Occitània. Tot plegat un somni nacional de dialectes potents que donen una singular literatura, això sí, poc projectada. En tota aquesta aventura, quedar-se sense un referent cultural com la Pepita Caubet és un bon tràngol.\nPer homenatjar una escriptora el millor és llegir la seva producció literària, per això millor que se’n vagin a una llibreria i demanin els seus llibres i si no els tenen, cosa habitual i molt emprenyadora, diguin-li al llibreter o llibretera que truquin a l’editorial “Pagés editors” de Lleida, que ho tenen tot.\nPerò també si de veritat volen homenatjar tota una literatura i cultura en general, facin el propòsit com a catalans també minoritzats i colonitzats, de posar un “aranès o aranesa a la seva vida”, almenys assaborint els seus textos literaris.\nComencin a memoritzar alguns noms d’escriptors aranesos, comengens i també bigordans, actuals. Tots fan cultura gascona en diferents especialitats. (Llistats per rigorós ordre alfabètic, per evitar els típics marre miaus) : Manuela Ané, Franc Bardòu, Verónica Barés, Clara Berdiè, Francesc Boya, Pilar Busquets, Arturo Calbetó, Pèir Cots, Jan-Luc de Mongaugé, Jèp de Montoya, Antònia Escala, Elisa Escala, Andrèu Eygun, Rosèr Faure, Joan-Pau Ferré, Mari Pau Gómez, Xavi Gutiérrez, Jan Loís Lavit, Miquèu Maffrand, Lúcia Mas, Teresa Pambrun-Lavit, Albert Peyroutet, Miquèu Pujol, Elisa Ros, Jusep Loís Sans, Juanita Santafusta, Miquèu Segalàs, Frederic Vergés, Maria Vergés ... i Pepita Caubet.▄\nÉs ben conegut per qui està implicat a l’administració o simplement per qui està interessat en les polítiques públiques, que una de les fórmules per avançar en polítiques sectorials és elaborar els denominats “Llibres Verds” i també els “Llibres Blancs”.\nI és que seria urgent a la Val d’Aran que s’elaborés el “Llibre Verd de la cultura aranesa”.\nCom és sabut un “Llibre Verd” promogut per una administració local, nacional, estatal o de la comunitat europea, és un document de reflexió sobre un àmbit polític específic, que va destinat, tant a les administracions com als particulars, per incentivar a la participació en un procés de debat i consulta. De vegades aquest procés porta directament a que és desenvolupin processos legislatius o normatius.\nPer altra banda, el “Llibre Blanc” és un document que conté propostes d’acció governamental o de l’administració en un àmbit específic.\nO sigui que mentre els “Llibres Verds” proposen un conjunt de idees per a un debat públic, els “Llibres Blancs” contenen un conjunt oficial de propostes en àmbits polítics específics i a més constitueixen la guia per portar-los a terme. De fet, moltes vegades és comença per un “Llibre Verd” per arribar a un “Llibre Blanc”.\nDoncs a Aran, convindria un ampli debat sobre la cultura, per arribar a un pacte nacional en aquesta àrea, on tots els colors polítics i tots els agents culturals particulars hi tinguéssim cabuda.\nPerò per ordenar el debat i donar elements de diagnosi de la situació cultural a Aran, caldria tenir coratge i llençar-se a la piscina promovent un “Llibre Verd de la cultura”.\nDe fet no és una qüestió de coratge, sinó de sentit comú, perquè s’ha de passar de l’amateurisme a la professionalització en polítiques culturals públiques, per dinamitzar el sector. I tenint present que com que a la Val d’Aran és dona un procés de minorització cultural i lingüística molt particular, les idees i les pràctiques culturals han de tenir un enginy, productivitat i incidència social molt ben perfilades.\nPublicat per jrcc a 1:08 p. m.\n.............. Ha mort Paco Candel\n...............guardar fusta al moll:\n...............guardar fusta al moll.\nPublicat per jrcc a 8:58 a. m.\nEsta bé que tot un Síndic d’Aran parli en primera persona d’Occitània. Potser mai em vaig sentir tant orgullós d’aquest escriptor, avui Síndic, com quan vaig assistir al seu reconeixement per l’Acadèmia Julien Sacaze de Banhèras de Luishon. Era un reconeixement i una pràctica occitanista, encara que quasi ningú dels assistents, fins i tot l’Acadèmia, estigues en aquesta línia.\nUn desig de carrera política per camins ben laberíntics, ha posat aigua al vi de l’escriptor, que jo en publicava articles amb més d’un sacrifici crematístic a canvi de res, sinó era afavorir la literatura aranesa i a l’escriptor.\nL’occitanisme avui o serà viu per potenciar activitats pràctiques, o és un carreró sense sortida.\nFa molts dies que entre Aran, de una i altra banda de la frontera administrativa, entre Aran i Comenges amb capital Les, estic preparant una activitat cultural, que hauria d’ésser estructural amb permanència i lluny de les activitats efímeres, que són necessàries, però que on cop fetes, segueixen deixant el desert.\nI que em trobo per part aranesa? Incomprensió o gran paraules, i ja és hora d’anar al gra, creant programes d’ajuda públics, oberts i transparents, i invertir de veritat en cultura. És que no hi ha ajudes ni grans, ni petites!.\nPer exemple, una qüestió petita:\nDemà comença a Besièrs el quart Col·loqui Internacional de l’Associació Francesa de Catalanistes, dedicat enguany a “Catalunya-Occitània” amb temàtica aranesa. Era un bon moment de presentar una ponència o una comunicació o fer una conferència científica sobre algun tema específic sobre Aran, sortit directament del nostre País.\nFer això vol dir “comprar” temps per preparar el material, el viatge i l’allotjament. Vol dir una despesa i que l’investigador necessita ajuda per anar-hi. Aquí a Aran no tenim universitat, ni departament o càtedra que carregui amb les despeses. Despeses que assumeixen sempre de bon grat, perquè entenen que és una forma de fer recerca pròpia, fer projecció de les pròpies coses i dels propis professionals. Aquest treball substitutori d’ajuda a Aran, l’ha de fer l’administració nacional aranesa. Doncs no és fa. I jo, que voldria participar al Col·loqui, no m’ho puc permetre. I no només és un petit drama personal.\nAquest plantejament de nou ric, molt aranès i andorrà per cert, de portar grans figures culturals de fora, està bé si tenim la resta de la casa cultural del País funcionant, sinó és una frivolitat.\nAmb l’occitanisme cultural podria passar el mateix. Que és potencies una política d’aparador amb data de caducitat, mentre que el que ens interessa és crear uns fonaments permanents.\nPublicat per jrcc a 1:40 p. m.\nAvui és el dia que Artur Mas presenta en una conferència solemne a Barcelona, la nova política convergent denominada "Casa gran del catalanisme". Sempre és una satisfacció que tota una potent organització, hagi acabat venint a l'estratègia que vàrem encetar l'any 2003 amb la plataforma "Mobilització catalanista (MCAT)”. Han trigat 4 anys en entendre Artur Mas i l'aparell, el que jo proposava. També en aquell moment Duran i Lleida va disparar amb bala contra nosaltres.\nQuan jo proposava una plataforma transversal catalanista, se’m deia que havia d’ésser “nacionalista i enquadrant els nostres”. Ara s’ha entès que és una estratègica de “unitat en l’actuació”, amb una clara base de País, deixant de banda les ideologies clàssiques.\nPrecisament avui és el dia per parlar una mica del convergents aranesos, que tant s'emmirallen amb els convergents catalans. I ho faré sobre un tema petit i pràctic.\nConcretament sobre una carta que és va publicar ahir al diari Segre titulada "El Conselh d'Aran y Betlan". La carta és anònima i està signada per "Es de Betlan". Sembla que l’auditoria de la carta és una combinació de gent d'Iniciativa, gent del PP i algun convergent que viuen a Betlan. (Novament torna l'anonimat en les cartes, que tan avorreixo, però la realitat és que la gent a Aran té por a les represàlies).\nNo conec directament el projecte de condicionament de la carretera del poble de Betlan, ni el que va presentar al seu dia el govern Barrera, ni el que ara ha presentat el govern Boya. La carta denuncia, dit a grans trets, que el projecte actual destrossa el projecte anterior, que era més complert i amb el vist i plau de tots els veïns.\nPerò el que a mi m'interessa de la carta són les frases: "...¿No piensan defender su proyecto señores de CDA?...".\n"...Señores no pueden permitir que Unitat d'Aran destroce un buen proyecto y la ilusión de un pueblo sin decir nada...".\n(Ja té nassos que els que van facilitar la pujada al poder del Síndic Boya ara demanin ajuda. Però això és un altre tema).\nEl que vull comentar és aquesta directe interpel·lació als convergents per part d’un grup de ciutadans i que acabarà en frustració.\nEls convergents aranesos, encara que vulguin ara prendre una postura, han perdut tanta pistonada en l'arena política d'Aran, que estant fora de joc. No podran defensar el projecte de Betlan de forma efectiva, com no sigui la política de la "pancarta" que és la única iniciativa que ofereix el model Barrera. De la "pancarta" o de la "postura testimonial de crítica" al Plenari del Conselh i sense cap mena de projecció pública.\nAvui hi ha una creença generalitzada a tot Aran que CDA està d'un pasotisme pujat desprès de perdre les eleccions, i no és veritat. El que està és en un cul-de-sac amb un model polític acabat i amb un lideratge totalment qüestionat.\nNo és tracta d’alçar la veu o de testimonialismes, el que és tracta és que el nacionalisme aranès faci la funció de grup de pressió polític el suficient fort per incidir a la societat aranesa i que aquesta reaccioni, i impossibiliti el retrocés nacional, polític i social que el nou govern ens està portant.\nI per aconseguir això, d’entrada el nacionalisme aranès necessita una organització de militants forta, per poder crear simultàniament una amplia plataforma de simpatitzants que sigui el fòrum per transmetre propostes i il·lusió col·lectiva. Per saltar desprès a les propostes més transversals, a la nostra “casa gran”.\nPerò hi ha tot un tap d’ampolla dins del nacionalisme aranès que no deixa sortir la política de futur: ni la gran, ni la petita, com la qüestió de Betlan. És tot un drama numantí : entre la conveniència i la irresponsabilitat.\nTot plegat, potser, serà culpa de l’Erulet, l’esperit malèfic que recorre Aran, com ens recorda la mitologia pirinenca.\nEstar al dia de tot el que és fa al teu territori i amb tota la resta interdependent, és bastant complicat, sobretot si estàs als Pirineus. (Amb el fred assassí que fa avui, tinc consciència física de viure a muntanya).\nEls que per professió tot el sant dia gestionem centenars d’items d’informació, no és que ens sigui menys complicat, sinó que encara pot ésser més frustrant, perquè sempre penses que no ho saps tot. I a més, sí també vols fer d’analista i elaborar-ne una opinió, pots arribar a la conclusió que sempre et falten dades.\nTothom sap que si una informació arriba a un receptor, diem-ne no llegit, la informació pot relliscar en la seva interpretació i quedar en un estadi superficial de comprensió. Però si el receptor s’ha cultivat amb lectures (inclosa la premsa) i en aprenentatge, quan rep la informació li pot treure suc a fons, interpretar-la i canalitzar-la, sí cal.\nTot això m’ho fa pensar perquè he recuperat un antic article (1988) de la revista espanyola “Revista de Estudios políticos”, escrit per Jordi Capo entre d’altres, titulat: “La formación de una élite política local”. I em pregunto perquè els polítics de la Val d’Aran són tant reticents a llegir, estudiar i reciclar-se.\nPerò el que encara em sorprèn més del sector del nacionalisme aranès, és que posin pals a les rodes perquè les noves fornades de polítics amb càrrec i de militants, passin per seminaris de reciclatge. N’hi ha que no fan, ni deixen fer. Llàstima que en política institucional i de partit, no és practiqui de bon rotllo, el concepte de jubilació anticipada.\nPublicat per jrcc a 7:10 p. m.\nA més dels mitjans de comunicació en aranès, la meva altra obsessió respecte Aran, és que el País aculli estudis universitaris, estudis de nivell superior presencials durant tot l’any. Encara que no siguin llicenciatures completes, si que s’hi poden oferir diplomatures i sobretot estudis de postgrau, des de Màsters o sigui Mestratges, fins a seminaris de llarga durada. I tot això per la gent del territori com per rebre alumnes d’arreu. Aquest acolliment és la clau per fer l’operació rentable, condició per fer desplaçar un potent equip de professors.\nEm vaig involucrar, primer anímicament i desprès fent militància, en el projecte de centre universitari de la futura estació d’esquí TUCA i de la seva part urbanitzable. Ja no sé ara, si és un somni la part universitària o la pròpia estació. No puc suportar el secretisme en política pública i com gestionen la futura estació em posa dels nervis.\nTambé em vaig involucrar en crear un “Centre de suport” de la Universitat Oberta de Catalunya, -la UOC-, a Vielha. Semblava que Joan Riu, l’antic alcalde, li entusiasmava la idea. Fins i tot va assignar local municipal. Però res de res, el projecte és va dissoldre com un sucre en un cafè. Encara avui, no sé perquè.\nEl nou Ajuntament de Vielha e Mijaran, on conflueixen dos nacionalismes : el nacionalisme espanyol i el nacionalisme aranès, en temes de cultura encara no sé quina és la seva política. Segurament no en tenen, perquè un més un de vegades no son dos entre rivalitats de nacionalismes i rivalitats de reines. I en l’embolic tàctic que estant posats, allà on és veuen més les contradiccions és en la cultura. Vull dir cultura de veritat i no en activitats freakis.\nNecessitaríem una moguda de universitaris d’Aran, siguin del color polític que siguin, siguin de l’escola acadèmica que siguin, i siguin de l’especialitzat que siguin, per tirar endavant projectes d’estudis superiors a Aran.\nSempre vaig pensar que era una sort tenir a la Noelia Costa, perquè com a doctorada, podia entendre perfectament això dels estudis universitaris, i estava a l’agenda entusiasmar-la i seduir-la en tots aquests muntatges. Però un dia, de sobte, me la vaig trobar en política, i l’endemà en la rivalitat política, i encara més, l’endemà passat en les guerres fratricides electorals, i avui a cavall d’un Govern aranès que destil·la un menyspreu absolut pels que no son de la seva corda.\nNo hi ha ni el mínim dubte que la intervenció institucional ha estat fonamental perquè l’aranès no desaparegui en l’actualitat. La normativització de l’aranès del 1983 va ésser cabdal i la introducció de l’aranès a l’ensenyament ha estat bàsica i d’uns resultats estructurals que seran irreversibles.\nPerò com ha passat a Catalunya amb el català i la Generalitat, pot semblar que tot el que ve en aranès és qüestió del Conselh Generau d’Aran. No només perquè la pròpia institució s’ho apuntava per qüestió d’imatge, sinó que fins i tot les administracions locals pensaven que la llengua no era qüestió seva i pensaven que era tema del Conselh.\nLa ciutadania a Aran té la percepció que tema “de” o “en aranès”, és tema oficial del Conselh. I això pot acabar creant rebuig, i no cal dir en la joventut. Un rebuig de protesta al propi poder i a les coses oficials, i un rebuig pel color polític. (Ara i abans).\nLa bona estratègia és ajudar des del Conselh a tota mena d’iniciatives culturals que hi hagi la llengua, posant-se a segon rengle la institució nacional; i ajudar a que la pròpia dinàmica de la societat civil potencií aquesta mena d’iniciatives. Fer-ho al revés constantment, és artificialitzar crònicament la normalització de la llengua i la cultura en general.\nSi un govern per ideologia, per estratègia i per programa és intervencionista, pot acabar sent tant intervencionista en cultura i llengua que pot ofegar la sortida d’iniciatives privades o ofegar les existents.\nSi el govern no vol ensorrar el negoci de les pizzes a Aran, millor que no munti una cadena oficial de pizzeries i a més el que no pot fer és regalar-les a tota la població. És evident que si passes això, cap particular s’arriscaria a invertir en esforç humà i en diners a obrir pizzeries.\nEn cultura s’ha de passar de la cultura de “beneficència”, regalant-ho tot, o intervenint en tot com a monopoli gestor; a una cultura oberta i plural que hi juguin els mecanismes privats i de mercat. El mercat és petit? El mercat és Aran, Gasconha i la resta d’Occitània.\nSempre he criticat que no hi hagués reflexió i debat per construir polítiques sectorials a Aran. Sempre he dit que no podia ésser que les administracions públiques no busquessin la complicitat de la societat civil per elaborar programes.\nAl nacionalisme aranès sempre li ha costat la reflexió, el debat i trobar complicitats, perquè sempre la prepotència i la supèrbia se’ls ha menjat. I la governabilitat l’han practicada a traves dels patrons tradicionals.\nAra els socialistes aranesos segueixen la mateixa escola : cap reflexió, cap debat i cap consens.\nTornem a la llei de l’embut.\nAquesta forma de governar és una altra expressió de l’autoritarisme que tenen en el seu discurs i la seva pràctica, i que no aporta “canvi” com a valor de novetat i de progrés. L’acció de govern l’exerceixen des de una posició de monopoli i no de relacions compartides.\nEl concepte avui de govern pressuposa saber entrellaçar les capacitats d’influència de les àrees de presa de decisió i gestió d’estructures, on hi ha múltiples xarxes d’agents socials i institucionals.\nI no només és tracte que el govern del Conselh Generau d’Aran prengui decisions públiques condicionat formalment pels agents socials, sinó que el propi govern ha d’encoratjar a que hi hagi una relació en les dues direccions, -dels governants i dels governats-, buscant fòrums de diàleg i de consens.\nSituats al govern : els “uns” i els “altres”, són una i altra cara de la mateixa moneda.\nL’Aran del segle XXI no és mereix un govern provincià de cinquantena regional i ja estant en el tobogan.\nEl meu pare de petit em portava a tota mena de mogudes culturals, cíviques i polítiques, quasi totes elles clandestines o que eren la cuina de la preparació d’alguna cosa, suposo que la idea era que visques directament com és feia País, malgrat la dictadura. No tinc ben localitzat l’any, potser el 1961 quan jo tenia 10 anys, però recordo que em va a dur a veure a l’escriptora Caterina Albert a l’Escala.\nCaterina Albert, que com tothom sap signava “Víctor Català”, estava malalta i als seus 92 anys restava definitivament al llit molt lúcida i dialogant, i així rebia als seus visitants. No us podeu imaginar el que em va impressionar trobar una majestuosa senyorassa, ficada en un impressionant llit, per a mi enorme i molt alt, amb una capçalera de fusta on hi havia un parell d’ocells enormes lacats. Segurament l’escenografia em va impressionar més que l’escriptora, que m’havien dit que havia escrit la gran novel·la “Solitud” i que signava les seves obres amb un nom de “senyor” per poder publicar, perquè les senyores els hi negaven els mateixos drets que els senyors.\nExplico tot això per assegurar que tant na Caterina com “Solitud”, estant al disc dur de la meva vida. Aquesta introducció em porta a comentar la recent traducció a l’aranès de “Solitud” i en especial el bombo polític que ara en fa el Síndic Boya.\nCrec sincerament que és un enorme error.\nQue Maria Vergés, la flamant i distant Directora de Cultura del Conselh Generau d’Aran, en sigui la traductora, no significa res més que la Maria l’hi agradava profundament “Solitud” i és va buscar la vida per fer-ne una traducció a l’aranès. Com opció particular no és pot discutir res, és legitima i lloable, però com a política de traduccions finançades per les administracions públiques, és una altra història. Per que? Perquè l’administració aranesa no pot anar de franc tirador i ha de tenir un criteri, unes prioritats i el desplegament d’un programa propi de traduccions.\nUna obra com “Solitud”, una peça important de la literatura catalana, la ciutadania aranesa i en especial la joventut escolar, la pot i l’ha de llegir en la seva llengua original. Per molt bones que siguin les traduccions, no hi ha res com l’original. Cap administració catalana se li passaria pel cap traduir “El Quijote” al català, perquè els catalans el podem llegir directament en la llengua original. Això no vol dir que existeixi una traducció del Quixot en català, que un traductor català calent pel llibre ha fet.\nEl que vull dir, és que s’han de saber distingir les opcions personals, de la planificació de la política cultural de les traduccions.\nTant de bo hi haguessin centenars de traduccions a l’aranès de llibres importants de la literatura universal, però la migradesa és tant enorme que equivocar la línia de traduccions serà un errors per anys. Una traducció no s’improvisa i des de que s’encarrega, fins que està feta poden passar molts mesos i anys, per tant s’ha de saber prioritzar.\nLa Directora de Cultura segueix no saben distingir entre el que és públic i el que és privat. I em temo que el que no és té clar és el que cal traduir, i sembla mentida que no parlin amb ningú i s’ho maneguin tot ben solets, ben lluny de l’estil Prat de la Riba, President de la Mancomunitat de Catalunya, per citar un referent de treball transversal, sense el sectarisme del color polític. (Perquè Aran està ara, en cultura estructural, com estaven els catalans en aquella època).\nQue jo recordi, en quatre anys, publicades o no, d’obres majors de la literatura, només s’han traduït a l’aranès “El petit príncep” i “Solitud”. Tenim un problema.\nPublicat per jrcc a 1:49 p. m.\nQuan ets una rata de biblioteca i et passes el dia disciplinadament entre llibres i manuscrits, fent fitxes de lectura i escrivint, convé desengreixar i a mi m’agrada observar llargues estones, completament embadalit, com literalment centenars de francesos (suposadament tots occitans), compren com a desesperats en el gran Supermercat Boya de Les. És un espectacle increïble i alliçonador : gent i més gent, de tots tipus i amb tota mena de vestimentes multicolors, compren i compren, suposo per fer unes grans farres, perquè els licors els comprens per dotzenes; mentre els euros és van amuntegant en les caixes, portades també per unes multicolors i multiculturals caixeres. M’havia d’haver especialitzat en supers de vídues prop de les fronteres i no en cultura, i encara menys en comunicació política!!!.\nPerò per desconnectar de veritat, el millor és llegir -en moments de descans- temes absolutament diferents amb els que treballes i resseguir la biografia d’Alma Mahler-Werfel em relaxa. El llibre “The Bride of the Wind. The Life of Alma Mahler” de Susanne Keegan és una peça històrica per conèixer més aquesta “núvia del vent”.\nÉs encoratjador descobrir, resseguint fitxers de préstecs de llibres, quanta gent ha llegit aquesta biografia, en versió castellana a Les, i m’agradaria saber-ne que en pensen els lectors de la protagonista i com entenen les seves relacions passionals i quasi culturals, ja que va estar casada amb el compositor Gustav Mahler, amb l’arquitecte Walter Gropius i amb el novel·lista Franz Werfel, i a més se li coneix una apassionada relació amb el seu amant pintor Oskar Kokoschka. Llegir és un acte personal de solitud, però discutir les lectures, és un acte passional de companyonia i a Aran ens aniria molt bé practicar aquesta mena de club de lectura. Curiosament cap lector de Les, que per préstec va llegir la biografia de Keegan, va llegir abans o desprès la pròpia autobiografia d’Alma Mahler-Werfel, “Mi vida”, que costat per costat estaven al mateix prestatge de la biblioteca. Entendre perquè un lector o lectora té una o una altra conducta, m’obsessiona, en realitat m’encurioseix tota la conducta del ciutadà.\nNo tinc el mínim dubte de la gran importància de l’església als afers terrenals de la Val d’Aran, per això si és vol entendre on som ara amb la identitat aranesa, ens cal conèixer a fons les comunitats de religiosos i religioses instaurades al País i a més i sobretot, el paper dels mossens de cada parròquia. Hi ha una llarga història, fecunda i plena de vida religiosa que fonamenta Aran.\nPer la meva especialitat jo treballo l’època contemporània, per fer-ne una anàlisi actual com a politicòleg, però cal recórrer totes les èpoques passades per reconstruir creences, actituds i conductes d’una societat civil totalment lligada a un tipus d’església institucional, més o menys lligada al territori, influint sobretot en educació.\nÉs pot entendre l’Aran actual, sense reconstruir el que van significar els “Hermanos de la Salle”?, per exemple. Jo crec que no.\nAra, encara que m’està costant, estic reconstruint la feina feta per la comunitat de religioses de l’ordre francesa de la Sagrada Família a l’Hospital de Sant Antoni de Vielha i també en la seva part geriàtrica. Estic parlant de l’etapa de gestió de tota l’assistència socio-sanitària hospitalària de Vielha, per part de la Quinta de Salut l’Aliança.\nEncara que els no especialistes els hi costa acceptar-ho, (i sobretot algun polític indocumentat), no és pot entendre el que va passar recentment amb l’acomiadament del Director Assistencial de l’Hospital de Vielha, sense comprendre l’etapa de l’Aliança. I no és pot entendre aquell període, sense comprendre l’estil de comunitat religiosa en un centre hospitalari.\nTot no és tant simple : Síndic bo o Síndic dolent, segons el carnet. Per a cada conducta hi ha unes raons i els analistes busquem les causes.\nPlanta cara pel Periodisme\nAvui periodistes de tot Europa reivindiquem els nostres drets.\nÉs tota una campanya europea contra totes les pressions que han de suportar els professionals de la premsa. Des de les més dramàtiques com l’eliminació física del periodista, fins com també exposa la campanya, “contra l'excessiva comercialització, la pressió política, el baix nivell i les males condicions de feina dels periodistes”.\nLa Federació Europea de Periodistes promou aquesta campanya sota el lema “Stand Up for Journalism” -Planta cara pel Periodisme-.\nNo és que cregui molt amb això dels dies acordats per fer reivindicacions, però sempre és útil per remoure consciències.\nSituats a l’Aran la premsa té unes clares limitacions i una clara pressió política. Hi ha por d'explicar les coses i els propietaris dels mitjans de comunicació practiquen l’autocensura constant. Evidentment s’ha de diferenciar el sector privat del sector públic, però la pressió és la mateixa.\nEl cas que tenim més a prop és el de “Eth Quinze”, que desprès d’incorporar l’aranès majoritàriament en la publicació ha acabat tancant, i no només perquè ha hagut d’anar al jutjat per la querella de l’ex-alcalde de Vielha, sinó a més per la pròpia autocensura i acoquinament dels seus editors.\nA Aran s’hauria de reivindicar el periodisme com a professió, reivindicant un periodisme de qualitat; s’hauria de reivindicar poder informar de tot; s’hauria de reivindicar la llibertat d’opinió i per últim s’hauria de garantir un periodisme en aranès.\nJo em poso les mans al cap quan una administració fa premsa sense periodistes. Són capaços de fer una publicació un funcionari i un dissenyador, i és queden tant amples. En canvi se suposa que aquell ajuntament per construir obra pública tenen arquitectes i cap administratiu fa els plànols. Tot el sector ho té claríssim: la premsa local institucional sense periodistes és una estafa. Denunciar això és reivindicar el periodisme com a professió.\nExplicar les coses d’Aran com els “país de les meravelles”, fent una simple crònica sense donar les claus perquè el lector o l’oient o el telespectador, pugui entendre de que va el que s’explica i pugui treure les seves pròpies conclusions, és fer un periodisme pobre i per això cal reivindicar un periodisme de qualitat.\nI no cal dir que cal un periodisme aranès : de llengua i de continguts. El periodisme colonial que fa alguna premsa catalana i espanyola adreçada a la Val d’Aran, és insultant.\nUn dia com avui em serveix per reafirmar-me que cal una premsa escrita diària en aranès, però és una autèntica aventura que no sé si tindré la força i els diners per tornar-ho intentar. El context polític no hi ajuda i l’autèntic conte de la lletera de futures televisions i ràdios locals araneses, encara hi ajuden menys.\nUn dia com avui és per demanar ajuda per realitzar un somni editorial a la Pepita Caubet -que ens observa des de l’infinit dels Pirineus misteriosos, amb la Teresa de Bausen-, encara que jo he nascut amb merda a la sabata i mai els somnis se’m fan realitat.


Puigcerdà projecta el cobriment del funicular amb un túnel transparent - Regió7\nPuigcerdà projecta el cobriment del funicular amb un túnel transparent\nL'Ajuntament estudia la viabilitat de la mesura per evitar la supressió del servei quan neva\nEl funicular que l'Ajuntament podria cobrir amb una galeria ARXIU/m.s.\nL'Ajuntament de Puigcerdà ha trobat la manera d'evitar les repetides interrupcions del servei del funicular que connecta la plaça de l'Estació amb el nucli antic de la vila. El consistori té sobre la taula un projecte per cobrir el giny mecànic amb un túnel inclinat que cobreixi tant la cabina on viatgen els passatgers com el sistema de cables i contrapesos que el fan anar. Un estudi marcarà la conveniència d'establir aquesta mesura o bé, si s'evidencia més econòmica i igualment pràctica, calefactar els rails per on es desplaça.\nEls serveis tècnics municipals han constatat que la neu és la principal causant de les aturades del funicular, de manera que aquestes interrupcions del servei es produeixen quan és més necessari perquè la neu i el gel fan perillós el trajecte amb escales alternatiu que hi ha en paral·lel al recorregut del giny mecànic. L'Ajuntament tanca el funicular quan neva per evitar, precisament, les avaries que sempre ha anat patint els hiverns. La intenció de l'equip de govern, que continuarà quatre anys més amb la victòria electoral d'aquest diumenge, és instal·lar sobre el recorregut una galeria transparent que mantingui l'atractiu del paisatge durant el recorregut. De fet, la lenta aparició de la plana cerdana a ponent dels viatgers és un dels principals atractius del giny per als turistes que arriben a la capital cerdana. L'alcalde, Albert Piñeira, ha argumentat que «la gent es pensa que quan neva el funicular s'espatlla, però no és així; el que passa és que el tanquem perquè no s'avariï». El renovat alcalde ha afegit que «estudiarem quin dels dos sistemes funcionarà millor, cobrir-lo amb un sistema integrat o calefactar els carrils».\nEs dona la circumstància que el consistori ja va cobrir amb un tub transparent l'ascensor vertical que comunica, justament, el final del recorregut del funicular amb la plaça de l'Ajuntament per evitar les avaries que li ocasionaven el fred rigorós de l'hivern.\n75 metres amb 27 de desnivell\nEl funicular de la plaça de l'Estació, que també es coneix com ascensor inclinat, el va construir l'empresa Elevatori Maspero l'any 2003. Recorre una distància de 75 metres i supera un desnivell de 27 metres amb un pendent màxim del 44,5%. La capacitat de la cabina és de 25 persones, i pot transportar fins a 375 persones cada hora a una velocitat d'un metre per segon. En puntes turístiques hi són habituals les cues.


Sandra Benítez “Intento que la meva vida s’assembli al màxim a una vida normal” | Fundació Esclerosi Múltiple\nPublicat el 19-11-2020\n– I què et va dir?\n– Com t’ho vas prendre?\nDurant uns anys, quan no em trobava bé, em donaven cortisona. Després em van anar canviant la medicació, el pitjor va ser haver-me de punxar. Ho portava fatal i em sortien unes butllofes… però és clar, a ningú li agrada punxar-se.\n– Com estàs ara?\n– Després del diagnòstic vas tenir més fills?\nVaig tenir bessons fa set anys i mig. Després del seu naixement vaig empitjorar. Era un risc que sabia que existia i el vaig voler assumir. No me’n penedeixo\n– I fatiga?\n– Com ho porten els nens?\n– Has explicat la malaltia?\n– Fas rehabilitació?\n– Com vius la pandèmia?


Fira Multicultural | el Bloc de Julià\n← Emprenedors a l'Olleria\nCompromís per l'educació →\nPosted on 4 Abril 2011\tby Julià Engo Fresneda\nEste diumenge s’ha celebrat a l’Olleria la II Fira Multicultural, fruit de la col·laboració de les regidories de Cultura i Participació Ciutadana.\nVan participar 10 nacionalitats de les més nombroses a l’Olleria. Enguany és la segona vegada que es realitza i ha estat coorganitzat per l’Ajuntament de l’Olleria i l’IEVA (X Trobada de les Cultures).\nMostres gastronòmiques, turístiques i culturals de diferents països van conviure a l’Olleria durant el dissabte, però ho fem de manera habitual tots els dies de l’any. L’Olleria compta amb ciutadans de 33 estats diferents, unes 1500 persones en total, el 17% de la població, una xifra gens menyspreable, sobretot si tenime en compte que la meitat provenen de l’est d’Europa i són d’ètnia gitana.\nCom en qualsevol societat hi ha moments crítics i llocs conflictius, ja hi havien abans d’esta emigració. No debades l’Olleria és terra d’acollida des de fa més 50 anys, i vol continuar sent-ho. Ara bé, el coneixement mutu i el respecte i l’educació són elements que no es poden oblidar si volem que triomfe la convicència. Tothom té dret a millorar les seues condicions de vida, igual que tothom té dret a viure de manera normal en la seua llengua, cultura, tradicions… I fires com aquesta ajuden a fer-ho més fàcil. La majoria de vegades tenim por del desconegut, per això cal informar-se i no abusar.\nEl BLOC ha treballat esta línia d’acció, en la línia de la convicència, el coneixement de l’altre, i el respecte pels valors comuns, perquè tant valencians som els que hem nascut ací com els que han vingut de fora. És valencià qui vol ser-ho.\nAquesta entrada s'ha publicat en eleccions 2011 i etiquetada amb convivència, eleccions 2011, emigració, fira multicultural. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Els vuit camps de golf de la Costa Brava reinicien la seva activitat - Empordà\nEls vuit camps de golf de la Costa Brava reinicien la seva activitat\nVa ser a partir del 18 de maig, data en què la demarcació de Girona va entrar en fase 1 del pla de desescalada\nEMPORDA.INFO 21.05.2020 | 15:58\nEl camp de golf de TorreMirona. RITA ANDREU\nEl camp de golf de TorreMirona.\nEn aquesta etapa inicial de la desescalada i amb les restriccions que encara es mantenen, la pràctica del golf és una de les activitats esportives i lúdiques que per la seva naturalesa ofereix avantatges als seus usuaris, ja que té lloc en espais amplis, a l'aire lliure, en entorns cuidats i en calma, afavoreix la salut física i mental, redueix l'estrès i minimitza lesions, facilita el manteniment de la distància interpersonal i es juga en grups molt reduïts. Els camps i clubs de golf han adquirit i implementat protocols de seguretat i d'higiene en les instal·lacions exteriors dels camps, mentre que les cases club continuen tancades fins a nova indicació.\nLa Real Federación Española de Golf (RFEG), la Federació Catalana de Golf (FCG), la Asociación Española de Campos de Golf (AECG), la Asociación Española de Greenkeepers (AEdG), la Asociación Española de Gerentes de Golf (AEGG) i la Asociación de Profesionales del Golf de España (PGA), amb la validació del Ministeri de Sanitat, han fixat els protocols i normatives a implantar als camps de golf de l'Estat espanyol.\nEls protocols incideixen en aspectes generals a tenir en compte abans de jugar, durant el joc, després de jugar i d'altres relatius a l'ús de les instal·lacions del camp. Cal remarcar la introducció de reserves online i per via telefònica, el pagament dels green fees en línia o amb tarja de crèdit, l'accés directe al tee 1 des del mateix pàrquing cinc minuts abans de l'inici de la partida, la desinfecció de bugies i carrets, i la prohibició de moure elements de senyalització dels forats (banderes), entre d'altres.\nAixí, després de més de seixanta dies d'inactivitat arran de la crisi sanitària, i amb pèrdues econòmiques entorn del 80 %, des de l'Associació de Camps de Golf de la Costa Brava i el club de màrqueting de Golf del Patronat de Turisme Costa Brava Girona de la Diputació de Girona es donen a conèixer aquestes mesures entre els usuaris a través del portal oficial www.golfincostabrava.org i a través dels webs oficials i els perfils socials de cada camp o club de golf. Tanmateix, cada camp disposa d'una estratègia pròpia de comunicació i comercialització dels seus producte i serveis per tal d'adreçar-se al seu públic.\nDes d'ambdues entitats s'ha impulsat el vídeo promocional Tornarem #GolfCostaBrava, amb què es vol mantenir connectats els golfistes amb la destinació.\nEls camps de golf gironins que reobren les seves instal·lacions exteriors són PGA Catalunya Resort, a Caldes de Malavella, Golf Costa Brava, a Santa Cristina d'Aro, Golf d'Aro - Mas Nou, a Castell-Platja d'Aro, Golf de Pals, a Pals, Golf Empordà , a Torroella de Montgrí - l'Estartit, Golf Resort Peralada, a Peralada, i Golf Torremirona, a Navata, a més del Par 3 Gualta, a Gualta.\nActualment els propietaris i gestors dels camps estan focalitzats en el client més local i de proximitat. Alhora, fixen l'horitzó en el client internacional per al moment en què s'aixequin les restriccions de mobilitat i s'obrin les fronteres. Es treballa per difondre un missatge de tranquil·litat i mostrant les mesures de seguretat sanitària aplicades a fi de possibilitar la practica del golf als camps de la destinació Costa Brava amb garanties.\nAviat, quan es permeti una major mobilitat, els jugadors trobaran diferents promocions com ara el Golf Pass 3 i 5, que els permetrà visitar diversos camps de golf durant la seva estada.\nS'ha de remarcar que el Park Hotel San Jorge, establiment especialitzat en acollir clients afeccionats a aquest esport, ha reiniciat la seva activitat una vegada adquirits els protocols i la normativa establerts pel Ministeri de Sanitat.\nActualment el Club de Màrqueting de Golf del Patronat de Turisme Costa Brava Girona, format per 36 empreses, entre les quals camps de golf, empreses d'allotjament, empreses de transport i agències receptives, treballa en diverses actuacions promocionals i de màrqueting digital dirigides a donar suport al sector a fi de reactivar-lo al més aviat possible, primer a mercats de proximitat i a mesura que sigui possible, a mercats europeus.\nEntre aquestes actuacions hi ha la creació de continguts en línia i la difusió, com a càpsules d'audiovisuals i la col·laboració amb els principals mitjans de comunicació, prescriptors i operadors turístics d'aquesta indústria.\nMés informació sobre l'oferta turística de golf de la Costa Brava al web golf.costabrava.org\nLa Jonquera reobre el mercat setmanal amb productes d'alimentació.


Concentracions, arrossada i xocolatada en les dues jornades de vaga general a la Funció Pública - Altaveu el diari digital d'Andorra\n13/03/2018 (13:45 CET)\nEl programa d’actes per als dos primers dies de vaga general convocats pels sindicats de l’administració inclouen concentracions, marxes per cèntrics carrers d’Andorra la Vella i Escaldes i arrossades i xocolatades. Les organitzacions sindicals han fet arribar aquest dimarts les activitats programades en el marc de l’aturada després de constatar ja clarament que el Govern no accedirà a negociar els quatre punts que els sindicalistes de la Funció Pública consideren irrenunciables per desconvocar la vaga.\nTant dijous com divendres, els treballadors que vulguin secundar l’aturada han de presentar-se al seu lloc de treball i comunicar al seu superior per escrit la intenció de fer vaga. Els sindicats recomanen, per exemple, fitxar sota el concepte “incidència per hores”. I a partir d’aquí, un cop fetes les comunicacions oportunes, es posen en marxa tot un seguit d’activitats. Els col·lectius sindicals estan treballant les darreres hores per sensibilitzar el màxim de funcionaris i portar-los cap al que consideren una causa comuna i d’interès global per tal d’aconseguir una important resposta. Una resposta que, ara mateix, és tota una incògnita.\nL’executiu preveu entrar en breu el text aprovat per reformar la Funció Pública i les mesures de millora que havia plantejat als sindicats les hauria d’assumir com a pròpies el grup parlamentari demòcrata i introduir-les al projecte de llei via esmena. Les organitzacions sindicalistes esperen veure com es du a terme l’entrada a tràmit del text. I en funció de com es faci, iniciaran una bateria d’accions jurídiques ja acordades.\nAixí, si el text només s’acompanya amb l’informe de la comissió consultiva general, que no van firmar els representants sindicals, es judicialitzarà la qüestió vist que els sindicalistes entenen que és necessari que el projecte de llei vagi acompanyat, també, dels informes de la comissió consultiva de l’administració de Justícia i l’informe del Consell de la Policia. Cap dels dos òrgans ni tan sols ha elaborat els esmentats treballs. I els tribunals, especialment el Constitucional, ja han dit que es tracta d’informes preceptius, encara que no vinculants.\nEls sindicats també plantejaran una possible querella criminal contra el síndic general, Vicenç Mateu, si el projecte de llei és admès a tràmit sense la documentació necessària adjuntada. Més enllà d’això, les organitzacions sindicals pretenen internacionalitzar el cas portant el que consideren una reiterada vulneració de drets sindicals bàsics davant d’estaments europeus.


La fauna és resultat de la diversitat de paisatges i ambients. Entre els amfibis podem trobar diverses espècies com el gripau comú (Bufo bufo), gripau corredor (Bufo calamita). Però l'espècie més interessant és el gallipato o venancio (Pleurodeles waltl) que troba el seu hàbitat en les basses de reg. Els rèptils estan representats per diverses espècies com el fardatxo o lagarto ocelado (Lacerta lepida), la sargantana colilarga (Psammodromus algirus), la colobra d'escala (Elaphe scalaris) i la colobra bastarda (Malpolon monspessulanus).\nLes espècies més interessants de l'avifauna són sens dubte les rapaços, l'escassa i amenaçada àguila perdicera (Hieraaetus fasciatus) habita en la serra, en les masses boscoses troben un hàbitat idoni l'àguila culebrera (Circaetus gallicus), l'àguila calçada (Hieraaetus pennatus), l' azor (Accipiter gentilis). Entre les rapaços nocturnes podem trobar el cárabo\n(Strix aluco), el mussol xinés (Asio otus) y el mussol real (Bubo bubo).\nAltres aus típiques d'aquesta serra són el gaig (Garrulus glandarius), el trepador blau (Sitta europaea), el pitroig (Erithacus rubecula), el torcecuello (Jynx torquilla), el pinsà (Fringilia coelbs), etc.\nLa mastofauna està representada, entre uns altres, pel senglar (Sus scrofa), la rabosa (Vulpes vulpes), la garduña (Martes foina), la gineta (Genetta genetta) i el teixó (Meles meles).\nFinalment esmentar, que existeixen unes 20 espècies de ratpenat, algunes d'elles de gran importància i en greu perill de extinció.


Nahuel Carabaña aprofita les vacances per tornar a Andorra.\nActualitzada 29/08/2021 a les 11:52\nViure allunyat d’Andorra durant l’any per entrenar fa que, per al Nahuel Carabaña, tornar al Principat siguin unes vacances ideals per desconnectar del dia a dia de l’atletisme.\nCom acostumen a ser els teus estius?\nM’agrada fer coses de manera improvisada, sense buscar-les. Si em diuen d’anar a la muntanya, a la platja... jo m’hi apunto i hi vaig. No acostumo a tenir res organitzat, tot i que al setembre sempre intento fer un viatge d’una setmana amb els meus amics.\nQuines són les teves activitats preferides?\nL’any passat va ser molt d’anar a la platja i de viatjar a alguns llocs per Europa. Però, per exemple, aquest any ha estat més d’anar a la muntanya, fer pics, visitar llacs, escalada, jugar a futbol... Ara entreno a Madrid i durant l’any no puc estar gaire per Andorra, així que quan torno ho aprofito com a vacances i hi estic molt bé.\nQuin és el viatge que més recordes?\nUn creuer de fa bastant temps, jo deuria tenir 12 o 13 anys. Em va agradar molt perquè va ser una sorpresa. El meu tiet, a qui admiro molt, em va dir d’anar a fer una visita a un vaixell amb els meus pares. Quan era a dalt del vaixell, vaig veure que es va començar a moure i la meva família em va dir que marxàvem. Vam anar per Grècia, Itàlia, Turquia...\nDe tots els llocs que has visitat, a on tornaries?\nDifícil perquè hi ha molts països que m’han agradat, però em decanto per Finlàndia i Suècia. M’agradaria visitar-los a fons. A més, em criden molt l’atenció les aurores boreals i un dels meus somnis és veure-les.\nI quin viatge et queda pendent per fer?\nEl meu país preferit és el Japó. Aquest any, al no poder anar als Jocs Olímpics, és una espineta que se m’ha quedat clavada. Però del Japó m’agrada molt la cultura, el manga i tot el que té a veure amb el país. Hi ha tantes coses per fer allà que no sabria ni per on començar, però cada dia faria coses noves.\nQuè és el que més t’agrada de l’estiu?\nLa desconnexió de no haver d’estar entrenant cada dia o pensant en l’atletisme. Quan arriba l’estiu sé que puc deixar l’atletisme a part per un moment i puc fer altres esports que també m’agraden molt com el futbol o l’escalada.\nQuant temps dediques a l’atletisme al teu dia a dia?\nVa per temporades, però quan hi ha l’època de càrrega hi dediques un mínim de quatre hores al dia. O sinó, en els dies que s’entrena doble, ja arriben a les sis o set... gairebé com una jornada laboral. Hi ha dies que només s’entrena al matí, però a la tarda s’ha d’estar pendent de coses que també tenen a veure amb l’atletisme, com fer estiraments, anar al fisio, relaxar-te a l’spa...\nQuè és el que menys t’agrada de l’estiu?\nLa calor em costa molt. Jo soc de fred, sempre ho he dit, tot i que tampoc soc gaire d’esquiar. Però sé que, si tinc fred, em puc posar la jaqueta per no tenir-ne, però que si tinc calor, encara que vagi despullat en tindré igualment.\nQuins records conserves dels teus estius quan eres petit? Enyoro quan vivia a Encamp, just davant del parc. M’encantava jugar a futbol. A les 8 del matí em cridaven els meus amics per anar a jugar i m’hi estava fins a dos quarts de quatre. Pujava a dinar i, quan arribaven les cinc, tornava a baixar fins a les nou. Ho feia cada estiu.\nTens planejat algun viatge per a aquest any?\nA Albània. Un dia, amb els meus amics, vam buscar viatges recomanats i ens va sortir Albània, que tenia llocs interessants i estava bé de preu. Com et deia, tot és improvisat.\nBar ’O Ordino\nEn Nahuel tria el Bar ’O d’Ordino perquè és un lloc al qual va molt sovint i on sempre ha rebut molt bon tracte. A més, considera que la terrassa del local és molt bonica.