Experiències de socialització del coneixement.De Programari Lliure a les llicències Creative Commons – Espai Fàbrica\nCultura i llengua / Economia / Educació\nExperiències de socialització del coneixement.De Programari Lliure a les llicències Creative Commons\nby Jordi Torrents · Published 2 de setembre de 2006 · Updated 12 d'abril de 2017\nPau Freixes, Jordi Torrents\nPartim d’una reﬂexió sobre les normes de producció cientíﬁca de la mà de Robert K. Merton. Tot seguit analitzem la història del moviment del Programari lliure a la llum de les reﬂexions sobre els imperatius institucionals de la Ciència. Fem un breu repàs dels principals esdeveniments i intentem exposar els principis bàsics de la ètica i la dinàmica de funcionament del moviment del Programari Lliure, destacant l’aﬁnitat amb les pautes institucionals de la Ciència. Finalment, discutim els impactes —actuals i potencials— d’Internet en la difusió i socialització del conèixement cientíﬁc, intentant posar de manifest que el copyright tradicional ha quedat obsolet.\n1 A espatlles de gegants\nVolem començar aquesta discussió amb una reﬂexió sobre el procés de producció cientíﬁca i les normes que hi estan associades. Pensem que això ens permetà enfocar millor la història del moviment del Programari Lliure per al tema que ens ocupa; la interacció entre Societat i Universitat des de la perspectiva de la socialització del coneixement i de les responsabilitats de la segona envers la primera. Pensem que deﬁnir les normes de la producció cientíﬁca ens ajudarà a veure l’estreta relació entre els models de desenvolupament del Programari Lliure i el model clàssic de cooperació entre la comunitat cientíﬁca, que tant bons resultats ha donat, com ho prova la història de la Ciència des del segle XVII.\nRobert K. Merton1 ha estat un dels sociòlegs més prestigiosos del segle passat. Algunes de les seves principals aportacions les va fer en el camp de la Sociologia de la Ciència. Merton 2 ens adverteix que la paraula Ciència és enganyosament àmplia, es pot referir a tres àmbits diferents però relacionats entre sí:\ncom a conjunt de mètodes.\ncom a conjunt de coneixements demostrats.\ncom a conjunt de valors i tradicions culturals que governen les activitats cientíﬁques.\nMerton va centrar el seu treball en el tercer àmbit; en la Ciència com a institució i la seva estructura cultural. Per tant, no estudiava els mètodes de la Ciència sinó les normes de producció cientíﬁca. Des d’aquest perspectiva, va deﬁnir l’ethos (esperit) de la Ciència com el conjunt de valors i normes que es consideren obligatòries pels cientíﬁcs. Aquestes normes i valors són legitimats en termes de valors institucionals.\nMerton aﬁrma que l’objectiu institucional de la Ciència és l’extensió del coneixement veriﬁcat. Aquest coneixement ha de ser empíricament conﬁrmat i lògicament coherent. Per aconseguir-ho s’utilitza el mètode cientíﬁc. Els imperatius morals —normes— deriven directament de l’objectiu i del mètode de la Ciència. Són tant prescripcions morals com tècniques. Merton aﬁrma que l’ethos de la ciència moderna inclou quatre conjunts d’imperatius institucionals:\nPodem saber què és veritat a partir de criteris impersonals preestablerts. Per tant, no podem jutjar un coneixement pels atributs socials o personals dels seus defensors. L’imperatiu d’universalisme està arrelat profundament en el caràcter impersonal de la Ciència. Ara bé, l’universalisme de la Ciència pot entrar en contradicció amb tendències en sentit contrari provinents de l’estructura social.\nSegons Merton, quan parla de “comunisme”, ho fa en sentit no tècnic i extens, en aquest context entén comunisme com a propietat comuna de béns. Els descobriments de la Ciència són producte de la col⋅laboració social i són atribuïts a la comunitat. Constitueixen una herència comuna de la Humanitat. Els drets de propietat, en Ciència, han d’estar reduïts al mínim per ètica cientíﬁca. Els descobriments cientíﬁcs sorgeixen d’una cooperació competitiva però els resultats de tothom són socialitzats.\nPels cientíﬁcs és imperatiu comunicar els seus descobriments. El secret és l’antítesi d’aquesta norma. Dins la comunitat cientíﬁca, cadascú és valorat per les seves publicacions. El caràcter comunal de la Ciència es reﬂexa també en el reconeixement per part dels cientíﬁcs de la dependència respecte una herència cultural. Per això Newton deia allò que hi podíem veure molt enllà perquè estàvem assentats sobre les espatlles de gegants. Merton aﬁrma que l’imperatiu del comunisme de l’ cientíﬁc és incompatible amb la deﬁnició de la tecnologia com a propietat privada en una economia capitalista. Per tant, hi ha poderoses estructures socials que entren en contradicció amb aquest imperatiu institucional de la Ciència.\nMerton aﬁrma que el desinterès és un element institucional bàsic de la Ciència. Sovint s’ha atribuït als cientíﬁcs motivacions —passió pel coneixement, curiositat,…— que expliquen el seu desinterès. Però, segons Merton, el que caracteritza la conducta dels cientíﬁcs és una pauta distintiva de control institucional de les motivacions. El desinterès té una forta base en el caràcter públic i veriﬁcable de la Ciència. Qualsevol descobriment és analitzat detalladament per la comunitat cientíﬁca. Això fa que les activitats dels cientíﬁcs estiguin sotmeses a una vigilància molt rigorosa.\nLa bona reputació de la Ciència entre la població “profana” és resultat, en gran part, de les tècniques i les aplicacions que es deriven del coneixement cientíﬁc. Merton adverteix que aquesta autoritat es pot usar, i de fet s’usa, per ﬁnalitats interessades. Així l’autoritat manllevada a la Ciència pot atorgar prestigi a una doctrina no cientíﬁca.\nMerton aﬁrma que l’escepticisme organitzat és alhora un imperatiu metodològic i institucional. La Ciència ha de sotmetre a examen les creences sobre la base de criteris empírics i lògics. Això porta molt sovint a la Ciència a entrar en conﬂicte amb altres institucions socials. El cientíﬁc no pot respectar l’abisme entre el sagrat —el que cal creure en acte de fe— i el profà. Merton conclou que la resistència contra l’escepticisme organitzat prové, cada cop menys, de la religió i, cada cop més, de grups econòmics i polítics. Segons l’autor, aquests grups senten una aprensió difusa per si l’escepticisme organitzat pot amenaçar la distribució del poder, desmentint els dogmes sobre els quals es recolza el seu domini polític i econòmic.\nPensem que es pot fer una lectura de la història del Programari lliure com un intent de preservar les normes institucionals de producció cientíﬁca, anomenades l’ethos de la Ciència per Merton, davant la contradicció entre la deﬁnció del programari com a propietat privada d’una empresa capitalista i les pràctiques dels cientíﬁcs que van crear la ciència de la Computació o Informàtica 3 4i les tecnologies associades, com per exemple Internet 5.\n2 Breu perspectiva històrica del Programari Lliure\nÉs legítim concebre el programari com una forma de coneixement ja que el seu caràcter immaterial i la seva naturalesa algorítmica, entre altres factors, el fan molt semblant a un teorema matemàtic. La ciència de la computació o Informàtica va començar a tenir departaments propis a les universitats des de la dècada dels seixanta del segle passat, però com a disciplina cientíﬁca, les seves arrels es remonten —com a mínim— al segle XIX.\n2.1 El programari va nèixer lliure\nAls anys seixanta del segle XX els grans ordenadors dominaven el camp de la Informàtica. Eren instal⋅lacions molt costoses que només estaven a l’abast de centres governamentals, grans empreses i algunes universitats. IBM era la principal empresa proveïdora de maquinari. El programari era com un accessori dels ordenadors, inclòs en el contracte de manteniment que proporcionava el fabricant. En aquella època cap empresa pensava en treure beneﬁcis de la distribució de programari.\nEls programes informàtics 6 s’escriuen en diferents llenguatges de programació (que són llenguatges humans) i un cop escrits es compilen per traduir-los al llenguatge que entenen les màquines: el binari (una successió de 0 i 1). Els programes propietaris són distribuïts binariament (només la successió de 0 i 1) i, per tant, cap humà pot entendre com el programa desenvolupa la tasca per la qual ha estat dissenyat. És com una caixa negra que rep uns inputs i retorna uns outputs.\nPerò en aquella època, el codi font del programari era accessible a tots els usuaris i aquests el compartien, el modiﬁcaven i compartien les modiﬁcacions que implicaven millores amb la resta de la comunitat. Per això s’acostuma a dir que el programari va nèixer lliure, precísament aquestes llibertats de l’usuari són les que defensa el Programari Lliure. Però en aquesta època no se l’adjectivava de lliure perquè —a la pràctica— la gran majoria dels programes ho eren.\nUna de les primeres experiències de col⋅laboració i d’intercanvi de coneixement en l’àmbit del Software el tenim en la difusió el codi del Sistema Operatiu UNIX 7 de l’empresa AT&T. Els usuaris d’aquest sistema operatiu —bàsicament governs, empreses, universitats i usuaris avançats— van fomentar l’intercanvi d’informació per solucionar i ampliar tot allò relacionat amb aquell software ja que l’empresa no donava suport o manteniment pel programari distribuït. Aquest sistema operatiu es va fer molt popular entre universitats, centres de recerca i amants de la Informàtica. Tècnicament era molt avançat però també disposava d’una activa comunitat d’usuaris que feien millores al sistema i s’ajudaven mútuament.\nUn dels principals actors en el desenvolupament de UNIX va ser la Universitat de Berkeley, la qual va iniciar una distribució pròpia de UNIX anomenada BSD (Berkeley Software Distribution) 8 a la década dels setanta. Aquesta distribució va començar basant-se en el codi del Unix de l’empresa AT&T, però hi afegiren millores molt importants. Cal citar el disseny i la implementació de la pila blueTCP/IP 9 —el protocol que permet que els ordenadors es comuniquin i base de l’actual Internet—, amb això van aconseguir que UNIX fos el primer sistema operatiu de propòsit general preparat per treballar en xarxa amb altres ordenadors.\n2.2 La massiﬁcació de la Informàtica i el programari privatiu\nFins aquí la història del programari està íntimament lligada a les dinàmiques pròpies de les comunitats cientíﬁques respecte l’accessibilitat, la distribució i la utilització dels avanços en la matèria. Però ja a principies de la dècada dels setanta algunes grans empreses van pensar que podien treure beneﬁcis del programari i van començar a restringir l’accés al codi font i a les millores dels seus programes a tots aquells que no formalitzaven un contracte amb l’empresa. A mitjans d’aquesta dècada el software propietari ja era bastant habitual en molts àmbits informàtics, la qual cosa va suposar un canvi important de mentalitat en la comunitat d’usuaris i programadors. També va generar un cúmul de noves empreses naixents. Però a partir d’aquest moment s’imposa el tancament del software (softwre propietari). Les empreses ja no distribueixen el codi font dels programes, només el codi executable.\nTot plegat suposa un canvi de model en la producció, distribució i implantació del programari. Les empreses capitalistes no segueixen el model primogeni de desenvolupament de programari sinó que imposen la lògica de maximitzar els seus beneﬁcis com a objectiu principal. Així doncs, es produeix una ruptura del model clàssic —que respecta els imperatius morals de la Ciència— per imposar un model de producció on es prioritza els objectius econòmico-empresarials. Potser un dels efectes col⋅laterals d’aquest canvi de model és la massiﬁcació de la informàtica. Sense el component empresarial segurament no hagéssim viscut la massiﬁcació que, de la mà de la microinformàtica, ha inundat les nostres vides.\n2.3 Retornant al model primogeni, però teoritzant-lo\nEl moviment del Programari Lliure va nèixer a principis de 1984 de la mà de la Free Software Foundation10 (FSF) i el seu principal impulsor Richard M. Stallman11. El seu objectiu era crear un sistema operatiu de propòsit general i completament lliure basat en la ﬁlosoﬁa UNIX 12. Aquest projecte fou batejat amb el nom GNU 13 . Els hackers 14 de la FSF es van posar a escriure aplicacions del nou sistema operatiu, les quals eren compatibles amb els diferents UNIX. Ben aviat aquestes eines foren àmpliament utilitzades. Però el més important —en la discussió que ens ocupa— és que Richard Stallman va crear el concepte de copyleft 15 (que es basa en el copyright tradicional per invertir els seus termes) i, la seva formulació jurídica: la llicència General Public Licence (GNU/GPL) 16. Segons aquesta llicència l’autor del software concedeix a l’usuari —i a la comunitat— quatre drets bàsics respecte els programes lliures:\nLlibertat 0: Llibertat per usar el programa amb qualsevol propòsit\nLlibertat 1: Llibertat per estudiar com funciona el programa i fer-li modiﬁcacions que l’adeqüin a les necessitats de l’usuari (per això és imprescindible l’accés al codi font)\nLlibertat 2: Llibertat per distribuir copies del programa, amb la qual cosa pots ajudar al teu veí.\nLlibertat 3: Llibertat per millorar el programa i fer públiques les millores perquè se’n pugui beneﬁciar tota la comunitat. L’accés al codi del programa és un requisit previ per aquesta llibertat.\nAixí mateix, la llicència GNU/GPL estableix que qualsevol treball derivat d’un programa lliure ha de ser distribuït sota els mateixos termes que el programa original. Aquesta mesura és extremadament útil per garantir la disponibilitat del coneixement i la cooperació entre les persones perquè el software —com qualsevol coneixement— és, en bona part, acumulatiu. Cada programa pot contenir milers d’idees i implementacions concretes basades en experiències anteriors però amb certs nous elements que milloren el resultat ﬁnal. Com ja hem dit, podem concebre el software com una forma de coneixement. Un bon exercici és veure com si substituim “programa” per “coneixement” en la formulació de les quatre llibertats, no perden sentit.\nEls membres fundadors de la FSF (que són anglosaxons) s’esforcen molt en deixar clar el concepte de llibertat que apliquen al software. En anglès la paraula free signiﬁca igualment lliure i gratis. Per això, els hakers de la FSF diuen que el free vol dir llibertat (free as in freedom) i no gratis (free as in beer) ja que la llibertat 2 permet vendre el software lliure encara que qui ho comercialitzi no hagi escrit ni una línia de codi de l’aplicació, això si, cal respectar les llibertats que imposa la GPL, però si tot i així hi ha algú que vol comprar, qualsevol ho pot vendre.\nAl mateix temps que la FSF posava les bases pel nou sistema operatiu lliure les principals empreses del camp de la informàtica van accentuar la tendència a disminuir radicalment l’accessibilitat als seus programes —especialment al codi font—. És especialment signiﬁcatiu el canvi de política de AT&T referent a l’accés a les noves versions de UNIX. A la década dels vuitanta i principis dels noranta disposar d’un sistema UNIX proporcionat per una empresa era extremadament car. A més AT&T intentava mantenir el secret sobre el codi font de UNIX ﬁns al punt que, el 1991, va interposar una demanda contra la Universitat de Berkeley per publicar el codi font de la seva versió de UNIX BSD.\nLes universitats i sobretot les àreas d’investigació dedicades la computació van ser les més afectades per aquesta “regressió”. No tenien accés al codi font dels programes més utilitzats en les tasques de producció. Per tant, no podien formalitzar les bases del coneixement des d’un punt de vista cientiﬁco-teòric. Era extremadament difícil ensenyar als informàtics del futur com dissenyar i implementar projectes de software si no es tenia accés al funcionament dels programes més utilitzats en la feina del dia a dia de governs empreses, universitats i centres d’investigació.\nPer posar-hi remei Andrew Tanenbaum 17 va crear la primera versió de Minix 18 l’any 1987. Minix és un sistema operatiu escrit des de zero per Tanenbaum i els seus alumnes. El principal objectiu és proporcionar als estudiants de l’àmbit dels Sistemes Operatius 19 la possibilitat d’aprendre analitzant com està fet i com funciona un sistema operatiu real. Posteriorment el seu codi font va ser lliurat a la comunitat perquè altres universitats i usuaris en poguessin fer ús. Minix és un exemple més de la tendència de retorn al model primogeni en la producció i distribució de programari, i serà la base en la qual, uns anys mes tard, es basarà un del projectes més importants del moviment del programari Lliure: Linux 20.\n2.4 Linux, el boom del Programari Lliure\nEls hackers de la FSF crearen molts programes lliures, alguns van demostrar ser dels millors en el seu àmbit. Però per aconseguir un sistema operatiu de propòsit general completament lliure necessitaven el nucli o kernel 21, el qual és el programa que interactua directament amb el maquinari i sobre el qual s’executa el conjunt de programes i aplicacions del sistema operatiu. El kernel o nucli del projecte GNU és l’anomenat HURD 22. El seu disseny és molt avançat, per la qual cosa la seva implementació és extremadament difícil. Avui en dia encara està en procés de desenvolupament i no és apte pels usuaris ﬁnals. Així doncs, a principis de la dècada dels noranta, el projecte GNU tenia un ampli ventall de programari però li faltava el nucli o kernel per poder tenir un sistema operatiu complet.\nLinus Torvalds 23 era un estudiant de la Universitat de Helsinki quan va desenvolupar la primera versió del nucli Linux 24 . Es va inspirar en el sistema operatiu Minix per escriure des de zero el nucli Linux per la popular arquitectura i368. El que havia començat com un experiment casolà d’un brillant estudiant de ciències de la computació es va convertir en poc temps en una de les ﬁtes de desenvolupament tecnològic més important de ﬁnals del segle XX. Torvalds va decidir llicenciar Linux amb la llicència GNU/GPL, va publicar el codi font a Internet i va demanar a tothom qui volgués col⋅laborar amb el projecte que li enviés propostes.\nCom ja hem dit, els hackers de la FSF havien desenvolupat aplicacions lliures però havien d’usar nuclis propietaris dels diferents UNIX. Linux va omplir el buit que faltava; la suma de les aplicacions GNU i el nucli Linux van donar lloc a un sistema operatiu de propòsit general completament lliure: el sistema GNU/Linux. El resultat va ser espectacular, les col⋅laboracions van augmentar en progressió geomètrica, però lo realment sorprenent va ser que seguint aquest model de desenvolupament el nucli Linux es va convertir en pocs anys en una alternativa real al sistemes operatius propietaris de les grans empreses del sector.\nEric S. Raymond 25 , un hacker de la vella escola de la FSF, ha escrit “La catedral i el Bazar” 26 per exposar el model de desenvolupamemt del programari lliure. Comença explicant la perplexitat que va sentir quan es va començar a interessar per Linux. Segons explica, des de mitjans dels 80 havia col⋅laborat amb la FSF escrivint programes lliures i sempre s’havien basat en un model de desenvolupament que, metafòricament, compara amb la construcció d’una Catedral. Un grup reduït d’arquitectes dissenyen el programa, l’implementen, el proven durant molt temps i quan ha superat amb èxit totes les proves es publica. Per tant, es trigava molt en fer programes perquè requeria molt treball d’un grup petit d’experts i, de vegades, després de tot aquest treball el programa no era prou bo o cometia errors en situacions que no havien estat provades.\nRaymond explica que a principis dels noranta pensava que sabia com es desenvolupa el software, i els seus deu anys d’experiència ho avalaven. Per això es va sorprendre tant amb Linux i el seu model de desenvolupament, el qual consistia en publicar molt i sovint, encara que tingués errors sense solucionar. La idea és recolzar-se amb tota la gent que dedicava les seves hores lliures a millorar i provar Linux, recollir totes les propostes i implementar les millors. El resultat fou espectacular, s’avançava a passos de gegant comparat amb el model de desenvolupament antic i cada cop més persones s’implicaven en la construcció del programa. I precísament aquí recau l’espectacularitat, ja que era impensable que en un projecte de software tan complex com el kernel (nucli) qualsevol persona pogués fer aportacions sense cap ﬁltre (a part del ﬁltre de si funciona o no) i el resultat fos un nucli potent i estable i no pas un cúmul d’inconsistències com pronosticaven alguns experts en informàtica. Raymond sintetitza aquest fenomen enunciant la “llei de Linus” que diu “partint d’una base suﬁcient de desenvolupadors, quasi qualsevol problema pot ser caracteritzat ràpidament, i la solució ser obvia, almenys per algú” o dit més col⋅loquialment “amb moltes mirades, tots els errors saltaran a la vista”. Hem de tenir present que a la década dels noranta comença la implantació massiva d’Internet en alguns països. Internet és la infraestructura que fa possible teixir la xarxa de col⋅laboració entre iguals que necessita el model del programari lliure. Volem destacar que aquest model en xarxa té molts punts de contacte amb la dinàmica de funcionament de la producció cientíﬁca descrita per Merton.\nAquest model de desenvolupament no va ser “inventat” per Linus Torvalds, altres projectes anteriors ja havien transitat aquest camí. Però Linux va demostrar el sorprenent potencial d’aquest model. Altres projectes lliures van seguir l’impuls de Linux i es van consolidar com les aplicacions més usades per desenvolupar certes tasques imprescindibles pel treball d’ordenadors comunicats en xarxa. Cal citar projectes com ara Apache 27 (popular servidor web) o Sendmail 28 (gestor de correu) que són en l’actualitat sistemes quasi indispensables per a la gestió d’Internet.\n2.5 Època actual, el Programari Lliure ja es una realitat\nA principis de 2005 ens trobem que el Programari Lliure no és només un conjunt d’eines informàtiques, ha evolucionat de forma paral⋅lela amb la creació de noves tecnologies i maneres de fer que garanteixen la supervivencia del coneixement. Internet ha estat una d’elles i potser la més iportant. Internet no existiria possiblement sense el Programari Lliure i el Programari Lliure no existiria tal com el coneixem avui si no fos per Internet. Analitzar aquesta sinèrgia escapa completament a les nostres possibilitats en aquesta discussió. Però cal apuntar el fet que el naixement i desenvolupament d’Internet s’ha basat en la utilització d’estàndars oberts i en processos de discussió pública sobre el funcionament i les millores que calia implementar.\nEl teixit que s’ha cosit al voltant del Programari Lliure es quasi inabastable, un dels projectes que demostren aquesta magniﬁcencia es Debian 29. Una distribució del sistema operatiu GNU/Linux on s’hi coordinen més de 8000 programes diferents. Debian s’ha construït i es manté gràcies a l’esforç col·lectiu de quasi un miler de desenvolupadors voluntaris i de milers d’usuaris arreu del món. Això possibilita que els seus objectius de llibertat i excel·lència no es vegin subordinats a necessitats economico-empresarials. El nombre d’ordinadors que tenen instal·lada aquesta distribució podria voltar els centenars de milers.\nCal veure també el canvi d’actitud d’algunes empreses al voltant del Programari Lliure, podem posar com a exemple el cas de IBM. Aquesta empresa està actualment produint, instal·lant i distribuint Programari Lliure per als seus clients. Com a mostra, el supercomputador Mare Nostrum 30— de moment, el quart 31 en potència del món— , que va ser comprat a IBM pel Centre de Supercomputació de Barcelona 32 i que funciona amb el kernel Linux 2.6 33 . Però el més important és que retorna a la comunitat part del coneixement produït en forma de programari lliure. Aquest és un element cabdal per veure la importància del Programari Lliure.\n3 Les llicències Creative Commons\nCom hem intentat exposar en la secció anterior, el Programari Lliure ha estat pioner en buscar solucions innovadores a problemes complexos vinculats al desenvolupament tecnològic. Però partint d’uns imperatius ètics i instrumentals de socialització del coneixement i de col⋅laboració entre iguals. Aquest model ha demostrat empíricament el seu èxit en el camp del programari i també ha generat alternatives en àrees del coneixement i la cultura aparentment allunyades del món del programari i les noves tecnologies. En la discussió que ens ocupa volem centrar-nos en les llicències Creative Commons.\n3.1 Origen de les llicències Creative Commons\nLawrence Lessig 34 —un prestigiós jurista nord-americà— va ser un dels principals impulsors de la fundació de Creative Commons 35 l’any 2001. Una entitat sense ànim de lucre dedicada a proporcionar als autors d’obres artístiques, cientíﬁques o de qualsevol altre tipus, la possibilitat de llicenciar el seu treball de tal manera que els permeti triar quins drets es reserven sobre la seva obra i quins drets cedeixen a la comunitat. En contraposició al Copyright 36 tradicional —amb el qual l’autor es reserva tots els drets sobra la seva obra— les llicències Creative Commons es basen en que els autors tenen la possibilitat de triar entre un ampli conjunt de llicències que estableixen quins drets es reserva l’autor i quins drets es concedix als usuaris de l’obra.\nLa inspiració del projecte Creative Commons, tal com aﬁrmen 37 els seus impulsors, arrenca de l’experiència del moviment del Programari Lliure. Concretament de la teorització que va fer Richard M. Stallman 38 del concepte copyleft 39 i la seva formulació jurídica: la llicència General Public Licence (GNU/GPL) 40.\nPer centrar la discussió sobre les llicències Creative Commons cal recordar que els conceptes bàsics sobre el quals s’ediﬁca la ﬁlosoﬁa 41 del programari lliure són, per una banda, que el coneixement ha de ser lliure i accessible a tothom, com a dret inalienable. I per l’altra, que el treball cooperatiu entre una comunitat d’iguals —a més una poderosa força d’innovació i avanç tecnològic— és un imperatiu ètic i moral irrenunciable. Per la qual cosa, qualsevol limitació de la capacitat d’investigar i compartir el coneixement adquirit amb la comunitat —o, de manera més general, qualsevol limitació en la difusió del coneixement— és una norma asocial que fomenta la ignorància, la competència salvatge, l’aïllament de les persones i la subordinació dels individus al poder de les grans corporacions i les administracions estatals. Així doncs, es tracta de preservar la llibertat i la independència dels individus davant els monopolis sobre el coneixement (en aquest cas sobre el software) de grans corporacions que només vetllen perquè la seva taxa de beneﬁcis creixi sense parar.\n3.2 Adaptació a la legislació espanyola\nEls impulsors de les llicències Creative Commons van formular els seus plantejaments de tal manera que s’adeqüessin a la legislació americana. L’estratègia jurídica que van seguir està clarament inspirada en la que va utilitzar Stallman per deﬁnir les llibertats del programari GNU. Consisteix en utilitzar els drets privats atorgats per les lleis de propietat intel·lectual per aconseguir crear béns comunals. Així la llicència GNU/GPL estableix que, en virtut dels drets de l’autor sobre la seva obra, aquest concedeix a l’usuari —i a la comunitat— les quatre llibertats enumerades més amunt. Així mateix, la llicència GNU/GPL estableix que qualsevol treball derivat de l’obra —a no ser que l’autor del treball derivat en faci un ús exclusivament privat— ha de ser distribuït sota els mateixos termes que el treball original. Com ja hem dit, aquesta mesura és extremadament útil per garantir la disponibilitat del coneixement i la cooperació entre les persones. A la pràctica, es produeix un augment continuat de la proporció de béns comuns en aquest àmbit del coneixement.\nLes llicències Creative Commons són molt més àmplies que la GNU/GPL però es basen en la mateixa estratègia jurídica, els autors —fent ús dels drets sobre la seva obra— només es reserven alguns drets per tal de facilitar-ne la difusió i la socialització. A diferència de la GNU/GPL les llicències Creative Commons ofereixen un gran ventall de possibilitats a l’autor. Permeten escollir entre una àmplia tonalitat de grisos entre el copyright tradicional i el domini públic passant pel copyleft. Així doncs, no totes les llicències Creative Commons asseguren de la mateixa manera la lliure disponibilitat i accessibilitat sobre el coneixement. Podríem dir que no totes són igual de lliures.\nLes llicències Creative Commons s’estructuren entorn de quatre variables:\nAtribució: L’autor pot exigir que es reconeixi l’autoria de l’obra quan es reprodueix, es copia, es distribueix, s’exhibeix públicament o se’n fan treballs derivats.\nÚs comercial/no comercial: L’autor pot prohibir que es facin usos comercials de la seva obra sense el seu permís explícit i sota les condicions que estimi necessàries.\nTreballs derivats: L’autor pot permetre que es copiï i es distribueixi la seva obra sempre que no es facin modiﬁcacions de la mateixa sense el seu consentiment explícit. Així mateix, l’autor també pot permetre que tothom pugui modiﬁcar la seva obra i difondre els resultats com a obra derivada.\nCompartir amb les mateixes condicions (share alike): L’autor pot exigir que qualsevol que distribueixi una obra derivada de la seva, hagi d’utilitzar la mateixa llicència que l’obra original.\nCombinant aquestes quatre variables, Creative Commons ofereix onze tipus de llicències diferents per adaptar-se a les necessitats de cada autor i del tipus d’obres. Un dels serveis que ofereixen és un portal web 42 que facilita l’elecció del tipus de llicència a través d’uns formularis de preguntes sobre les condicions sota les quals cada autor posa a disposició la seva obra. Ara bé, Creative Commons no és un bufet d’advocats, és una entitat sense ànim de lucre i, per tant, no assumeixen responsabilitat de cap tipus ni respecte l’autor ni respecte l’obra.\nRecentment, a iniciativa del Programa de Recerca i Innovació Docent de la Universitat de Barcelona 43, ha reeixit el projecte 44 —encapçalat per Ignasi Labastida 45 — d’adaptar a la legislació espanyola les llicències Creative Commons. Un prestigiós grup d’advocats 46 ha estat l’encarregat de l’adaptació i segons les paraules de De la Cueva 47, no ha estat difícil ja que aquestes llicències es basen en principis jurídics ben assentats en el dret romà i anglosaxó. Com els drets absoluts de l’autor sobre la seva obra i la possibilitat de compartir amb la comunitat el que és legítimament propietat individual. Com ja hem dit, les llicències CC es basen en drets individuals per proporcionar béns comunals.\n3.3 L’auge d’Internet: el sentit de les llicències Creative Commons per a la difusió del coneixement cientíﬁc i acadèmic en l’era digital\nNo pretenem tractar aquí l’ampli ventall d’obres que poden ser llicenciades sota les llicències Creative Commons perquè formen un conjunt tant bast i heterogeni que no admet gaires generalitzacions satisfactòries. Volem centrar la discussió en la idoneïtat de les llicències Creative Commons per a treballs cientíﬁcs i acadèmics en el marc del desplegament d’Internet i de la embrionària societat de la informació que s’està gestant a l’alba del tercer mil·lenni.\nL’aparició d’Internet com a eina de comunicació i difusió del coneixement, planteja un cúmul de noves possibilitats per a la difusió del treball cientíﬁc i acadèmic. Des de que —al segle XV— Gutenberg 48 va inventar la impremta, el procés de construcció col·lectiva del coneixement cientíﬁc es vehiculava per mitjà de publicacions periòdiques en paper, a través de les quals la comunitat cientíﬁca podia accedir al treball dels seus col·legues. D’aquesta manera, i emparats pel dret a cita, els cientíﬁcs han pogut basar el seu treball d’investigació sobre altres investigacions —ja sigui intentant contrastar-les, refutar-les o ampliar-les—. Per això ha fet fortuna —de la mà de Robert K Merton 49— la frase de Isaac Newton 50 “si he estat capaç de veure-hi tant lluny és perquè estic assentat a les espatlles de gegants”, en referència al component col·lectiu de la tasca cientíﬁca i a la necessitat de compartir el coneixement per tal de poder avançar en el camí de la ciència.\nEls drets de propietat intel·lectual i de copyright tradicionals —referits al treball cientíﬁc i acadèmic— estan pensats per una societat on la difusió del coneixement està subjecte a les limitacions de les publicacions en paper —ja siguin llibres o revistes— i un dels principals objectius és protegir del plagi i garantir un reconeixement a les aportacions originals. Però en una societat on Internet agafa cada cop més protagonisme, les restriccions derivades del copyright tradicional són un llastre innecessari per la difusió del coneixement cientíﬁc.\nEl copyright es basa en que el titular dels drets d’una obra intel·lectual es reserva tots els drets sobre ella. Per tant, qualsevol reproducció total o parcial per qualsevol mitjà requereix el consentiment explícit del titular dels drets, a no ser que ens emparem en el dret a cita. Aquesta eina legal era útil en una època en què la difusió del coneixement cientíﬁc estava restringit quasi exclusivament al paper i la impremta. En aquella època calia una inversió econòmica per portar a impremta un treball cientíﬁc i difondre’l, i com a resultat d’aquesta inversió s’esperaven beneﬁcis econòmics. Ara bé, els que s’encarregaven d’aquesta tasca eren majoritàriament grups editorials i no els cientíﬁcs autors de les obres. Per això, tenia sentit que l’autor es reservés tots els drets i que si algú volia difondre el seu treball —i per tant, treure’n beneﬁcis— hagués d’acordar les condicions amb el propietari intel·lectual de l’obra.\nPerò la generalització progressiva d’Internet 51 fa obsoletes aquestes eines legals, perquè una de les seves característiques bàsiques és que qualsevol informació (coneixement cientíﬁc, llibre, base de dades,..) que sigui digitalitzada i introduïda en un ordenador connectat a la xarxa pot ser reproduïda indeﬁnidament sense cap cost marginal i pot ser àmpliament difosa gràcies a l’accessibilitat que proporciona la Xarxa. Així doncs, la difusió de qualsevol informació o coneixement s’allibera de bona part de la càrrega econòmica que implicava la impremta i la difusió en paper. Aquest fet ha inspirat diversos moviments i iniciatives, com el ja citat projecte GNU, que es basen en la premissa ètica de que el coneixement és un patrimoni col⋅lectiu de la Humanitat i, per tant, ha d’estar lliurement disponible a tothom amb Internet com a infraestructura.\nLes llicències Creative Commons —en els casos que abasta la nostra discussió— prenen tot el seu sentit en combinació amb les possibilitats de distribució i socialització del coneixement —amb un cost econòmic molt proper a zero— que ofereix Internet. Els treballs cientíﬁcs i acadèmics tenen la vocació de ser el màxim accessibles entre el públic que hi estigui interessat i aspiren a interessar cada cop a més persones. Així doncs, no té cap sentit limitar les possibilitats que ofereix Internet per preservar uns usos dels drets d’autor que han quedat obsolets a la llum de la revolució digital que estem vivint.\nEl model de desenvolupament del Programari Lliure no és una nova manera de produïr i socialitzar el coneixement. La recerca en ciència bàsica ha demostrat, des del segle XVII, els extraordinaris resultats d’una xarxa col⋅laborativa d’iguals que comparteixen el coneixement rellevant disponible en una determinada àrea de coneixement. Manuel Castells al seu llibre “La Gal·làxia Internet” 52 fa aquestes reﬂexions sobre la innovació, que al seu parer, és un dels principals elements dinamitzadors de la nova economia:\nLa innovació és encara el producte del treball intel·ligent, però d’una intel·ligència col·lectiva. No hi ha cap departament de R+D que pugui igualar el poder d’una xarxa global i cooperativa —en realitat així és com es desenvolupa la ciència bàsica, amb uns resultats extraordinaris—.\nHem destacat també la clara aﬁnitat entre els imperatius institucionals de la Ciència —especialment el que Merton anomena “Comunisme”— i la formulació de llibertats de l’usuari i les condicions d’ús, de copia, de distribució, de comunicació i la possibilitat de fer treballs derivats de l’obra que estableix el copyleft i les llicències Creative Commons que el representen. Potser es podria aﬁrmar que les llibertats de l’usuari deﬁnides pel copyleft són una adaptació de l’ethos de la Ciència al camp concret del software, que per la seva naturalesa tecnològica ha estat molt inﬂuenciat per estructures socials que, com ens recorda Merton, de vegades entren en contradicció amb l’ethos de la Ciència. De fet, quan el 1984 en R.M. Stallman va iniciar el projecte de fer un sistema operatiu completament lliure molt poca gent se’l va prendre seriosament. El nínxol de mercat dels sistemes operatius semblava només apte per les grans empreses capitalistes amb capacitats d’inversió astronòmiques. Els hackers de la FSF i els milers de persones que s’han anat sumant aquests anys al moviment del software lliure han demostrat que les estrategies de cooperació i col⋅laboració entre una comunitat d’iguals poden oferir resultats òptims en camps tècnicament molt complexes i en competència directa amb les més grans multinacionals.\nEl model de desenvolupament i els principis ètics del moviment del Programari Lliure han inspirat iniciatives diverses en àmbits aparentment allunyats del desenvolupament de programari. Les llicències Creative Commons han centrat la nostra discussió però volem destacar que si hem pogut fer aquest treball és gràcies a la informació que hem pogut obtenir d’Internet gràcies a que els seus autors han decidit no restringir la difusió de les seves obres. Hem de citar el llibre “Software Lliure” 53 de Jordi Mas, els materials 54 del Màster Internacional de Software Lliure de la UOC 55 i l’enciclopèdia lliure Wikipedia 56 , entre altres. Així doncs, els encerts d’aquest discussió els podem imputar a aquest coneixement posat a disposició de tothom a través d’Internet. Els errors són només nostres. És el preu d’estar a espatlles de gegants.\nTambé hem argumentat que el Copyright tradicional ha quedat obsolet gràcies a l’evolució de la Xarxa i hem intentat deixar clar que els motius pràctics que donaven sentit a reservar tots els drets sobre una obra cientíﬁca o acadèmica han deixat de ser efectius, amb la qual cosa el copyright ha esdevingut un llastre innecessari per a la difusió de la cultura i el coneixement cientíﬁc. A més, hem destacat que les noves possibilitats que ofereixen la digitalització i l’expansió d’Internet poden servir per fer més sòlids i factibles els imperatius institucionals de la Ciència —i per tant, ajudar al seu creixement i la seva socialització entre els habitants del nostre planeta— sempre i quan els drets de l’autor sobre la seva obra siguin exercits des del compromís del cientíﬁc i l’acadèmic amb la extensió i la socialització del coneixement cientíﬁc, en particular, i amb els imperatius institucionals de la Ciència, en general. No té sentit que les obres cientíﬁques i acadèmiques segueixin utilitzant el copyright tradicional podent aproﬁtar el potencial d’Internet amb llicències Creative Commons, les quals s’ajusten molt més a l’ethos de la Ciència que el copyright tradicional.\nCal doncs que les universitats catalanes prenguin partit per un a forma de socialització del coneixement que respecta l’ autoria de les obres i, al mateix temps, possibilita que el coneixement generat sigui accessible a qualsevol a través d’Internet. Pensem que una de les funcions principals de la Universistat és estar al costat de la societat aportant els seus coneixements per poder fer front als reptes que entranyen els temps convulsos de canvi. Vivim en una època on les dinàmiques tradicionals associades a la vida laboral —una feina de per vida, repetitiva, previsible i amb cobertura social— perden força en favor de noves dimàquies associades a la ﬂexibilitat del nou model productiu —les quals generen signiﬁcatius augments de productivitat però pagant el preu d’una precarietat en augment entre bona part de la força de treball—. En un context com aquest, l’educació i l’aprenentatge deixen de ser activitats reservades a certes etapes de la vida i es converteixen en activitats associades a la vida laboral per poder-se adaptar a les canviants necessitats de la producció. Així doncs, cal que les Universitats proporcionin les eines a la societat catalana per poder formar-se al llarg de tota la seva vida posant a la seva disposició el coneixement generat arran de l’activitat dels centres universitaris i de recerca. Es podria argumentar, amb raó, que només adoptant les llicències Creative Commons no n’hi ha prou per garantir l’accés al coneixement a la població del nostre país, cal fer moltes altres coses que escapen a aquesta comunicació. Davant això només podem contraargumentar que ﬁns i tot el viatge més llarg comença amb un petit pas.\n2“Science and technology in a democratic order” Journal of Legal and Political Sociology 1, 115-126, 1942. Reimprés a R. K. Merton “Social Theory and Social Structure”, edició revisada, Free Press. 1967, 550-561, amb el títol “Science and democratic social structure”\n3En els idiomes d’arrel llatina s’utilitza generalment el terme Informàtica per referir-se a aquesta ciència. La paraula prové de la francesa informatique la qual és una conjunció de les paraules information i automatique\n26Raymond, E “La Catedral i el Bazar” 1998 http://www.sindominio.net/biblioweb/telematica/catedral.html\n52Castells, M “La Gal⋅làxia Internet” Rosa dels Vents. 2001. pàg.112\nEl 22@ viola drets fonamentals\nby .altres · Published 9 de gener de 2008\nNext story Quina ha estat la història de la celebració de l’Onze de Setembre?\nPrevious story Què hi fan aquí, tan a disgust?


La Salle Campus Barcelona - Plànols territorials\nEvolució territorial dels pobles costaners catalans.\nEn aquest recorregut d’anàlisi de la costa catalana s’han detectat diferents tipus de problemàtiques que finalment hem resumit en uns casos tipus, als que hem anat assignant els edificis o complexos representatius.\nTots els casos plantegen problemàtiques arquitectòniques i urbanístiques greus, que porten temps plantejades sense solució. La seva elecció com a cas d’estudi té a veure amb la seva posició estratègica en el territori i el seu potencial de regenerar els teixits urbans o de paisatge que els envolten.\nSe seleccionen obres construïdes a principis del segle XX, com grans equipaments o infraestructures, però sobretot edificacions relacionades amb el creixement turístic dels anys 70 que han esdevingut obsoletes funcional i constructivament, i en desacord a normatives i criteris paisatgístics actuals.\nMetodologia: La metodologia d’anàlisi d’aquesta segona fase del procés de recerca es planteja des d’una lectura acurada del lloc, dels seus referents històrics, culturals i socials. Es tracta de determinar les causes de la seva degradació i detectar els determinants urbanístics, constructius i de programa sobre els que es va definir el projecte que és objecte d’estudi i les variacions que aquests paràmetres han sofert en l’actualitat. En definitiva es fa una aproximació a l’arquitectura actual des de la història, el paisatge i el urbanisme.\nEn aquesta fase es defineixen dos tipus de plànols territorials a escala 1:20.000 per a cada una de les diferents zones del litoral. La finalitat és arribar a una classificació dels diferents assentaments i tipologies edificatòries que es troben al llarg de la costa catalana, models constructius que han definit una forma d’implantació específica al front marítim mediterrani.\nEls criteris d’anàlisi s’han establert d’acord amb l’equip de treball de la costa valenciana amb la finalitat d’aconseguir una lectura conjunta i unitària de tot el litoral.\nEn el plànol territorial se situen els casos d’estudi en relació als diferents usos i tipus de teixits (casc històric, eixample, industria, residencial dispers, etc) i al seu creixement. També aqui es dedica una especial d’atenció a l’anàlisi de la línia de costa en relació als diferents casos d’estudi i a les transformacions que ha experimentat al llarg del temps.\nEn el que es refereix als assentaments es grafia els diferents tipus d’implantació territorial i la seva ocupació, així com la seva repercussió en el sector turístic. L’estudi es limita als assentaments en primera línia, fet pel qual es fa referència al tipus de costa (platja, penya-segat, sistema dunar, aiguamolls...) i a les infraestructures directament vinculades (ports, passeigs marítims, camins de ronda...).\nEls panells de cada una de les zones s’il·lustren amb imatges aèries (ortofotos) comparatives actuals i del vol americà del 1950.\nEn la grafia d’aquests plànols de zona s’inclou un tipus d’informació suplementària que s’havia deixat de banda en el mapa tipològic: la topografia es representa en salts de 5 metres, apareixen el parcel·lari o vies rodades com autopistes, autovies i carreteres, i finalment els edificis.\nEls criteris generals de representació són comuns a ambdós tipus de plànols, tot i que en el d’assentaments la classificació s’explica en forma de bandes laterals de colors, mentre que el plànol d’usos i teixits s’expressa en forma de taques sobre el territori.\nConclusions: Aquesta segona fase d’anàlisi ens ha facilitat dades sobre les formes de creixement en primera línia de costa, així com la seva vinculació amb les infraestructures territorials i els elements definidors del paisatge.\nEl procés d’estudi i redibuixat d’aquestes zones ens ha aportat un coneixement profund dels diferents teixits i escenaris en relació als casos d’estudi. Aquests apareixen referenciats al territori que els envolta, i la documentació fotogràfica presenta amb detall els diferents emplaçaments i casos particulars. Un cop documentat el territori és fàcil localitzar i entendre noves problemàtiques.\nFinalment, la classificació establerta es refereix a una categorització general de tipologies d’assentaments de tot el litoral català i valencià, que conclourà amb la definició de tots els plànols territorials.


Una nova bateria millorarà el rendiment dels vehicles elèctrics en climes freds\nVehicle elèctric de la plataforma Live\nLa temperatura externa afecta la rapidesa de la càrrega de les bateries emprades fins ara, fent-les més eficients en ambients càlids\nVehicle elèctric | A.T.\nLa popularització dels vehicles elèctrics als països amb climes més càlids contrasta amb el poc èxit que tenen al Canadà o els països bàltics i escandinaus, per exemple. L’explicació a aquesta diferència és que les bateries d’ió-liti, les més habituals actualment, tenen problemes de càrrega si la temperatura baixa per sota dels 10ºC. A causa del tipus de reaccions químiques que es produeixen al seu interior, la bateria es degrada fins al punt que, en només 50 càrregues de 15 minuts, la seva capacitat es redueix aproximadament en un 20%. No només això sinó que, a més, pot causar pujades i baixades de tensió que fan que les seves condicions de funcionament siguin menys segures. Fins ara carregar-les lentament i, per tant, durant més estona, era l’única manera manera d’evitar aquesta degradació i assegurar que funcionessin com ho farien en un país menys fred.\nAixò, però, podria canviar en un futur proper gràcies a un equip d’enginyers de la Universitat Penn State (Estats Units) que han creat una bateria capaç de regular autònomament la seva temperatura, cosa que permet mantenir la velocitat de càrrega independentment del fred que faci. Normalment la càrrega d’un vehicle elèctric és d’uns 15 minuts, cosa que fa el procés gairebé equivalent a fer el mateix procés en una gasolinera. Amb una bona xarxa d’estacions de càrrega, doncs, els conductors deixarien ràpidament de preocupar-se per l’autonomia dels seus cotxes i podrien conduir llargues distàncies, cosa que contribuïria a estendre encara més aquest tipus de mitjà de transport.\nEl sistema és tan simple com una placa molt prima de níquel que té un extrem connectat al terminal negatiu de la bateria i un altre que va a parar a l’exterior de la bateria, creant un tercer terminal. Un sensor de temperatura vinculat a un interruptor fa que els electrons passin per la placa de níquel per tancar el circuit quan el fred superi un cert límit. Així, la placa -i la bateria- s’escalfen fins arribar a la temperatura establerta, moment en què l’interruptor s’apaga i l’electricitat passa a entrar a la bateria per carregar-la ràpidament. Així, el conductor no ha de preocupar-se per quina temperatura té la bateria ni d’activar i desactivar manualment el sistema de regulació tèrmica i les bateries es podran mantenir per sobre d’aquest límit de temperatura, evitant les càrregues llargues sense que això posi en perill el seu rendiment.\nEls investigadors van publicar els resultats de les proves amb el seu prototip a la revista ‘Proceedings of the National Academy of Sciences’, on expliquen com la seva bateria tèrmicament autosuficient pot resistir 4.500 càrregues de 15 minuts a una temperatura de 0ºC perdent només un 20% de la capacitat. Això li proporcionaria més de 450.000 quilòmetres d’autonomia i una durada de més de 12 anys, que superaria la majoria de garanties ofertes pels fabricants.Aquest mètode, a més, també podria permetre que els fabricants elaborin bateries més petites, lleugeres i segures per als cotxes.\nbateria vehicle elèctric\ncebrià agost 21, 2018 | 13:17\nCap el 1969 correguè "sotto voce" la noticia de que una multinacional del ram havia desenvolupat una bateria enormement més eficient que les en us aleshores. Però les multinacionals del petroli els van comprar la patent per a que no es comercialitzes la troballa. Debien ser els antecedents de les bateries actuals. Molt mala ment ho deuen veure les petroleres que acceptin que ara si la cosa surti a la llum.


El projecte d'inclusió laboral el Club de Feina ‘Sí, i millor’ de la FECETC i la Fundació CIES es consolida - Diari de la Discapacitat\nIniciInclusió LaboralEl projecte d'inclusió laboral el Club de Feina ‘Sí, i millor’ de...\nEl projecte d’inclusió laboral el Club de Feina ‘Sí, i millor’ de la FECETC i la Fundació CIES es consolida\nEstà destinat a persones amb discapacitat i /o persones amb trastorn mental que es troben en recerca de feina\nPrograma de les properes webinars del projecte // Foto: FECETC\nEl novembre de 2020 es van iniciar les actuacions del Club de Feina ‘Sí, i Millor’, una iniciativa de la Federació de Centres Especials de Treball de Catalunya (FECETC) i la Fundació CIES, i que compta amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona.\nEl projecte és la resposta de la federació a les noves necessitats generades per la situació sanitària i laboral causada per la Covid19, una aposta per augmentar els serveis oferts a les persones amb discapacitat i/o trastorn mental que es troben en recerca de feina, potenciant la vessant digital, tant per adaptar-se a la nova realitat, com per acompanyar a les persones amb discapacitat a saltar la bretxa digital i no quedar-se enrere en aquest nou repte.\nEn aquesta edició, el club compta amb 40 persones participants; un percentatge important de les mateixes són del districte de Sant Martí, de forma que es potencia la vessant comunitària dels projectes de FECETC.\nPer tal d’afavorir la participació de qualsevol persona amb discapacitat interessada, s’ha multiplicat el ventall de possibilitats per a l’atenció directa, ja que s’incorporen actuacions presencials individuals i grupals (sempre seguint els protocols sanitaris establerts), així com telemàtiques, utilitzant la plataforma zoom i altres aplicacions com el whatsapp.\nAquest mes de març es va iniciar el cicle de webinars, que continuarà el mes d’abril amb quatre més, tots ells orientats a proporcionar informació de valor de manera còmoda i participativa a les persones interessades. Els webinars són impartits per persones expertes i rellevants de diferents empreses compromeses amb la inclusió, o bé d’organismes de referència com ara Barcelona Activa.\nEl projecte també incorpora actuacions de prospecció i sensibilització a empreses, per tal de teixir complicitats i aliances en favor de la inclusió laboral de les persones amb discapacitat. Aquestes actuacions ja han donat fruits en matèria d’insercions, ja se n’han aconseguit més de mitja dotzena, a l’espera de concretar-ne d’altres i poder realitzar balanç final, que tot apunta que serà satisfactori.\nA més, el “Club” compta amb un portal web propi, on les persones es poden inscriure, consultar ofertes i seguir un itinerari d’autoformació en competències i temes digitals que els permeti augmentar les possibilitats de trobar feina, alhora que s’estimula la seva participació i coneixement de l’entorn digital.\nEl Club de Feina ‘Sí, i Millor’ ve a sumar-se i a complementar la resta d’actuacions de FECETC en matèria d’inclusió, que ja inclou un programa SIOAS (Serveis Integrals d’Orientació, Acompanyament i Suport a la inserció de les persones amb discapacitat o trastorns de la salut mental), l’Agència de Col·locació, i l’esdeveniment anual de la Fira Sí, i Millor, oferint així una sèrie d’intervencions amb voluntat “360º” que es potencien les unes a les altres i que busquen acostar el món de les persones amb discapacitat i el laboral, a través d’accions d’orientació, formació, acompanyament i prospecció i sensibilització d’empreses.\nTot i que el club té totes les places ocupades en aquest moment, les persones interessades es poden adreçar a laboral@fecetc.org per valorar la seva participació en futures edicions.\nJordi Pèlach – Responsable d’Inclusió Laboral de FECETC\nclub de la feina si i millor\nArticle anteriorDiverses organitzacions demanen a l’Estat més inversió per millorar els servei d’atenció a la gent gran\nArticle següentArriba la festa ‘Connecta’t al Blau’ en format virtual per conscienciar i sensibilitzar sobre les persones amb autisme


Lluís Gendrau - 50 anys de dioptries | NacióDigital\n«Les cançons de Pau Riba van ser un al·legat contra la societat franquista, encarcarada i ancorada en el nucli familiar»\nper Lluís Gendrau, 5 de febrer de 2019 a les 20:00 |\nEl 2019 farà 50 anys del millor disc de la música catalana moderna, convertit en una referència discogràfica llegendària. En motiu del número 100, la revista Enderrock ja va elegir el Dioptria (Concèntric, 1969-70) de Pau Riba com el millor disc del rock català. La seva aparició va representar un abans i un després en la música feta a Catalunya. Concebut inicialment com un LP doble, la realitat econòmica va fer que sortís en dues parts, tot i que la carpeta inicial ja estava preparada per guardar el segon disc. 50 anys després d’haver revolucionat el rock català, la mítica obra de Riba continua sent vigent, i se'n farà una nova reedició a càrrec de Munster Records realitzada a partir dels màsters originals.\nDioptria és considerat un clàssic del rock català perquè la categoria musical dels seus intèrprets era homologable a nivell internacional La seva creació va ser la constatació del compromís de Pau Riba per unir-se a la generació hippy; el comiat com a cantautor per viure d’una altra manera, desvinculat d'una societat que el rebutjava. El primer disc va sortir el desembre de 1969, editat per Concèntric i enregistrat amb Om sota la tutela de Toti Soler, Jordi Sabatés i Romà Escalas. El segon, en canvi, va aparèixer un any més tard, després d’un viatge lisèrgic a Formentera i gravat en solitari amb Albert Batiste i Sisa.\nLes cançons de Pau Riba van ser un al·legat contra la societat franquista, encarcarada i ancorada en el nucli familiar. Des de la popular cançó de desamor Noia a porcellana –la cançó més emblemàtica de la seva discografia– fins a L'home estàtic o Taxista, les lletres dels dos discos parlaven del paper de les dones en la societat, qüestionaven la burgesía del seu temps des d'una perspectiva contracultural i atacaven els valors clàssics de la família, així com l'autoritat paterna dels avis Riba i Romeva. Mig segle després, la utopia hippy segueix sent vàlida per al seu autor, que la considera absolutament recomanable des del punt de vista moral i humà.\nDioptria és el retrat d'una època en què s'explorava el xoc contracultural. A final dels anys seixanta es va viure a Catalunya un moment històric rellevant en què el xoc entre cultura i contracultura, les noves drogues, l'apoderament de la gent jove gràcies, entre altres, al rock i al LSD, van provocar una explosió de creativitat de la qual van sorgir moviments com el Grup de Folk o l'ona laietana. A final dels seixanta Pau Riba era un jove inquiet interessat per la música, la literatura i les arts plàstiques. Treballava fent portades a Concèntric. Mig segle després, celebra l'aniversari amb la gira "Dioptria50", que s'iniciarà el 12 d'abril al Teatre Joventut de l'Hospitalet, en el marc del festival BarnaSants.\nEl doble àlbum ha deixat una empremta ben fonda en la història de la música catalana. Diverses generacions de melòmans es declaren impactats per l’aparició, ara fa 50 anys, d’aquest treball referencial. Alguns per motius d’edat l’han descobert amb el pas del temps, i hi ha qui el compara amb el Sgt. Pepper's dels Beatles. Per aquest motiu, la revista Enderrock ha elaborat un reportatge sobre com es va fer i què va significar el Dioptria, a més de distribuir un documental inèdit dirigit per Nolasc Riba i amb guió del mateix Riba, titulat 37 anys i 1 dia. És la història del nostra patrimoni musical més actual i més prestigiós.


Postfunció: Un home sol – Miquel Sitjar – RecomanAccions\nPostfunció: Un home sol – Miquel Sitjar\nDesprés de la funció, us proposem un col·loqui per reflexionar sobre la proposta i el seu procés de creació amb la companyia i amb un/a professional de la crítica escènica.\nEn un futur incert però possible, un home compleix 50 anys en la més estricta soledat. En aquest aniversari haurà de demostrar que ha assolit certs requeriments personals, professionals i ideològics que la societat exigeix si vol continuar vivint. Una trucada inesperada el posarà de cara al seu passat, ple d’ombres i de desitjos enterrats: la seva antiga lluita per un món millor, abandonada fa molt, retorna ara cosificada i amb fermes intencions de no deixar-lo marxar. Quan comença a inventariar allò viscut i en perill de mort, recupera els seus antics objectius de lluita i, en un últim intent per recuperar-los, s’aboca a una fèrtil bogeria revolucionària.\nUna obra que reflexiona sobre l’envelliment en una societat que venera la joventut, una al·legoria a partir d’una premissa cruel: “I si en fer certa edat haguéssim de demostrar haver assolit certs objectius per tal que el sistema ens permetés seguir vivint?” Tirant d’aquest fil, el passat, els somnis no complerts, la renúncia a un món millor, la soledat aclaparadora, la nostàlgia de l’amor, la por a la caducitat prenen una importància cabdal.\nParticipants: Pep Vila\nTags: Dia Mundial del Teatre, monòleg, vellesa


El diputat de JxCat assegura que «l'única necessitat és que es faci davant el president, no que es faci físicament en un lloc determinat».\nDalmases assegura que «l'única necessitat és que es faci davant el president, no que es faci físicament en un lloc determinat»\nActualitzada 18/05/2018 a les 13:25\nLa presa de possessió dels consellers del Govern de Quim Torra és la següent passa -i teòricament la definitiva- perquè l'Estat aixequi l'aplicació del 155. JxCat insisteix en restituir els membres de l'executiu de Carles Puigdemont que ho vulguin, i així ho ha reiterat el 131è president de la Generalitat.\nTot i això, Jordi Turull i Josep Rull continuen empresonats a Estremera. En aquest context, el diputat de JxCat Francesc de Dalmases ha assegurat en una entrevista a La Xarxa aquest divendres al matí que l'acte ja seria efectiu si Torra és davant dels consellers en la presa de possessió: «Tal com està prevista i legislada la presa de possessió dels consellers, l'única necessitat és que es faci davant el president, no que es faci físicament en un lloc determinat». Així, Dalmases obre la porta perquè Torra es desplaci a les presons amb l'objectiu que els consellers empresonats prenguin possessió. D'altra banda, el diputat ha assegurat que les relacions amb ERC estan «més enfortides que mai», i ha defensat pactar-ho «tot» amb la CUP, també les discrepàncies.


Más enfermeras de Balears profundizan en la atención al paciente con necesidades paliativas – infermeriabalear.com\nInici / Notícies / Més infermeres de Balears aprofundeixen en l'atenció al pacient amb necessitats pal·liatives\nMés infermeres de Balears aprofundeixen en l'atenció al pacient amb necessitats pal·liatives\n10:14 24 novembre en Notícies per Isabel Ramallo\nEl Col·legi Oficial d’Infermeria dels Illes Balears ha acollit recentment un curs d’ “Atenció al pacient amb necessitats pal·liatives”, que ha permès als professionals aprofundir en diferents aspectes de l'atenció al pacient en situació de final de vida i a la seva família.\nEls infermers responsables d'impartir el curs, Ricardo Antequera i Javier Álvarez, expliquen que el pacient crònic avançat i oncològic requereix, a vegades, atenció pal·liativa. Les infermeres responsables de la seva cura durant tota aquesta etapa necessiten desenvolupar una bona capacitat de comunicació amb el pacient, la seva família i els equips de treball, apunten.\nNo es tracta únicament del control de símptomes, sinó d'una atenció integral, que engloba aspectes físics, psicosocials i espirituals, expliquen. A més, el curs ha tocat aspectes ètics relacionats amb la sedació i l'atenció durant els últims dies de vida.\nRicardo Antequera és infermer i màster en Cures Pal·liatives. Javier Álvarez és infermer especialista del Treball i màster en Acompanyament Personal. El curs ha obtingut una excel·lent valoració per part dels participants.


Comença la setmana més esbojarrada de l'any, la de Carnaval\nLes disfresses i la gresca marquen la celebració de Carnaval. FOTO: Bernat Millet\nDes de Dijous Gras, i fins Dimecres de Cendra, molts municipis celebren el Carnestoltes\nper Redacció 17 de febrer de 2020 09:00\nSet setmanes després de la primera lluna plena un cop celebrat el solstici d'hivern, arriben els dies més esbojarrats de l'any amb la celebració del Carnaval o Carnestoltes. Una festa mòbil en el calendari per aquest motiu que també està molt relacionada amb el cristianisme. I és que la celebració, caracteritzada per la disbauxa que genera, se celebra uns dies abans del Dimecres de Cendra, dia en què comença la Quaresma.\nSegons la tradició cristiana, els 40 dies que dura la Quaresma són dies de dejuni i abstinències, i, per exemple, no es pot menjar massa. És per això que, durant el Carnaval, hi ha més llibertat i es trenquen moltes regles. Cal aprofitar per fer tot allò que després no es podrà fer.\nEl cicle de Carnestoltes arrenca tradicionalment el Dijous Gras o Dijous Llarder, primer dia de Carnaval. Aquest dia és tradició prendre la botifarra d'ou i truita, a més de coca de llardons. També és una jornada en la qual és costum celebrar àpats familiars que tenen per protagonista a tota mena de menges que combinen els ous amb la carn. Després de gairebé una setmana de rauxa, la festa finalitza el Dimecres de Cendra, el primer dia de la Quaresma als calendaris litúrgics catòlic i anglicà. Se celebra quaranta-sis dies abans del diumenge de Pasqua.\nDijous Gras es menja botifarra d'ou. FOTO: Cedida\nDies de gresca abans de Quaresma\nLa Quaresma són els quaranta dies d'abans de la Pasqua, tot emmirallant-se en els quaranta dies que Jesús va passar al desert, a on va arribar a ser temptat pel dimoni. Aquesta diada, que per als catòlics és dia de dejuni i d'abstinència, s'imposa un polsim de cendra al cap dels fidels que van a missa. Segons la tradició, la cendra s'ha d'obtenir a partir de la cremació dels llorers i palmons beneïts el diumenge de Rams i ha de ser imposada al cap dels fidels en forma de creu. La cendra és símbol de caducitat de la condició humana, signe penitencial i de conversió, que ha de ser l'aspecte dominant durant tota la Quaresma.\nEn molts municipis de Catalunya té lloc l'enterrament de la sardina el mateix Dimecres de Cendra. Estem davant l'últim acte del Carnaval, que tanca tot el cicle de gresca i xerinola que ha omplert els carrers de moltíssimes poblacions de colors, música i disbauxa. En origen, l'enterrament de la sardina el trobem a la tradició ja perduda de sortir als afores a berenar el darrer dia de Carnaval per tal de posar fi al període de festa.\n12 dites populars sobre Carnaval: 'Per Carnaval, tot s'hi val!'\n14 propostes per gaudir del cap de setmana de Carnaval


SuperHostel on Liteyny 41 Saint Petersburg Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLiteiny Prospekt 41, Districte de Tsentralny, Saint Petersburg, Rússia, 191014 - Veure al mapa\nBarri Districte de Tsentralny Districte de Tsentralny Krasnoselsky District Districte de Tsentralny\nOferint allotjaments de qualitat al els restaurants, la cultura, els paisatges districte de Saint Petersburg, SuperHostel on Liteyny 41 és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Teatre de Titelles Bolshoy, Museu de la Música, Museu Anna Akhmatova a la Casa de la Font.\nA SuperHostel on Liteyny 41, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, servei de llançadora.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, articles de tocador, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. SuperHostel on Liteyny 41 és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Saint Petersburg.\nTots els tipus de viatgers (390) Parelles (164) Viatgers en solitari (117) Famílies amb infants petits (21) Famílies amb infants grans (22) Grups (66)


Política de Privacitat - Festes de Moros i Cristians de Beneixama\nCONDICIONS GENERALS D’ÚS I POLÍTICA DE PROTECCIÓ DE DADES DE CARÀCTER PERSONAL\nSi us plau, llegir atentament aquestes condicions d’ús abans d’utilitzar aquest lloc web. La utilització d’aquest lloc web suposa que l’usuari o usuària reconeix implícitament que accepta les condicions. Si no està d’acord amb les mateixes o té algun dubte li preguem que no es registri ni utilitzi aquest lloc web.\nAquesta pàgina web té com a propòsit principal informar i facilitar informació als ciutadans i ciutadanes del nostre municipi.\nLa Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. De la Divina Aurora assumeix les obligacions legals en matèria de protecció de dades de caràcter personal, especialment pel que fa a:\na) L’existència de fitxers o tractaments amb dades de caràcter personal.\nc) Els destinataris o destinatàries de la informació.\nf) La possibilitat d’exercitar els drets d’accés, rectificació, cancel·lació i posició.\ng) La identitat i direcció del responsable del tractament o, si s’escau del seu representant.\nÉs desig de la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. De la Divina Aurora, que l’usuari o usuària compti amb la informació adequada per a decidir de forma expressa, lliure i voluntària si desitja facilitar les seves dades en la forma que es requereix.\nEn aquest sentit s’informa a l’usuari o usuària que les seves dades seran incorporades a un fitxer automatitzat, el responsable és la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. De la Divina Aurora. Llevat que s’assenyali el contrari en cada cas, les dades que es recullen en els formularis són necessaris i obligatoris per poder accedir i prestar els serveis establerts a la web. L’usuari o usuària ha d’omplir els formularis amb dades veritables, exactes i complets, responent dels danys i perjudicis que puguin ocasionar en cas d’emplenament defectuosa, amb dades falses, inexactes, incompletes o no actualitzades.\nLa Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. De la Divina Aurora, té el compromís d’adoptar els nivells de seguretat de protecció de dades personals exigits en la legislació vigent, instal·lant a l’efecte les mesures tècniques i organitzatives necessàries per evitar la pèrdua, mal ús, alteració, accés no autoritzat i altres riscos possibles. La Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. De la Divina Aurora, s’obliga així mateix a complir amb l’obligació de secret respecte de les dades contingudes en els fitxers automatitzats establerts en la legislació vigent.\nL’usuari o usuària o persona que el / la representi, podran exercitar en qualsevol moment el dret d’accés, rectificació, cancel·lació, i, si escau, oposició d’acord amb el que estableix la Llei Orgànica de Protecció de Dades i altres normatives aplicables a l’efecte, dirigint una comunicació escrita per via electrònica en la següent adreça: info@morosicristiansbeneixama.com la nostra preocupació prioritària és la seguretat de l’emmagatzematge de les dades personalment identificadors de l’usuari o usuària. Posem una gran cura en transmetre les dades des de l’ordinador de l’usuari o usuària als nostres servidors.\nNomés les persones del partit que necessiten accedir a les dades dels usuaris i usuàries per realitzar-la tenen accés als mateixos. Qualsevol persona que violi les nostres polítiques de protecció de dades i / o de seguretat estarà subjecte / a a accions disciplinàries. Finalment es recomana que en cas que l’usuari o usuària no feu servir un ordinador propi, no oblidi tancar la sessió abans de sortir de la web ni tancar el seu navegador quan hagi acabat la navegació pel mateix. Això és per assegurar que ningú pugui accedir a les dades personals ni a la correspondència de l’usuari o usuària en cas que el seu ordinador sigui accessible per terceres persones o si ho comparteix amb altres / as, o utilitzant un ordinador en un local públic tal com una biblioteca o un “Internet cafè”.\nEn utilitzar aquesta web, assumim que l’usuari o usuària ha llegit aquest document acuradament i que ha entès i seguit els seus consells. En cas que l’usuari o usuària no estigui d’acord amb aquesta política de protecció de dades o amb els consells que a través de la mateixa es donen, si us plau no utilitzi la nostra pàgina web. Reservat el dret a modificar la present condició d’ús quan considerem que és necessari. La continuïtat per l’usuari o usuària en l’ús d’aquest i d’altres Web de la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra de la Aurora, després d’haver introduït aquests canvis implicarà la total acceptació dels mateixos.\nEn compliment de la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de serveis de la societat de la informació i de comerç electrònic, la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra de la Aurora, l’informa que és el titular de la present web.\nL’usuari es compromet a fer un ús lícit dels serveis d’aquest lloc web, respectant tots els drets de propietat intel·lectual explicats en l’apartat corresponent i garantint que s’adequaran a la legalitat vigent, la moral, l’ordre públic i els bons usos i costums i en cap cas resultaran ofensives pel nom i imatge de la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. de la Divina Aurora\nEn cap cas s’efectuarà cap acció que suposi l’alteració, supressió o afectació del correcte funcionament del present lloc web, no causant problemes tècnics ni transferint cap contingut maliciós susceptible de contenir qualsevol tipus de virus informàtic, així com tampoc interferirà en els continguts ni intervindrà els correus electrònics ni qualsevol altre tipus de dades dels usuaris. L’usuari és el responsable sobre la veracitat de les dades introduïdes i comunicades mitjançant aquest web.\nEn el cas d’efectuar operacions de manteniment, reparació o actualització dels serveis o els continguts, de la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. De la Divina Aurora, té el dret a suspendre temporalment i sense preavís l’accés al present lloc web.\nLes “cookies” o “galetes” són petits arxius de text que el navegador recull i emmagatzema mentre l’usuari navega per la web. En cap cas les galetes o altres mitjans de naturalesa anàloga que es puguin utilitzar serviran per emmagatzemar informació que permeti identificar la persona. En el cas que l’usuari no desitgi rebre “galetes” haurà de desactivar l’opció corresponent del seu navegador, de tal manera que impedeixi la seva instal·lació. S’informa que es podrà obtenir informació de forma anònima pel que fa a les pantalles visitades pels usuaris, el temps de permanència a la web, així com de les descàrregues efectuades, als únics efectes estadístics que permetin elaborar millores en els serveis prestats i dur a terme les tasques bàsiques d’administració.\nEls drets de propietat intel·lectual del web www.morosicristiansbeneixama.com i dels diferents elements continguts en aquest són titularitat de la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. De la Divina Aurora. Correspon a aquest l’exercici exclusiu dels drets d’explotació dels mateixos en qualsevol forma i, en especial, els drets de reproducció, distribució, comunicació pública i transformació.\nEs concedeix el dret de reproducció parcial del seu contingut sempre que concorrin les següents condicions: que sigui compatible amb la fi de la web, que es realitzi amb ànim d’obtenir la informació continguda i no amb propòsit comercial, que cap dels documents o gràfics relacionats amb aquest web siguin modificats de cap manera, que cap gràfic disponible en aquest web sigui utilitzat, copiat o distribuït separadament del text o resta d’imatges que l’acompanyin, que sigui comunicat prèviament a la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. de la Divina Aurora, el qual, es reserva la facultat d’efectuar, en qualsevol moment i sense necessitat de previ avís, modificacions i actualitzacions de la informació continguda en la seva web o en la configuració i presentació d’aquesta. Informa també que les dades contingudes als llistats d’empreses i entitats que conté aquesta pàgina web han estat facilitades per les pròpies empreses o entitats, o obtingudes de llistats públics i d’accés lliure; en aquest cas la Comissió de Festes de Moros i Cristians Nostra Sra. de la Divina Aurora, no es fa responsable de la correcció de les dades contingudes en el mateix web.\nLa utilització no autoritzada de la informació continguda en aquest web, així com la lesió dels drets de Propietat intel·lectual o industrial del Club donarà lloc a les responsabilitats legalment establertes.


La inhabilitació general de Catalunya - Josep Maria Loste - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dissabte, 22 de setembre de 2018 09:06 h\nCatalunya, Europa, inhabilitació, justícia\nAmb la comcentració del passat 11 de juny a Montjuïc es va posar la directa cap a l’objectiu del referèndum 1-0. En aquests moments ho tenim molt dur i molt mortificador i haurem de seguir lluitar amb força contra els qui ens volen anihilar a la mínima expressió, però el camí ja està marcat. El passat 11 de juny -malgrat una calor criminal i mortificadora com mai vista- ens vàrem tornar a congregar a Barcelona per donar suport, per damunt de tot, a la democràcia, Ara és l’hora: objectiu 1-0. Ara és l’hora, des dels pobles, viles i ciutats de casa nostra, des de tots els racons geogràfics de la nostra estimada nació catalana. Ara és l’hora d’articular una campanya pedagògica de debò: al carrer, als mitjans d e comunicació, a les xarxes socials, i també (molt important) a la premsa internacional.\nAra ja tenim data i pregunta clara. Ens toca estar a l’alçada d’aquest moment històric impressionant. El govern espanyol ens ho posarà molt difícil, però ells saben que també tenen moltes limitacions i han comés molts errors. Tota la superestructura nacionalista espanyola està preparada per una mena “d’inhabilitació general de Catalunya”, però aquesta no deixa de ser uan estratègia molt antiga : l’estratègia de la por. Ara bé, des d’Europa ja s’està dient, per activa i per passiva, que aquesta via és eixorca i no porta enlloc. De fet, d’una forma, gairebé esquizofrànica, la fiscalia ja ha denunciat la data i la pregunta, però com molt bé va dir el President d’Òmnium el matí del xardorós 11 de juny. no existeixen prou presons per engarjolar-nos a tots.A més, que el govern espanyol i els partits unionistes i assimilacionistes vagin molt en compte perquè el Tribunal Europeu de Drets Humans d’Estrasburg ha condemnat, recentment, l’Estat espanyol per haver impedit que l’expresident del Parlament Basc, Juan Maria Atutxa es pogués sdefensar en una vista abans de ser inhabilitat, d’una forma molt arbitrària, pel Tribunal Suprem espanyol el 2003. La justícioa espanyola ja fa temps que ha perdut tota la credibilitat , ja va començar amb la LOAPA als anys vuitanta del segle passat, però el més escandalós va ser que la Sentència de l’Estatut del 2010 del Tribunal Constitucional espanyol va ser una resolució completament prevaricadora. Ara depèn tot de nosaltres. Ara és la nostRA gran oportunitat; ens caldrà fer un esforç suplementari i mantenir el nostra tarannà pacífic i democràtic .Ara, tal com va dir molt bé en Guardiola : l’única resposta possible és votar.\n8169 lectures 2 comentaris\n21 de juny de 2017, 22.23 h\nDivisió entre alcaldes i regidors del PSC davant el referèndum de l’1-O\nEl PSC no posarà ''pals a les rodes'' en la celebració del referèndum a Girona\nEls alcaldes de l'Escala i Blanes, a nivell personal, creuen que cal posar urnes\nEl ple municipal extraordinari de l'Ajuntament de Lleida (Segrià) sobre l'estat de la ciutat ha rebutjat una proposta de resolució de la Crida-CUP que demanava la cessió d'espais municipals i "la participació activa" de la Paeria per a la celebració del... Llegir més\n21 de juny de 2017, 17.28 h\nLleida diu no.\nEl ple de l'Ajuntament rebutja cedir espais municipals per a la celebració del referéndum.\nN.B. DE CATALUNYA NO, DELS CAPS.


L'Ajuntament finalitza els treballs de substitució de rajoles malmeses\nEn total s’han substituït 1.200 rajoles, unes actuacions que han tingut un pressupost de gairebé 44.000 euros.\nVisita del regidor de Qualitat Urbana, Via Pública i Ciutat Intel·ligent, Josep Gili Prat, a la plaça Valldaura. Foto: AJM\nL’Ajuntament de Manresa ha finalitzat els treballs de substitució de rajoles en mal estat, una actuació que enguany ha tingut lloc en un lateral del primer tram del Passeig Pere III i carrers del Centre Històric, concretament a punts de la Plana de l’Om, carrers Born, Nou, Canal, Carme, Urgell i plaça Valldaura. S’ha reobert el trànsit de vehicles al carrer Urgell i la plaça Valldaura, els darrers punts on s’ha actuat.\nEls treballs s’han desenvolupat en dues fases. La primera va arrencar el maig passat amb la substitució de 500 rajoles en un dels laterals del primer tram del Passeig de Pere III. A finals d’agost es va posar en marxa una segona fase d’actuacions de reposició de 700 peces a zones de vianants a carrers del Centre Històric. Per tant, durant el 2021 s’han substituït unes 1.200 rajoles (aproximadament 300 m2), uns treballs que han tingut un pressupost de 43.959,88 euros.\nArxivat a: RAJOLES MALMESES MANRESA


nascut - De paraules per Context\nDesprés del berenar, el vent bufa amb sentit oposat i haveu de remar ferm tot el camí fins a casa vostra. ¡Oblideu la vela! El vent ha fet el que ha pogut en les dues direccions. Jo què us diré, pobre de mi! Aquest món és un lloc de proves, i l'home ha nascut per al sofriment, com els estels per a volar dins l'espai.\nCada un dels seus germans ha seguit la carrera per la qual ha tingut més vocació: ell ha tingut de seguir la carrera del seu pare, encara que no li agradés gens. Els germans han anat a establir-se en el punt que més els hi ha acomodat: el pobre hereu, el mateix que una alzina vella, no pot moure's del punt en què ha nascut.\nArá bé: Barcelona ha donat un gran exemple de bons sentiments interessant-se cordialment per la desastrosa mort d'un noi de cinc anys, que no ha nascut, i per la seva pobra mare, que per no separar-se del seu fill encara no existeix. Lo més trist és que, essent tan verdader el sentiment públic, no tingui raó de ser per una futesa: per no haver-hi un fet real en què fundar-lo.


Pizzes refrigerades estil napolità - Mercadona\nLa inspiració napolitana amb la qual es preparen estes pizzes no és casual. Sembla provat que les primeres pizzes van sorgir a Nàpols al llarg del segle XVII. Dos segles després es van obrir en esta ciutat italiana les pizzeries més antigues de les quals es té notícia.\nPer això, tant en preparació i en ingredients com en sabors, estes pizzes refrigerades tenen com a model la pizza napolitana de sempre, declarada Patrimoni Immaterial de la Humanitat. No podia haver-hi una altra referència més encertada.\nCaracterístiques de les nostres pizzes d'estil napolità\nEs tracta d'una pizza amb massa mare de llarga fermentació, amb vores esponjoses i ingredients de màxima qualitat.\nCal destacar l'extraordinària qualitat de les matèries primeres utilitzades i la preparació, de reminiscències artesanes:\nMassa mare de llarga fermentació.\nIngredients de màxima qualitat.\nCuita al forn de pedra.\nQuines pizzes estil napolità podràs trobar en Mercadona?\nSabor suau a formatge.\nBase de tomaca, mozzarella i cherry.\nLa Margarita és una de les pizzes pioneres i més tradicionals, probablement la més popular.\nMescla de sabors.\nBase de tomaca, mozzarella, formatge de cabra, tires de pollastre i carabasseta.\nPerfecta combinació per a un conjunt equilibrat d'hortalissa, formatge i pollastre.\nBase de tomaca, mozzarella, pernil i formatge curat.\nConsell: pots contrastar molt bé la fantàstica explosió de sabor que asseguren el formatge i el pernil si li afiges fulles de rúcula per damunt una vegada enfornada.\n1. Precalfa el forn a 220 ºC (calor superior i inferior).\n2. Retira l'embolcall i col·loca la pizza en la reixeta del forn a mitja altura.\n3. Enforna durant 8-10 minuts aproximadament.\nSi t'agrada el menjar italià i necessites preparacions ràpides però cuidades, t'encantaran nostres Lasanyes i canelons.


Ubiquiti llança pack que inclou el amplifi ALIEN Router i un repetidor | actualitat iPhone\nUbiquiti llança pack que inclou el amplifi ALIEN Router i un repetidor\nCada vegada és més habitual trobar routers que ens permeten crear xarxes en malla, un tipus de router que ens ofereix una cobertura molt més àmplia que els models tradicionals i que a més ens permeten ampliar el seu abast a través de repetidors sense interferències, pèrdues de velocitat d'una forma molt senzilla, sempre que estiguem disposat a pagar el que valen.\nA finals de novembre, la companyia americana Ubiquiti va presentar el amplifi ALIEN (successor de l' Amplifi HD que analitzem en Actualitat iPhone), Un router en malla amb compatible amb Wi-Fi juny però només es venia de manera individual, de manera que si no teníem prou amb un per cobrir tot el nostre llar amb Wi-Fi ens vèiem obligats a comprar dues unitats.\nDes de fa uns dies, ja és possible comprar un pack que inclou el router principal i repetidor, El que ens permet estalviar-nos 60 dòlars que si compréssim dos routers en lloc d'aquest pack. Aquest repetidor es diferencia de l'router en què no incorpora una pantalla tàctil, encara que no hauria de ser cap problema per configurar-lo, ja que podem fer-ho directament des de la pròpia aplicació per iOS.\nEl conjunt de el router i el repetidor és de 699 dòlars. Si per contra, vam optar per comprar dos routers, el preu que hem de desemborsar és de 758 euros. Aquí ja tot depèn dels gustos i preferència es cadascun.\nEl amplifi ALIEN compatible amb Wi-Fi 6, incorpora a més un xip dedicat a les xarxes Wi-Fi maig, De manera que ens ofereix el mateix rendiment en totes dues xarxes de forma independent i sense que una connexió es vegi afectada per l'altra. És compatible amb xarxes 2,4 i 5 GHz, disposa de 4 ports de sortida Ethernet Gigabit.\nAquest tipus de routers ens permet crear xarxes secundàries com a visitant de manera que podem oferir únicament l'accés a Internet, bloquejant l'accés a les unitats de xarxa que tinguem a la nostra llar / negoci, la possibilitat de crear un VPN ...\nRuta completa cap a l'article: actualitat iPhone » iPhone » accessoris iPhone » Ubiquiti llança pack que inclou el amplifi ALIEN Router i un repetidor\nImagination Technologies anuncia un nou acord amb Apple\nEl Touch ID podria tornar a l'iPhone el 2020


Convoca una concentració davant dels jutjats de Lleida demà dijous a les 9.30h.\nCartell de l'homenatge a a l?històric militant independentista Julià Babia\nEls jutjats de Lleida acolliran demà dijous, 19 d’octubre, a dos quarts de deu del matí, una concentració de suport a Ferran Dalmau, militant lleidatà de Poble Lliure a qui, en l’actual marc de criminalització de l’independentisme, la fiscalia de l’audiència nacional espanyola atribueix un suposat delicte d’”enaltiment del terrorisme”.\nFerran Dalmau, professor d’ensenyament secundari, milita des de fa anys a diferents organitzacions de l’esquerra independentista de Ponent, entre elles Poble Lliure i la CUP, i és impulsor de projectes com Edicions el Jonc i el Fons de Documentació de l'Esquerra Independentista a les comarques de Ponent (FDEIP), entitat dedicada a preservar la memòria històrica de l’independentisme a les nostres comarques.\nArran de l’acte de record i memòria dedicat a l’històric militant independentista Julià Babia, dut a terme el passat mes de febrer a Castelló de Farfanya (Noguera), lloc on havia mort en accident de trànsit 30 anys abans, la Fiscalia de l’Estat ha presentat una demanda per “enaltiment del terrorisme” contra quatre membres de Poble Lliure, que ha estat acceptada per l’Audiència Nacional. Tres d’ells han estat citats a declarar i s’espera que el quart ho sigui en breu, donada la seva condició d’aforat. A més de Ferran Dalmau els altres militants citats a declarar com a investigats són Guillem Fuster, portaveu nacional de l’organització, Albert Botran, diputat de la CUP al Parlament de Catalunya, i Toni Casserras, exregidor de la CUP a Manresa. Es dóna la circumstància que la fiscalia de l’Estat considera “enaltiment del terrorisme” un acte en record d’un militant independentista mort en accident de trànsit que mai no va ser detingut, ni acusat, de terrorisme i que va ser homenatjat en tant que militant independentista en un moment històric en que aquest moviment polític no era, com ara, hegemònic a la societat catalana.


Gestió Pràctica al SAP: IRPF - IRNReconomia i empresaCatalà25 juny 201373764Classe teòrica de IRPF - IRNR a càrrec de Jordi Bertran dins el curs Gestió Pràctica al SAP, que té lloc el 4 de juny de 2013 a l'Edifici UB-Sants.\nGestió Pràctica al SAP: Pràctica IRPF - IRNReconomia i empresaCatalà26 jul. 2013103510Sessió pràctica a càrrec d'Ana Romera dins el curs Gestió Pràctica al SAP, que té lloc el 4 de juny de 2013 a l'Edifici UB-Sants.\nGestió Pràctica al SAP: Pràctica IVAeconomia i empresaCatalà26 juny 201383292Classe teòrica de IRPF - IRNR a càrrec de Jordi Sol dins el curs Gestió Pràctica al SAP, que té lloc el 7 de juny de 2013 a l'Edifici UB-Sants.\nGestió Pràctica al SAP: Pràctica IVAeconomia i empresaCatalà26 juny 201373470Sessió pràctica a càrrec d'Ana Romera dins el curs Gestió Pràctica al SAP, que té lloc el 7 de juny de 2013 a l'Edifici UB-Sants.


mobilitat europea tallers Santa Coloma de Gramenet formació ocupacional ofertes de treball a l'estranger Treballar a l'estranger habitatge educació voluntariat lloguer universitat participar recerca pràctiques a l'estranger Idiomes L'Hospitalet de Llobregat ofertes de treball Voluntariat a l'estranger pràctiques formació feina emprenedoria Estudiar a l'estranger art cursos ajuts premis beques europa casal treball ocupació concurs estudiants estiu Badalona estranger solidaritat cooperació cultura\nCicle Jo vull ser... Novembre, desembre 2018\nVOLS TREBALLAR EN EL SECTOR SOCIOSANITARI?\nAquest cicle de tallers va dirigit a tots els joves que vulguin treballar en el sector Sociosanitari. Persones estudiants, a l’atur o treballadores, que tinguin interès a cercar feina dins d’aquest àmbit i dedicar-s’hi professionalment.\nPer incorporar-se al món laboral s’ha d'estar preparat i la formació professional posa a l’abast tot un seguit d’accions formatives destinades a aprendre tot el que cal saber per exercir una professió, d’una forma tant teòrica com pràctica.\nÉs per això que des del Consell Comarcal del Barcelonès i els Ajuntaments (Badalona, L'Hospitalet, Sant Adrià de Besòs i Santa Coloma de Gramenet), hem elaborat tot un seguit d’activitats i recursos per a ajudar-te i explicar-te com poder treballar en el sector sociosanitari.\nPer tal d’aconseguir tot això, hem preparat unes xerrades informatives en les quals pretenem:\nDonar a conèixer l’oferta formativa que existeix actualment i com s’accedeix a aquesta formació\nDonar a conèixer com poder accedir al mercat laboral a través d’aquestes formacions\nConvidar a una empresa del sector a parlar del seu funcionament i dels perfils competencials.\nA més a més, realitzarem una altra xerrada informativa on t'explicarem com i on trobar feina a l'estranger per a treballar en aquest sector professional a càrrec dels professionals del Centre Europa Jove.\nXerrades - Vull treballar en el sector sociosanitari:\nDimarts 27/11, 11:00h. - Centre El Polidor - Sant Adrià de Besòs\nParticiparan responsables de l'empresa ACRA Associació Catalana de Recursos Assistencials\nDimecres 28/11, 11:00h. - OJ L’Hospitalet - L'Hospitalet\nParticiparan responsables de la Fundació Pere Tarrés i ResidenciaPark\nDimecres 28/11, 17:30h. - Centre de Recursos Juvenils Mas Fonollar - Santa Coloma de Gramenet\nParticiparan responsables de la Fundació Intermèdia\nDijous 29/11, 17:30h. - Badiu Jove - Badalona\nXerrada - Vull treballar en el sector sociosanitari a l'estranger:\nDilluns 3/12, 17:30h. - Centre Europa Jove - L'Hospitalet\nTaller - Cuida’t per cuidar:\nTreballem i volem treballar amb i per les persones, volem donar el millor de nosaltres per millorar la seva qualitat de vida, però, com ho fem? Ens mirem a nosaltres? En quin lloc quedem? És possible treballar amb i per les persones si no ens cuidem a nosaltres primer?\nVine al nostre taller i aprèn diferents estratègies per fer-ho possible.\nDimarts 4/12, 18:00h. - OJ L’Hospitalet - L'Hospitalet\nRecursos per a joves:\nAssessoria comarcal d'orientació laboral:\nSi et trobes a l'atur o busques millorar la teva feina, l’assessoria en ocupació i formació et facilita informació d'ofertes de treball que s'adeqüin al teu perfil professional.\nL'assessoria atén tant de manera presencial com virtual. Més informació aquí.\nAquesta assessoria és gratuïta i està adreçada a joves dels municipis de la comarca del Barcelonès i menors de 30 anys.\nAssessoria de Formació:\nL’assessoria en orientació professional facilita informació i orientació relacionada amb la formació reglada, ocupacional i reciclatge de coneixements. Descentralitzada per la comarca del Barcelonès, ofereix servei a Badalona, Santa Coloma de Gramenet, Sant Adrià de Besòs.\nL’assessoria posa a l’abast tota la informació necessària per orientar als joves en la tasca de decidir la branca professional i/o millorar els estudis per assolir una millor ocupació. A més, facilita informació sobre cursos ocupacionals per a millorar habilitats i assessorament si es vol canviar de sector professional.\nAquesta assessoria elabora itineraris professionals als joves i els orienta i facilita l’accés als diferents serveis municipals d’ocupació existents i a les seves diferents actuacions.\nAquesta assessoria és gratuïta i està adreçada a joves dels municipis de la comarca del Barcelonès i menors de 30 anys. Resoldrem els teus dubtes en un màxim de 72 hores (comptant dies laborables de dilluns a divendres).\nPots omplir aquest formulari i fer la consulta. Per això caldrà donar-te d'alta com a usuari de la nostra web i facilitar-nos les teves dades per poder resoldre millor la teva consulta.\nCom treballar al sector Sociosanitari\nJo vull ser metge\nJo vull ser tècnic/a en atenció a la dependència\nJo vull ser infermer/a\nJo treballo com auxiliar d'infermeria\nJo treballo com tècnic d'emergències sanitàries\nCreació del CV\nOn trobar ofertes de feina per al Sector Sociosanitari\nCom enfrontar-se a una entrevista de feina\nEtiquetes: ocupació, salut, sociosanitari, treball


ᐅ Posicionament web Rellinars - Posicionament Google SEO Rellinars\nLi oferim un servei de posicionament web Rellinars potent i eficaç, que garanteix els millors resultats de posicionament a Google.\nExperts en posicionament web Rellinars\nEl nostre posicionament web Rellinars va de bones pràctiques, metodologia contrastada i experts en estratègies SEO nacional i internacional. El nostre equip professional a Rellinars analitza i confecciona en cada cas una proposta a mida sobre l’estratègia SEO On-page i Off-page més adient i que millor encaixa amb les necessitats del client i els seus objectius en aquest sentit.\nPosicionament web Rellinars amb màximes garanties\nEls nostres resultats en posicionament web Rellinars els podem demostrar amb els nostres casos d’èxit reals i vigents, gràcies a la nostra gran experiència en aquest sector i gran quantitat de clients que confien en el nostre posicionament web Rellinars.\nEstratègies SEO Google de Gestinet. El millor posicionament web Rellinars\nEl nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia SEO Rellinars és aconseguir els millors resultats en la generació de trànsit potencial i sa des dels cercadors, sobretot el posicionament Google, cap a la pàgina web del client. La conversió d’aquest trànsit nou potencial en client nou aconseguit, és l’estratègia On-page que també cal abordar per assegurar-nos l’èxit i tancar el procés consolidant l’estratègia dissenyada.\nA l’igual que el Manteniment informàtic és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO de posicionament web Rellinars també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nMetodologia pròpia en posicionament web Rellinars\nEl nostre secret és tractar el posicionament web Rellinars com a metodologia i filosofia dins el nostre ADN i plasmar-ho a l’hora de crear i optimitzar les pàgines web que realitzem. Utilitzem en tot moment metodologia pròpia, tècniques i estratègies SEO contrastades i vigents, amb les màximes garanties d’èxit i sense riscos. Mai hem tingut una pàgina web penalitzada i en tots els casos realitzem una estratègia SEO a mida amb les màximes garanties per a consolidar els objectius marcats.\nAixí doncs, el posicionament web Rellinars és una forma de fer les coses, una metodologia constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web, optimització web i projecte en aquest sentit. Aquesta metodologia i filosofia de treball és el resultat de tants anys d’experiència en el servei de posicionament web Rellinars, i només es pot assolir entenent i transpirant durant tant de temps els paràmetres, motius i estratègies de posicionament web Rellinars òptimes i exitoses que Google contempla en el seu posicionament natural, en evolució constant.\nMetodologia de posicionament web Rellinars pròpia, tècniques i estratègies SEO contrastades.\nEls millors resultats en la generació de trànsit potencial mitjançant el posicionament web Rellinars.\nPropostes de posicionament web Rellinars a mida sobre l’estratègia SEO On-page i Off-page.\nBones pràctiques, metodologia contrastada i experts en estratègies posicionament web SEO Rellinars.\nRellinars i el seu posicionament web\nCada ubicació i zona geogràfica te un tractament específic a nivell SEO Google i això afecta directament en una gran majoria d’estratègies de posicionament web Rellinars que desenvolupem, tant sigui pel volum i tipus de competència, com tipus de sector, activitat, etc... Cal tractar cada projecte i estratègia de posicionament web Rellinars de forma personalitzada i a mida, només així es pot garantir l’èxit de la mateixa i aconseguir els resultats en posicionament web Rellinars esperats.\nGestinet ❤ Posicionament web Rellinars\nSi, ho reconeixem, som addictes i ens apassiona el cercador Google des dels seus inicis, i les estratègies de superació constant que dissenyem per tal que cada client sobresurti dins el Posicionament dins Google, evolucionant-les amb el temps per tal de millorar i optimitzar resultats constantment. Val a dir que a Rellinars comptem amb clients que són models de negoci online i gairebé la única captació de client potencial és via posicionament Google, amb l’exigència i pressió que això comporta.