CHADO: ZEN I LA CERIMÒNIA DEL TE - BUDISME MAHAYANA - 2022\nEn moltes ments, la cerimònia formal del te és una representació icònica de la cultura japonesa, i avui dia està molt més arrelada en l'estil de vida japonès que no pas a la Xina, de la qual la cerimònia es va manllevar fa gairebé 900 anys. La cerimònia del te és, en molts aspectes, sinònim de Zen, ja que tots dos van arribar al Japó des de la Xina alhora.\n"Cerimònia del te" no és la millor traducció de chado, que significa literalment "forma del te" ("cha" significa "te"; "fer" significa "camí"). Chado, també anomenat cha no yu ("aigua calenta del te") no és una cerimònia que comporta un te. És només te ; just en aquest moment, plenament experimentat i apreciat. Amb una atenció minuciosa a tots els detalls de preparar i beure te, els participants entren en una experiència íntima i compartida del te.\nEls monjos de Xan a la Xina havien estat valorats durant molt de temps per mantenir-los desperts durant la meditació. Segons la llegenda, quan Bodhidharma, el fundador de Ch'an (Zen), va lluitar per mantenir-se despert durant la meditació, va esquinçar les parpelles i les plantes de te van sortir de les parpelles descartades.\nA partir del segle IX, els monjos budistes japonesos que van viatjar a la Xina per estudiar van tornar amb el te. Al segle XII, Eisai (1141-1215), el primer mestre zen del Japó, va tornar de la Xina portant Rinzai Zen, així com una nova manera de fer que el te barreja te verd en pols i aigua calenta en un bol, amb un batre Aquest és el mètode per preparar el te encara usat al chado.\nLa prudència és essencial per a la pràctica zen. Juntament amb zazen, moltes arts i pràctiques cerimonials del zen requereixen una atenció completa. Tots els plecs en un drap inclinat del monjo, la col·locació de bols i orles de oryoki, la composició d'un arranjament de flors segueixen formes precises. Una ment errant condueix a errors en la forma.\nAixí va ser amb la cervesa i el consum de te. Amb el pas del temps, els monjos Zen van incorporar el te a la pràctica zen, posant atenció en tots els detalls de la seva creació i consum.\nEl que ara anomenem cerimònia del te va ser creat per un antic monjo zen que es va convertir en un assessor del shogun Ashikaga Yoshimasa. Murata Shuko (c. 1422 1502) va servir te a una petita i senzilla sala de la sumptuosa vila del seu amo. Va substituir la porcellana decorada amb decoració per bols de terra. Va destacar el te com a pràctica espiritual i va introduir el concepte estètic de wabi bellesa senzilla i austera. La forma de cerimònia del te Shuko es diu wabi-cha .\nShuko va començar la tradició, encara seguida, de penjar un rotllo de cal·ligrafia zen en una sala de te. Pot haver estat el primer mestre del te a repartir una gran sala en una petita i íntima àrea de mitja tatami de quatre i mig, que continua sent la mida tradicional d'una sala de cerimònies. També va estipular que la porta ha de ser baixa, de manera que tots els que hi entrin s’han d’inclinar.\nDe tots els amos del te que van venir després de Murata Shuko, Sen no Rikyu (1522-1591) és el més recordat. Com Shuko, Rikyu va deixar un monestir zen per convertir-se en el mestre del te d'un home poderós, el cap de guerra Oda Nobunaga. Quan Nobunaga va morir, Rikyu va entrar al servei del successor de Nobunaga, Toyotomi Hideyoshi. Hideyoshi, el governant de tot Japó, va ser un gran mecenes de la cerimònia del te, i Rikyu va ser el seu favorit mestre del te.\nA través de Rikyu, wabi-cha es va convertir en la forma d’art que és avui en dia, incorporant ceràmica i estris, arquitectura, tèxtil, arranjament de flors i altres manualitats associades a l’experiència total del te.\nUna de les novetats de Rikyu va ser idear un estil de bol de te anomenat raku . Es diu que aquests bols clars i irregulars són l'expressió directa de la ment de l'artista. Normalment són de color vermell o negre i tenen forma a mà. Les imperfeccions en forma, color i textura de la superfície fan que cada bol sigui únic. Aviat els bols de te es van apreciar com a peces d'art.\nNo se sap exactament per què Rikyu es va apartar de favor amb Hideyoshi, però el 1591 el mestre de te d'edat avançada va rebre el suïcidi ritual. Abans de realitzar la comanda, Rikyu va compondre un poema:\nAquesta espasa meva,\nLlarg en el meu poder\nPer fi arriba el moment.\nSkyward ho llenço cap amunt! "\nEl camí del te\nHi ha diverses variables en una cerimònia tradicional del te, però normalment els convidats es rentaran la boca i les mans i es treuran les sabates abans d’entrar a la sala de la cerimònia. El menjar es pot servir primer. L'amfitrió encén un foc de carbó per escalfar aigua en una bullidora i neteja les eines del te. A continuació, l'amfitrió barreja el te en pols i l'aigua amb un batut de bambú. Tots aquests moviments es ritualitzen, i per entrar plenament a la cerimònia els convidats haurien de parar atenció.\nEls clients prenen un te d’un bol, que es passa entre ells segons el ritual. Quan s’inclina, quan es parla, com manejar el bol seguiu formes precises. Quan els participants estan plenament compromesos, el ritual evoca una gran pau i una gran claredat, una consciència no dualista i una profunda intimitat amb un mateix i els altres presents.\nPunts De Vista Religiosos : Chado: Zen i l'art del te © 2019. All Rights Reserved.


L’equip KeDiví-Funcat-Monkeys s’enduu l’or en la categoria sènior\nDissabte, 21 juliol 2018. 03:00. Redacció AnoiaDiari.\nMés de 350 jugadors van participar al Torneig 3x3 de futbol de Calaf. En el marc del torneig, ha tingut lloc una iniciativa solidària, 'Posem-hi el cor', que ha permès recaptar més de 1.000 euros per a la construcció d'un hospital de dia d'oncologia.\nEl futbol 3x3 ja és un clàssic de l'estiu calafí. Aquesta modalitat va tornar a convertir-se en el gran protagonista del 12 al 15 de Juliol a Calaf on es va celebrar la 15a edició del 3x3, 11è Memorial Jordi Borràs, que organitza la Penya Barcelonista de Calaf i Comarca. S'hi van inscriure un total de 81 equips, 5 més que en l'anterior edició, on ja s'havia assolit el rècord amb 76 equips. En total, hi van participar 368 jugadors - entre 306 homes i 62 dones - i es van disputar més de 43 hores de joc. Cal destacar el bon temps durant les quatre jornades que va garantir que el calendari no s'hagués d'alterar com en l'anterior edició per culpa de la pluja\nVa començar el torneig el dijous a la tarda, on les categories inferiors van donar el tret de sortida amb els primers partits de lligueta. Divendres, els més petits van inaugurar la segona jornada i ja cap al vespre, va ser el torn de la categoria femenina i dels sèniors. El diumenge al matí, van començar les hores decisives on els més petits ja disputaven les fases finals, juntament amb la categoria veterans. A primera hora de la tarda va ser el torn de les eliminatòries sèniors i de les primeres finals de les categories inferiors. Cal destacar la gran igualtat entre tots els participants, ja que moltes eliminatòries es van haver de decidir des del punt de penal.\nAquest dia, a 2/4 de 8, va ser l'hora de la gran final de la categoria sènior que va enfrontar l'equip del KeDiví-Funcat-Monkeys i els England, una final molt disputada on els primers es van imposar per 3 a 1, amb dos gols d'Isi Marsiñach. Despres va ser el torn de l'entrega de trofeus, l'alcalde de Calaf i regidor d'Esports, Jordi Badia, i el president de la Penya Barcelonista de Calaf i Comarca, Edgar Cardona, van ser els encarregats de fer l'entrega als tres primers classificats de cada categoria.\nEl premi al millor jugador arribava a l'onzena edició i que es va lliurar en record a Jordi Borràs, va recaure en Isidre Marsiñach, jugador de l'equip vencedor del torneig i guanyador d'aquest premi per segon any consecutiu. Els encarregats d'entregar-li el trofeu van ser els pares d'en Jordi, la Maria Àngels Espinassa i en Pere Borràs, acompanyats dels seus dos néts Jordi i Aran. Durant els quatre dies del 3x3 la plaça de Barcelona '92 va presentar un excel·lent ambient festiu. Tot i les altes temperatures, la plaça es va omplir de gom a gom. Per ajudar a fer passar la calor, i com ja es habitual l'organització va instal·lar una zona on els jugadors es podien refrescar.\nEl Bàsquet Endavant de Vilanova tanca amb èxit el seu primer 3x3\n1 Els grups escolars confinats pugen a 17 a l'Anoia, a l'inici de la segona setmana de trimestre 2759 lectures\n2 Augmenten els ingressos per COVID-19 a l'Hospital Universitari d'Igualada 2534 lectures\n3 L'Hospital d'Igualada té 13 persones a l'UCI per la pandèmia i registra nou morts en una setmana 1416 lectures\n4 Igualada farà en breu una prova pilot per tallar el carrer Òdena els caps de setmana 1412 lectures\n5 L'estudi del RACC situa la carretera de Capellades a Martorell com la més perillosa de l'Anoia 842 lectures\n6 L'Associació del Barri de Montserrat matisa la problemàtica dels talls de llum i en lamenta "l'ús polític" 754 lectures\n7 L'igualadí Carles Pauné abandera "la música trista" amb el seu primer EP com a 'paunezz' 741 lectures\n8 El confinament municipal seguirà fins el 8 de febrer 699 lectures\n9 Un petó (diferent) a mitjanit 698 lectures\n10 La policia d'Igualada denuncia el desembre 471 infraccions del protocol contra la pandèmia 669 lectures


L’Ajuntament de Dénia sol·licita la declaració de Bé d’Interés Cultural per a les dues úniques locomotores a vapor de la línia Carcaixent-Dénia que es conserven - LOBLANC\nL’Ajuntament de Dénia ha acordat iniciar els tràmits per a protegir dos peces úniques, singulars i valuoses del patrimoni industrial del territori espanyol, vinculades a la Comunitat Valenciana i que guarden estreta relació amb la ciutat de Dénia: les locomotores a vapor Black Hawthorn número 1 i 2 de la línia ferroviària Carcaixent-Dénia. A proposta del regidor de Cultura, Raúl García de la Reina, la Junta de Govern aprovarà hui iniciar la tramitació de la sol·licitud de declaració de Bé d’Interés Cultural (BIC) per a les locomotores a la Conselleria d’Educació, Cultura i Esports.\nLes màquines número 1 i número 2 són les úniques que queden de les sis locomotores a vapor originals que van operar en la línia, que es va inaugurar el 1884 i va ser clausurada en 1974. Les altres quatre van ser progressivament retirades del servei i desballestades fa anys.\nLes peces tenen l’especial singularitat de ser les primeres locomotores de la primera línia de ferrocarril de via estreta d’Espanya, que fou la de Carcaixent-Dénia. Aleshores, són dos béns del patrimoni industrial de l’Estat que estan també vinculats a la Comunitat Valenciana, no sols per ser el territori per on transcorria la línia, sinó perquè aquesta estava estretament lligada a un important magnat valencià, José Campo Pérez, el marqués de Campo, i al seu nebot, Gabriel Moreno Campo; i a la ciutat de Dénia, que ara impulsa el procés per a la seua recuperació i protecció.\nSegons ha explicat el regidor de Cultura, “les màquines, construïdes en ferro, estan en perill de desaparició, per la qual cosa és necessari sol·licitar-ne la immediata protecció cautelar”. “Pel que sabem –afig García de la Reina- es troben a la intempèrie en un dipòsit de ferralla, sense mesures de protecció ni l’aplicació de tractaments de conservació per als materials, en Saragossa”.\nTotes aquestes circumstàncies, “unides a la política de recuperació i posada en valor del patrimoni històric, arqueològic i cultural de la ciutat que estem duent a terme des de l’equip de govern”, han fet que l’ajuntament done la primera passa perquè les locomotores Black Hawthorn de la línia Carcaixent-Dénia no acaben desapareixent i, amb elles, una part de la nostra història.\nL’arxivera municipal, Rosa Seser, signa l’informe que sustenta la sol·licitud de BIC que l’Ajuntament de Dénia presentarà davant la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport. En el seu escrit, ple de referències a l’obra de l’historiador del ferrocarril Vicent Ferrer i Hermenegildo, Rosa Seser ofereix unes pinzellades de la història del ferrocarril Carcaixent-Dénia.\nUna història que es remunta a la segona meitat del segle XIX, un temps d’auge econòmic per a la ciutat de Dénia amb origen en el negoci de la pansa. El port de Dénia donava eixida a la producció agrícola de la comarca i la distribuïa per tota Europa i els Estats Units d’Amèrica. Els nous temps van portar la proliferació d’una burgesia enriquida i cosmopolita que reclamava millores en les infraestructures urbanes i en la xarxa de transports, amb la finalitat de millorar la comercialització dels productes i per a acabar amb el secular aïllament del territori respecte a l’interior del país.\nPerò eixes millores en el transport s’ajornarien encara i el tramway de tracció animal que recorria la línia Carcaixent-Gandia des de 1864 i que havia de prolongar-se fins a Dénia, no hi va arribar per successius problemes financers.\nLa situació va fer un gir radical quan, en 1882, el Govern de la nació autoritza la transformació de la tracció “de sang” a ferrocarril econòmic de via mètrica a vapor i li atorga la concessió al magnat valencià José Campo, el marqués de Campo. Amb la col·laboració del seu nebot, Gabriel Moreno Campo, també molt vinculat a Dénia, reformen la línia i, ara sí, la prologuen des de Gandia a Dénia. Els trens de la línia Carcaixent-Dénia van començar a rodar en 1884, convertint-se en el primer ferrocarril de via estreta d’Espanya.\nSegons l’historiador Ferrer i Hermenegildo, amb el canvi de tracció van arribar les primeres locomotores. Les tres inicials, números 1, 2 i 3, van ser subministrades per la casa anglesa Black Hawthorn i eren de rodatge de l’anomenat tipus albarda. Eren unes petites màquines, que tenien una longitud de 7,625 metres i una altura, al nivell de la xemeneia, de 3,12 metres, i “que s’adaptaven bé al suau perfil de la línia”. La locomotora número 1 que es vol declarar BIC té una singularitat i es diferencia de la resta de màquines perquè va ser transformada i se li va afegir un dipòsit d’aigua supletori sobre el tanc principal.\nEn total van ser sis unitats d’este tipus de locomotores les que van portar el pes de l’explotació de la línia Dénia-Carcaixent, amb trens de viatgers i també de mercaderies, sobretot als primers temps. D’estes sis locomotores a vapor originals, s’han conservat només les dos per a les que l’Ajuntament de Dénia sol·licita protecció.\nEn total fueron seis unidades de este tipo de locomotoras las que llevaron el peso de la explotación de la línea Dénia-Carcaixent, con trenes de viajeros y también de mercancías, sobre todo a los primeros tiempos. De estas seis locomotoras a vapor originales, se han conservado solo las dos para las que el Ayuntamiento de Dénia solicita protección.\nAgenda Cultural Online de la Diputació d’Alacant des del 27 d’abril\nCasa Mediterráneo i Filmin arriben a un acord per a crear el canal ‘Casa Mediterráneo’ en aquesta plataforma


Notícies - Sant Cugat planta clara a l'emergència climàtica i ambiental\nMembres de Fridays for Future al ple / Foto: Localpres\nSant Cugat vol augmentar el seu compromís amb la lluita per fer front a l'emergència climàtica i ambiental. Amb aquest objectiu, la ciutat es declararà formalment en situació d'emergència climàtica i crearà una taula de treball participativa per definir quines accions s'han de dur a terme, que s'acompanyaran de dotació econòmica. Així ho ha acordat per unanimitat el ple municipal aquest dilluns fruit d'una moció de Junts per Sant Cugat, a la qual l'equip de govern es compromet a donar compliment abans d'acabar l'any.\nLa moció busca, ha explicat el regidor de Junts per Sant Cugat Joan Puigdomènech, traslladar a l'àmbit local la declaració aprovada pel govern de la Generalitat en què es declara al país la situació d'emergència climàtica i ambiental, però també posar fil a l'agulla a les accions necessàries.\nEn aquest sentit, la comissionada per l'Emergència Climàtica, Alba Gordó, ha assegurat que l'actual govern municipal està compromès amb aquesta lluita, fet que demostra el mateix cartipàs amb la creació d'un comissionat específic i la voluntat de voler treballar-ho de manera transversal des de tots els àmbits del consistori.\nAixí, ha concretat Gordó, espera tenir la creació de la taula participativa abans de finals de setembre. Aquest nou òrgan estarà integrat per experts en la matèria, tècnics municipals, representants de la comunitat educativa i membres del camp de la innovació, així com d'entitats i moviments locals sensibles amb el canvi climàtic, com és el cas de Fridays for Future, presents al ple. La idea és presentar un pla d'acció dotat econòmicament abans d'acabar l'any.\nLa junta de veïns de Valldoreix també ha aprovat una moció similar.\nUna cosa són les declaracions i l'altra les accions. La moció insta a posar-se a treballar amb una taula de col·laboració entre tots per veure quines accions es poden tirar endavant.\nDes del comissionat estem treballant per declarar l'emergència abans d'acabar l'any, però és molt important acompanyar-ho d'un pla d'acció i d'una dotació pressupostària.


Elter, el portal d'Osona - «El món ens condueix a aplicar fórmules com el porta a porta, no podem mantenir un sistema que té data de caducitat»\n«El món ens condueix a aplicar fórmules com el porta a porta, no podem mantenir un sistema que té data de caducitat»\nRaimon Roma | divendres 17 de setembre de 2021 11:48h\nÀlex Garrido confirma que no serà alcaldable per ERC el 2023 i el partit ja treballa en el seu relleu\nÀlex Garrido repassa l'actualitat de la ciutat a Ràdio Manlleu | elter.net\nManlleu, | Per començar la temporada d’entrevistes a Ràdio Manlleu, el primer en passar pels estudis va ser l’alcalde del municipi, Àlex Garrido. Va repassar l’actualitat del municipi i els mesos que vindran.\nCom ha passat l’estiu Manlleu? En context de pandèmia, les dades no han estat molt tranquil·litzadores.\nPel que fa a les activitats a l’estiu estem molt satisfets, la ciutadania ha agraït aquesta programació constant durant els mesos de juliol i agost. Parlant de la pandèmia, és cert que durant l’estiu Manlleu ha estat una de les ciutats de la Catalunya Central amb uns índexs més alts de Covid. Però també és cert, que ara mateix estem amb una situació molt millorada respecte a les dades que teníem els mesos de juliol i agost i, a més a més, en l’àmbit de la Catalunya interior, Manlleu és de les ciutats que ara mateix té uns índexs més baixos.\nVam acabar la temporada passada parlant de la compra dels terrenys de General Cable per part d’Electro-Jet. Per com es va produir, es tracta d’un exemple a seguir per altres empreses que es vulguin instal·lar a Manlleu?\nCrec que és importantíssim que hi hagin empreses interessades en la nostra ciutat. El fet que una empresa amb una activitat de valor afegit decideix que Manlleu és el seu punt estratègic d’activitat, per a nosaltres es fonamental, i crec que ha d’omplir d’orgull a la gent de la nostra ciutat. Manlleu ha estat, és i seguirà sent una ciutat amb un pes industrial molt important i de fet, un dels elements que ens ha portat aquesta pandèmia de la Covid és, i penso que ho serà en els pròxims mesos i anys, un incentiu per a la reindustrialització. De fet estem en el tram final del nou polígon del Mas, estem creixent en espais industrials, hem fet totes les obres de modernització del polígon existent. Per tant, el que està en mans de l’administració local és posar les eines i posar les condicions necessàries i favorables per a què l’economia es pugui desenvolupar en les millors condicions possibles.\nEl Consistori ja s’ha trobat amb Incasòl per decidir que es farà amb el solar on hi havia els pisos de Can Garcia?\nNo ens hem trobat encara. De fet, el que vam quedar abans que comencés l’estiu és que amb la represa de l’activitat política ens tornaríem a citar. Espero que en les pròximes setmanes puguem fer aquesta reunió. L’obra ja està acabada. Ja hi ha el solar completament buit i per tant, ara és el moment d’encarar aquestes converses sobre les necessitats que té Manlleu, especialment el barri de l’Erm i poder arribar a una proposta de consens.\nParlant d’inici d’activitat política. Quins són els reptes més immediats del consistori?\nEl repte primer és el mateix que hem tingut en els darrers mesos: combatre les conseqüències de la COVID, siguin econòmiques, socials o emocionals. Aquesta és la primera prioritat del nostre ajuntament i hem d’intentar que aquella gent que ha perdut la seva feina, que es troba en una situació més desfavorable de la que tenia abans de l’esclat d’aquesta pandèmia, puguin tornar a nivells de normalitat. A banda d’això, a Can Puget, molt previsiblement a principis del mes d’octubre començaran les obres de reforma de l’espai per encabir-hi l’escola de música. Hem trigat molt, vam tenir un problema amb la licitació en el seu moment i ara mateix estem en el tram final. Tenim també el tema del nou espai i sòl industrial a la zona del Mas. Ara s’ha d’aprovar la reparcel·lació i entrarà també la licitació d’aquesta obra, tan esperada i tan fonamental per reactivar l’economia de la ciutat i oferir espai en aquelles empreses ja existents que necessiten ampliar.\nUna de les obres que ha finalitzat és el carril bici.\nLes ciutats del futur són ciutats amb transport sostenible i amb carrils bici. Només hem de viatjar per Europa per adonar-nos d’aquelles ciutats en què estan molt més avançats i això ja s’aplica des de fa anys. Tot canvi substancial de la modificació en la mobilitat municipal genera confusió, hi ha gent que no hi està d’acord, però aquests canvis es van assumint a poc a poc i estic convençut que d’aquí a uns mesos conviurem amb el carril bici i ho farem d’una forma jo crec sense cap mena de problema. És més, la mateixa Avinguda de Roma en què hi havia problemes de trànsit importants, vehicles que circulaven a alta velocitat, s’ha pacificat molt amb l’aplicació del carril bici. També és fonamental visitar les escoles i parlar amb la ciutadania perquè vegin la importància de no desplaçar-nos únicament amb vehicles motoritzats i apostar pel transport sostenible.\nEn quin moment es troba el projecte del porta a porta?\nHa sortit un petit problema que és que algunes empreses ens han evidenciat que hi ha punts en la licitació que no queden del tot aclarits i que podrien ser susceptibles a presentar al·legacions. Al ple d’aquest mes de setembre tornarem a formular les condicions de licitació, les farem més clares i per tant, es modificarà l’aturada al procés i es reprendrà després de l’aprovació plenària. Entenem que a principis de febrer s’iniciarà el porta a porta. I això suposarà també en un moment inicial conflictivitat, hi haurà gent que no hi estarà d’acord, però el món ens condueix cap aquí, nosaltres no podem anar contra corrent i mantenir un sistema que és caduc i que d’aquí a uns anys no podrà estar vigent.\nA principis d’estiu, també va comentar de l’interès de la Fundació Antiga Caixa de Manlleu d’adquirir l’habitatge de l’antic centre cultural, on hi havia la Biblioteca Municipal anteriorment, i cedir-lo a l’Ajuntament, amb la intenció d’arribar a un acord amb la Universitat de Vic per a realitzar-hi estudis superiors.\nAquesta setmana hem tingut un patronat de l’Antiga Fundació Caixa Manlleu en el qual un punt de l’ordre del dia és l’aprovació d’aquest procés. De fet, el que està a punt de fer la Fundació és adquirir les dues plantes que teòricament són propietat del BBVA. Això pràcticament ja està tancat i només quedaria iniciar les obres d’adaptació dels espais per poder-hi fer les classes de graus superiors. Aquestes són les converses que hem de tenir en les pròximes setmanes. Estem accelerant per tenir cursos a Manlleu partir del setembre de l’any vinent.\nÀlex Garrido no serà alcaldable per ERC l’any 2023. S’està treballant en el relleu?\nDes del 2015 sempre he manifestat que la meva intenció era fer com màxim dos mandats. Per tant, d’aquí poc més d’un any, s’acabaran aquests vuit anys de mandat i em reafirmo en les meves paraules. Respecte del relleu, del lideratge aquí a Manlleu, hi estem treballant. Tenim alguns noms sobre la taula. No és i ni molt menys responsabilitat meva, només faltaria, sinó que és una qüestió que s’està treballant en l’àmbit del grup municipal. I, per tant, el que jo no puc avançar és absolutament res perquè de moment només s’han fet alguns contactes i confiem que es faci el relleu ben aviat i que es pugui donar a conèixer la ciutadania. En tot cas, la meva decisió es absolutament ferma, vull començar projectes personals, segurament desvinculats de la política. Tot s’acaba i jo vull que s’acabi el 2023.\n- Àlex Garrido no serà alcaldable d'ERC el 2023 i el partit ja en busca el relleu (17 de setembre de 2021)\n- Ordre del dia del ple del mes de setembre a l'Ajuntament de Manlleu (17 de setembre de 2021)\n- Manlleu més a prop de fer realitat el projecte del porta a porta (17 de setembre de 2021)\n- EN DIRECTE Segueix el ple extraordinari del mes d'agost de l'Ajuntament de Manlleu (17 de setembre de 2021)\n- L'Ajuntament de Manlleu ha executat gairebé la meitat del Pla d'Actuació (17 de setembre de 2021)


About: Tinc un somni\n"Tinc un somni" (originalment en anglès, I Have a Dream) és la frase més identificativa i el nom popular del discurs més famós de Martin Luther King, una part important pel Moviment afroamericà pels drets civils. El discurs va ser pronunciat als graons de l'escala del Lincoln Memorial, a Washington DC el 28 d'agost del 1963, com a part de la Marxa sobre Washington per la Feina i la Llibertat. Parla poderosament i eloqüentment del desig de King per un futur en què els blancs i els negres poguessin coexistir en harmonia i en igualtat. Aquest és el fragment on Luther King utilitza la frase que ha donat nom a tot el discurs: (ca)\n"Tinc un somni" (originalment en anglès, I Have a Dream) és la frase més identificativa i el nom popular del discurs més famós de Martin Luther King, una part important pel Moviment afroamericà pels drets civils. El discurs va ser pronunciat als graons de l'escala del Lincoln Memorial, a Washington DC el 28 d'agost del 1963, com a part de la Marxa sobre Washington per la Feina i la Llibertat. Parla poderosament i eloqüentment del desig de King per un futur en què els blancs i els negres poguessin coexistir en harmonia i en igualtat. (ca)\nTinc un somni (ca)\nfreebase:Tinc un somni


Burjassot reedita el fullet informatiu de la Ruta Estellés - Diari La Veu\nEscriba el número 968009\nL’Agència de Promoció del Valencià, AVIVA Burjassot, dirigida per la regidora María Viu, s’ha encarregat de reeditar el fullet informatiu de la Ruta Estellés, un recorregut literari i al mateix temps històric a través del qual es pot conèixer Burjassot, el poble de Vicent Andrés Estellés (1924-1993), i també l’obra d’aquest poeta.\nEn aquest nou fullet, confeccionat pel dissenyador Alejo Negre, s’ha volgut ressaltar, al costat dels vint-i-cinc punts del trajecte, un conjunt de punts d’interès turístic de Burjassot que tenen relació directa amb l’obra del poeta, com són les Sitges, el Pouet, l’Alqueria del Pi o el més modern IES Vicent Andrés Estellés. A més, el seu format en A3, més ampli que l’anterior, permet poder seguir el mapa amb més precisió i claredat.\nPer a fer la ruta, tan sols fa falta un telèfon intel·ligent a través del qual s'escanejaran els codis QR que s'aniran trobant sobre una ceràmica en els diferents punts del trajecte i aleshores es podrà accedir a tota la informació del lloc de referència i també es podrà escoltar com es recita un fragment de l’obra d’Estellés.\nAquesta iniciativa, realitzada en col·laboració amb CEMEF, dirigit pel regidor Roc Senent, i amb el suport de la Fundació Vicent Andrés Estellés i la Diputació de València, vol acostar de nou aquest patrimoni a tots els burjassoters i a la gran quantitat de gent interessada en l’escriptor més universal de Burjassot, Vicent Andrés Estellés.\nEn aquest enllaç es podeu descarregar el fullet de la ruta. A més, les persones interessades a tenir-ho en paper poden passar per l’oficina d’AVIVA, situada a la plaça Gómez Ferrer, 4, a l’edifici que alberga les dependències de la Policia Local.\nEscriba el número 888132


blog d'en Pep » 100 quilòmetres corrent – Terrassa\n« Setmana prèvia als 100 quilòmetres pista Ambient mossenaire »\n100 quilòmetres corrent – Terrassa\nPublicat en 16:04 sota Competicions\nPer fer cent quilòmetres a una pista ho has de tenir molt clar abans de començar.Aquí ja fallo: gens clar i molta mandra.Quan acabes les vacances a l’agost i la bàscula s’exclama, i surts a entrenar amb amics i no pots aguantar ni sis quilòmetres, i en tinc testimonis, veus que la cosa no pinta bé. Quan la samarreta mossenaire gairebé no t’hi cap i no pots engrescar a la gent a fer canvis, alguna cosa passa.Però tenir la sort de tenir la muntanya Sant Llorenç amb la Mola al capdamunt i Montserrat i Sant Jeroni i les ganes d’anar-hi sovint, fan que mica en mica vagis veient la possibilitat més clara. Fer la Matagalls amb un amic com en Vicenç Sant Calpe i acabar molt content i anar cobrin etapes.Al 100 de pista n’hi diuen “batedora” “gàbia de ratolins” i no sé quantes coses més. Hi ha poquíssimes persones que hi vegin algun atractiu; possiblement aquells que hi tenen alguna cosa a veure com el mateix Jordi Mangot, que va estar el que durant disset anys ho portava tot, tan organitzant com fent alguna edició, i que quan vaig coneix-se’l, allà pels noranta, engrescava a tothom a córrer, quan no era esport massa habitual. Precisament després d’haver patit un parell d’operacions i tenir forts dolors es va apuntar a fer els cinquanta quilòmetres en pista i els va acabar, que era el que es mereixia. La meva més fervent enhorabona pel Jordi i tota la meva admiració.Història d’un dia qualsevol;Poso el rellotge a les 4:40 i em llevo nerviós, em dutxo, m’afaito i esmorzo un bon plat d’arròs que la Marisol m’havia preparat el dia abans. Bec un bon got de beguda isotònica i m’embolico els peus amb esparadrap, i dit per dit. Miro de no deixar-me res i poso a punt una maleteta amb rodes, per què sempre costa portar la bossa quan acabes un prova d’aquest estil i ja en porto divuit, sis d’elles a les nostres pistes Terrassenques.A les sis travesso el barri de Can Palet tot caminant i amb temperatura ambient fresqueta i cel sense núvols, diferent de l’any passat que va ploure.Arribo a les pistes i pago els setze euros del pitrall a en Marinelo que és l’encarregat per part de L’Associació Mitja Marató. Parlo una mica amb la poca gent que hi prendrà part, entre ells en Luís un Aragonès que havia aprofitat la possibilitat d’anar a l’hotel de franc que regalaven als corredors que venien de lluny. També parlo amb l’Edu, un corredor modest que fa proves impressionants i que té una facilitat per les llargues distàncies com ningú. Al vestidor parlo amb qui seria el guanyador, Abdeslam el Ouahabi que li semblava que podria fer el record, sense haver fet mai un cent. De fet durant una estona anava en temps de rècord.A línia de sortida érem ben pocs enguany.Bé, la cursa no té massa història. La meva intenció era fer unes deu hores i deu minuts. Potser, per allò del signe de la victòria que marquen les agulles d’un rellotge, per això només. Durant uns trenta quilòmetres anava a ritme de 6′ el qm., que quan vaig arribar a l’equador de la prova ja vaig veure que el patiment anava a més. Durant la prova menjava orelles, figues, plàtan, poma, nous, ametlles i bevia força aigua i com a la taula no hi veia beguda isotònica vaig demanar al meu amic Toni Pedrero si em podia avituallar i em va porta una botella fresquíssima d’Isostar i cada mitja hora venia amb l’ampolla i em donava un traguinyol, que em va donar impuls. També vaig veure beguda de cola i suc. Vaja, un munt de barreges.De fet tot plegat em mantenia distret i anar conquerint quilòmetres.El que si que anima es veure com encara, i després de tantes vegades com ho he fet, puguin venir a animar-te com en Pedro, Toni Pedrero, l’Anna Cos, l’Isaac Romero, Salvador Trujillo, l’Alfredo, en Casimir, en Barto, Marta Oliveró, Vicenç Solé, Pasqual Vicente, Javi Colado, Joan Rodamilans, Juan Manuel Muñoz, Manolo, Santi Aragonès, l’Alex, David, Francesc i la filla, i un llarg etcètera. Ja a la tarda i amb totes les curses vaig veure una gran quantitat d’amics que van ajudar moltíssim a distreure’m i acabar aquesta bonica bogeria. Ara no em venen tots els noms i m’agradaria posa’ls tots.L’Isaac em va dir que havia posat un post al fòrum mossenaire que ens hauria de fer pensar a molts, tot un homenatge a un persona que li agradava el mateix que a nosaltres i que ens ha deixat: en Josep Sureda Teixidor . Dencansi en pau.A la sortida, qui havia ? en Josep Mirabet. Va rodar com un més de nosaltres i anava de corredor en corredor, i parlava amb la gent com si fossin de família. En Josep em deia que em veia massa seriós i és que en aquells moments no estàvem ni a l’aperitiu del que ens esperava. A més va fer pesigolles a veure si canviava, i no. Soc eixut.A primera hora ens vam saludar amb en David Otero, director de la prova, que m’informava que havien comprat un equip de xip propi que serviria per totes les proves del calendari Terrassenc em deia, com a mínim, i que avui el posaven a prova al cinquanta i al cent. Encara no es veien encord d’utilitzar-lo per totes les proves i crec que seria molt necessari, donat que pels jutges comptar les voltes de les diferents proves se’ls fa feixuc i sempre hi ha qui no fa les voltes que els toca, almenys va ser la informació que em va arribar i jo mateix vaig patir ara fa un parell d’anys quan participava a la prova de deu quilòmetres.Retorno al cent, i en David sovint donava informació que em servia per animar-me, com ara les voltes que duia i les que em mancaven i ja prop del final vaig veure que ni no accelerava les darreres voltes no baixaria de les onze hores. Feia estona que per la gespa s’apropaven amics per donar-me la darrera empenta rodaven a una certa distància i m’explicaven acudits i deien coses boniques, i sembla que el meu darrer canvi els va sorprendre: vaig buscar les darreres forces i vaig travessar meta plorant. Si plorant i em volia amagar per que no em veiés ningú.\nPer darrera una carpa em vaig eixugar els ulls i va aparèixer en Vicenç Solé, que a l’endemà tenia la marató del Mediterrani i va sortir de dins que li vaig fer un petó a la galta. Crec que no s’ho esperava. Dir que a la marató la va córrer amb 3h09′ i per mi és dels meus amics d’aquest entorn, una persona a la que admiro i m’hagués agradat baixar a Gavà per celebrar la seva nova gesta.Un regal impressionant va ser les fotografies de tot un professional que al vespre vaig poder ja veure: les de’n Joan Rodamilans, que es poden veure al seu àlbum Àlbum d’en Joan:Els obsequis van ser formidables; un trofeig amb plaqueta, una parca negre, una ampolla de cava i l’esforç de l’organització i els voluntaris va ser perfecte. El meu agraiment.Bé la part negativa i que fa una mica de por, es que si no recordeu a un dels meus darrers cents allà per l’any dos mil dos, vaig acabar a l’Hospital de Valdecilla amb un quadre preocupant. Això m’havia retirat d’aquestes proves que et passes onze hores corrent. Vaig fer exactament el mateix temps que a Cantàbria vaig pensar en deixar de córrer inclús maratons. Hores d’ara faig marató, 6 h resistència, caminades tipus Matagalls i he fet un cent l’any passat i aquest un altre.Aquest dissabte, quan anava cap a la dutxa, em va semblar que tenia sensacions dolentes i vaig preferir marxar caminant tot xino-xano amb la Marisol cap a casa, per si donava algun espectacle. Fèiem riure per què cada dos-cents metres m’assentava i a casa em vaig recuperar aviat tot bevent i una dutxa calentona. La bàscula em deia que havia perdut més del que jo volia: sis quilos, pel que alguna cosa va fallar. Avui ja he recuperat tres i espero en pocs dies està plenot com sempre; vull dir que si mai us plantegeu fer aquesta prova sense prendre mesures i estic disposat a explicar amb pels i senyals tot el que vulgueu.I per acabar, el meu agraïment als que en feu costat i als que no, no patiu que ho faig per què m’omple i em fa feliç.Ara a per un altre tema que pot ben ser les 6 hores de Calella, la marató de València i alguna cosa entremig que no descarto.\nLuis Santiago, havia guanyat l’any passat i tot i que ens animàvem mútuament, tenia alguna ironia que no vaig entendre.\nIdelfonso, era el seu primer cent i tenia molt bon sentit de l’humor, Em va agradar molt coneixe’l. També era Terrassenc i corre amb Corredors de Fons de Viladecavalls\nLuis, molt simpàtic i ens animava a anar alguna prova com la Calcenada que es fa allà per les seves terres. Molt simpàtic i com tots va patir la duresa d’aquesta prova.\nEntrant a la recta millor, donat que a l’altre hi ha molta sol·litud, darrera en Santiago\nen Manolo al costat de l’ultrafondista que va quedar tercer\nEn Joan és un fenòmen, anava com un rellotge i tret d’un petit defalliment que no el va deixar fer les 9h que volia fer, per vint minuts.\nL’Edu, és un del millors ultrafondistes catalans que conec; el caracteritza una gran modèstia i domini de proves llarguíssimes com les 24 h. en pista que organitzen els corredors.cat\nentrant a la bona recta. Amb l’atleta que va quedar tercer.\nOhhh, quins records em quedarant, al fons l’Anna i la Carme: les millors\nUnes recreacions de’n Joan Rodamilans, que ens ha regalat aquest conjunt de fotografies\nLa Gemma, sempre riallera que va fer una bona cursa.Aquest vespre he rebut unes boniques fotografies fetes per en Bernat, el bo de l’equip, que m’ha enviat la Montse, amics tots dos i que van córrer tant el 1500 l’Arnau, fill, com el 10000 en Bernat. L’Olivia s’ho mirava.\nJordi Mangot, després d’un any de molts problemes de salut, prenia part als 50 i finalitzar


Legislació: Ley 37/2003, de 17 de noviembre, del ruido - Inici - eSam\nObjecte: Aquesta Llei té per objecte prevenir, vigilar i reduir la contaminació acústica, per evitar i reduir els danys que d'aquesta puguin derivar-se per la salut humana, els béns o el medi ambient. Aquesta llei, que és en la seva major part de caràcter bàsic, obliga als ajuntaments a aprovar ordenances en relació amb les matèries objecte de la llei, així com, a adaptar les ordenances vigents i el planejament urbanístic a les disposicions d'aquesta llei i les seves normes de desenvolupament. A la Disposició Addicional Primera s'estableix el calendari d'aplicació de la llei en relació a l'aprovació dels mapes sònics i els plans d'acció en matèria de contaminació acústica.\nData que entra en vigor: 20 dies a comptar des de la seva publicació en el BOE.\nPublicació oficial: BOE núm. 276, de 18 de novembre de 2003.\n( Podeu anar al BOE esmentat a través de l'enllaç que apareix a la zona d'informació annexa )


Especialistes - Fecunmed\nTancat de l'1 al 22 d'agost\nHorari d'atenció al públic 8:00h-14:00h. Del 26 al 31 de juliol i del 23 al 29 d'agost (ambdós dies inclosos)\nConsulta el nostre horari d'estiu\nServeis de reproducció assistida\nContacta amb nosaltres trucant al 938 611 828 o envia’ns un email:\nAccepto rebre informació sobre els serveis de FecunMed\nSobre FecunMed » Especialistes\nGràcies a la confiança dipositada pels pacients i pels professionals de la medicina com tu, FecunMed avança des de l’any 2001.\nDes dels nostres inicis ens hem dedicat de forma exclusiva i altament especialitzada al diagnòstic i tractament integral de l’esterilitat i la infertilitat, tot oferint un tracte personalitzat i l’atenció individualitzada per als nostres pacients.\nL’equip humà de FecunMed estem sempre a la teva disposició per tal d’orientar-te i informar-te sobre qualsevol aspecte de l’àmbit de les tècniques de reproducció assistida.\nA més, et recordem que a FecunMed tens les portes obertes per poder visitar el centre i conèixer directament tant les tècniques que realitzem com els professionals que hi treballem.\nPer què confiar als teus pacients?\nSabem l’important que són els teus pacients per a tu. Sabem que professionalment sempre t’impliques al màxim. Nosaltres també.\nOferim els millors resultats\nA FecunMed estudiem, preparem, planifiquem i duem a terme cadascun dels nostres casos d’una manera personalitzada, minuciosa i exhaustiva.\nTreballem amb el màxim nivell d’excel·lència, actualitzem permanentment els nostres recursos materials, organitzatius i la formació i coneixements del nostre personal. Això ens fa ser un dels centres de reproducció assistida amb millors resultats.\nRelació amb centres docents universitaris\nGràcies a l’excel · lència tècnica i científica dels professionals que treballem a FecunMed, hem establert convenis de col · laboració docent amb centres universitaris de prestigi, com la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i l’Escola Superior de Ciències de la Salut, al Tecnocampus Mataró -Maresme, adscrit a la Universitat Pompeu Fabra. Aquesta col · laboració es basa en la formació específica en el camp de la reproducció humana assistida de futurs professionals del camp de la salut (infermeria, biologia i medicina).\nOferim un tracte humà, proper i personalitzat\nSovint el diagnòstic i el tractament de l’esterilitat poden comportar sentiments d’angoixa o incertesa.\nConscients de la importància d’aquest fet, a FecunMed acompanyem als pacients al llarg d’aquest procés, proporcionant-los la informació que necessiten, un tracte càlid, humà i proper, i el suport professional i afectiu que necessiten.\nLa qualitat per davant\nPerquè volem oferir garanties de seguretat i qualitat en els processos que realitzem i en l’atenció al pacient, a FecunMed hem implantat diverses estratègies.\nDisposem de l’acreditació ISO 9001, un sistema de gestió de qualitat que mitjançant auditories externes anuals supervisa els nostres processos, tant clínics com de laboratori, i certifica la seva adequació a aquesta norma internacional.\nLa implantació del sistema de qualitat és també una eina molt útil per progressar en la millora dels nostres serveis i en la vostra satisfacció. Estem oberts i atents als vostres suggeriments per millorar dia a dia la nostra atenció i el nostre servei. És per això que disposem d’enquestes de satisfacció per poder detectar i donar resposta a aquestes necessitats.\nDisposem també de l’acreditació Sanitat Excel · lent Privada (SEP). El model SEP és una integració de models de qualitat a mida de la sanitat privada. Aquest model contempla:\nCompliment de la norma ISO 9001:2008\nAvaluació amb el model EFQM: 2003\nIntegració d’ètica, qualitat, seguretat, salut, higiene i medi ambient\nDefinició de recursos estructurals, d’organització, de mitjans i d’informació\nDefinició de serveis, pràctiques i protocols\nConsulta de la satisfacció del pacient i del personal\nGestió dels riscos professionals\nMesurament i millora contínua del funcionament i de la qualitat cientificotècnica del servei.\nAmb el compromís de ser transparents, a FecunMed participem voluntàriament en el Registre Nacional de Centres de Reproducció Assistida de la SEF (Societat Espanyola de Fertilitat). Aquest registre fa públics els resultats dels centres participants, i els sotmet a auditories externes periòdiques per certificar les seves dades.


Sant Antoni destina 160.000 euros a ajudes al lloguer dirigides a les persones afectades per la crisi de la Covid-19\nEls interesats poden presentar les sol·licituds del 5 al 24 de juliol.\nL'Ajuntament de Sant Antoni ha posat en marxa una línia de subvencions per al lloguer d'habitatge dirigida a persones afectades econòmicament per la crisi de la Covid-19. En total, s'hi destina una partida de 160.000 euros amb una subvenció màxima per habitatge o per contracte de lloguer de 1.500 euros i per un període màxim de dos mesos i mig.\nEls ajuts, aprovats aquesta setmana a la Junta de Govern del Consistori, van dirigides a persones arrendatàries d'habitatge habitual situats al terme municipal de Sant Antoni que, a conseqüència de l'impacte econòmic i social de la Covid-19, tenen problemes per fer front al pagament del lloguer.\nD'aquesta manera, poden beneficiar dels ajuts les persones físiques que acreditin estar en situació de vulnerabilitat econòmica i social a conseqüència de la Covid-19, com ara troba-se a l'atur; estar en situació de ERTO; estar afectat per una reducció de la jornada laboral per motius de conciliació familiar, laboral i organitzatius, sempre que tenguin fills menors d'edat al seu càrrec, així com ser autònom que hagi sofert una reducció d'ingressos del 75 % o que l'activitat que desenvolupa hagi quedat suspesa per l'estat d'alarma.\nA més, les persones beneficiàries han de complir una sèrie de requisits com estar empadronades a Sant Antoni amb una antiguitat mínima de 12 mesos, acreditar que l'habitatge estigui situat al municipi o ser titular d'un contracte de lloguer vigent amb un import igual o inferior a els 1.100 euros mensuals.\nLes sol·licituds es poden presentar del 5 al 24 de juliol, bé de manera telemàtica a través del tràmit corresponent de la seu electrònica de l'Ajuntament de Sant Antoni; o bé de forma presencial amb cita prèvia en el Registre General de l'Ajuntament de Sant Antoni de dilluns a divendres de 9 a 14 hores.\nL'Ajuntament considera que l'impacte social i econòmic que està tenint aquesta situació excepcional obliga les administracions públiques, en l'àmbit de les seues competències, a adoptar amb la màxima celeritat les mesures necessàries per a pal·liar els efectes que està patint la societat. Vista la vulnerabilitat econòmica i social de determinats col·lectius, es considera indispensable una ajuda pública mitjançant la concessió d'ajudes al lloguer a les persones arrendatàries d'habitatge habitual que, com a conseqüència de l'impacte econòmic i social de la Covid-19, tenguin problemes transitoris per atendre les despeses per lloguer del seu habitatge habitual.\nTeniu tota la informació i podeu fer la sol·licitud electrònicament a través del tràmit de "Servicios Sociales. Subvenciones para la concesión de ayudas al alquiler de viviendas COVID-19" que trobareu al següent enllaç de la Seu Electrònica:\nA més a continuació podeu descarregar la publicació de la convocatòria, les bases i els annexes.\nData de l'última modificació: dimecres, 26 d'agost de 2020


Jaume Madaula: “Tinc ganes de marxar fora i provar coses noves” – OFFTHERECORD – Entrevistes Cultura\nJaume Madaula: “Tinc ganes de marxar fora i provar coses noves”\nBy adrianaboixados 17 de maig de 2017 setembre 9th, 2019 cultura\nJaume Madaula és un actor català, popularment conegut pel paper de Dani Pereira a La Riera. Ha participat en diverses obres de teatre com F3dra, Trashèdies, Fusells o El bon pare, entre d’altres; així com també en cinema amb Eloïse (2009) o Waste Days (2009). Nebot del també actor, Ramon Madaula, va iniciar-se en televisió amb la sèrie de tretze capítols, Entrampat.\nNo has acabat els estudis a l’Institut del Teatre.\nNo. De fet, fa tres o quatre anys que no hi vaig perquè em coincideix amb gravacions. Mentre vaig poder, ho vaig anar combinant. Ara tinc ganes de marxar un temps fora i acabar les 3-4 assignatures que em queden, en alguna altra escola. No crec que les acabi a l’Institut.\nPerquè tinc ganes de veure altres escoles, a l’Institut ja hi he anat molts anys. De fet, estic esperant que s’acabi La Riera, per marxar. Em ve de gust provar coses noves.\nA banda d’interpretar, també fas trapezi, acrobàcia, esgrima, malabars…\nSí! M’interessen moltes coses i en la mesura que puc, vaig fent-les. Vull seguir fent teatre, cinema i televisió, però la veritat és que vull provar de combinar-ho amb altres especialitats més físiques, no només de text. Ara estic bastant posat amb el circ, també.\nAlgun paper que t’agradaria fer?\nM’agrada molt Jack Sparrow, però ja me l’han fotut. (Riu) I també una obra que tenim pendent amb Francesc Garrido, La solitud dels camps de cotó. No és fàcil trobar textos de teatre que diguis: “wow”. Trobo que és molt difícil escriure teatre… i aquests dos em semblen molt potents. Potser també n’hauria de llegir més. (Riu)\nQuè tal l’experiència a La Riera?\nMolt bé! És un equip molt maco i familiar, des de producció fins a maquillatge, perruqueria, vestuari… Hi ha molts bons actors i són molt bona gent. He pogut aprendre molt amb ells.\nSí. Que hi hagi un equip tan ben avingut, jo crec que hi ha fet molt. I també, per descomptat, pel seu repartiment; Pere Arquillué, Mercè Sampietro, David Bagés… bé, la gran majoria.\nEm van cridar per un càsting ja bastant tancat, on hi havia Peter Vives i no sé si algú més. En aquell moment no sabien qui de nosaltres faria quin paper. Em van trucar perquè havia fet l’Entrempat, una sèrie curteta de TV3, i quan després vaig fer Plastilina –la meva primera obra de teatre– vaig convidar als de TV3 a veure l’obra, i a partir d’aquí em van trucar pel càsting de La Riera.\nL’escena que més recordes?\nLa primera. Recordo que estava cagadíssim… (Riu) De fet, en un principi havia de parlar com la Maribel –així com de barri– però finalment vaig decidir que no, que prou difícil se’m feia acostumar-me a estar davant la càmera.\nVas trigar a acostumar-t’hi?\nTres mesos, ben bé, sí. Amb La Riera he notat que he après moltíssim. Els primers mesos es fa una mica estrany estar davant la càmera, després ja t’hi vas acostumant i veus que vas millorant. Em veig estrany quan torno a mirar els primers capítols. Però també em passa ara, quan miro capítols anteriors, que no són tan recents, així que genial; significa que segueixo millorant.\nSe’t fa incòmode veure’t?\nAra ja m’hi he acostumat però al principi sí… Et veus tots els defectes, la veu et sona estranya, i penses: “Ai, aquestes orelles!” o “Aquesta cara faig?”. (Riu)\nBé. Preferiria que no se’m conegués, però bé.\nA Barcelona no tant. Fora d’aquí sí que em paren més, suposo que perquè és menys freqüent trobar-se algú de la televisió. Amb els amics sempre anem a les festes de per aquí, com la Patum de Berga o el carnestoltes de Vilanova i la Geltrú, i sí que es nota més. Però és molt portable.\nUn director que t’agradaria que et truqués?\nDaniel Veronese. I Oskaras Korsunovas! Estaria molt bé. Oskaras és un crac, sap combinar molt bé el teatre de text amb el físic. Vaig veure una versió de La tempesta, de Shakespeare, que era una autèntica passada.\nTens o has tingut algun referent?\nTotalment. Francesc Garrido és un referent per mi. La seva manera de prendre’s la vida i la feina… Garrido és una persona que ho dóna tot cada vegada, que arrisca, que prova coses diferents, que sap treure la part positiva a tot. En definitiva, que juga de veritat.\nQuè t’agrada més, fer televisió, cinema o teatre?\nÉs que és diferent… A veure, de cinema n’he fet poc, encara. Però entre televisió i teatre… No ho sé. Podríem dir que la televisió és com anar a fer unes cerveses amb els amics i el teatre és com pujar una muntanya. Les cerveses –és a dir la televisió– és més “pim pam”, ràpid i àgil, “jiji, jaja”, i en canvi, pujar una muntanya –és a dir el teatre– és una feina a un nivell més profund, que requereix més esforç, amb moments més durs, i que quan arribes al final, és molt gratificant.\nHas fet alguna cosa amb el teu tiet?\nNo, encara no. De fet, estem buscant algun text per fer junts. Potser n’escriu un ell mateix; està escrivint coses molt interessants.\nQuè seria el pitjor que et podria passar damunt l’escenari?\nCarai. No se t’acut res més fotut?\nÉs que seria el més fotut, la veritat… Ara em ve al cap l’atemptat a la sala Bataclan, de París. Penso en els músics que hi tocaven, els qui es van salvar, i penso en la massacre que van viure… Haver de superar una experiència així, i a més damunt l’escenari, que és on treballes… Déu ni do.\nDoncs tinc pendents de fer un parell d’obres l’any que ve, a veure si surten. Hi ha una pel·lícula francesa també… però està tot a l’aire, encara. La solitud dels camps de cotó –com et comentava– amb Francesc Garrido, i la resta són càstings que encara no es poden anunciar.


Càmpings a Murcia interior, bungalows a Murcia interior\nMurcia interior Cercar càmping per serveis\nDescobreix França: Dordonya-Perigord Càmpings i circuits recomanats Càmpings i allotjaments a Murcia interior\nCàmping La Rafa (Cat. 2ª)\nBullas (Múrcia) Múrcia\nEl càmping l'Rafa està situat als afores de Bullas, prop de Caravaca de la Cruz, Múrcia. Té parcel · les d'acampada, zona d'acampada sense delimitar, i un edifici típic amb alguns apartaments…\tObert: 01/01/15 - 31/12/15\tMÉS INFO\nCàmping La Puerta (Cat. 2ª)\nMoratalla (Múrcia) Múrcia\nEl càmping La Puerta es troba situat a Moratalla, al nord-oest de la regió de Múrcia, en ple interior de la mateixa, i a la riba del riu Alharabe. Àmplia zona d'acampada amb parcel·les. També te…\tMÉS INFO\nCàmping Fuente (Cat. 2ª)\nBaños de Fortuna (Múrcia) Múrcia\nEl càmping Fuente està a Fortuna, una zona amb aigües termals de les que també es beneficia el càmping, amb dues piscines cobertes d'aigua calenta, encara que són de pagament. Diverses de les seves…\tObert: 01/01/15 - 31/12/15\tMÉS INFO\nLa Torrecilla - Lorca (Múrcia) Múrcia\nEl càmping La Torrecilla a Lorca està a uns 8 km de la ciutat, envoltat de camps de conreu, prop de l'autovia E-15 (A-7). Té bar, restaurant, supermercat, piscina i pistes d'esports. Ofereix parcel·les…\tMÉS INFO\nSangonera la Seca (Múrcia) Múrcia\nEl càmping La Paz a Sangonera la Seca és un annex al Hotel restaurant del mateix nom. Té parcel·les d'acampada i res més. És un establiment situat als afores de Múrcia, prop d'una…\tMÉS INFO


HISTÒRIA – F. C. Santa coloma\nParlar de la història del Futbol Club Santa Coloma és parlar de la història del futbol andorrà ja que el Club és un dels fundadors de la Primera Divisió d’Andorra i la seva presència ha sigut fonamental en el creixement i desenvolupament d’aquest esport al Principat. Desenvolupament del que continua essent partícep en el seu dia a dia apropant la gent al futbol, fomentant la participació ciutatana, el fair play i donant a conèixer el futbol andorrà arreu d’Europa.\nEl Futbol Club Santa Coloma, que representa al Comú que porta el mateix nom i que pertany a Andorra la Vella, va ser fundat el 1986 gràcies a l’esforç d’un grup d’apassionats d’aquest esport que volien jugar a futbol per divertir-se i fer esport de manera amateur.\nPosteriorment es va integrar en la Federació Andorrana de Futbol el 1994, any en que es va constituir l’ens federatiu.\nDes de llavors s’ha mantingut sempre en la primera divisió de la Lliga Andorrana i ha anat creixent i evolucionant a l’igual que la Lliga del país. Som l’equip amb més títols del país i l’únic equip que ha guanyat 11 Lligues nacionals de les quals les últimes 4 consecutives.\nInicis del FC Santa Coloma poc després de la seva fundació\nLa Federació Andorrana va passar a ser membre de UEFA i FIFA l’any 1996 i la temporada 2001-2002 va ser la primera que el Futbol Club Santa Coloma va participar en una competició europea, concretament la UEFA Cup, equivalent a l’actual Europa League.\nParticipació del FC Santa Coloma en competició europea i celebració de la victòria contra el Maccabi Tel Aviv\nEl Club és membre ordinari de la ECA, European Club Association, i la seva Directora General, l’Annabel Llevot, és l’única representant andorrana que participa activament en les activitats i discussions que defensen i garanteixen els interessos dels Clubs Europeus seguint un model de representació, participació, cooperació i servei.\nEl Santa Coloma és un Club obert, proper, amb uns valors i principis ben definits com serien el respecte, l’esforç, el treball en equip i l’ambició de seguir creixent any rere any.


La 47a edició del Premi Ciutat de Terrassa de Teatre, que organitza el Casal de Sant Pere, està preparat per començar, amb un format una mica més reduït del que és habitual. L’obra “En línia”, a càrrec del grup Teatre Bell-Lloc, de Sant Pere de Ribes, serà la primera de les sis en concursar. Tot acabarà amb “Escac i mat”, comèdia fora de concurs de Qollunaka Teatre (grup que, jun- tament amb PAM Teatre, forma part de la comissió organitzadora de l’esdeveniment), tancarà el cicle el 30 de maig.\nLa Sala Crespi va acollir la presentació d’aquest concurs on es podran contemplar diferents escenificacions de companyies amateurs de qualitat de tot l’àmbit català. Jordi Serra, de la comissió organitzadora, va explicar que tres dels sis dels grups participants són “els que no van poder actuar l’any passat” per culpa del confinament iniciat al mes de març. Habitualment, aquest concurs consta de 10 obres i comença el mes de gener. La situació actual de restriccions, ha obligat a començar aquest pròxim diumenge.\nTot i que la idea és anar introduint canvis, els organitzadors admeten que, de moment, tot funciona com en passades edicions, amb l’objectiu de “mantenir l’esperit del concurs”. Les entrades, com va ex- plicar Sílvia Bartés, de l’organització, ja es poden adquirir a través de la pàgina web de la Sala Crespi, però també es podran comprar de la manera tradicional, a les taquilles i abonades amb targeta bancària. Es tracta de tenir-ho tot més digitalitzat, per apropar-se a les mesures que s’han pres amb la pandèmia.\nEl disseny del programa també ha variat una mica, i és més “lleuger”, segons Serra, però manté “el format d’acordió”. Bartés també va recordar que, per respectar les mesures, només es podrà omplir fins al 50 per cent de l’aforament, el que suposa 170 butaques, degudament espaiades per evitar el contacte més directe.\nAproximadament, enguany s’han presentat una trentena d’obres a concurs, menys del que és habitual. Els altres anys, es presentaven, entre 40 i 45 obres, i fins i tot s’havia arribat a la cinquantena. En cas que, per algun imponderable, alguna obra s’hagués d’ajornar, “tenim el mes de juny de marge”, va assenyalar Ester Batlló, de la comissió organitzadora. Un dissabte del mes de juliol, a concretar, es procedirà a l’entrega de premis.\nEduard García, president de l’en- titat organitzadora, va recordar que “sempre hem prioritzat, entre companyies de qualitat similar, els grups nous”. Bartés va recordar que, davant la situació actual en la qual tot pot canviar d’un dia per l’altre “anem improvisant una mica”.


Holiday home Estepona III Estepona Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 554 allotjaments a Estepona.\nHoliday home Estepona III\n-, La Gaspara, Estepona, Espanya, 29680 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Estepona, no busqui més enllà de Holiday home Estepona III. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Holiday home Estepona III asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos instal.lacions de barbacoa, caixa forta.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara piscina privada, aire condicionat, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Estepona, faci de Holiday home Estepona III la vostra llar.


30 estudiants de l’institut d’Arenys de Munt han començat avui les proves d’accés a la universitat – Ràdio Televisió Arenys de Munt\nProp de 40.000 estudiants catalans han començat avui dimarts, fins divendres, les proves de la selectivitat. Són uns examens que tornen a estar marcats per les mesures de prevenció per la pandèmia. Es manté el calendari de quatre dies, i es torna a multiplicar el nombre de tribunals i municipis on es fan per evitar aglomeracions i desplaçaments. Pràcticament es repeteix el dispositiu de l’any passat, quan les proves es van endarrerir al juliol. S’han habilitat 225 tribunals repartits entre 62 municipis i aquest any, a diferència de l’any passat, els estudiants no es poden treure la mascareta en cap moment. Els estudiants que s’hi presenten es poden qualificar de generació Covid, perquè van acabar primer de batxillerat en confinament i han fet segon semipresencialment. Si alguna persona té Covid o està confinada, no podrà fer l’examen. El tribunal d’incidències ordinari es reunirà d’aquí 10 dies i estudiarà cas per cas per oferir-los una alternativa i garantirà que ningú perdi la convocatòria.\nMalgrat aquestes dificultats, 8 de cada 10 estudiants de tot Catalunya, uns 32.000, han obtingut aquest any el títol de batxillerat, que els permet presentar-se a les proves que es fan fins divendres. Els 8.000 restants s’hi presenten per lliure perquè van acabar el batxillerat en anys anteriors i busquen millorar nota o procedeixen de cicles formatius de grau superior. Els estudiants s’han d’examinar d’una fase general, que és obligatòria i consta de cinc exàmens, i d’una específica, voluntària i que serveix per pujar nota. En la fase general, s’examinen de Llengua Catalana i Literatura, Llengua Castellana i Literatura, Llengua Estrangera i Història; i d’una matèria a escollir entre les matèries comunes d’opció del batxillerat. En concret, poden escollir entre Fonaments de les Arts, Llatí, Matemàtiques i Matemàtiques Aplicades a les Ciències Socials. . En la fase específica, els estudiants poden examinar-se de fins a tres matèries de modalitat que trien entre 22 assignatures. Amb les dues millors qualificacions, un cop ponderades, es calcula la nota d’admissió, que pot arribar fins als 14 punts. Els alumnes que obtinguin un cinc de mitjana entre la nota de batxillerat i la qualificació obtinguda en la fase general de les proves hauran superat les PAU i, per tant, tindran nota d’accés a la universitat. En aquest càlcul, la nota de batxillerat val un 60%, mentre que la fase general val un 40%, sempre que l’alumne obtingui una qualificació mínima de 4 en la mitjana dels cinc exàmens que integren la fase general. El resultat de la selectivitat es podrà consultar a partir del 25 de juny al Portal d’Accés a la Universitat.\nPer saber quants estudiants d’Arenys de Munt fan la selectivitat, parlem amb el director de l’Institut Domenec Perramon, Joan Duran\nTambé hem parlat amb una alumna que està fent la selectivitat. Ella estudia a Arenys de Mar però és col·laboradora de la casa, de Ràdio Arenys de Munt, des de fa uns anys. És una de les sardines a muntanya. És l’Elsa Mena Sánchez. Quan hi hem parlat ja havia fet l’examen de castellà. Ella ja haurà acabat tots els examens el dia 10, i va tranquil·la perquè no necessita nota per entrar a la universitat.


El Col·legi Oficial de Treball Social de València participarà en la marxa del 8M, Dia Internacional de la Dona – Colegio Oficial de Trabajo Social de Valencia\nEl Col·legi Oficial de Treball Social de València participarà en la marxa del 8M, Dia Internacional de la Dona\nEl Col·legi Oficial de Treball…\nEl Col·legi Oficial de Treball Social de València se suma a les reivindicacions del 8M, Dia Internacional de la Dona. Participarà en la marxa feminista de la ciutat de València, que porta com a lema de capçalera Feminisme per a canviar el món, impulsat pel Moviment Feminista de València.\nAquest diumenge 8 de març pot convertir-se en una jornada en què les treballadores socials posen en valor la tasca en la lluita contra la xacra del masclisme. Des del Col·legi convidem a participar-hi a totes les col·legiades. També als col·legiats. El punt de trobada en la manifestació serà al parc situat entre l’antic edifici d’Hisenda i la Parròquia de Sant Agustí, a les 17:30h, tot i que la marxa té l’eixida oficial a les 18:00h en l’IES Lluís Vives i acaba el seu recorregut en les Torres de Serrans.\nA més, el Col·legi ofereix la possibilitat d’arreplegar la samarreta feminista del Consejo General del Trabajo Social, de manera gratuïta, en la nostra seu al llarg d’aquesta setmana. Només pot aconseguir-se’n una per cada número col·legial fins acabar les existències.\nCategoría: Noticias 3 marzo, 2020


38 escoles de Castelló podran oferir el servei d’Escola de Matí i de Vesprada\nEl consistori informarà sobre les condicions i mesures sanitàries del servei als equips directius durant la pròxima setmana\nEducació 26 de agosto de 2020 REDACCIÓ\nEl servei municipal d’Escola de Matí i de Vesprada facilitat pel Servei d’Igualtat d’Oportunitats (SIO) de Castelló s’activarà amb normalitat de cara al començament del nou escolar, després que el consistori haja tancat el procediment de licitació pública. Per tant, les activitats s’oferiran a tots els centres públics d’educació infantil i primària i d’educació especial de la ciutat, es a dir a un total de 38 escoles que podran accedir a l’acollida i atenció d’infants de 3 a 12 anys, prèvia i posterior a l’activitat lectiva.\nLa pròxima setmana es reuniran els equips directius dels centres amb la regidora de Feminismes, Verònica Ruiz, i el regidor d’Educació, Francesc Mezquita. L'objectiu d'aquesta reunió és informar als directius sobres les condicions del servei i sobre les mesures sanitàries que s’aplicaran en l’activitat. Un expemple d'aquestes indicacions és la neteja de les aules en què es prestarà el servei abans de l’inici de les classes, la qual assumirà la concessionària.\n“La tornada de l’activitat presencial als centres fa imprescindible l’Escola de Matí i de Vesprada, un recurs que facilita la conciliació a moltíssimes famílies a uns preus accessibles”, ha explicat Ruiz. Mentre que Mezquita ha agraït “la total col·laboració dels centres a l’hora de facilitar la prestació d’un servei essencial que complementa l’activitat educativa amb un projecte inclusiu i respectuós”.\nAixí doncs, l’horari d’acollida i atenció d’aquesta escoleta començarà a les 7.30 hores del matí durant els dies lectius i arribarà fins les 9.00 hores. De vesprada, el servei començarà a les 17.00 i finalitzarà a les 18.30 hores. El preu serà de 25 euros mensuals tant si s’opta pel servei de matí com pel de vesprada i la combinació d’ambdós tindrà un cost de 40 euros.\nI pel que fa a la formalització de la inscripció, els interesats han de presentar el document amb les dades personals i l’imprés d’autoliquidació disponible en el web municipal. Les famílies poden inscriure o donar de baixa els fills i filles en qualsevol moment del curs, notificant-ho abans del dia 25 del mes anterior a la incorporació o abandonament del servei.\nEscola de Matí i de Vesprada de Castelló Servei d’Igualtat d’Oportunitats


El tinent general Francisco Gan reitera que no es desmilitaritzarà el convent de Sant Doménec - Diari La Veu\nEscriba el número 724303\nLes Corts van demanar en maig la desmilitarització del convent de Sant Doménec.\nEl tinent general Francisco Gan, màxim responsable de la Caserna d'Alta Disponibilitat de l'OTAN a Bétera (el Camp de Túria), ha insistit aquest dijous que el Ministeri de Defensa no preveu cap procés de desmilitarització ni la cessió de l'actual seu de la Capitania a València, situada al convent de Sant Doménec.\nPreguntat per la petició que va formular el ple de les Corts el passat mes de maig, amb l'abstenció de Ciutadans i el vot en contra del PP, per a la cessió d'aquestes instal·lacions per l'ús públic, Gan ha recordat que el Ministeri de Defensa, mitjançant una resposta en el Senat, ja va informar que no es preveu tal canvi.\nEn aquest sentit, ha recordat que només una part d'aquest recinte, la coneguda com a capella dels Reis, està qualificada de Bé d'Interés Cultural, i que la resta és Bé Històric Artístic.\nEn qualsevol cas, ha afegit, el Ministeri de Cultura és el competent per a les inspeccions relatives a la conservació i és a qui s'ha d'adreçar el govern autonòmic si vol formar part d'eixa labor de supervisió.\nEscriba el número 973823


XAVIER THEROS 12/03/2017 00:00\nUn origen desconegut Carme Miró és arqueòloga i responsable del Pla Bàrcino del Servei d’Arqueologia de Barcelona. “Podríem dir que Barcelona és aigua. No es pot entendre la metròpolis sense l’aigua. Són dos rius els que limiten el terme: pel nord, el Besòs, i pel sud, el Llobregat. A l’est hi ha el Mediterrani, i a l’oest la serra de Collserola, d’on provenen gran quantitat de rieres i torrents que també han configurat la ciutat”, explica. L’aigua ja va ser una preocupació per als fundadors de la romana Bàrcino, que van dotar-la d’un aqüeducte. Possiblement, aquesta infraestructura és l’origen de la sèquia Comtal medieval, també coneguda com el rec Comtal. Barcino era una ciutat molt petita, on vivia poca gent. Però tenia una notable importància administrativa, ja que controlava una gran àrea d’explotacions agràries que necessitaven aigua. Va ser aquesta gran demanda la que va propiciar obres d’una magnitud tan gran com aquesta. Com explica Enric H. March al seu llibre: “La solució va ser anar a buscar l’aigua al riu Besòs. La documentació escrita i arqueològica ens permet pensar que l’inici de l’aqüeducte de Bàrcino era a la mateixa mina de Montcada que dona origen al rec Comtal, on probablement es captava l’aigua a través d’una presa o una resclosa que no s’ha identificat”. Malauradament, tota la informació sobre aquell període va desaparèixer durant el saqueig d’Al-Mansur, l’any 985. No sabem qui va encarregar el Rec, ni qui el va executar. Les primeres referències situen la seva construcció entre els regnats dels comtes Mir (954-966) i Ramon Berenguer I (1035-1076). Llavors era un canal artificial d’uns 12 quilòmetres de longitud que travessava una rica zona de cultius i vinyes.\nEl Rec visible He quedat amb l’Enric a l’estació de Montcada Bifurcació per fer aquest primer itinerari pel rec Comtal. Davant nostre, com un poblet fortificat, veiem el turó de Sant Joan, una antiga barriada de barraques que encara busca la seva fesomia, on es va trobar un poblat ibèric. D’aquí, anem al Parc de les Aigües de Montcada i Reixac, a l’avinguda de la Unitat. En aquest indret hi ha la Mina Vella, construïda per l’arquitecte Joan Soler i Faneca, que canalitza l’aigua freàtica del Besòs fins al Reixagó, la boca per on surt a la superfície. Una placa recorda que l’obra es va fer a instàncies del baró de la Linde entre 1778 i 1786. La mina es va ampliar l’any 1822, quan els ajuntaments de Barcelona, Sant Andreu i Sant Martí van signar un acord per repartir-se l’aigua. Aquell mateix any es va constituir l’antecedent de la Societat de Propietaris, que es va crear el 1840 i que seria l’encarregada de controlar l’accés al seu cabal i l’ús. Aquest organisme estava integrat per l’Ajuntament de Barcelona, els propietaris o regants de les terres, i els propietaris dels molins i de les fàbriques, a més del Reial Patrimoni, que van dividir la canalització en tres districtes: Sant Andreu, Sant Martí i Portal Nou. A la Casa de la Mina, que avui és un casal d’avis, encara hi figura un escut de la Junta Directiva. Malgrat la proximitat de Barcelona, aquest indret encara dona idea de com devia ser el rec Comtal no fa pas tantes dècades: un canal d’aigua transparent, on nedaven els peixos i els ànecs.\nEl Rec invisible Començo la segona etapa d’aquest recorregut sense companyia, sota el turó de la Trinitat, també conegut com la Quinta Forca, perquè era un dels cinc llocs d’execucions públiques de la ciutat. En aquest indret hi ha la Casa del Guarda o Casa de l’Aigua de la Trinitat Vella, i a l’altre costat de la Meridiana el dipòsit d’aigua de la Trinitat Nova. Dues construccions hidràuliques fetes el 1917, obra de l’arquitecte modernista Pere Falqués, pensades per evitar nous brots de tifus com el que va afectar Barcelona l’any 1914. La importància d’aquesta obra va ser fonamental per assegurar la potabilitat de la xarxa i va estar en funcionament fins al 1989. Durant molt de temps, aquí hi havia las escalerillas, un tram de la canalització on es banyaven els nens i nenes de la Trinitat. A partir d’aquest punt, el traçat del Rec segueix la conducció medieval, pels carrers del Torrent de la Perera i Via de Bàrcino, on hi havia la Foradada (una formació rocosa que la mainada feia servir com a trampolí). El rec Comtal és un itinerari iniciàtic a la recerca del nostre passat Les aigües del Rec servien per regar les hortes, a través d’un sistema de sèquies. Però, sobretot, servien per accionar els molins, principalment fariners, ja que fins fa molt poc el pa era l’aliment principal per a gran part de la població. Un dels més antics era el molí de Sant Andreu, del segleXIII, situat en un solar del carrer de Fernando Pessoa, que va funcionar, transformat i modernitzat, fins ben entrat el segle XX. En aquest jaciment, a més del molí, s’han trobat restes de l’aqüeducte romà, d’un pont i del Rec mateix, que continuava pel carrer del Cinca, passava per darrere de l’església parroquial de Sant Andreu i baixava pel carrer del Doctor Balari i Juvany i la plaça de Ramon Riera, fins al carrer del Segre. Aquesta zona era un punt de transició entre les hortes i les primeres fàbriques, com Can Portabella, al carrer de Josep Soldevila, entre la rambla de l’Onze de Setembre i el carrer del Pare Manyanet.\nAl carrer del Camp del Ferro, a la Sagrera, hi havia una farga del segle XI. Les aigües passaven per sota del pont del Treball i seguien el carrer Gran de la Sagrera on, a la cantonada amb Ciutat d’Elx, es pot veure encara una torre d’aigua del 1849. Al límit amb el barri del Clot, xamfrà amb el carrer d’Espronceda, hi ha el casalot medieval de la Torre del Fang. Seguim caminant i ens endinsem al Clot. Aquí, el Rec se n’anava a buscar el carrer de Bofarull, que és un vestigi urbà de l’antiga Via Molinaria, el camí que unia els molins del rec Comtal. I més endavant continuava per l’actual carrer de las Navas de Tolosa, on fins a la dècada del 1950 hi havia un altre pont. Abans d’arribar a la Meridiana, passava pels pintorescos passatges de Sagués i de Piñol, per sortir a l’altre costat de l’avinguda a la plaça del Doctor Serrat, on queda un pou i uns safarejos dins d’una botiga de roba. I agafava el carrer Antic de Bofarull fins al carrer de Sibelius, on tornava a creuar la Meridiana, per agafar el carrer d’Aragó i entrar al nucli històric del Clot, a pocs metres de la plaça del Mercat. El carrer Meridional conserva un tram sec del Rec, una de les poques restes que en queden en aquest barri. Després, travessava la Meridiana, entre els carrers de la Corunya i de la Independència, i per Consell de Cent arribava a la plaça de les Glòries. En aquest indret hi ha un altre dels jaciments del Rec, on s’ha excavat un antic pont, entre els carrers de Dos de Maig i Cartagena. A més de la llera per on passava l’aqüeducte romà i el canal medieval, i de la caseta que regulava el cabal d’aigua.\nPassada la plaça, el rec Comtal desapareix sota l’Eixample, per la Gran Via i el carrer de la Marina, on travessa la plaça de toros de la Monumental. El Fort Pienc és l’últim tram d’aquesta segona etapa, el Rec baixava pel carrer de Padilla i es colava entre la Gran Via i el carrer de Casp, fins als carrers de Sicília i de Ribes, davant de l’Estació del Nord. Travessava el pont de les Bigues, entre Roger de Flor i el passeig de Sant Joan. I s’acostava a la Barcelona emmurallada per l’avinguda de Vilanova, on es van localitzar dos ponts de pedra més. El Rec fòssil La tercera part del meu recorregut em porta a l’Arc del Triomf. És dissabte al matí i l’Enric H. March ha quedat amb un grup de persones per ensenyar-los el rec Comtal a Ciutat Vella. En aquest punt, davant d’on hi havia el Portal Nou, hi havia una gran zona de conreus, coneguda com les Hortes del Portal. Durant les obres del 1989 a l’estació de metro d’Arc de Triomf es va descobrir un tram del Rec, conservat com a passadís d’accés al metro, per on passaven els viatgers sense adonar-se’n. També es va localitzar un altre pont, a la cantonada entre el passeig de Lluís Companys i el carrer de Trafalgar. Aquí, el Rec subministrava aigua als tallers tèxtils, les adoberies, les fusines i els escorxadors del barri de la Ribera. Feines brutes, que generaven residus i que van acabar contaminant l’aigua.\nAgafem el carrer del Rec Comtal, que s’havia dit dels Tints. En un solar que espera la construcció d’un altre hotel, s’hi va trobar l’antiga muralla i les restes d’una necròpoli romana. L’Enric ens porta al passatge de l’Hort dels Velluters, batejat en record dels tallers de vellut que estenien aquí els seus teixits. Ens explica que l’aigua també alimentava els safarejos, abundants per aquests vorals, com els dels carrers de les Basses de Sant Pere, Tantarantana, Mirallers, Portal Nou, Mònec, Freixures o Metges. En aquest passatge de l’Hort dels Velluters també n’hi havia un, situat a la cantonada amb la plaça de Sant Pere. Al passatge també hi havia hagut la fàbrica Figueras, amb pastisseria oberta a la Rambla (on ara hi ha l’Escribà), que a la dècada del 1950 van elaborar els primers corn flakes fets a casa nostra. Més enllà, subsisteix un antic obrador de llaminadures, on encara fan la pega dolça Ebro. En època medieval, el convent de Sant Pere de les Puelles era sobre el turó del Cogoll, que s’ha difuminat amb el temps. El veí carrer de Lluís el Pietós (l’antic camí de Sant Sadurní) i la mateixa plaça de Sant Pere (abans dels Ferradors) fan baixada, i deixen entreveure el Graó Barceloní: “Un escarpament d’origen plistocènic que en època antiga marcava la línia litoral i formava una mena de penya-segat. [...] Llocs com les vies del tren quan passen per Sant Andreu, la Sagrera i Sant Martí; l’edifici del Museu del Disseny, a cavall de la plaça de les Glòries i el carrer d’Àlaba; la plaça de Sant Pere i el carrer de Sant Pere Més Alt respecte al de Trafalgar; l’estació del Nord, o l’església de Santa Anna estan en un nivell inferior perquè ocupen la part baixa de la plana. El Rec circulava, doncs, pel terreny que li era més favorable i aprofitava el camí descendent cap a la ciutat”. La canalització continuava pel carrer de la Sèquia, fins al desaparegut Molí de Sant Pere, a l’actual carrer de les Basses de Sant Pere. Al final d’aquesta via hi ha un vell edifici medieval, i al seu costat un estret passatge sense nom, tancat amb una reixa, que havia sigut el carreró de les Taules, perquè era on es guardaven les parades de fusta del mercat que es feia per aquests vorals.\nDesprés del 1714, van desviar el Rec per construir la fortalesa militar de la Ciutadella, i ho van fer en un punt que també és dins del jaciment del Born, una fonda coneguda com el Mesón del Alba. Aquest canal provisional era de fusta i va córrer durant dos anys pel carrer Comercial. Més tard, es va fer el desviament definitiu, de pedra i soterrat, que va passar pel carrer del Rec. L’Enric explica que les cases d’aquestes voreres, amb els seus porxos medievals i la seva estructura caòtica, van ser edificades durant els segles XVIII i XIX com si fossin del XV. Finalment, el rec Comtal creuava l’actual carrer del Marquès d’Argentera i s’esmunyia pel carrer d’Ocata, on hi havia uns últims safarejos, destruïts durant el bombardeig del 1843, fins a anar a morir a la Barceloneta. Desconegut fins fa pocs anys, redescobert pels aficionats a la història de Barcelona, el rec Comtal es presenta com un itinerari iniciàtic a la recerca del nostre passat, entre molins, horts, sèquies, safarejos i berenadors. Un pelegrinatge laic per un camí d’aigua.


Pàgines de llibertat\nYangon és una ciutat que concentra tots els elements propis d'una capital asiàtica. Contrast radical de tradició i modernitat, reminiscències colonials, zones ajardinades i llacs, carrers bulliciosos, tràfic intens, pol.lució i un encant insòlit que augmenta com més temps hi passes. Malgrat que la capital política actual de Myanmar és Naypyidaw, Yangon, antigament coneguda com Rangoon, va ser el gran centre econòmic, polític i social durant la colònia britànica, quan Burma i India éren considerats un sol país. Avui és la ciutat de més importància comercial i cultural i està experimentant un creixement vertiginós. Va ser aquí on van sorgir els primers moviments nacionalistes que van acabar propiciant l'independència del país. I va ser en els carrers més cèntrics d'aquesta ciutat on durant el 8 d'agost de 1988, així com en posteriors ocasions, van alçar la veu per la llibertat nombrosos moviments estudiantils, monjos budistes i moltes altres persones que es manifestaven en pro de la democràcia.\nEntre majestuosos però majoritàriament mal conservats edificis d'arquitectura colonial, birmans i visitants es creuen menjant als improvitzats restaurants de carrer, comprant sucs de fruita o fullejant llibres a les successives 'llibreries ambulants' on fins fa només 4 anys s'hi venien de forma clandestina els llibres censurats pel govern que avui s'hi exposen sense aparents problemes. Uns i altres semblen deixar-se portar per l'ambient vibrant d'aquesta ciutat històrica.\nDes de moltes zones de Yangon s'observa una gegant estupa de 100 metres d'alçada recoberta d'or. La Pagoda Shwedagon, segons la llegenda construida fa 2500 anys, és la principal atracció turística de la ciutat i un importantíssim punt de peregrinatge budista, especialment encantadora amb els últims raigs de sol.


En aquesta entrada soc conscient d’un parell de coses. La primera és que vaig una mica tard, però tampoc massa. I és que el passat diumenge es va celebrar el Dia Internacional de la Dona. Tanmateix, d’ençà que vaig decidir intentar tornar a escriure un cop per setmana, vaig decidir que publicaria l’entrada setmanal el dimarts. La segona és que si aquest bloc el llegís molta gent, tinc clar que les meves paraules es podran malinterpratar i es podria convertir en una espècie d’aquelles coses virals on algú comparteix la seva opinió i la resta de la xarxa el linxa. Així doncs, endavant.\nEn primer lloc, recordar el motiu pel qual se celebra el Dia Internacional de la Dona. El passat diumenge, Vilaweb ho recordava mitjançant una sèrie de piulets que va publicar El Museu d’Història de Catalunya. D’acord amb el mitjà «Els motius són diversos, però cal remuntar-se el 1857 a Nova York, quan un grup de treballadores del tèxtil van decidir protestar per les condicions laborals». Aquesta protesta es va produir el 8 de març de l’any 1857. Una altra data important fou la del vint-i-cinc de març de l’any 1911 quan hi va haver un incendi a la fàbrica Triangle Shirtwaist, on van morir 146 persones: 129 treballadores y 17 treballadors. Arran d’aquesta desgràcia, és quan van acabar d’esclatar les reivindicacions. Així doncs, l’any 1975, l’ONU va declarar el 8 de març com el Dia Internacional de la Dona.\nDit això, jo personalment és un dia que no acabo d’entendre (aquí començarien les crítiques, però tampoc passa res) per tal com es duu a terme. Vagi per endavant la meva defensa de la dona i la més enèrgica defensa de la igualtat de gènere. I així ho entenc jo, igualtat de gènere. Els que em coneixen ho saben. I aquesta igualtat de gènere, personalment l’entenc com això mateix, una igualtat, i no pas una discriminació positiva o negativa cap a qualsevol d’ambdós generes (dic ambdós per ser clàssic, tampoc vull entrar en temes de transgèneres, dels quals també en defenso els drets i llibertats, com no podia ser d’altra manera). No obstant això, d’ençà d’uns anys cap aquí penso que s’ha convertit en una cosa que, en determinats casos, no acabo d’entendre ni compartir.\nPer començar a parlar sobre aquesta (no) igualtat, tinc cap inconvenient a que hi hagi un dia dedicat a les dones? Déu me’n guard! Tanmateix, hi ha un dia dedicat als homes? No. Cal o el reclamo? Tampoc, Déu me’n guard! Però aquí comença la primera incoherència. Volem i reclamem normalitat quan conceptualment ja estem discriminant. Paradoxalment, ja s’està assenyalant/discriminant positivament el col·lectiu femení pel sol fet de ser femení. I, per què? Algunes diran que els homes són protagonistes tot l’any. Doncs hi ha uns quants homes que no ho pensem pas, i al final, tot plegat —almenys a mi personalment— ofèn perquè se’ns posa a tots en un mateix sac. Tanmateix, sí que hi ha el dia de la mare i el dia del pare, ambdós per igual i com entenc que ha de ser, a fi que tots dos progenitors tinguin el seu propi dia. Per tant, la primera conclusió és que si dediquem un dia a x i a y no, d’alguna manera ja estem discriminant en favor d’un i per tant discriminant l’altre. I si el que es busca és igualtat de gènere... [em] costa una mica d’entendre.\nLa segona cosa que no he entès mai i no crec que entengui per molt que m’ho expliquin, és el feminisme mal interpretat. Aquí crec que també tenim un problema... suposo i penso que lingüístic. No em posaré el barret de lingüista ni tampoc de filòleg però ambdues paraules tenen una base que identifica el gènere i una espècie de sufix que seria l’isme: feminisme, i masclisme, per referir-se al gènere femení i al gènere masculí respecticament. No obstant això, el diccionari no tracte pas ambdós conceptes de manera igual, sinó que un té connotació positiva i l’altra negativa. Diu quant al feminisme que és el «moviment que té com a finalitat d'aconseguir la igualtat política, econòmica i jurídica de la dona respecte a l'home». Jo hi afegiria molts més altres coses com la social, per exemple... però no és dia per enviar missatges a l’IEC. En canvi, el masclisme és l’«actitud que consisteix a atribuir als homes una superioritat de valors, en tots els camps, sobre les dones». Fixeu-vos que aquí és en tots els camps, mentre que el feminisme només contempla la igualtat política, econòmica i jurídica... En fi... Que no hi estic pas d’acord perquè hem de ser iguals en tots els àmbits: el feminisme per definició es queda curt.\nDit això, en col·lectius on regnen principalment les dones, s’escolta als homes? Se’ls escoltaria? Només ho pregunto, perquè ho ignoro completament. Penso, per exemple (dades de El País del 2018) en les senyores de la neteja (87,9%); les auxiliars d’infermeria (92,2%); les cuidadores a domicili (93,3%); les cuidadores de menors (94,4%); les mestres (96,7%), i les empleades domèstiques (97,7%). Convindria aquí defensar una paritat? Tindria sentit? Es fa? D’altres col·lectius majoritàriament de dones son professores de primària (76,4%); perruqueria i estètica (82,8%), o infermeres y parteres (84,5%). Les preguntes són les mateixes. En aquests casos, però, la societat promou i vetlla per la igualtat de gènere en algunes professions que majoritàriament les fan els homes, però no promou ni vetlla per la igualtat de gènere en professions regnades per dones. Jo... insisteixo, em sembla perfecte promoure i defensar els drets de cadascú i que tota persona pugui decidir com guanyar-se la vida, i que cadascú arribi on hagi d’arribar per mèrits propis. Pel cas que m’afecta, tant de bo hi hagués més dones enginyeres! El que no val, però, és que hi hagi paritat per paritat. Si les dones no volen ser llauneres o mecàniques, no se les pot pas obligar per intentar que al col·lectiu aquest hi hagi paritat! Com de ben segur les dones tenen molta més destresa en l’ensenyament i és completament normal que n’hi hagi més que no pas homes.\nTot amb tot, el que vull dir és que igualtat és igualtat. I això és el que defenso jo personalment. I penso que el 8M i el feminisme s’ha convertit en alguna altra cosa, i algunes de les feministes s’han convertit en una mena d’«actitud que consisteix a atribuir a les dones una superioritat de valors, en tots els camps, sobre els homes». I, naturalment, tampoc és n’hi ha de ser això. Vegeu el següent exemple, capturat a Vic el dotze de gener de l’any 2018 (convindria saber l'opinió del pobre menor d'aquí a uns anys):\nHistòricament i per desgràcia, encara queden homes de cromanyó. Però tampoc som al segle XX, i ni molt menys al segle XIX. Vull dir que —crec— bona part de la generació masculina actual o de la meva edat, ens creiem el tema de la igualtat i ens comença a sobtar que se’ns posi al mateix sac que els homes de cromanyó. Personalment, ha arribat un punt que ofèn, i al pas que anem, ves que algun no es giri la truita. Les feministes radicals diran que tan de bo, però la truita no s’ha de girar, sinó igualar. Ambdós gèneres valem per igual, ambdós gèneres tenim defectes i virtuts, i ambdós gèneres ens compensem, complementem i necessitem. Així de simple. Cada vegada més, la societat és més... normal no seria la paraula però ja ens entenem. No cal que el col·lectiu masculí en tot el seu conjunt de la present generació pagui la discriminació de gènere històrica. Del que es tracte, una vegada més, és d’igualar, i no pas de sobreposar un gènere per damunt de l’altre. D’alguna manera, reivindico la defensa de l’home.\nPerquè arribats a aquest punt, existeix un terme pel qual es pugui definir un «moviment que té com a finalitat d'aconseguir la igualtat política, econòmica i jurídica de l’home respecte a la dona»? Retornem als conceptes de feminisme i masclisme. Per què una dona feminista obté tots els reconeixements i no tenim un terme per identificar un home que lluiti per la igualtat del gènere masculí en segons quins àmbits. Cas que n’hi hagi algun, no podria pas dir orgullosament que és masclista, oi? Entre altres coses perquè per definició no ho és.\nPer concloure, simplement una frase que em va venir el mateix diumenge: «Donar és important; tenir-se, tant o més». El que volia dir amb aquesta frase és que la dona, majoritàriament, es extremadament solidària, empàtica i altruista. Prenem com a referència les mares. Ho donen tot. Doncs això, donar és important, però tant o més és tenir-se a si mateixa. Qualsevol dia, no només el Dia Internacional de la Dona, és bo per recordar i constatar la importància del gènere femení. No només així, sinó que qualsevol dia, i no només un, és moment perquè les dones s’empoderin, s’estimin, i es dediquin el que s’hagin de dedicar que s’ho valen tot. Tanmateix, mai, discriminant el gènere masculí.


Entrevista a Neus Bosch. Monogràfic d'estudis més demandats - educaweb.cat\n"Els factors o condicionants més importants que influencien als joves a l'hora de prendre una decisió són: familiars, educatius, econòmics, personals i socials"\nNeus Bosch. Psicopedagoga, orientadora d'Educaweb\nNo sempre hi ha concordança entre els estudis més demandats pels estudiants i els més demandats pel mercat de treball. Trobem estudis amb alta demanda i baixes perspectives laborals i professions que encara resulten de difícil cobertura.\nLa família, les expectatives que tenen dels seus fills i filles i les professions predominants dins d'aquesta tenen un pes destacable en la tria dels joves. Segons un recent estudi realitzat per Everis i E-motiva, amb la col·laboració del Departament d'Ensenyament, sobre els factors influents en l'elecció d'estudis científics, tecnològics i matemàtics, un 75% dels joves van respondre que la família havia influït bastant o molt-moltíssim en el seu procés de presa de decisions.\nHi ha altres factors educatius com el rendiment escolar de la persona o l'opinió dels seus professors, factors econòmics com el preu dels estudis o el lloc on es realitzen i factors personals com l'edat, el gènere o la personalitat que també marquen aquesta decisió.\nPer últim, trobem els factors socials que tenen un pes important en la decisió que prenen els joves. Hi ha estudis que estan de moda, i això provoca que, independentment de les seves sortides professionals, reben moltes sol·licituds. Els amics i les professions pròpies de l'entorn on es viu marquen també la tria.\nDe fet, ara mateix l'entorn està donant als joves missatges negatius sobre el seu futur incert i les seves perspectives negatives cap al món del treball. Tots aquests missatges porten a molts joves a escollir estudis més pràctics o amb una possible sortida professional més "clara" deixant a banda els seus interessos i sense voler explorar la seva veritable vocació. A banda del neguit que provoca aquest missatge negatiu, sovint porta als joves a precipitar la seva decisió per a estudis i professions pels quals no hi tenen interès real.\nEl mercat laboral actual es caracteritza per ser molt dinàmic i canviant, això obliga als joves a tenir, no només, uns coneixements acadèmics per accedir-hi, sinó també uns valors i competències. Resulta difícil aconseguir tots aquests objectius quan la vocació no està present en la professió escollida.\nPer això és important escollir tenint en compte els interessos i el perfil personal alhora d'escollir, intentant identificar i superar els diferents condicionants que marquen la tria, sense oblidar l'estat actual de les diferents professions però tenint en compte que aquestes canvien molt ràpidament i que caldrà una actualització i adaptació constant al llarg de la seva carrera professional.


Els equips sèniors de l’AB Premià no tenen aturador | Premià Notícies\n← El “desencís” de la plataforma Premià Port\nEls equips sèniors de l’AB Premià no tenen aturador\nEls jugadors del masculí celebrant la 8a victòria\nEls sèniors de l’AB Premià continuen sumant victòries: l’equip masculí va fer-se a l’última jornada amb la vuitena victòria consecutiva a Teià, mentre el femení superava el Blanes i fa sis partits que no perd. El nois de Xavi Martín van imposar-se només de 2 punts i ara són 4rts a 1 partit dels tres primers. És per això que serà importantíssim el duel que tanca l’any al Pavelló, davant el Montgat. Escoltem Martín:\nL’equip femení ja és líder: es van imposar per un marcador d’escàndol, 78-43, anotant gairebé 20 punts per quart. La propera jornada visiten la pista del Banyoles, un rival assequible, amb l’objectiu de mantenir el lideratge.


Apunta’t a l’Escola d’Estiu del Voluntariat 2020! – DIXIT Centre de Documentació de Serveis Socials\nApunta’t a l’Escola d’Estiu del Voluntariat 2020!\nPublicat per DIXIT Centre de Documentació de Serveis Socials on 13 juliol 2020 29 juliol 2020\nJa s’han obert les inscripcions per a la 21a edició de l’Escola d’Estiu del Voluntariat, amb què la Direcció General d’Acció Cívica i Comunitària (DGACC) ofereix activitats formatives gratuïtes per a persones voluntàries, coordinadors i coordinadores de voluntariat i responsables d’entitats.\nTindrà lloc del 28 al 30 de juliol en horari de matí i tarda, i a diferència d’altres anys, s’impartirà a distància a través de la plataforma Zoom (inscripcions). Es tracta d’un format mai adoptat fins ara per l’Escola, però que en permetrà la celebració alhora que evita possibles contagis de la COVID-19.\nUn cop més, persones expertes i reconegudes en el sector associatiu seran les encarregades d’impartir els tallers. Enguany el programa consta de sis tallers formatius que s’emmarcaran en tres eixos temàtics:\n“Canviar la manera de treballar. Canviar la manera de fer” busca ajudar les entitats a adaptar la tasca a la nova normalitat.\n“L’estratègia de l’entitat: adaptem-nos!”, sobre l’organització dels equips i les tasques en temps de distanciament físic.\n“Eines de teletreball de fàcil implementació”, sobre com adaptar l’entitat i l’acció del voluntariat a la nova realitat per donar un cop de timó al full de ruta traçat.\n“Som el que comuniquem” es basa en la importància, ara més que mai, de dotar-se de canals de comunicació eficients en un moment de crisi social i incerteses, i en què caldrà seguir engrescant ciutadans en el voluntariat.\n“Crea vídeos per a les xarxes socials amb el mòbil”.\n“Instagram Stories per crear comunitat”.\n“Cuidem-nos i cuidem els altres” vol proporcionar eines per enfortir entitats i voluntaris, guanyar seguretat, tenir cura de les emocions, conèixer-se millor i aprendre a actuar a partir d’ara.\n“Aspectes clau per aprendre a conviure amb la incertesa”, per dotar les persones voluntàries d’eines d’autoconeixement\n“Com mantenim converses i relacions a distància”, per introduir com s’ha de fer la tasca voluntària d’atenció en aquests temps complexos, tenint en compte les emocions i l’estat d’ànim de les persones ateses.\nL’Escola va néixer el 1996 i des d’aleshores ha evolucionat fins a convertir-se en un espai de trobada anual on els alumnes poden formar-se i intercanviar experiències. Cada any, s’inicia un procés participatiu en què es pregunta a les persones voluntàries i les entitats quines temàtiques els interessen per tal de decidir les formacions que s’impartiran.\nEntrada prèvia Llegint a casa: #novetatsDIXIT disponibles en línia (8)\nEntrada següent Llegint a casa: #novetatsDIXIT disponibles en línia (9)