NEVA DINS EL VIDRE: 01/10/12\n“La idiosincràsia espanyola és suïcida”\nPublicat el oct 28, 2012 a\nActualitat, Entrevistes | 3 comentaris\nEntrevista a Albert Pont. Per Nuria Orriols.\nSerè i tranquil. Arriba i s’asseu a la butaca apunt per respondre el que faci falta, segur de si mateix ho té tot calculat, mesurat, estudiat (…) té el procés al cap. Escriure per ordenar el pensament, aquest ha estat el motiu del seu llibre “Delenda est Hispania”, una reflexió sobre tot el que cal saber a l’hora d’iniciar el procés d’independència del nostre país. M’explica que ens cal saber que tenim un as paradoxal a la màniga: els fonaments jurídics del que és Espanya. Després de navegar des dels Decrets de Nova Planta a la porta de la nostra emancipació, descobrim que les conseqüències jurídiques de la secessió de Catalunya són l’esfondrament de l’Estat espanyol. “Algú ho havia d’explicar” em diu. Alea Iacta Est.\nComencem pel principi, traslladem-nos l’any 1714, el Principat de Catalunya queda en bàndol perdedor al final de la guerra de Successió i Felip V imposa el Decret de Nova Planta. Què suposa això per Catalunya?\nLa supressió de la seva sobirania (…). M’explico, abans de Felip V la monarquia hispànica, nascuda amb el casament dels reis catòlics, estava formada per la Corona cataloaragonesa i el Regne de Castella. Cadascuna d’aquestes entitats gaudien de les seves pròpies regles, les constitucions catalanes en el nostre cas, i eren entitats sobiranes reconegudes internacionalment per separat, les seves relacions es subscrivien al dret internacional. Per tant, en aquella època el Principat de Catalunya era un subjecte polític sobirà i així ho constaten els tractats diplomàtics de l’època. Amb el Decret de Nova Planta es produeix la supressió il·lícita de la nostra sobirania.\nAquest és l’orígen de l’Espanya actual?\nSí, l’Espanya que coneixem ara és el resultat de l’annexió il·legal del Principat de Catalunya al Regne de Castella.\nPerquè parla d’il·legalitat?\nPerquè aquesta annexió va suprimir unilateralment la nostra sobirania, va incomplir el testament de Carles IV, el jurament de les constitucions catalanes que va fer el mateix Felip V abans de la Guerra de Successió i l’article XIII del Tractat d’Utrecht (…) en cadascun d’aquests acords hi constava el respecte a les Constitucions catalanes un cop el borbó sigués monarca.\nPer tant, si el poble català exerceix el dret a l’autodeterminació i decideix ser lliure, estaríem parlant d’una secessió en forma de restitució de sobirania?Exacte. La conseqüència de l’independència de Catalunya no és la creació d’una sobirania nova al món sinó, la restitució d’una sobirania històrica adaptada al segle XXI.\nI això quins efectes té? (…) significa, per exemple, que no se’ns aplicaria elprincipi de tabula rasa lligat al dret a l’autodeterminació? Sí, podria ser una de les conseqüències. Aquest principi va ser un mecanisme establert per les Nacions Unides en el marc de la desconolització, ja que es va vincular el dret a l’autodeterminació amb el desenvolupament econòmic dels pobles (pels pactes de les Nacions Unides l’any 1966).\nPer què? M’explico: per assegurar la viabilitat de les antigues colònies (la majoria extractives), la comunitat internacional va creure convenient que aquests nous estats neixéssin “nèts” d’obligacions i deures amb tercers, és a dir, que no estiguéssin condicionats pels acords que la Metròpolis havia contractat en nom seu i en perjudici dels seus interessos.\n(…) Per tant, sinó se’ns aplica aquest principi, Catalunya quedarà obligada pels tractats i relacions diplomàtiques que ara mateix té Espanya? Sí; és el que se’n diu principi de continuïtat dels tractats en dret internacional, establert per garantir la seguretat jurídica en les relacions internacionals. Seguint aquest principi, Catalunya estaria obligada a respectar tots els tractats internacionals signats per part de l’estat espanyol.\nTambé en el cas de les organitzacions internacionals? No, els tractats constitutius d’organitzacions internacionals no es transmetrien directament a Catalunya, en aquest casos el nostre estat català haurà de demanar l’adhesió i complir els criteris establerts per accedir a ser membre d’aquestes organitzacions. En serien un exemple l’ingrés a la ONU, la OTAN etc.\nLa Unió Europea és considerada una organització internacional? La Unió Europea és un cas estrany: es va constituir com una organització internacional amb caràcter d’integració política, ja que el seu objectiu a llarg termini era un futur estat federal europeu. Podríem dir que la seva naturalesa jurídica és poc clara.\nPer tant, podem dir que Catalunya quedaria fora de la UE un cop independent? No, perquè en els tractats constitutius de la UE no es preveu l’expulsió automàtica d’un territori que s’hagi secessionat d’un dels seus estats membres. Si existís un instrument d’aquest estil (cosa que va intentar l’estat espanyol i no se’n va sortir) seria un il·lícit internacional, ja que seria considerat com un càstig i violaria el principi de no ingerència establert a l’article 2 de la Carta de les Nacions Unides. Pensa que en cas d’independència els estats només poden fer dues coses: reconèixer o no reconèixer el nou estat, però en cap cas poden aplicar mesures de coerció econòmica, política (…).\nA més a més, no som els únics en aquesta situació a Europa no? Escòcia, Flandes, el nord d’Itàlia (…).Clar. Posem el cas que s’estableix un mecanisme d’expulsió automàtica en aquests casos i Flandes s’independitza.¿Què passa amb Brussel·les, seu de la unió i capital compartida de Flandes i Wallonia, queda automàticament fora de la Unió Europea? No té cap sentit.\nCert. El cas de Catalunya, Escòcia, i potser Flandes seran casos que s’hauran de negociar ad hoc o s’hauran d’introduir en els tractats de la Unió els mecanismes necessaris per fer gestionar aquestes situacions.\nAnem a parlar d’Espanya ara. El seu llibre es titula “Delenda est Hispania”(…) “destruir Espanya”, i parla de restituir la nostra sobirania perduda el 1714.\nEn efecte. La independència de Catalunya no és la secessió d’una part del territori de l’Estat espanyol tal com defensa la majoria, sinó la restitució històrica d’una sobirania que gaudia de subjectivitat internacional i no tenia res a veure amb la Corona de Castella. Espanya ha creat en un ordenament jurídic basat en la negació de la nostra sobirania nacional anterior a 1714, de la nostra identitat, de la nostra història (…).\nPer tant, vostè situa l’origen de l’Espanya actual en aquest punt? Sí. La historiografia oficial espanyola explica que l’acte constitutiu d’Espanya va ser el casament dels reis catòlics, però això no és així. El matrimoni entre Isabel i Ferran, no va suprimir la sobirania de les entitats històriques que formarien la Monarquia Hispànica, ni van crear una entitat sobirana nova, en aquell moment érem actors internacionals en tota regla. El que realment va “crear” el que ara és Espanya va ser el Drecret de Nova Planta; a través de l’eliminació per drecret de la sobirania de la Corona d’Aragó, i l’ampliació (unilateral) de la sobirania de Castella als territoris catalans.\nAixí doncs si Catalunya recupera la seva sobirania perduda, què en queda d’Espanya? No en queda res si ens cenyim estrictament als seus orígens.\nExpliqui’s. Estem parlant de la dissolució de l’Estat Espanyol? Bé, anem a pams. Quan es va dissoldre la URSS la Federació Russa va considerar-se continuadora de la Unió Soviètica al·legant dos motius: primer perquè suposava el 74% del conjunt del territori, i segon perquè concentrava el 51% de la població. Per tant es va considerar que allò era el nucli dur de l’estat soviètic i que només ells en podien ser els continuadors.\nEn el cas d’Espanya, és veritat que la independència de Catalunya per si mateixa no significa la dissolució de l’Estat Espanyol, ja que Catalunya no té ni el pes econòmic, ni territorial ni demogràfic suficient; ara bé, quan jo parlo de dissolució no ho justifico en aquests termes.\nCom ho justifica doncs? L’estat espanyol es constitueix a partir de comunitats autònomes jurídicament iguals. Catalunya ara és legalment el mateix subjecte jurídic que Extremadura, Andalúsia, Castella i Lleó, Astúries, Castella la Manxa (…), el que antigament era tot un territori anomenat Castella (…).\nContinuï. Si tal com ha dit Catalunya restitueix la seva antiga sobirania, qui seria la continuadora de la personalitat jurídica d’Espanya? Hauria de ser l’antic territori de Castella? Sí, i aquí rau la clau. La voluntat espanyola de negar la nostra diferència, ha desmembrat el que era el territori i l’ADN de Castella en comunitats autònomes jurídicament iguals, la qual cosa fa que cap de les comunitats actuals tingui prou volum econòmic, territorial i demogràfic per continuar la personalitat jurídica del que ara és Espanya.\nHan construït l’escenari per autodestruir-se? Sí, la idiosincràsia espanyola és suïcida. A més a més, pensa que si qualsevol de les comunitats actuals volgués ser continuadora del que ara és Espanya, per exemple la Comunitat de Madrid, s’hauria de confederar o federar amb la resta de comunitats autònomes per constatar la unitat de l’Estat. Però (…) ¿què passa? doncs que ells mateixos van prohibir aquesta possibilitat a la Constitució pensant en evitar la federació dels territoris dels Països Catalans.\nL’estratègia se’ls ha girat en contra? Efectivament. Les seves ànsies d’unitat i de negar el que som han provocat que quan arribi el dia de restituir la nostra sobirania, a través d’un procés democràtic i legítim, Espanya s’enfonsi.\nAlbert Pont, Llicenciat en Ciències Polítiques i de l’Administració per la Universitat Autonoma de Barcelona i autor de “Delenda est Hispania. Tot allò que Espanya ens amaga sobre la independència de Catalunya”. També és membre del Cercle Català de Negocis.\nSeguint la política d'aniquilació de la llengua pròpia a les Illes, Bauzá ha eliminat per complet la immersió a les escoles. Aquesta setmana s'ha publicat l'esborrany del projecte de decret sobre trilingüisme, el qual obliga els centres que vulguin ensenyar en català a presentar un aval dels pares igual o superiori al 65%.\nEl govern balear, sota les ordres de José Ramon Bauzá, ha aconseguit finalment anul·lar qualsevol mínima presència de llengua pròpia a la vida social i institucional de les Illes Balears.\nA través de retallades indiscriminades i no consensuades a les direccions generals de Política Lingüística, a IB3, a Ràdio i Televisió de Mallorca, a les entitats que treballen per la llengua catalana, al decret de mínims i als programes de reciclatge de català per als professors, entre daltres, el Govern ha assegurat un vertader apartheid en contra del català. Aquesta setmana, doncs, li ha tocat el rebre definitiu a l'ensenyament.\nS'empra l'ensenyament en anglès com a excusa per propinar un nou atac a la llengua catalana"El Govern ha publicat l'esborrany del projecte de decret sobre trilingüisme a les aules, el qual ha de regular la presència de llengües a les aules de primària i secundària. L'esborrany del projecte de decret presentat obliga, a partir d'ara, els centres que vulguin ensenyar en català a presentar un aval del 65% dels pares, amb la qual cosa les escoles i instituts de les Illes que vulguin optar per fer l'ensenyament en català el curs que ve estaran obligats a consultar les famílies.\nLa publicació de l'esborrany ja ha provocat les primeres reaccions. Des del sindicat STEI-i, Maria Antònia Font ha deixat clar que rebutgen un decret que no garanteixi el 50% d'ensenyament en català i ha anunciat que el duran als tribunals. Des de PSM-IV-E, Antoni Alorda ha denunciat que s'empri l'ensenyament en anglès com a excusa per propinar un "nou atac a la llengua catalana".\nL'Obra Cultural Balear (OCB) també ha mostrat el seu complet rebuig i indignació per l'avantprojecte de decret, el qual han qualificat de mesura "que té com a objectiu eliminar la llengua pròpia de les Illes Balears del sistema educatiu". "El discurs del Govern Bauzá d'una suposada lliure elecció de llengua no és més que una excusa, l'única finalitat de l'executiu és negar el dret que tenen els ciutadans de les Illes Balears a escolaritzar els seus fills en la llengua pròpia" ha sentenciat l'entitat.\nINDEPENDÈNCIA I PAÏSOS CATALANS. EL DEBAT IMPRESCINDIBLE\nPere Aragonès: 'Independència de Catalunya: com queden els Països Catalans?'\nMentre l’independentisme no tenia possibilitats de ser un projecte que cap dels territoris del nostre país pogués acomplir en un temps pròxim, la qüestió del tractament de les realitats diverses dels Països Catalans un cop engegat un procés d’aquestes característiques no havia merescut --més enllà de discussions de caràcter teòric-- cap mena de debat ni de reflexió en profunditat. Avui, amb una Catalunya que es proposa majoritàriament (ho diuen les enquestes, ho diu el parlament, ho diran les urnes probablement el 25 de novembre) de fer un referèndum d’autodeterminació aquests anys propvinents, és absolutament necessari que l’independentisme prengui una actitud política clara sobre aquesta qüestió.\nAbans d'exposar algunes propostes sobre l’oportunitat de la independència com una opció per al conjunt dels Països Catalans, cal fer algunes precisions pensant en els qui argüeixen --més a Barcelona que no pas a València o a Palma-- que això de la territorialitat 'ara no toca', que les realitats són tan diferents que imposen l’oblit de la resta del territori als catalans del Principat, o que fer propostes per al conjunt dels nostres territoris pot semblar una idea romàntica, o cosa pitjor, imperial, que ens fa perdre força i arguments per a assolir la independència de Catalunya i veure-la reconeguda.\nDe la mateixa manera que molts veuen com a part d’una mateixa realitat nacional llocs tant diferents com la zona alta de Pedralbes o Sant Cosme del Prat de Llobregat, o la Font de la Pólvora de Girona i Sant Andreu de Llavaneres al Maresme, o Bellver de Cerdanya i el barri del Remei de Vic, i que són coneixedors dels graus d’identificació diversos amb la catalanitat com a projecte de futur als carrers i barris dels nostres pobles i ciutats, tan diferents, i això no és cap obstacle, per molts de nosaltres és la mateixa tossuda realitat compartida d'ordre lingüístic, històric, econòmic i social la que ens porta a defensar un projecte per al conjunt dels Països Catalans. Perquè tant sentim que se’ns mor alguna cosa quan es crema l’Empordà com quan es crema la Calderona o Menorca; o percebem com a propis els desnonaments que es porten a terme al nostre país, sigui a Burjassot, a Terrassa o a Palma; i ens avergonyeix igualment la corrupció de les nostres institucions, tant és que sigui a la Ciutat de les Arts i les Ciències, a Palma Arena o al Palau de la Música. I sobretot, perquè apreciem el potencial de la nostra gent de tot el territori i els sentim nostres, i hem compartit amb ells projectes i il·lusions, de Tuïr a Mutxamel, de Calaceit a Manacor.\nLa República Catalana que anem construint ha de comptar amb els ciutadans que se senten part dels Països Catalans, tant en el procés de decisió com en la creació del nou marc constitucional. En el procés, perquè en l’estratègia de l’estat espanyol contra la independència a través del trencament de la unitat civil del poble de Catalunya, el genocidi lingüístic a les quatre illes i al País Valencià n’ha estat un camp de proves. Perquè la idea subjacent a la consideració del català com un patuès al costat de la llengua primera de la République que és el francès és la mateixa que considera els principatins uns menors d’edat que, ni de lluny, no poden prendre decisions col·lectives sense el tutelatge de Madrid. Per tant, ni que sigui pensant en l’èxit del procés exclusivament a Catalunya, haurem d’articular mecanismes per tal que les forces polítiques i socials que a tot el país defensen la nostra existència i el nostre futur com a poble siguin també presents en la construcció de la República Catalana. De fet, és reconèixer el que ha estat una realitat clamorosa --i veient la poca reciprocitat, un xic vergonyosa per als ciutadans del Principat--: des de la defensa de Barcelona el 1714 fins a la manifestació del passat Onze de Setembre, no hi han mancat els valencians, els illencs ni els nord-catalans que han vingut a fer costat a Catalunya en els moments en què calia ser-hi.\nI sobretot, la República Catalana ha de comptar amb els ciutadans dels Països Catalans en la configuració constitucional dels seus elements fonamentals, entre els quals es destaca, pel caràcter inherent a la consideració d’estat, la nacionalitat. I d’això, en tenim molts exemples a tot arreu del món, que sentirem més a prop encara quan hi hagi la possibilitat que alguns catalans residents al Principat vulguin mantenir, amb la nacionalitat catalana, també l’espanyola. El ventall d’opcions és gran: des de l’exemple irlandès, que permet als ciutadans de l’Ulster de tenir la nacionalitat de la República d’Irlanda (i des del 1998, a més, amb el reconeixement d’aquest fet pel Regne Unit) i ser votats en les eleccions al sud o els hongaresos de Romania, Croàcia, Eslovàquia, Sèrbia, Ucraïna o Eslovènia que poden adquirir la nacionalitat hongaresa, fins a Espanya mateix, que manté un règim preferent a l'hora d'atorgar la nacionalitat espanyola a les persones residents al seu territori i que són sefardites o originàries de l’Amèrica Llatina, les Filipines, Andorra, la Guinea Equatorial o Portugal, com fa França amb la francofonia, Dinamarca amb els ciutadans de Schleswig del Sud, o tots els estats nòrdics entre si. Igualment, els ciutadans que lliurement vulguin (aquí no volem imposar res a ningú, ja ho fa Espanya i França) podrien tenir la ciutadania de la República Catalana.\nI finalment, la constitució de la República Catalana no pot tancar les portes a un futur marc estatal compartit amb la resta dels Països Catalans. La proposta de la nacionalitat que hem formulat i el desig d’una república que abasti tots els Països Catalans lliurement associats no són excloents, ni l'una substitueix l’altra. I mentre no hi hagi una majoria social i democràtica a cadascun dels territoris que faci possible aquesta República dels Països Catalans compartida, tenim a l’abast un ventall de possibilitats d’articular la nació. De la mateixa manera que estats i organismes estatals o substatals dels Estats Units, Colòmbia, Xile, Finlàndia, França, el Marroc, el Canadà, el Senegal, Moçambic, Bolívia, Alemanya, el Brasil, Israel, Itàlia, Andorra, Argentina, Kenya, Mèxic, Itàlia, Grècia, el Regne Unit o Dinamarca, per dir-ne uns quants, han establert convenis de col·laboració, aquests darrers quatre anys, amb la Generalitat de Catalunya per defensar interessos comuns, què no hauria de fer la República Catalana amb els governs i institucions de la resta de Països Catalans?\nRamon Muntaner ens va deixar escrita la metàfora de la mata de jonc: un per un, sí que es pot arrencar, però tots junts ni 'deu homes, per molt que estirin, no l'arrencaran, ni que uns quants més s'hi posessin'. La independència de Catalunya no ha de ser el jonc que se separa i deixa que els altres es puguin arrabassar un a un, sinó el que creix un poc més, però que manté unida tota la resta i fa impossible d’arrencar la mata.\nFont: http://antoniriera.wordpress.com/2012/10/02/independencia-i-paisos-catalans/ BLOC L'ESTENEDOR\nHe pogut llegir un article de Salvador Cardús publicat al diari Ara sota el títol “Independència i Països Catalans”. Heus ací unes quantes consideracions al respecte de l’opinió expressada pel mestre Cardús.\nPrimer punt: efectivament no és una qüestió menor. Per dir-ho en paraules més aclaridores: el que passarà amb la resta de Països Catalans una vegada que el Principat hagi assolit la independència és una de les qüestions cabdals de tot aquest procés. I jo, com els amics i coneguts de Salvador Cardús, també ho visc amb preocupació. En primer lloc, perquè compartesc el temor envers l’accentuació d’aquesta política “econòmicament depredadora i culturalment inclement” una vegada que el Principat sigui independent, i en segon lloc, perquè pas pena que les Illes Balears i el País Valencià esdevinguem moneda de canvi en una negociació amb Madrid sobre els termes en què s’ha d’assolir la independència. Imaginau: “D’acord, Mas, feu-vos independents, però no toqueu, per a res, ni les Balears ni València”. Resposta d’en Mas: “On he de signar?”. És un temor que esper no haver de veure com es fa real.\nSegon punt: La divisió política que vivim és la que ens ve donada per l’administració espanyola. Per tant, estic completament d’acord amb Cardús quan diu que “els 30 anys d’autonomisme ens han estat nefastos i ens han distanciat en tots els terrenys. L’actual model autonòmic ha estat utilitzat per exasperar els recels entre nosaltres”. Per tant, no ens hi recreem. No cal que continuem aplicant models que, en molt poc temps deixaran de ser vàlids. I sí, nosaltres també tenim molt clar quin és “l’abast de la nostra nació de llengua i cultura”. Però, i l’abast polític? L’hauríem de tenir clar, i veig que no l’hi tenim.\nTercer punt: “Un desig expressat des del respecte més escrupolós a les dinàmiques polítiques democràtiques de cadascú”. Són respectables les dinàmiques polítiques sense escrúpols que la democràcia ens ha atorgat? La democràcia no ho és tot, i les majories no sempre tenen raó. Comprenc que en el cas del Principat, les majories, precisament, són les que poden ajudar-nos a assolir el nostre anhel de llibertat. Però de respecte envers les polítiques d’extermini de la nostra llengua i la nostra cultura i de submissió sense complexos a l’espoli econòmic de Madrid que practiquen els nostres governants, crec que no n’hem de tenir gens. Ni nosaltres, ni els catalans del Principat. Cal que es tengui clar qui són els interlocutors vàlids amb el catalanisme. José Ramón Bauzà? No em faceu riure.\nQuart punt: també compartesc amb Cardús la idea que “la independència de Catalunya hauria de ser bona, si no molt bona, per a valencians, mallorquins, menorquins, eivissencs, formenterencs, i per a la Franja, la Catalunya Nord o l’Alguer”.\nCinquè punt: tenc dubtes, molts, pel que fa al terme “connacionals”. És connacional un figuerenc respecte d’un olotí? O un mataroní respecte d’un berguedà? Quan a més de “connacionals” ens tracta de “veïns”, els dubtes, molt a desgrat meu, s’esvaeixen.\nSisè punt: a banda de la proposta de confederalisme, que puc compartir amb matisos, el que em sembla indispensable és que el Principat faci de pal de paller de la nació catalana (de la nació cultural, sí; de la lingüística, també; però sobretot de la política, perquè sense la nació política cap de les altres dues podran sobreviure arreu del territori). En aquest sentit, consider primordial que els catalans de fora del Principat puguem accedir a la futura nacionalitat catalana de manera automàtica si així ho demanam. No vull ni pensar en l’aberració que el Principat no ens accepti com a conciutadans i, mentrestant, haguem de continuar sota el jou secular d’Espanya. Jo no vull ser espanyol. No ho sóc. I només faltaria que, tenint una part del meu país lliure, no pogués accedir a la meva nacionalitat natural (o adquirida, tant és!): la catalana. D’aquesta manera, s’enfortiria la consciència de país a la resta de territoris i es plantarien les bases per a l’adhesió de la resta del país a la futura república catalana.\nSetè punt: és indispensable, ja, una mobilització de la societat civil de la resta de Països Catalans per forjar una posició conjunta, clara i contundent, pel que fa a la relació amb el procés d’independència de Catalunya. I que quedi clar que aquesta posició no pot ser forjada, en cap cas, ni des de la por ni des de la prudència covarda. Mirau qui ens governa: no tenim res a perdre! La història ens espera.\nLa insostenible lleugeresa\n28/10/12 02:00 - JOSEP-LLUÍS CAROD-ROVIRA\nFeia dècades que el catalanisme cultural i polític no mantenia una actitud de tanta lleugeresa en relació amb el País Valencià i les Balears, així com amb allò que ocorre més enllà de les Alberes o banda ençà del Cinca. El partit que governa Espanya és el mateix que ho fa a la Generalitat valenciana, al govern balear i a la Diputació General d'Aragó, on té un únic llibre d'estil: una nació, una cultura, una llengua, una bandera. L'espanyola, por supuesto... M'esgarrifo en llegir, a les xarxes socials, comentaris de pretesos independentistes catalans que manifesten en relació amb aquests territoris i la seva gent la mateixa indiferència, o potser encara més, que poden sentir cap a Belize, Vanuatu o el Kirguizistan.\nÉs al País Valencià on l'ofensiva espanyolitzadora i, doncs, desvalencianitzadora i anticatalana, ha tingut una intensitat més agressiva, mentre Canal 9 i TV3 no poden ser vistos amb normalitat a tot l'àmbit lingüístic. Els socialistes, que hi havien governat abans, no van adoptar mesures per evitar la malvestat posterior. I tampoc no van fer-ho quan governaven a Aragó, tot i tenir un president catalanoparlant. L'arribada del PP al govern aragonès ha comportat, a través d'una consellera de Cultura (?) natural de Ripoll, l'atemptat filològic més ridícul produït els darrers mil·lennis com és ara amagar el nom de “català” per a la llengua pròpia de la Franja i convertir-la en “aragonès oriental”. El descobriment d'una nova llengua romànica ha sorprès la comunitat científica internacional... En un conegut centre comercial d'Alacant, a la llibreria, hi ha una secció en “idioma autonómico”! Evitar la raó científica i la veritat és també el que fa el govern de José Ramón Bauzá, que, per no pronunciar el mot “català”, en diu “l'altra llengua cooficial distinta del castellà”. Com si amb això no n'hi hagués prou, el primer que van fer va ser suprimir la direcció general de Política Lingüística (en van crear una de nova, de Caça, va de debò!) i van tancar també la TV de Mallorca i Ona Mallorca, ambdues públiques i en català; Maó s'ha convertit en Mahón i Palma en Palma de Mallorca; el canal televisiu IB3, on ja no hi ha doblatge en català dels films, deixarà de veure's fora de les Balears; la llibreria Espai Mallorca de Barcelona, únic lloc per trobar les novetats editorials i discogràfiques illenques, podria tancar les seves portes; el conseller d'Educació i Cultura, és una manera de parlar, informa en un programa a la televisió franquista Intereconomía que suprimirà per decret la immersió lingüística a les escoles, etc.\nMentrestant, hi ha jubilats que fan vaga de fam i caminades per la llengua, delegacions que van al Parlament Europeu, centres educatius i moltes persones s'enllacen per la nostra llengua i l'ofensiva governamental perquè els pares i mares inscriguin els seus fills a escola, rebutjant el català, ha estat un veritable fracàs. I, nosaltres, al Principat, mirem com plou, com si tot això no tingués res a veure amb nosaltres, com si qualsevol atac contra la llengua catalana no fos un atac contra la llengua catalana, tota la llengua, es produeixi on es produeixi. Ja deia Joan Fuster que la llengua i la bandera no és que siguin iguals, és que són la mateixa. Ara que se li fan tants homenatges, caldria que el catalanisme abandonés la miopia, la insensatesa i la falsa prudència, per actuar en conseqüència i passar de la lleugeresa regional a la consistència nacional i respondre globalment. Fer-ho, en el terreny lingüístic i cultural, no implica, necessàriament, optar per la independència dels Països Catalans, sinó, pel cap baix, per la ciència i un mínim de dignitat. I no s'hi val a dir que “allà” tenen el PP, perquè és el que la gent ha votat. Com deia fa poc una internauta, no tothom els ha votat i això fóra com dir que a Badalona tots són racistes o al Principat tots conservadors. Eh, què no? Idò, això.\nEns trobem davant el govern d'un partit majoritàriament format per corruptes com Matas, com Camps o com Zaplana, el qual ja ens havia advertiti que "se habia metido en política para forrarse".\nEns trobem davant un govern de tramposos que, en altres ocasions, han fet votar els morts com els casos de Galícia i Formentera. Recordem que a Formentera els vot dels morts va decantar el color del Consell Insular de l'illa, el qual, després, va significar la victòria en escons del PP al Parlament Balear. Trampes que s'han descobert a Ceuta i Melilla on es van trobar caixes amb milers de vots preparats amb el vot del PP dins el sobre.\nEns trobem davant un govern de manipuladors, que no els ha tremolat el pols per fer variar artificialment els padrons de pobles com Pontons, on gràcies a la incorporació de 70 nous "habitants" d'una de les urbanitzacions va aconseguir el que durant anys va ser l'única alcaldia en mans del PP. Aquest procediment ha estat àmpliament provat al País Valencià i les Illes.\nEns trobem davant un govern de xantatgistes que no ha dubtat, almenys en el cas de l'empresa conservera "Rianxeira", d'amenaçar abandonar el poble on el 40% treballa a l'empresa, cas de no guanyar el PP.\nI segur que n'hi ha molt més que desconec, i encara moltissim més que no s'ha descobert o pogut provar.\nTot això són delictes greus contra la democràcia i contra els drets democràtics de persones i comunitats. Per tant es podrien catalogar com a crims de lesa humanitat, almenys en el cas de manipulació forçada dels padrons. Recordem que a Bòsnia, aquest tipus de "canvis" es feren en base a la neteja ètnica. Així doncs ens trobem davant un GOVERN DE CRIMINALS que faran el soroll polític que calgui amb excuses com la llengua, l'economia o el sumsum corda per tal de seguir robant i enriquint-se mentre, mentre estem ocupats en altres coses; sobreviure, per exemple, en el cas dels Països Catalans. Què n'esperàvem?\nCarles Camp. Una altra mentida habitual: els 500 anys de la unitat d’Espanya\nLa senyora Dolores de Cospedal, secretària general del Partido Popular (partit, per cert, que encara és l’hora que condemni el règim feixista de Franco), en les mateixes declaracions en què afirmava que “Cataluña nunca fué reino en si misma”, deia que no tenia cap sentit entestar-se a trencar “el país més antic d’Europa”, que “té 500 anys d’antiguitat”.\nAquesta afirmació tan comuna entre polítics, historiadors i, fins i tot, l’opinió pública espanyola, que no respon a cap realitat jurídica o històrica, es basa en l’assumpció infundada que el matrimoni entre Isabel de Castella i Ferran de Catalunya-Aragó, els Reis Catòlics va significar una unió política dels regnes respectius quan, en realitat, va ser, senzillament, una unió matrimonial dinàstica.\nDe la mateixa manera que, actualment, diversos estats de la Commonwealth comparteixen la mateixa sobirana (Elisabeth II) i mantenen la seva plena independència política, Castella, d’una banda, i els diferents regnes de la confederació catalana, de l’altra, van continuar sent estats amb les seves pròpies institucions i lleis. Fins al punt que, morta Isabel el 1504, Castella va tenir els seus monarques privatius –Joana I i Felip I-, mentre que Ferran va tornar als seus regnes, es va tornar a casar –amb Germana de Foix, la reina Germana-i, si li hagués sobreviscut algun hereu, aquest hauria regnat sobre els territoris de la confederació.\nL’autèntica unitat d’Espanya va començar el 1707 a Almansa, amb la invasió i conquesta militar castellanes (i l’ajuda francesa, ja que tot sols els castellans no se n’haurien sortit) dels territoris de l’antiga Corona Catalana i la consegüent supressió forçosa, manu militari, de les seves institucions i del seu corpus jurídic.\nMalgrat això, els reis borbònics van continuar la tradició dels Àustries i van continuar intitulant-se reis de Castella, Lleó, Còrdova, Aragó, València...comtes de Barcelona, del Rosselló, etc., però no pas “reis d’Espanya”. Espanya, per tant, no va existir ni tan sols en la titulatura reial fins a l’arribada al tron d’Amadeu I, el 1870. Fins aquell moment, el títol de “rei d’Espanya” només s’havia fet servir des de fora de les fronteres dels regnes hispànics.\nCatalunya –com Aragó, València o Mallorca- no és Espanya, ÉS d’ESPANYA, fruit d’una invasió militar que va anar seguida d’una repressió ferotge i despietada, que es va prolongar durant segles i que encara dura. Espanya va néixer com a conseqüència d’un acte de força i no, com ens han volgut fer creure, d’una unió matrimonial voluntària i consentida. I la seva unitat, pretesa però no assolida, no ha estat resultat de l’acord de les parts, sinó que s’ha imposat mitjançant execucions, tortures, exili, espoli i persecució lingüística i cultural.\n Posteriorment, Esperanza Aguirre, ha afirmat que Espanya té 3000 anys d’antiguitat. De tota manera, una i altra han fet curt, ja que un predecessor seu, Calvo Sotelo el líder de la CEDA havia arribat a dir que “quan Déu va crear el món, Espanya ja era en el seu pensament”.\nPrefereixo uns Països Catalans a Europa que a la Unió Europea\nDavid Fernàndez: "Prefereixo uns Països Catalans a Europa que a la Unió Europea"\nAlternativa "Falta una veu al Parlament, la de les classes populars" Divisió "És banal parlar d'unitat independentista un mes abans del 25-N" Fàctics "Catalunya té un govern i un consell d'administració"\nBARCELONA | Actualitzada el 22/10/2012 00:00\nFernàndez és un independent que ve de l'activisme social i el cooperativisme. FRANCESC MELCION\nDesprés de debatre-ho molt i d'obtenir més de 100 regidors el 2011, la CUP intentarà fer el salt al Parlament de la mà d'un independent, David Fernàndez (Barcelona, 1974), un periodista que ve de l'activisme social. Abandera un discurs independentista i d'esquerres nítid per fer-se un lloc en una oferta dividida. Té 27.111 avals per intentar-ho.\nEl debat de la llibertat política s'ha precipitat, i l'evolució de la crisi. No hi pot haver normalitat amb tres milions de pobres als Països Catalans.\n¿No us fa por que la divisió de l'independentisme afavoreixi CiU?\nNo, falta una veu al Parlament, la de les classes populars, i s'ha de fer sentir. És banal parlar d'unitat un mes abans del 25-N. La CUP representa una altra manera de fer política i la gran àgora està sent el carrer, amb milers de persones votant per la independència i protestant per les retallades. Al carrer és on les coses poden canviar ara que els mercats han pres tanta sobirania als governs.\nPerò la CUP no va ser a la marxa massiva de l'11-S. Va ser un error?\nHi havia militants de la CUP, i molts participen en l'ANC. Però fa 35 anys que l'esquerra independentista celebra la seva marxa, tenim una pota arreu. A més, l'ANC sembla una rèplica de l'Assemblea de Catalunya, i caldria recordar com va acabar, amb la gran traïció dels líders.\nNo, va doldre quan ERC va dir que "entre el país i l'esquerra, el país". El país i l'esquerra sempre, guanyant o perdent, i no s'hi pot renunciar.\n¿Es veu votant amb Artur Mas la convocatòria d'un referèndum?\nEm veig votant sí al costat del poble. Serà l'única fracció de segon en què coincidirem amb Mas. Qui s'hi oposa més, tot i el poc soroll, són les elits econòmiques, com sempre. Això em fa dubtar, perquè Catalunya té un govern i un consell d'administració.\nSí, és la realpolitik . No és com ho voldríem, però l'evolució política ho ha fet així, després de tanta renúncia. La CUP treballa des de la realitat, però defensarem el marc polític i conceptual dels Països Catalans.\nNo gaire. No crec que passi, però, en tot cas, prefereixo uns Països Catalans a Europa que a la UE, ja que els homes de negre són gàngsters amb corbata i l'euro és un projecte neoliberal. Hi ha vida fora de la UE. També som un país mediterrani, no volem viure d'esquena al sud.\nA voltes cal mirar enrere, a la història cooperativista i a la societat prèvia a la Guerra Civil. A més, Islàndia té un valor simbòlic: no ha pagat el deute, ha jutjat banquers i ha empresonat ministres. No pot ser que Millet, Camps i Matas estiguin al carrer, és un insult quotidià a la democràcia! Miro també a l'Amèrica Llatina, però vull un model propi.\nD'on surten els recursos per finançar les polítiques socials?\nJa ho han fet: un 70% d'empreses de l'Íbex-35 operen en paradisos fiscals. Mas ha retallat en total 6.000 milions, i el frau fiscal puja a 16.000 milions. A més, la CUP és l'esquerra austera i eficient, però ens neguem a creure que fer una escola o un hospital o pagar una pensió siguin despeses. Són inversions.\nCADA DIJOUS, d´octubre de 2012, a març de 2013, a Plural-21, Barcelona.\nVeure el programa complert a les pàgines:\nwww.plural-21.org – telèfon per a inscripcions: 93-4501300\nCada dijous fins el 21 de març de 2013, s´exposarà, en un total de 24 sessions com va tenir lloc aquell “sorprenent” procés. I en poc temps, la resposta serà encara més complerta i contundent, doncs estan cristal·litzant els esforços de moltes recerques fetes des de fa molts anys per molts investigadors independents i voluntaris.\nSHAUDIN MELGAR-fORASTER (ESCRIPTORA I PROFESSORA UNIVERSITÀRIA)\nVisc al Canadà.\nQuan hi ha eleccions dins l’Estat espanyol, les que siguin, sempre m’envien un paper del Cens que diu que estic inscrita. Després m’envien els papers per votar. Aquesta vegada he rebut un paper amb la meva informació, correcta, però em diuen que he d’emplenar un altre paper, fer\nfotocòpia del passaport, enviar-ho a la Delegació Provincial i, més endavant, m’enviaran els papers per votar. Ho comento perquè mai no m’havia passat, sempre era automàtic. Una altra cosa nova: tot ve en castellà. Abans tot plegat era en castellà i en català.\nUna altra catalana que resideix a Toronto ha comentat el mateix que comento.\nAra a mi la Delegacio Provincial no m'accepta els fax que els envio amb la meva informacio (diuen que es pot enviar per fax), no hi ha res a fer. Haure d'enviar-ho per correu postal i no se si tot plegat m'arribara a temps de poder votar.\nShaudin Melgar-Foraster és professora de català i literatura castellana a la Universitat de Toronto.\nTambé és l'autora de llibres juvenils com Més enllà del Somni i la seva continuació Perduts a l'Altre món, així com de El secret de l'Oreneta.\n"CATALUÑA NUNCA FUÉ UN REINO EN SI MISMA". CAL REBATRE-HO\nArmand Sanmamed. Cataluña nunca fué un reino en si misma\nDilluns passat dia 15 d’octubre, la secretaria general del PP i presidenta de Castella-La Mancha, Maria Dolores de Cospedal, va tornar a la càrrega contra la possibilitat que el president de la Generalitat de Catalunya convoqui un referèndum sobre la independència de Catalunya amb els arguments jurídicoadministratius i economicistes habituals. I va reblar el clau afirmant que, a més, “Cataluña nunca fué un reino en si misma”.\nAmb aquest sofisma de caire historicista que l’espanyolisme branda de manera recurrent per restar legitimitat a les aspiracions sobiranistes dels catalans, ens volen fer creure que un territori només tindria legitimat per reclamar la independència si, en algun moment de la seva història, havia estat un regne (reino). Posem per cas, Navarra –com a antic regne de Navarra- o, fins i tot, Galícia, en haver estat efímerament regne de Galícia, estarien legitimades a reclamar la independència, però Catalunya que, per a ells mai ha estat un regne, no. Haver estat, històricament, un regne esdevindria un requisit previ i imprescindible per aspirar a la sobirania.\nSens dubte, que es tracta d’un raonament de consum intern dirigit a la clientela local, el llistó historiogràfic de la qual ve marcat per sèries televisives de caire pseudohistòric tan “rigoroses”com Hispania o Isabel. Una interpretació sense cap fonament, indocumentada però que, tenint en compte el context en què ens movem, és convenient de rebatre.\nEn primer lloc, cal dir que, jurídicament, el fet de no haver estat regne no té cap valor ni cap conseqüència en dret internacional. Només cal fer un repàs a la història dels 194 estats que formen part de l’ONU per comprovar que molts mai, havien estat un regne abans d’accedir a la independència i que, aquest fet, no va suposar cap impediment en el seu camí cap a la condició d’estats sobirans. Tenim exemples a tots els continents: a Europa, estats de tota mida, des d’Ucraïna amb 603.000 km² i més de 45 milions d’habitants, fins a Suïssa, amb 41.000 km² i 7,5 milions d’habitants; a Àsia i, evidentment, a Amèrica, on ningú recorda que els pares de la pàtria invoquessin la preexistència d’un regne dels Estats Units d’Amèrica com a raó per justificar el seu dret a esdevenir independents ni que els anglesos l’utilitzessin en sentit contrari. I, sense sortir d’aquell continent, la senyora de Cospedal segurament deu tenir molt present que cap dels 23 estats de la seva comunitat iberoamericana i hispanoparlant havien estat prèviament regne d’Uruguai, Costa Rica o Colòmbia, per posar alguns exemples.\nEn segon lloc i, de cara a la clientela local, caldria recordar-li a la senyora de Cospedal que confon el nom amb la cosa en equiparar el títol que ostenta el cap de l’estat d’un determinat territori amb el grau de sobirania de què gaudeix aquest territori. M’explico. Prenem l’exemple de Luxemburg: tot i que, nominalment, no és un regne sinó un gran ducat i que el seu cap d’estat no és un rei, sinó un gran duc, ningú pot negar que sigui un estat plenament sobirà.\nDe la mateixa manera, en el cas català, el fet que el cap de l’estat català dugués el títol de comte de Barcelona i no pas el de rei, no tenia res a veure amb el seu nivell de sobirania com a monarca, ni en el del territori sobre el qual exercia el seu govern. Els comtes de Barcelona, i per extensió el seu estat, eren plenament sobirans perquè no devien vassallatge a cap senyor o territori superior. Ni tan sols als reis d’Aragó, per la senzilla raó que, els comtes de Barcelona eren els reis d’Aragó. Tampoc als reis de França que, com a successors dels emperadors carolingis, es reclamaven sobirans de Catalunya malgrat que, des de l’any 987, n’havien perdut el control de facto i, des de 1245 de iure, en virtut del tractat de Corbeil signat per Jaume I i Lluís IX de França, pel qual el rei francès renunciava als seus drets sobre els comtats catalans.\nEn definitiva, digui el que digui la senyora de Cospedal, Catalunya va ser un estat sobirà, des del 987 fins al 1714. Fins i tot, més sobirà que la majoria dels seus veïns, ja que els seus representants tenien la potestat jurídica de negar o concedir la corona a aquells que la pretenien en funció de si juraven o no les seves constitucions o de si complien o no les seves funcions segons les lleis de la terra. La història, en aquest cas, ens forneix d’arguments prou contundents per rebatre les seves afirmacions poc documentades.\nLa realitat política i el dret internacional s’encarregaran de la resta.\n14/10/12 02:00 - JOSEP-LLUÍS CAROD-ROVIRA\nPertanyo a les darreres generacions d'antifranquistes, per a molts dels quals els Països Catalans eren el referent bàsic, cultural i nacional. Val la pena de recuperar el tema, per l'evolució de la situació i la consciència política al Principat. Aquest, sovint, fa tot l'efecte d'haver-se desentès i girat l'esquena al País Valencià i a les Illes Balears, on l'autonomia política ha creat més distància amb Catalunya que proximitat. En un altre moment, ja vaig referir-me als errors comesos i a les dificultats aparegudes en el camí de la nostra normalitat com a poble. Ara, voldria parlar de les conseqüències positives que la independència d'una part del territori comportaria sobre la resta. Sóc dels qui creuen que la nació cultural dels Països Catalans pot ser també una nació política i, personalment, continuaré treballant perquè així sigui un dia. Això, però, no vol dir uniforme ni centralitzada, sinó diversa i articulada sobre vincles federals: la mata de jonc, de Ramon Muntaner.\nSóc d'aquells a qui fa mal al cor veure el mapa incomplet del meu país, quan així apareix en imatges reivindicatives, amb una frontera entre Vinaròs i Alcanar i bandejant les quatre illes. El dia de la independència serà un dia de gran alegria, sí, però jo no podré tenir una satisfacció plena veient com uns territoris i una gent que, en el meu imaginari, formen el meu país, “una pàtria tan petita que la somio completa”, queden fora del nou estat. Per això confio que una Catalunya independent actuarà amb més fermesa i intel·ligència cap al País Valencià i les Balears que no ho ha fet fins ara. Els mitjans públics audiovisuals hauran d'aspirar a ser vistos sense problemes a tot l'àmbit lingüístic i les indústries de la cultura tindran més interès que mai en un mercat potencial de més de 12 milions de possibles consumidors, un cop l'estatus internacional de la llengua haurà fet un salt legal històric, perquè aquesta només és del tot, si és amb tots els territoris. I així com el Principat té signats acords amb estats com Argentina, l'Equador o Moçambic, també els governs autònoms valencià i balear podran tenir-ne amb la República de Catalunya, en cultura, economia, comerç, transport, etc. La involució autonòmica previsible, la reprovincianització, la mort del corredor mediterrani, l'augment de l'espoli i la minva de la inversió pública estatal, sense Catalunya, farà que a valencians i balears ser espanyols els surti encara molt més car. Potser, llavors, el reforçament dels vincles amb Catalunya podrà encomanar-hi el desig interessat d'una vinculació amb el nou estat, sobre bases federals i mútuament respectuoses.\nHi ha dos casos que ens poden interessar: Irlanda i Hongria. En el cas hongarès, els ciutadans d'aquesta llengua i cultura que van quedar fora de la nova Hongria, tenen dret a la nacionalitat hongaresa, si així ho demanen. Això afecta els hongaresos de Romania, Eslovàquia, Sèrbia i Ucraïna. En el cas irlandès, també els ciutadans dels sis comtats d'Irlanda del Nord, súbdits britànics, poden accedir a la nacionalitat i al passaport de la República d'Irlanda, si ho sol·liciten. Però, a més, poden ser candidats a les eleccions al sud i ser-hi escollits per ocupar-hi càrrecs públics, si bé no hi tenen dret a vot. Són elegibles, però no electors. En el nostre cas, podríem fer una cosa similar: concedir la nacionalitat catalana, amb el passaport corresponent, als valencians i balears que la sol·licitessin, així com als ciutadans de la Franja i Catalunya Nord que complissin el mateix requisit, nacionalitat que simultaniejarien amb l'espanyola o la francesa. I caldria pensar també en la seva elegibilitat i ocupació de càrrecs públics. Res que no hàgim fet ja, al llarg de la història. D'on han estat, si no, la majoria de responsables de la política lingüística de Catalunya i d'on és ara el president de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals?


Avís Legal - El Machistre\nT’agraïm que hages decidit visitar-nos.\nVolem que la teua experiència en el lloc siga el millor posible\nPer a accedir els nostres servicis, declares que eres major d’edat i que tens capacitat legal d’obrar d’acord amb la teua llei nacional.\nL’accés i la navegació en el lloc web, o l’ús dels servicis del mateix, impliquen l’acceptació expressa i íntegra d’estes totes i cada una de les presents Condicions Generals, incloses tant les Condicions Particulars fixades per a certes promocions com la Política de Privacitat i Cookies, relativa a les finalitats dels tractaments de les dades que ens facilites.\nPer favor, et recomanem que les lliges atentament.\nEn compliment de la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Servicis de la Societat de la Informació i del Comerç Electrònic, les dades identificatives del titular del Portal Web www.elmachistre.es són:\nCarrer Velázquez 28001 · Spain\nSocietat inscrita en el Registre Mercantil de Madrid Per a qualsevol dubte o consulta, pot posar-se en contacte amb nosaltres a través de l’e-mail: info@elmachistre.es L’accés a www.elmachistre.es suposa l’acceptació expressa de l’Usuari a les presents Condicions Generals d’ús, que podran ser modificades o substituïdes pel seu titular en qualsevol moment i sense previ avís.\nLes següents Condicions Generals regulen l’ús i accés al portal Web www.elmachistre.es, la finalitat de les quals és ser porta d’entrada a PYR REAL ESTATE S.L., oferint als usuaris informació, servicis i continguts via Web. A través de la pàgina web, l’Usuari té accés a informació sobre productes i servicis específics, ferramentes i aplicacions.\nLes dades i informacions sobre productes o servicis, preus i característiques o altres dades rellevants oferits a través de la pàgina web són realitzats, proporcionats i actualitzats per proveïdors i terceres empreses. PYR REAL ESTATE S.L. no és, en cap cas, responsable de les dits dades i informacions ni assumix cap obligació sobre els mateixos.\nL’usuari es compromet a fer un ús adequat dels continguts, servicis, aplicacions i ferramentes que estan accessibles en www.elmachistre.es, amb subjecció a la Llei i a les presents Condicions Generals d’ús i, si és el cas a les condicions particulars que puguen establir-se per a l’accés a determinats servicis i aplicacions, respectant en tot moment als altres Usuaris de la mateixa.\nEn cas d’incompliment total o parcial per l’Usuari de les presents condicions generals d’ús, PYR REAL ESTATE S.L.. es reserva el dret de denegar l’accés a www.elmachistre.es sense necessitat de previ avís a l’Usuari.\nPer a l’accés a determinats servicis i ferramentes de PYR REAL ESTATE S.L. es necessari el registre de l’usuari, que es realitzarà a través d’un formulari de registre. La informació i dades a facilitar serà veraç i exacta, sent en tot cas l’usuari responsable de les manifestacions falses o inexactes que realitze i dels possibles perjuís que puga ocasionar a PYR REAL ESTATE S.L. i a altres usuaris per la informació que facilite.\nPer a accedir a www.elmachistre.ess, l’usuari haurà d’introduir el loguet i password seleccionats per ell en el moment de finalitzar el registre d’usuari. Les dites claus d’accés són PERSONALS i INTRANSMISSIBLES, sent responsable de la custòdia dels mateixes l’usuari, qui haurà de mantindre en la més absoluta i estricta confidencialitat.\nL’Usuari serà l’únic i exclusiu responsable pels danys, gastos de l’ús del servici per tercers i conseqüències que pogueren derivar-se de la pèrdua, robatori, revelació a tercers, o trencament de les obligacions de guarda i custòdia assumides per l’usuari.\nLes dades facilitats per al registre d’usuaris de la pàgina web www.elmachistre.es seran emmagatzemats en un fitxer titularitat de PYR REAL ESTATE S.L., que es troba inscrit en l’Agència Espanyola de Protecció de Dades, i que té com a finalitat la gestió de les relacions amb els Usuaris de www.elmachistre.es, així com la gestió i seguiment de les relacions contractuals amb els clients i potencials clients, l’enviament del butlletí de novetats, notícies i ofertes, no sent cedits en cap cas a tercers sense l’exprés consentiment del titular de les dades.\nL’usuari podrà, en qualsevol moment i de forma totalment gratuïta, exercitar els seus drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició al tractament de les seues dades a través de correu electrònic en la direcció següent:\nPYR REAL ESTATE S.L. adoptarà totes les mesures al seu abast per a impedir qualsevol tipus de conducta contrària a les Lleis Espanyoles i cooperarà amb les autoritats competents en la identificació dels subjectes responsables de les accions que puguen suposar violacions de les lleis aplicables al present lloc Web.\nQuan visites el lloc o et comuniques amb nosaltres a través del lloc o utilitzant qualsevol altra forma de comunicació electrònica, com a correu electrònic i sol·licituds d’informació, acceptes expressament la utilització i incorporació de les teues dades als nostres fitxers de gestió, seguiment i promoció per a les finalitats arreplegues en el Document “Política de Privacidad”, així com els termes i obligacions establits en les presents Condicions Generals.\nL’Usuari, a l’acceptar les presents condicions Generals d’Ús, s’obliga expressament a:\n– No realitzar cap acció destinada perjudicar, bloquejar, danyar, inutilitzar, sobrecarregar, de forma temporal o definitiva, les funcionalitats, ferramentes, continguts i/o la infraestructura de la pàgina web, de manera que impedisca la seua normal utilització.\n– Custodiar i mantindre la confidencialitat de les claus d’accés associades al seu nom d’Usuari, sent responsable de la utilització de les dites claus d’accés personals i intransferibles per part de tercers.\n– No introduir ni realitzar continguts injuriosos o calumniosos, tant d’altres Usuaris com de terceres empreses alienes a PYR REAL ESTATE S.L.\n– No utilitzar qualsevol dels materials i informacions continguts en este lloc Web amb fins il·lícits i expressament prohibits en les presents Condicions Generals d’ús, així com a les condicions particulars que, si és el cas, s’establisquen per a determinades aplicacions y/o utilitats i que resulten contraris als drets i interessos de PYR REAL ESTATE S.L., els seus usuaris y/o tercers.\n– No oferir ni distribuir productes i servicis, ni realitzar publicitat o comunicacions comercials no sol·licitades a altres Usuaris i visitants de PYR REAL ESTATE S.L.\nL’usuari respondrà dels tots els danys i perjuís de tota naturalesa que PYR REAL ESTATE S.L. o qualsevol tercer puga patir com a conseqüència de l’incompliment de qualssevol de les obligacions a què queda sotmés per virtut d’estes “Condiciones Generals d’ús”; o de la llei en relació amb l’accés i/o utilització de la pàgina www.elmachistre.es\nPYR REAL ESTATE S.L. T’informa que podràs en qualsevol moment desistir en el tractament de les teues dades així com establir una navegació segura/privada. Este desistiment no comporta cap cost ni càrrec per a l’usuari; et recomanem que accedisques a la nostra Política de Privacitat Web per a conéixer com exercitar els teus drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposición.\nEl lloc web www.elmachistre.es , les pàgines que comprén i la informació o elements continguts en les mateixes (incloent textos, documents, fotografies, dibuixos, representacions gràfiques, entre altres) , així com logotips, marques, noms comercials o altres signes distintius, es troben protegits per drets de propietat intel·lectual o industrial, dels que PYR REAL ESTATE S.L. es titular u ostenta autorització per a la seua utilització i comunicació pública dels legítims titulars de les mateixes.\nL’Usuari s’obliga a usar els continguts de forma diligent i correcta, d’acord amb la llei, la moral i l’orde públic. PYR REAL ESTATE S.L. autoritza l’usuari per a visualitzar la informació que es conté en este lloc web, així com per a efectuar reproduccions privades (simple activitat de descàrrega i emmagatzemament en els seus sistemes informàtics), sempre que els elements siguen destinats únicament a l’ús personal. En cap cas, això significarà una autorització o llicència sobre els drets de propietat de PYR REAL ESTATE S.L. o dels legítims titulars de les mateixes.\nL’Usuari no està autoritzat per a procedir a la distribució, modificació, cessió o comunicació pública de la informació continguda en esta Web en qualsevol forma i siga quina siga la seua finalitat\nLes connexions i enllaços a llocs o pàgines Web de tercers s’han establit únicament com una utilitat per a l’Usuari. PYR REAL ESTATE S.L. no és, en cap cas, responsable de les mateixes o del seu contingut.\nPYR REAL ESTATE S.L. no assumix cap responsabilitat derivada de l’existència d’enllaços entre els continguts d’este lloc i continguts situats fora del mateix o de qualsevol altra menció de continguts externs a este lloc. Tals enllaços o mencions tenen una finalitat exclusivament informativa i, en cap cas, impliquen el suport, aprovació, comercialització o cap relació entre PYR REAL ESTATE S.L. i les persones o entitats autores i/o gestores de tals continguts o titulars dels llocs on es troben.\nPer a realitzar enllaços amb la pàgina Web www.elmachistre.es serà necessària l’autorització expressa i per escrit dels titulars del portal.\nPYR REAL ESTATE S.L. no garantix l’accés continuat, ni la correcta visualització, descàrrega o utilitat dels elements i informació continguts en les pàgines del portal www.elmachistre.es que poden veure’s impedits, dificultats o interromputs per factors o circumstàncies fora del seu control o alienes a la seua voluntat, ni d’aquells que siguen produïts per l’existència de virus informàtics en Internet.\nPYR REAL ESTATES S.L. no assumix cap responsabilitat per danys, perjuís, pèrdues, reclamacions o gastos, produïts per:\n– Interferències, interrupcions, fallades, omissions, retards, bloquejos o desconnexions, motivades per errors en les línies i xarxes de telecomunicacions o per qualsevol altra causa aliena al control de PYR REAL ESTATE S.L.\n– Intromissions il·legítimes per mitjà de l’ús de programes malignes de qualsevol tipus i a través de qualsevol mitjà de comunicació, com ara virus informàtics o qualssevol altres;\n– Ús indegut o inadequat de la pàgina web de PYR REAL ESTATE S.L.\n– Errors de seguretat o navegació produïts per un mal funcionament del navegador o per l’ús de versions no actualitzades.\nPYR REAL ESTATE S.L. no és responsable ni en cap cas respondrà enfront dels usuaris i a tercers sobre actes de qualsevol tercer alié a PYR REAL ESTATE S.L. que comporte o puga suposar la realització d’actes de competència deslleial i publicitat il·lícita o la infracció dels drets de propietat intel·lectual i industrial, dels secrets empresarials, de compromisos contractuals de qualsevol classe, dels drets a l’honor, a la intimitat personal , familiar i a la imatge, dels drets de propietat i de tota altra naturalesa pertanyents a un tercer per raó de la transmissió, difusió, emmagatzemament, posada a disposició, recepció, obtenció o accés als continguts\nTota la política de tractament de dades personals la trobaràs en la Política de Privacitat, que forma part integrant d’estes Condicions Generals però que, per simplicitat, hem posat en un document a banda: Política de Privacitat\nEl present avís Legal i els seus termes i condicions es regiran i interpretaran d’acord amb la Legislació Espanyola. L’usuari, pel sol fet d’accedir a la pàgina web www.elmachistre.es u obtindre la condició d’usuari registrat atorga, de forma irrevocable, el seu consentiment a què els tribunals competents per defecte puguen conéixer de qualsevol acció judicial derivada de o relacionada amb les presents condicions, o amb el seu ús d’este Lloc o la navegació realitzada pel mateix.


Obert el procés de selecció de personal per a constituir una borsa de treball de personal de manteniment i treballs de tramoia del Teatre des Born.\nObert el procés de selecció de personal de la Fundació Ciutadella Cultura per a constituir una borsa de treball de personal de manteniment i treballs de tramoia del Teatre des Born.\nEl termini de presentació de sol·licituds és de 20 dies hàbils, comptadors des del dia següent de la publicació de les bases en el BOIB (n. 100, 27 de juliol). Les persones interessades poden presentar les sol·licituds d’acord amb les bases aprovades fins el dia 24 d’agost de 2021.\nLes persones que formin part d'aquesta borsa, prestaran els serveis com a personal de la Fundació Ciutadella Cultura en el Teatre municipal des Born.\nLes funcions generals del personal de manteniment i treballs de tramoia són el manteniment general de l’edifici i de les instal·lacions elèctriques, de fontaneria i maquinària, entre d’altres; així com tasques de tramoia (preparar l’escenari d’acord amb l’especificació tècnica i vetllar pel correcte funcionament de les instal·lacions durant les funcions i assajos).


2016-2017 | Maristes Xarxa Innovació\nPresentem el projecte Maristes Xarxa Innovació. L’acte al Palau de Congressos de Girona el 7 de setembre és l’inici d’un viatge que compta amb la il·lusió i el compromís de la comunitat educativa marista de Catalunya. Intuïcions, propostes, incerteses i preguntes, moltes preguntes. És un projecte que demana la participació de tots, per construir junts un nou model educatiu marista. Un projecte de cocreació que ens ensenya a treballar d’una altra manera, també com a comunitat educativa.\nDurant la primera part del curs hi ha un gran moviment de participació a les escoles. Es creen les comissions d’innovació de cada centre. Es dinamitzen trobades i espais per a la generació de propostes. El web www.maristesxarxainnovacio.cat canalitza la participació. El dia 11 de febrer culmina el procés de generació de propostes amb una trobada presencia al col·legi Maristes la Immaculada de Barcelona. 24 propostes recullen el sentir de la comunitat educativa.\nDurant la segona part del curs, es tracen el trets que han de caracteritzar la xarxa d’escoles que volem . Això es fa a partir del treball de diversos equips i, com no, dels fruits del procés participatiu. Els trets són expressió dels punts forts que tenim com a escoles maristes i apunten els reptes que volem assumir per créixer, millorar i transformar.\nUn any ple d’il·lusió i d’expectatives. L’inici ha estat estimulant i ple d’energia. Com a comunitat ens sabem en ruta.\nVols saber-ne més? Benvinguts al llarg viatge


L'esparver és l'ocell que ha vingut a viure a les golfes de Cal Feixas, de fet són una parella, que han posat els seus ous a un forat de les golfes, i quan surten i volen per sobre els camps, fan un crit que espanten a tots els ocells petits, ratolins, conills, talps...\nEstem contents amb l'esparver, ens guarda els cirerers i les pesolers dels tudons, i estornells.\nDijous 1 de Maig. Festa\nCom que el dijous 1 de maig és festa, aquesta setmana repartirem el divendres.\nS’emporten el vedell\nAvui ens venen a buscar el vedell, i ara, les vaques que van quedar prenyades l’estiu amb el toro, n’estan esperant un cada una, que aviat naixeran. L’embaràs de les vaques dura 9 mesos.\nEl combat amb l’herba\nHa arribat el moment de la demostració de la potència de la natura, plou i surt herba per tot arreu, aquest any no es diferencia en res als altres,l’herba guanya de golejada, només la mateixa natura amb la calor i la secada hi pot posar fre, nosaltres, no hi tenim res a fer, només de formiguetes.\nHem començat a preparar el planter, de pebrots i albergínies, aviat farem el planter de tomaqueres.\nA l'hort les faberes i les pesoleres, ja fan bastant goig, i aviat tindrem les primeres cebes i alls tendres. Els ametllers han començat a florir.\nAquest mes de febrer, hem podat una mica els fruiters, però no hem tingut temps de podar les oliveres ni tampoc els ametllers, també els hagués anat bé.\nPRENSADA DE LES OLVES\nFinalment hem collit les olives de la primera prensada, i aquest dimecres les portarem al molí de Rajadell.\nAviat tindrem l'oli.\nS'acava el 2013\nLa setmana vinen tornarem a servir les comandes el dillns dia 30, perquè el dimarts és cap dany, i el dijous també servirem, com sempre.\nLa setmana que ve ja és Nadal, les comandes les repartirem el dilluns 23 i el divendres 27.\nQue tingueu unes Bones Festes\nÉs l'hora de collir les olives\nHa arribat el fred, i és l'hora de collir les olives, l'oli d'aquest any ja se'ns ha acabat, i n'hem de tornar a fer. Ah, per cert, no us ho havia explicat, però el toro del veterinari va anar bé, ens va deixar les dues vaques embarassades.\npàgina: 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47


Calviño per als peus a Esglésies i impedeix mesures populistes que ofegarien encara més l'economia – CATzona\nCalviño per als peus a Esglésies i impedeix mesures populistes que ofegarien encara més l'economia\nEl consens històric que han aconseguit arribar a patronal i sindicats sobre les mesures que calen per ajudar les empreses i els treballadors en la situació d'emergència econòmica pel Covid-19 no s'ha pogut replicar en el Consell de Ministres.\nEl Govern de coalició no va ser capaç d'entendre aquest dissabte per treure de llimbs a milions d'empreses i treballadors que esperen en suspens l'activació d'un pla d'estímuls i ajudes per fer front a la cessació d'activitat sobtat que ha portat l'estat d'alarma.\nLes exigències de Unides Podem en terrenys complicats de legislar i no urgents -per no tenir un cost immediat per als beneficiaris- van impedir a Sánchez sortir amb un text clar d'un Consell de Ministres que va durar més de set hores.\nLa formació de Pablo Iglesias va insistir a anunciar un increment de la despesa pública per ajudar exclusivament als ciutadans més desfavorits i obviar els suports a les empreses. Una idea a la qual es va oposar de manera frontal la vicepresidenta econòmica Nadia Calviño.\nA més de mesures de suport als més vulnerables, Unides Podem considera vital aprovar amb urgència l'ajornament de les hipoteques que han de pagar els espanyols, condonar l'IVA als autònoms i les cotitzacions socials a la Seguretat Social de les empreses.\nAlgunes d'aquestes idees no sonen malament a el PSOE, però com que el pagament de les hipoteques no es produeix fins al primer dia del mes (és a dir, dins de més de 15 dies) i els altres dos pagaments tampoc són immediats (en el cas de l'IVA hi ha fins al 20 d'abril), l'Executiu és partidari d'esperar a redactar aquests decrets amb més calma i centrar-se en el que Calviño sí que considera urgent: la flexibilització dels mecanismes pels ERTO (expedient de regulació temporal d'ocupació), garantir la liquiditat a les empreses i protegir els treballadors, entre d'altres.\nEl paper de la vicepresidenta de Govern i ministra d'Economia enfront de les reivindicacions de l'vicepresident Pablo Iglesias va ser crucial, segons expliquen a aquest diari diverses fonts coneixedores de el tens debat que es va viure a La Moncloa aquest dissabte.\nL'impuls del social era una de les principals reclamacions de Unides Podem i la seva basa a jugar dins el Govern de coalició de Pedro Sánchez per treure rèdit entre els seus votants. Per aquest motiu, llevant el cas de Yolanda Díaz que s'ha quedat amb Treball, els seus membres hagin ocupat carteres principalment de contingut social.\nTant és així que la cartera més important se l'ha quedat el propi Esglésies que, com a vicepresident de l'Àrea Social, és el responsable de les polítiques de dependència, a les quals es pretén (o pretenia fins a l'arribada de l'coronavirus) donar una empenta de més de 500 milions d'euros anuals, i de l'propi Imserso.\nEn aquest context, Iglesias està buscant el seu lloc en un estat d'alarma en el qual la autoritat competent serà l'Estat i sota la direcció de Sánchez, seran autoritats competents delegades la ministra de Defensa, el ministre de l'Interior, el ministre de Transports i el ministre de Sanitat. Tots ells de el PSOE.\nLa resta de les àrees -incloses les de Unides podem- queden sota el paraigua de Sanitat, la cartera de Salvador Illa, segons va explicar ahir el president de Govern.\nEn tot moment, els empresaris han expressat que el prioritari en aquesta crisi és la Sanitat. Però també han advertit que hi ha moltes empreses i sectors contra les cordes que requereixen assistència urgent . El turisme, el transport i el comerç figuren entre els més damnificats pel coronavirus.\nAquesta urgència que s'ha tractat de transmetre no va ser entesa aquest dissabte pels membres de el Consell de Ministres, que no van ser capaços d'aparcar les seves diferències per a el menys, aprovar la mesura que els agents socials han apuntat com més urgent: la flexibilització dels ERTE i la protecció estatal dels treballadors que es vegin afectats per ells.\nMalgrat que Sánchez va avançar expressament que s'aprovarà dimarts que ve, després de la seva compareixença d'aquest dissabte a la nit, CCOO i UGT van difondre un comunicat conjunt exigint mesures sociolaborals amb caràcter urgent.\nUna batalla pel social\nLa batalla entre Unides Podem i el PSOE pel discurs social no és nova. Sense anar més lluny, recentment Iglesias es va intentar 'ensenyorir' de l'ingrés mínim vital que té la intenció de posar en marxa el Govern. No obstant això, José Luis Escrivá, ministre d'Inclusió, Seguretat Social i Migracions, ja ha deixat clar en les seves intervencions parlamentàries que serà el seu departament el que s'ocupi d'aquesta mesura.\nLa situació sobrevinguda pel coronavirus s'ha portat per davant moltes aspiracions de Unides Podem en matèria social, atès que ara els pressupostos generals de l'Estat (PGE) hauran de centrar-se en combatre aquesta crisi sanitària i deixaran aparcades altres promeses.\nUna realitat i un nou context que en Unides Podem admeten conèixer, però que els està costant molt assumir.\nCarles Riba insòlit: Un home apassionat, divertit i fan de Sofia Loren


Aliments afrodisíacs. Mite o realitat? | LA NUTRICIONISTA\nSempre hem sentit a parlar dels aliments afrodisíacs, però què té de cert que determinats aliments o begudes ens despertin o ens facin augmentar el desig sexual?\nLa paraula aphrodisiac fa honor a la deessa grega de l’amor Afrodita.\nDes de l’inici dels temps, sempre s’han buscat fórmules màgiques per seduir la parella, o bé que les trobades siguin més plaents.\nEls primers afrodisíacs de què tenim notícia eren plantes i aliments, en forma de genitals, o altres que desprenien aromes que s’acostaven a les secrecions sexuals. Us imagineu quins són?\nI qui no ha planejat un sopar romàntic, per portar al propi terreny la persona que ens atrau? La invitació a menjar s’ha convertit en la nostra societat en una arma de seducció. I és que per tal de començar a generar endorfines, diuen que els preliminars són molt importants!\nQuins aliments estan associats amb efectes afrodisíacs?\nEl marisc té un elevat contingut en zinc, un mineral imprescindible en la producció de testosterona, l’hormona més important en la modulació del desig sexual en els homes. En alguns d’aquests casos, una aportació especial i controlada de zinc pot produir una millora en la funció sexual i la libido. Curiosament, les ostres, un aliment de referència en la cuina afrodisíaca, són especialment riques en aquest mineral.\nDiuen que Casanova es menjava 20 ostres cada dia, i tenia fama de gran amant!\nQui no ha sentit a dir que la xocolata és el millor substitut del sexe?\nLa xocolata és l’aliment dels Déus segons els asteques, i conté un aminoàcid, el triptòfan, que és precursor de la serotonina, l’hormona de la felicitat, responsable del plaer, el bon humor i el benestar.\nEl picant crea un augment de sudoració i temperatura corporal. Per això es relaciona a vegades amb el moment en què estàs davant d’una persona que t’agrada.\nEs creen endorfines, per compensar la sensació, de la mateixa manera que quan ens cremem, segreguem endorfines per compensar el dolor.\nLa canyella, el gingebre i el cardamom són condiments que estimulen la circulació sanguínia. Es diu que desperten la passió en les dones i en els homes facilita l’erecció.\nLes fruites tropicals, de formes suggerents, com el mango, que no és només un bon antioxidant, sinó que també conté triptòfan i zinc. I l’alvocat, ric en greixos insaturats i vitamines, els asteques l’anomenaven “Ahuacuatl”, que significa arbre dels testicles.\nI les fruites vermelles, com les maduixes que contenen bioflavonoides, substàncies que tenen un efecte positiu en la circulació sanguínia.\nAquest bulb està relacionat amb la potència sexual, per les seves propietats beneficioses per al sistema circulatori. Però ull amb els que sou molt petoners, l’alè us pot jugar una mala passada!\nI en podríem trobar d’altres…\nTambé és freqüent acompanyar els àpats especials, amb vi o cava, ja que ens pot produir un efecte relaxant i, per tant, desinhibeix, de manera que les inseguretats i els tabús es dilueixen.\nAra bé, podem afirmar que existeixen els aliments afrodisíacs?\nS’ha comprovat que un 80% és suggestió. La relació entre els aliments afrodisíacs i la libido és molt més psicològica que fisiològica. El cap és molt potent, i si estem convençuts que allò que mengem és afrodisíac, podem notar-ne els efectes.\nVeritablement, el millor afrodisíac és el que genera una bona i estimulant companyia, un ambient adequat (música, llum, olors) i la predisposició per donar i sentir plaer sexual.\nAlguns consells dietètics per a aquests àpats preliminars:\nMenjar lentament per a una bona digestió.\nFer àpats lleugers, que no siguin molt copiosos, ja que la sang es concentrarà a l’estómac per fer la digestió.\nBeure alcohol en moderació, que després passa el que passa…\nEvitar verdures flatulentes: cols, calçots, carxofes, etc. Que poden tenir efectes secundaris no desitjats.\nAixí doncs, actualment no hi ha cap estudi que demostri l’eficàcia dels aliments afrodisíacs, però no hi perdem res per utilitzar els ingredients que la natura ens ofereix, i que des de fa molts anys se’ls han adjudicat connotacions afrodisíaques. Sempre seran un bon complement a una vetllada romàntica!\n← Menja amb bastonets, menja conscient Consells per a un pes saludable →\n2 pensaments a “Aliments afrodisíacs. Mite o realitat?”\nRaimon 11 de març de 2015 a les 18:56\nMolt interessant i pedagògic. Ja vaig que no hi guanyo res inflant-me d’alvocats mentre sóc a Mèxic (a banda que sçon boníssims!). Andele, salut!\nMireia Autor de l'entrada 19 de març de 2015 a les 21:42\nRaimon! Bé, si més no gràcies els seus greixos insaturats beneficiarà el teu sistema cardiovascular i conté una bona dosi de vitamines antioxidants, molt necessàries, especialment en esportistes. Vol dir, que t’anirà genial per acompanyar l’aventura ciclista! Andele!


Espanya registra 112 noves defuncions per covid-19 i 159.161 infectats més, amb 17.269 hospitalitzats, 2.227 a l’UCI – La Manyana\nEspanya registra 112 noves defuncions per covid-19 i 159.161 infectats més, amb 17.269 hospitalitzats, 2.227 a l’UCI\nLa incidència acumulada s'enfila fins als 3.156 casos per cada 100.000 habitants\nACN / Una professional de l'Hospital Clínic rep la tercera dosi de la vacuna contra la covid-19.\nEspanya ha registrat aquest dimarts 90.620 morts per covid-19 des de l’inici de la pandèmia, el març del 2020, després de sumar-ne 112 des de l’últim registre. Hi ha hagut 159.161 positius més, fet que deixa la xifra d’infectats en 7.930.528. La incidència acumulada a 14 dies és de 3.156,63 infeccions per cada 100.000 habitants, 28,72 punts més que en l’últim recompte. Hi ha 17.269 persones ingressades a l’hospital, 2.227 de les quals a l’UCI. Des de l’inici de la pandèmia Madrid encapçala el rànquing dels territoris amb més víctimes mortals causades per la covid-19, amb 16.414. Després se situa Catalunya amb 16.178 i en tercer lloc Andalusia amb 11.626, segons dades del Ministeri de Sanitat.\nEn els darrers 7 dies hi ha hagut 473 víctimes mortals, de les quals Andalusia n’ha registrat 62, el País Valencià 58, Castella i Lleó i l’Aragó 56 cadascuna i les Canàries 53. A Madrid n’hi ha hagut 19 l’última setmana i a Catalunya 2.\nPel que fa al nombre total de contagis que hi ha hagut des de l’inici de la pandèmia, a Catalunya és on més se n’han acumulat amb 1.476.170 casos, seguida per Madrid amb 1.303.596 casos i Andalusia amb 1.096.071.\nEn aquests moments, al conjunt de l’Estat hi ha 17.269 pacients ingressats per la infecció, que ocupen el 13,87% de tots els llits disponibles. Un total de 2.227 persones estan ingressades a l’UCI, el 23,62% del total de llits per a crítics a l’Estat.\nA Catalunya hi ha 3.813 pacients a l’hospital per coronavirus, el 15,42%, i a l’UCI n’hi ha 569, cosa que suposa un 42,98% de la capacitat total. Això significa que 4 de cada 10 llits de cures intensives estan ocupats per malalts de covid-19.\nEn les darreres 24 hores hi ha hagut 2.428 persones hospitalitzades a l’Estat per la infecció i 2.176 han estat donades d’alta. Del total d’hospitalitzacions, a Catalunya n’hi ha hagut 474, a Madrid 473 i a Andalusia 340.\n38.125.469 persones a l’Estat tenen dues dosis de la vacuna contra el coronavirus, el 90,5% de la població diana (la major de 12 anys) i el 80,3% de la població total. Així ho recullen les xifres diàries de vacunació que aporta el Ministeri de Sanitat.\nEn paral·lel, el 92,5% de la població diana, el 82,1% de la total, ha rebut almenys una dosi. Són 38.956.399 persones. D’altra banda, 16.812.886 persones han rebut dosis addicionals i 1.284.395 nens d’entre 5 i 11 anys han estat vaccinats amb la primera vacuna, el 38,3% del total que la pot rebre.\nEl govern espanyol ha entregat a les comunitats autònomes i a l’Exèrcit fins a aquest 13 de gener 90.294.678 (75%) dosis de les vacunes contra la covid-19 i fins ara se n’han administrat 86.326.709, que representen el 95,6% del total.\nLa comunitat que més n’ha rebut ha estat Andalusia (15.821.050), n’hi ha dues que les han injectat totes (Extremadura i Galícia) i Melilla és la que ha administrat el percentatge més baix (84,11%).\nA Catalunya, 6.036.603 persones han rebut dos vaccins (el 77,6% de la població general i el 87,9% de la població diana), mentre que 6.199.976 en tenen almenys una (el 79,7% i el 90,3% respectivament). Hi ha 2.615.449 persones amb dosis addicionals. En total s’han rebut fins ara 13.944.960 dosis i se n’han administrat 13.205.924, el 94,7%.\nLa Unió Europea ha adquirit per a Espanya, fins al quart trimestre de l’any, 218.448.216 vacunes, de les quals fins ara l’Estat n’ha rebut el 55,1%, 120.443.625. A les que ha distribuït a les comunitats autònomes cal afegir les 212.238 que ha rebut l’Exèrcit (fins ara n’ha administrat 208.015, el 98,01%) i les 10.810 per a la Sanitat Exterior, totes administrades.


El FC Barcelona anuncia un ERTO per jugadors i personal no esportiu\nEl FC Barcelona ha anunciat un Expedient de Regulació Temporal d'Ocupació (ERTO) per jugadors de les diferents plantilles, així com per a la resta de personal no esportiu, segons ha decidit la junta directiva en la reunió mantinguda aquest dijous de forma telemàtica per "minimitzar l'impacte econòmic que la crisi del coronavirus està provocant en l'activitat" del club culer.\n"Davant d'aquest escenari d'emergència sanitària, la junta directiva ha decidit implementar una sèrie de mesures per pal·liar els seus efectes i reduir les afectacions econòmiques d'aquesta crisi. D'entre les mesures adoptades, cal destacar les relatives a l'àmbit laboral, motivades per la necessitat de implementar mesures d'adaptació de les obligacions contractuals amb el personal del club a les noves, i transitòries, circumstàncies que estem vivint", informa l'entitat blaugrana.\n"Es tracta de la presentació dels diferents expedients relatius a l'àmbit esportiu (futbol i altres esports professionals), així com a la resta de personal no esportiu". Aquests expedients es tramitaran davant del Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya, un cop el FC Barcelona hagi "compartit amb tot el seu personal, esportiu i no esportiu, tots els aspectes relatius a aquestes mesures, i el seu abast".\nAquestes mesures que el FC Barcelona vol implementar seguint "escrupolosament les normes formals laborals, sota els criteris de proporcionalitat, i sobretot equitat, i amb l'únic objectiu de reprendre l'activitat de club tan aviat com sigui possible".\nNo obstant això, el FC Barcelona no va explicar en el seu comunicat si la reducció salarial afectarà a totes les seccions de la mateixa manera o si l'equip de futbol -amb millors sous- assumirà la part més important i desconeixent les condicions de l'ERTO.\nA més, en altres assumptes, el club català va anunciar diferent mesures per lluitar contra el coronavirus conjuntament amb el Patronat de la Fundació Barça. Entre elles, les instal·lacions de club, tant les esportives com les annexes, han estat posades a disposició del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya.\nEs llançarà el programa 'T'acompanyem a Casa', per contactar proactivament amb tots els socis majors de 80 anys, per informar-los i assistir-los, i fer un seguiment durant aquesta crisi. Aquest programa és l'adaptació del programa 'T'acompanyem', que, en col·laboració amb la Creu Roja, es dóna al Camp Nou els dies de partit a totes aquelles persones amb problemes de mobilitat, entre altres mesures.


Poesia i drets humans a Primària\nPoesia i drets humans, pàgina principal | Poesia a Primària: llista de propostes\nLectura d'una poesia i proposta d'activitat relacionada amb la poesia\n- A partir de 8 anys -\nEs pot i s'ha d'educar en drets humans en totes les edats. També a Primària: el que cal és només adaptar el vocabulari i buscar les activitats addients per tal que siguin adequades a l'estadi cognitiu i de maduració moral en què es troba l'infant. La proposta que en aquest cas fem consisteix en aprofitar la poesia amb aquest objectiu. Hem fet una selecció de fragments de poemes i, a cada un, li hem associat una petita activitat (a l'hora de fer la selecció, no hem diferenciat entre poemes i lletres de cançons, ja que les cançons en definitiva són poesies cantades).\nLes diferents propostes es poden treballar de forma aïllada, o també buscant la seva relació amb algun dels articles de la Declaració Universal dels Drets de l'Infant. En aquest cas, segons les edats, es pot fer servir com a referència una versió de la Declaració en llenguatge senzill, en lloc del text original.\nDeclaració Universal dels Drets de l'Infant (en llenguatge senzill)\nDeclaració Universal dels Drets de l'Infant (text original)\nSi parlem de la Declaració, caldrà també fer una explicació sobre l'origen dels drets humans, i sobre les declaracions que els proclamen. A més de la Declaració dels Drets de l'Infant, podem parlar també de la Declaració Universal dels Drets Humans (podeu fer-ne servir també una versió en lleguatge senzill).\nPer tal d'afavorir aquest treball, es poden tenir penjats a l'aula cartells amb aquestes Declaracions. Aquí teniu els enllaços per descarregar els documents en format PDF, més fàcils d'imprimir:\nDeclaració Universal dels Drets de l'Infant (PDF i en llenguatge senzill)\nDeclaració Universal dels Drets Humans (PDF i en llenguatge senzill)\nTambé podeu donar un cop d'ull als sugeriments generals relacionats amb l'aprofitament de la poesia com a material didàctic. No estan pensats especialment per a Primària, però moltes de les idees es poden adoptar directament o ser adaptades amb facilitat.\nEn els casos de fragments de cançons, un possible complement de l'activitat pot consistir en escoltar la cançó.\nD'altra banda, com a complement al treball a partir dels fragments de poesies, podeu donar un cop d'ull a l'apartat d'activitats incloses en la recopilació Els drets dels infants, per si considereu que alguna d'aquestes activitats pot ser adequada, abans o després de l'activitat amb les poesies.\nPel que fa a la introducció del concepte de "drets humans", us deixem aquí aquest petit text, per si us sembla que us pot ser d'utilitat:\nQuan naixem naixem despullats i desvalguts. Si els nostres pares no tinguessin cura de nosaltres (protegint-nos, alimentant-nos, abrigant-nos, rentant-nos, etc.), no podríem sobreviure, ens moriríem, perquè quan naixem som molt fràgils. Alhora, des del primer dia de vida, només pel fet d'haver nascut, i siguin els que siguin els nostres pares, la societat en què vivim també ens reconeix uns drets.\nAquests drets no han existit sempre, sinó que s'han anat reivindicant i aconseguint de mica en mica, al llarg de segles, gràcies a l'esforç de moltíssimes persones i col.lectius. Per exemple, abans l'esclavitud era legal, i en canvi avui està prohibida.\nAquests drets els anomenem drets humans. El principal document on estan recollits és la Declaració Universal dels Drets Humans. Totes les persones tenen aquests drets recollits en la Declaració Universal: petits i grans, dones i homes, d'un país o un altra, amb el color de pell que sigui, etc.\nAra bé, que aquests drets estiguin reconeguts no vol dir que sempre i arreu es respectin. De manera que cal reivindicar aquest respecte generalitzat. Hem de vetllar, totes les persones, d'una banda per tal que se'ns respectin els nostres drets, i d'una altra perquè es respectin els drets de les persones que ens envolten, siguin infants o adults.\nPer això és important conèixer els drets humans, perquè si no els coneixem difícilment els podrem reivindicar, tant els nostres com els de la resta de persones, tant les que tenim a la vora com les que viuen en llocs llunyans.\nDesitgem que aquests recursos us puguin ser d'utilitat. I volem aprofitar per dir-vos que estarem encantats si ens voleu fer qualsevol suggeriment adreçat a millorar alguna aspecte d'aquestes propostes.


El PNB demana a HB que condemni els sabotatges 'amb energia i claredat'\n23 abril 2021 09:45\nDivendres hi va haver atemptats contra dos membres del PP\nAgències | 21 febrer 1999\nAnasagasti va ser l'encarregat d'encarar-se amb HB després de l'acord assolit dijous al Parlament basc.\nEl portaveu del PNB en el Congrés, Iñaki Anasagasti, va fer una crida expressa a HB perquè condemni «amb energia i claredat» els sabotatges perpetrats la nit de divendres contra membres del PP a Amurrio (Àlaba) i Durango (Biscaia).\nAnasagasti va afirmar que després de la resolució aprovada dijous passat a la Cambra basca per PNB, EA, EH i IU en la qual es demanava, segons va dir, «una absència absoluta de violència», aquests nous atacs suposen un «desafiament d'un sector que no vol entrar en raó» i també un «sabotatge al propi document».\n«Aquí només hi ha dues coses: que l'Ertzaintza actuï i que tots els partits, absolutament tots, condemnem els fets», va recalcar.\nEn el cas que HB no es mostri contrari a aquestes accions, el PNB «estudiarà» el possible suport que aquesta formació està disposada a oferir durant aquesta legislatura al govern minoritari format pel govern nacionalista i EA. D'altra banda, el membre de la Mesa Nacional d'HB Ibon Arbulu no va voler condemnar ahir els atacs perpetrats la nit de divendres contra propietats de membres del PP i va dir que la seva formació política «es referma en què el camí de les condemnes és estèril». Els sabotatges d'anit (per divendres), va dir, són el «reflex que estam davant un conflicte polític no resolt, igual que altres expressions de violència que es donen a Euskal Herria, com la presència de la Guàrdia Civil, l'exèrcit o la conculcació sistemàtica dels drets democràtics del poble basc».


Amanuense històric: 10/04/21\npd 2266 On són els valors del laïcisme? 2\nL’escola pública ha d’estar amarada de valors, i darrere aquests valors no hi pot haver només ciència: hi ha d’haver també fe. Estic convençut que a Samuel Paty el movia la fe quan va mostrar als seus alumnes les caricatures de Mahoma, una fe molt més humana i profunda que la dels seus assetjadors i la del noi que el va degollar... què fem malament perquè joves criats aquí abracin el terrorisme religiós?...\nEls valors del laïcisme -que l’escola intenta defensar cada dia més sola- són contradits i contraprogramats pels valors de la societat: de les famílies que hi duen els fills. L'esforç de l'escola per integrar s'estavella contra la religió basada en la segregació i la desigualtat que predica el nostre model econòmic i que s’acarnissa amb la immigració. L’islam hauria de passar del dogma a la fe per poder aterrar en el laïcisme, però el laïcisme que heroicament defensava Paty és una illa de fe en un mar de dogma neoliberal: una illa on és molt difícil aterrar. Dins l'islam hi ha molt de mal -i no hem de cedir gens quan es mostra intolerant-, però el mal també està en nosaltres.


Anem a fer...: Anem a fer... sabó.\nAnem a fer... sabó.\nAra que arriba el fred és mà de fer sabó, aprofitant tot l'oli que hem estat usant al llarg de l'any, i que hem guardat. Au va!. Anem a fer sabó.\nUna bona manera d'aprofitar l'oli gastat i tindre-lo en condicions és fer-lo passar per un filtre de paper o de cotó abans de vesar-lo al recipient on el guardarem. Quan ja tinguem prou quantitat i vinga el fred ja es pot fer el sabó.\nLa reacció química que es dona quan fem sabó és la saponificació, per la qual un àcid gras amb una base reacciona per donar la sal del àcid i la sal de la base. En el cas del sabó que anem a fer l'oli i la sosa donaran sabó i glicerina.\nVaig a posar-vos el que he emprat (hi hauràn tantes receptes com persones que fagen sabó, però aquesta vos dic que va de meravella). Podeu reduir o augmentar les quantitats proporcionalment, segons la quantitat que vullgueu fer.\n6L d'oli gastat.\n1 Kg. de sosa cáustica (la venen en drogueries, supermercats).\nUn recipient gran i resistent (una palangana per exemple).\nUna caixa de fusta (de les de vi o similar). Tan gran com sabó vullguem fer.\nUn pal de fusta per remenar (d'una granera, un troç de llistó, ...).\nIndumentària de protecció (davantal, guants de goma, ulleres de plàstic,...)\nAcí veieu els ingredients.\nCom podeu comprovar a l'etiqueta de la sosa, voreu que les quantitats que recomana per fer el sabó no son les mateixes que vos propose jo. Ens diu que hem de posar la mateixa quantitat d'oli que d'aigua. Però com l'oli és gastat, si fora bo és diferent, no dona per a tant, així que d'aigua li hem posat la meitat. També ens advertix de que el producte és altament corrosiu i hi ha que treballar amb precaució.\nAbans de començar obrim les finestres per a que corra l'aire i es ventilen els vapors, i ens posem el davantal, els guants i les ulleres.\nAfegim la sosa a l'aigua i remenem en el pal de fusta fins que es barreje bé. Aneu amb compte perque la reacció de l'aigua amb la sosa es fortament exotèrmica (desprèn molta calor).\nPosem l'oli en una palangana. Afegim l'aigua en la sosa i remenem fins que vegem que s'ha homogeneitzat.\nJa ho tenim. Preparem la caixa de fusta folrada amb un plàstic. Després afegim la mescla i la distribuim bé per tota la caixa.\nHi ha que vore com s'asembla al torrò ;).\nHo deixem reposar un parell de dies per a que solidifique. Podem saber quan està bò punxant-lo amb un ganivet per vore si està més o menys dur (ni poc ni massa). Quan estiga al punt, ja podem desmotlar-lo i tallar-lo al nostre gust. Després deixarem que s'acabe d'assecar.\nVaig a contar-vos el secret per a fer un sabó espectacular. Podeu afegir la polpa d'un parell de fulles d'Aloe vera quan fem la barreja de l'oli i la sosa. Li donarà bon aroma i farà que siga bò, no només per a llavar la roba sino també per la pell. Si no fixeu-vos que bé li va l'aloe a esta xicona.\nPodeu emprar essències de lavanda, romer, etc i fer tants tipus de sabò com vullgau.\nTambé es pot emprar sosa potàsica (KOH), en lloc de sosa caustica (NaOH). Diuen que eixe sabó és millor per a la pell, és més delicat. Com de moment no ho he provat, no vos puc dir més.\nPublicat per Jordi Ronda a 13:53\nEtiquetes de comentaris: sabó\n12 de desembre de 2010 a les 17:51\nsi afegim mes aigua,es queda mes liquit,per la llavaora va molt be.\n18 de desembre de 2010 a les 7:40\nés una opció, jo no ho he fet mai. per la llavaora molta gent el ratlla i posa les virutetes\n18 de desembre de 2010 a les 9:06\namb mes aigua es queda pastos i es disol be,\nsi el ralles,sol quedar algun tros per desfer, en la roba.\nnormalment la mescla de aigua i sosa,la faig el dia antes,per el recalfament del aigua al contacte en la sosa,al dia seguent el oli.\n18 de desembre de 2010 a les 12:04\nhem probat a fer sabó amb potasa i també hem fet probes amb hierbabuena i aloe vera com dius abans, ja et contaré com queda.\n18 de desembre de 2010 a les 15:11\nahi ahi, hi ha que anar provant i fent i contant com queda la cosa\n20 de desembre de 2010 a les 13:19


Queiroz convoca Cristiano Ronaldo per a la repesca amb Bòsnia tot i la lesió del jugador del Madrid\nCarlos Queiroz ha convocat Cristiano Ronaldo per a la repesca per al Mundial 2010, que enfrontarà Portugal amb Bòsnia els pròxims 14 i 18 de novembre. El seleccionador lusità ha complert amb el seu anunci i ha cridat el davanter del Madrid tot i saber que aquest s'està recuperant d'una lesió al turmell. Malgrat que Ronaldo va recaure pel que fa a les seves molèsties durant el Portugal-Hongria del passat 10 d'octubre i malgrat que el club blanc ha fet tot el possible per tenir cura de la seva estrella, Queiroz no ha dubtat a convocar-lo. La resposta del Reial Madrid no s'ha fet esperar i ha convidat els metges de Portugal a venir a Madrid per revisar el turmell del jugador.\n08/11/2009 - 21.10 Actualitzat 09/11/2009 - 07.45\nLa idea de l'exentrenador del Madrid i ara titular de la banqueta lusitana és que l'equip mèdic de la selecció portuguesa avaluï Ronaldo per tal de saber si el davanter està o no en condicions de jugar. El tècnic no fa cas de les advertències del Madrid i sembla no confiar en els diagnòstics del club blanc i l'expert cirurgià holandès Niek van Dyjk, que han recomanat un procés de recuperació de quinze dies.\nTenint en compte que Ronaldo va recaure durant un compromís internacional, aquesta convocatòria podria encendre la ja tensa relació entre el Madrid i la federació portuguesa.\nEl Reial Madrid "convidarà" els metges de Portugal a revisar Ronaldo a Madrid\nLa resposta del Reial Madrid a la convocatòria de la seva estrella tot i estar lesionat no s'ha fet esperar. El club blanc enviarà tota la documentació mèdica que acredita la lesió del jugador i seguirà el que marca la reglamentació de la FIFA en aquests casos.\n"És un jugador lesionat, que ha de seguir el seu procés de recuperació, i, per aquest motiu, si desitgen revisar-lo els convidarem a Madrid. No és que ens neguem a deixar-lo anar, sinó que seguim el reglament, com ja ha passat en altres casos", ha assegurat una font del club madridista.\nQueiroz convocarà Ronaldo