Talent+Empresa premia els millors projectes emprenedors d’alumnes d’FP del Bages - Cambra de Comerç de Manresa\nInici > Noticies > Talent+Empresa premia els millors projectes emprenedors d’alumnes d’FP del Bages\nTalent+Empresa va lliurar ahir a la tarda els seus guardons als millors projectes d’emprenedoria desenvolupats per alumnes de formació professional del Bages. Aquesta tercera edició del congrés ha tingut com a protagonista destacat el sector sanitari, d’un important pes a la comarca. I és que un nombre important dels projectes premiats tenen algun tipus de vinculació amb aquest sector. En tota, Talent+Empresa ha premiat 6 projectes, 3 de cicles formatius de grau mitjà i 3 de cicles formatius de grau superior. Els treballs premiats han estat els següents:\nA més, el jurat de Talent+Empresa ha otorgat una menció especial als projectes SalutCard, de Pau Argemí de l’Escola Joviat i Projecte Aquil·les, de Roger Pons de l’institut Lacetània.\nEls 6 projectes premiats rebran un ajut econòmic de 300 € i els de grau superior, a més, podran gaudir d’una beca d’estudis de 2.500 € al campus de Manresa de la UVIC-UCC. Tots els projectes premiats comptaran amb suport en la seva posada en marxa per part d’experts en creació d’empreses i tindran a la seva disposició una borsa de 2.500 € per a les despeses que comporti aquest procés. A l’acte d’ahir es va anunciar que properament hi haurà una reunió entre els premiats i els membres del jurat per concretar el seguiment que es donarà a cada projecte.\nL’acte de lliurament de premis va comptar amb la presència del director dels serveis territorials a la Catalunya Central del Departament d’Ensenyament, Antoni Massegú, que va destacar la qualitat dels treballs presentats i la implicació per part de les empreses en el congrés. Jordi Conca, director dels estudis d’Empresa a UManresa-FUB va parlar en nom del jurat destacant el suport que rebran els projectes premiats per portar-se a la pràctica.\nEn representació de les entitats impulsores van intervenir el director de la Fundació Althaia, Manel Jovells, que va assenyalar la vocació docent de la institució que dirigeix i que cada any acull a més de 350 alumnes d’FP en pràctiques. Pere Casals, president de la Cambra de Comerç, va posar sobre la taula la voluntat de fer que Talent+Empresa sigui extrapolable a la resta de Catalunya. Va tancar l’acte Melcior Arcarons, director general de Formació Professional Inicial i Ensenyaments de Règim Especial, que va destacar la tendència positiva a Catalunya pel que fa a l’emprenedoria i el paper de l’àmbit educatiu per canviar i millorar-ne la percepció social, un objectiu, ha dit, al que també contribueixen iniciatives com Talent+Empresa.


amb Fundación Biodiversidad i Decathlon\nQuedem el diumenge 25 de setembre a les 9:30 h a l’aparcament de Mas de Forès (Alcover). L’aparcament és gratuït per als participants. A les 10 h comencem a pujar cap al Niu de l'Àliga – Centraleta i al voltant de les 11 h, Decathlon ens convida a esmorzar. Deixarem l’entorn ben net i cap a les 13 h tornarem a baixar fins l’aparcament de Mas de Forès.\nFundación Biodiversidad i Decathlon\nT: 977 767 263\nCasa del riu Glorieta C. del Molí, 5 - 43460 Alcover (Alt Camp)\nC. Horta, 29 1r pis (Casal d'Entitats) - 43470 La Selva del Camp (Baix Camp)\nAjuntament d’Alcover, Ajuntament de Mont-ral i ADFs d’Alcover\nSi vols venir entre setmana...\nEt convidem a fer voluntariat per la natura també entre setmana. Pots venir a ajudar-nos a acabar de condicionar la seu de CEN a Alcover (pintar, muntar mobles, desfer caixes...), restaurar hàbitats, fer estudis i moltes coses més. Només cal que ens ho demanis.\nDissabte 17 de setembre de 10:30 a 13:00 h al Parc Natural de Montsant\nCríptics de l'aigua i acròbates de l'aire: espiadimonis i libèl·lules\nEn col·laboració amb el Parc Natural de Montsant i amb el suport del Departament de Territori i Sostenibilitat\nServer Time: 2019-11-12 11:58:16


Consells, riscos i símptomes alarmants durant les altes temperatures - À Punt\nLa Conselleria de Sanitat activa un protocol informatiu sobre riscos potencials per les temperatures que es preveuen aquest cap de setmana.\n20 de maig 2022 - 17:31\nLa Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública ha activat el protocol informatiu per a advertir la població sobre riscos potencials durant les elevades temperatures que es preveuen aquest cap de setmana.\n20.05.2022 | Informatiu migdia | L'oratge\nSegons explica la Conselleria, les indicacions estan dirigides especialment als col·lectius més vulnerables: persones majors, amb malalties cròniques, els que treballen exposats a altes temperatures, dones embarassades, menors d'edat, així com col·lectius fràgils des del punt de vista socioeconòmic.\nEvitar eixir al carrer o fer exercici físic intens en les hores més caloroses del dia (entre les 12 i les 16 hores), protegir-se amb crema solar, buscar llocs frescos i a l'ombra, utilitzar roba lleugera i de colors clars i protegir-se el cap amb una gorra o barret.\nA casa s'aconsella tancar les persianes i abaixar els tendals en les façanes exposades al sol, a més de situar-se en les zones més fresques.\nQuan es pare o estacione el cotxe en la via pública, mai s’ha de deixar ni persones ni mascotes perquè a l'interior s'arriba a temperatures molt elevades.\nBeure aigua amb freqüència, encara que no es tinga set; evitar el consum d'alcohol i les begudes amb molta cafeïna; i substituir els menjars copiosos i calents per plats freds, fruites i verdures fresques.\nPrincipals riscos per a la salut\nEn les temperatures extremes cal parar atenció i tractar de previndre, cremades solars, rampes musculars, l'esgotament per calor i el colp de calor.\nEn les rampes musculars per activitat física excessiva o elevada sudoració, cal suspendre l'activitat i descansar en un lloc fresc. No s'ha de participar en cap activitat física intensa de llarga duració i cal beure sucs diluïts en aigua o begudes per a esportistes. Si les rampes duren més d'una hora, cal acudir al centre de salut.\nEl colp de calor pot ser greu perquè el cos és incapaç de regular la seua temperatura, que es va incrementant ràpidament i pot aconseguir els 40,6 °C.\nEls símptomes principals són: calor, sequedat i pell enrogida, pols ràpid, dolor intens de cap, confusió i pèrdua de consciència.\nEn vista a aquesta situació, s'ha de telefonar a urgències i, mentre s'espera, refredar el cos, romandre en una habitació fosca, posar draps d'aigua freda sobre la persona o donar-li un bany o dutxa freda.


Girona adapta els accessos de les escoles a les restriccions per la Covid-19 - Diari de Girona\nLes actuacions consisteixen en ampliar les zones d'entrada i sortida dels centres educatius per evitar aglomeracions\nacn | girona 04.08.2020 | 13:05\nUna de les actuacions amb tanques que s'han fet en un centre educatiu · Ajuntament de Girona\nUna de les actuacions amb tanques que s'han fet en un centre educatiu\nL'Ajuntament de Girona està adaptant els accessos a les escoles de la ciutat a les restriccions per la covid-19 per al curs 2020-2021. Les actuacions responen a la demanda dels centres de guanyar més espais davant dels centres perquè es pugui respectar la distància de seguretat en l'entrada i sortida d'alumnes. Per això, s'estan ampliant les zones d'entrada i sortida d'una vintena de centres educatius. En alguns, com l'escola Àgora, s'eliminaran els aparcaments del davant per poder fer una zona delimitada amb tanques 'new jersey' on puguin esperar les famílies. A l'escola Carme Auguet, es crearà un circuit amb les mateixes tanques per poder caminar pels vorals sense afectar el trànsit de vehicles.\nL'Ajuntament també permetrà que els centres utilitzin espais públics, com ara parcs i places, per a les sortides del pati o altres activitats lectives.Està previst que l'Escola Annexa Joan Puigbert utilitzi el parc de Vista Alegre; l'Escola Domeny, el parc de Domeny; l'Escola Eiximenis, la plaça de Josep Pla; l'Escola Font de la Pólvora, la pista del barri; i l'Escola Verd, el parc de Vista Alegre o el parc del Migdia.\nTambé es controlarà el trànsit en alguns punts com el Centre d'Educació especial Font de l'Abella, el Centre d'educació especial Palau i l'Escola Vedruna perquè no s'acumulin autocars i vehicles a les entrades i sortides dels alumnes. I a l'Escola Sagrada Família es condicionarà l'itinerari actual d'entrada, igual que a l'escola bressol Cavall Fort, on ja s'ha actuat, i a l'Institut Montilivi.\nL'actuació és fruit d'un pacte del govern de JxCat amb el grup municipal d'ERC, en el qual es va acordar destinar 100.000 euros a millores en l'àmbit escolar i a adaptar els centres davant la situació generada pel coronavirus.\nEl Govern invertirà 4,8 milions en la construcció de dues escoles a Girona.\nFamílies gironines exigeixen saber amb quines condicions arrencarà el pròxim curs.


Anima't a Sitges - Sitges Film Festival - Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya\nCom cada any, Anima't, la secció d'animació de SITGES Festival Internacional de Cinema de Catalunya, donarà una especial atenció a les novetats més destacades de l'animació japonesa. Entre els llargmetratges que es projectaran a Anima't es troben produccions d'estudis tan importants com Gonzo, Madhouse i Production IG.\nGin-iro no Kami no Agito (Origin: Spirits of the Past), de Keiichi Sugiyama, és una fantasia futurista d'aventures i ciència ficció, d'esperit ecològic. Està produïda per Gonzo, un dels estudis d'animació més importants de Japó.\nToki o kakeru shôjo (The Girl Who Leapt Trought Time), de Mamoru Hosoda, una pel·lícula que barreja romanticisme i ciència ficció, produïda per Madhouse.\nTachighishi Retsuden (Tachigui: The Amazing Lives of the Fast Food Grifters), de Mamoru Oshii, un delirant fals documental realitzat amb la tècnica superlivenation, creada especialment per Oshii per a aquest projecte. Produïda per Production IG.\nSatoshi Kon, l'obra del qual ha estat mostrada a Sitges, serà present al Festival per presentar, fora de competició, la seva última pel·lícula Paprika, produïda per Madhouse.\nA més, Anima't presentarà dos llargmetratges d'animació amb titelles que representen el millor de l'animació independent: Shisha no sho (The Book of the Dead), de Kihachiro Kawamoto, i Blood Tea and Red Strings, realitzada per Christiane Cegavske.\nEntre l'àmplia selecció de curtmetratges d'Anima't es troben films avalats per grans premis com História Trágica com Final Féliz, de Regina Pessoa, triomfadora al Festival d'Annecy de 2006 o Rabbit, de Run Wrake, a més de les últimes obres de clàssics de l'animació com Bretislav Pojar (Hiroshi) i de clàssics contemporanis com Joanna Quinn (Dreams and Desires ' Family Ties) o Bill Plympton (Guide Dog).\nCom ja es va anunciar, la Secció Oficial Fantàstic comptarà amb la presència de films d'animació com Princess, d'Anders Morgentahlers, o Renaissance, de Christian Volckman. A més, A Scanner Darkly, de Richard Linklater, es projectarà a la Secció Oficial Première.\nChristian Volckman oferirà una classe magistral en la qual explicarà el procés de creació artístic i tècnic de Renaissance.


La firma d'hipoteques es triplicarà de 2018-2020 - Api.cat\nHome Api\tLa firma d’hipoteques es triplicarà de 2018-2020\nby Eva Carnero November 1, 2016 0 comment\nLes hipoteques van créixer més en els pròxims anys\nTens pensat comprar un pis en els pròxims mesos? ¿Potser al llarg de l’any que ve? La veritat és que les xifres de nombrosos estudis relacionats amb la venda immobiliària apunten que la signatura de préstecs hipotecaris va en ascens. En les notícies immobiliàries de Api.cat ens fem ressò d’aquestes dades que vénen a corroborar la recuperació del sector.\n550.000 contractes anuals\nFa unes setmanes, un informe elaborat per Oliver Wyman i l’Associació Hipotecària Espanyola (AHE) revelava que la signatura de noves hipoteques arribarà als 550.000 contractes anuals entre 2018 i 2020, un volum que suposa multiplicar gairebé per tres el mínim assolit el 2014.\nSembla, per tant, que si has pensat en comprar-te un pis a Barcelona, aquest passarà a engrossir el nombre de llars que s’aniran formant d’aquí a 4 anys. A més, tal com recull l’informe, la compravenda d’habitatges està rebotant des dels seus mínims històrics, permetent un increment de les noves hipoteques.\nEvolució i previsió hipotecària\nCom és d’esperar, les xifres previstes per als propers anys estan molt lluny de les registrades durant el període del boom immobiliari, les quals eren anormalment elevades. No obstant això, el que sembla que sí que tindrà lloc és una pujada considerable de les hipoteques contractades en comparació amb els anys de crisi més profunda.\nLa dada, ja de per si important, és molt interessant també en altres àmbits econòmics com ara l’impacte positiu d’aquests crèdits en estoc, el qual, segons l’estudi, de concretar l’escenari descrit, aquest s’hauria d’estabilitzar entre 2016 i 2017, per experimentar un lleuger increment durant els anys posteriors.\nI és que entre 2005 i 2015, l’estoc es va reduir en un 22%, l’import mitjà de les hipoteques va passar de 150.000 a 100.000 euros, i el seu termini mitjà, de 28 a 23 anys, afegeix l’estudi.\nPer què ara es contracten més hipoteques?\nUna de les raons principals que expliquen aquest canvi de tendència a l’alça en la concessió de préstecs hipotecaris té la seva explicació en l’atractiva rendibilitat que actualment presenta el panorama. Segons l’informe esmentat estem vivint una etapa d’evident millora de la rendibilitat en la compra i inversió immobiliària. No obstant això, aquest mateix document també adverteix que aquesta recuperació no està exempta d’amenaces.\nOliver Wyman i l’AHE avisen en el seu informe sobre diversos factors que podrien comprometre aquesta recuperació i fer caure la rendibilitat de les hipoteques com són per exemple: un comportament de l’escenari macroeconòmic pitjor del que s’esperava (pujades del tipus d’interès, per exemple) o possibles mesures de regulació.\nDe manera que, tot i que la recuperació econòmica general i sectorial que es preveu en l’informe, no podem perdre de vista que estem subjectes a factors macroeconòmics que poden rectificar la bona trajectòria que s’espera.\nCreus que es complirà aquesta previsió o que és massa optimista? Comparteix la teva opinió amb nosaltres. Ens encantaria conèixer-la.\nCarrils bici solars i que generen energia? Sí, a Amsterdam


Seguint els passos de Brahms a Hamburg\nYou are at:Home»Continguts»Seguint els passos de Brahms a Hamburg\nBy Jordi Marcé on\t 11/04/2018 Continguts\nRespectat en el seu temps com un dels més grans compositors i considerat a la mateixa altura que Bach i Beethoven, amb els quals forma les tres mítiques «B» de la història de la música, Johannes Brahms va néixer a Hamburg l’any 1833 en el sí d’una família modesta. El seu pare tocava diversos instruments, especialment el contrabaix i la trompa, en petites orquestres que animaven la vida provinciana amb concerts en cerveseries i a l’aire lliure. El jove Brahms ràpidament excel·lí com a pianista i es va presentar en públic el 21 de setembre de 1848 a la seva ciutat natal amb gran èxit, tot i que, més que la interpretació, la seva veritable vocació era la composició. Les dues persones que més van influir en el Brahms compositor van ser Eduard Marxsen – director real de música d’Altona i un gran professor que va saber veure en el seu jove alumne un talent excepcional- i, sobretot, el compositor de Düsseldorf Robert Schumann. L’amistat entre tots dos, així com entre el compositor i l’esposa de Schumann, es va mantenir durant tota la seva vida.\nBrahms sols va viure a Hamburg durant la seva joventut. Després d’una curta estada a Weimar, ciutat en la qual va conèixer a Franz Liszt, Brahms es va traslladar a Düsseldorf, on vivia Schumann i, finalment, seguint els passos de Beethoven, en 1869 Brahms va fixar la seva residència a Viena, capital musical d’Europa des dels temps de Mozart i Haydn on va consolidar el seu estil compositiu. Hamburg va atorgar al seu il·lustre fill el títol de ciutadà d’honor quan aquest encara era viu.\nDe l’època en que Brahms va viure a Hamburg en queda molt poca cosa. Bàsicament, perquè la ciutat ha patit diverses destruccions al llarg de la seva història: va ser destruïda pel foc el 1842, durant l’operació Gomorra a la fi de juliol de l’any 1943, quasi la meitat de la ciutat va ser arrasada i el 1962 va patir greus inundacions. El propi Brahms deuria haver presenciat el gran incendi de l’any 1842 en el que al voltant d’un quart de casc urbà va ser destruït, entre els quals tres esglésies, l’ajuntament, i molts altres edificis, matant a 51 persones i deixant unes 20.000 persones sense llar. La reconstrucció va durar més de 40 anys.\nDe les obres del compositor alemanys, molt poques es poden considerar escrites a Hamburg, ja que Brahms va tardar molt en escriure els seus primers opus. Les tres primeres sonates per a piano, escrites a partir de l’any 1853 es van estrenar i publicar a Hamburg. Altres obres importants de la seva joventut, com el trio per a violí, violoncel i piano nº1 en Si Major (op. 8) o la primera serenata per orquestra (op.11) (que és la seva primera obra per a orquestra simfònica), ja són de l’època en què sovintejava per Düsseldorf. Tot i així, la petjada que va deixar Brahms a Hamburg va ser suficientment important perquè encara avui es puguin seguir els seus passos a partir d’aquests llocs:\n1) La casa on va néixer – Specktraβe 60: Brahms va néixer en un barri pobre anomenat “Gängerviertel” on va passar els primers anys de la seva vida fins a 1835 i que va contribuir ha crear el mite del nen prodigi de barri humil. L’edifici original va ser demolit per les bombes de la Operació Gomorra durant la segona guerra mundial tot i que hi ha una pedra commemorativa al lloc on originàriament hi havia la casa. La illa de cases que conforma el Gängerviertel és avui en dia un dels pocs centres ocupats de la zona històrica d’Hamburg. El 22 d’agost de 2009 dos centenars d’activistes artístics, polítics i socials van ocupar Gängerviertel per tal de salvar-la de la decadència i la demolició, i per crear al centre d’Hamburg, una zona amb l’objectiu de promoure les arts i la cultura. Més informació a: http://das-gaengeviertel.info/en.html\n2) La casa on va viure: Dammtorwall 29: La família es va moure 6 mesos després a aquesta casa on Brahms va passar la major part de la seva joventut. Actualment, de la casa ja no en queda cap rastre.\n3) Johannes-Brahms-Platz: A la plaça hi ha el Monument “Homenatge a Brahms” (1980-81) de la escultora i pintora alemanya Maria Pirwitz (1926-1984) i el Brajms-Kubus de l’escuktor Thomas Darboven (1934) en el què hi ha el relleu de la cara de Brahms. La plaça és presidida pel Laeiszhalle, la sala de concerts de la Neustadt d’ Hamburg. Es va inaugurar el 1906 i en ella hi han dirigit les seves pròpies obres compositors com Richard Strauss, Prokifiev, Stravinski o Hindemith, hi han actuat solistes com Menuhin o Maria Callas i grups com Pink Floyd o els Bee Ges. Evidentment, és un dels llocs d’Hamburg on es poden escoltar habitualment les simfonies de Brahms així com els concerts i la seva música de cambra a la sala petita. Més informació a : https://www.elbphilharmonie.de/de/laeiszhalle\n4) Casa-Museu de Brahms: Peterstraβe 39: El museu Brahms d’Hamburg es troba en un dels pocs edificis d’Hamburg que daten d’abans de la segona guerra mundial. En aquest cas la casa d’un comerciant, típica de 1751. La Societat Johannes Brahms és la responsable del museu en el que es troben una sèrie d’artefactes interessants relatius a Brahms així com algun manuscrit original. Més informació a : http://www.brahms-hamburg.de/en/museum.html\n5) Sct. Michaelis Kirche (Hamburger Dom): Sct. Michaelis Kirche és una de les esglésies més grans d’Hamburg. Brahms va ser batejat en 1833. L’església es va cremar en 1906, però va ser reconstruïda i després també va ser greument danyada durant l’operació Gomorra de la segona guerra mundial. A la cripta hi ha enterrat Carl Philipp Emanuel Bach que va ser el director musical de les cinc esglésies principals d’Hamburg. Abans d’ell el treball pertanyia a Georg Phillip Telemann. La pila baptismal de 1762 en la que va ser batejat en Brahms, encara es pot veure.\nI, per als més interessats en la documentació i la biografia que envolt al geni del romanticisme tardà:\n6) Arxiu Brahms de la Universitat d’Hamburg: Construït sobre una base d’articles donats pel germanastre de Brahms, Fritz Schnack, i engrandit després de manera significativa per altres adquisicions, aquesta col·lecció de documents de Brahms és una de les tres o quatre millors col·leccions de Brahms de tot el món. Conté música manuscrita i esbossos de les composicions de Brahms, prop de 2.600 cartes (incloent 880 cartes escrites a mà de Brahms i 730 cartes enviades a Brahms), documents, papers de la família, fotos i programes de concert.\nPD: Per arrodonir la ruta, al mapa hi ha marcat un lloc a prop de la zona on es poden menjar els típics Spätzle: http://www.zumspaetzle.de/.\nbrahms hamburg laeiszhalle música


Hospital de Sabadell - Malalties immunològiques\nLes malalties immunològiques rares poden presentar-se en el transcurs de la vida d'una persona i són majoritàriament d'origen genètic. Aquestes condicions es caracteritzen per una àmplia gamma de símptomes i signes que varien en funció de la malatia i, a més, poden variar en funció de cada pacient.\nLa unitat està integrada per un ampli equip de professionals especialitzats i compta amb la col·laboració de totes les disciplines que permeten la valoració i el seguiment del pacient amb professionals excel·lents en el tractament de patologies immunològiques rares. Així mateix, l'hospital compta amb el suport de serveis centrals amb dilatada experiència en l'atenció a les malalties immunològiques. Tots aquests especialistes recolzant-se en tecnologia d'última generació permeten oferir als pacients una cura integral de les seves patologies.


La cantata 'El naixement' torna per a obrir el Nadal amb música i poesia d'autors vila-realencs\n10:18 pm - Tuesday, 26 May 2020\nLa cantata ‘El naixement’ torna per a obrir el Nadal amb música i poesia d’autors vila-realencs\nL’Auditori Municipal Músic Rafael Beltrán Moner serà l'escenari el diumenge d'una nova representació de la cantata El naixement.\nL’Auditori Municipal Músic Rafael Beltrán Moner serà l’escenari el diumenge d’una nova representació de la cantata El naixement, una peça musical creada precisament pel Fill Predilecte de la ciutat que dóna nom a l’auditori, amb textos poètics del també vila-realenc Jacinto Heredia.\nDe nou l’orquestra Supramúsica i la formació coral Veus de Cambra uniran el teu talent per a posar música i veu a esta recreació musical del naixement de Jesús amb segell vila-realenc que es va estrenar en el Nadal de 2014 de la mà de la Regidoria de Cultura. Tot això sota la direcció, en esta ocasió, de Miguel Ángel Navarro.\nEl concert, programat per al diumenge 22 de desembre a les 18 hores, té a més una finalitat solidària, ja que les entrades es poden adquirir a canvi d’un donatiu de 5 euros que es destinarà a la Joventut Antoniana. Les entrades estan disponibles en la seu de la Joventut Antoniana, la papereria Carmen, el forn de pa Sant Antoni i, abans de l’espectacle, en el mateix Auditori.\nPrevious articleVall d’Alba aprova un pressupost que manté congelats els tributs als veïns en 2020\nNext articleCastelló distribueix 30.000 bosses compostables per a la separació de l’orgànica


Avui presentem un seguit de mòduls que ens permeten millorar l’administració que ve de sèrie amb el nucli de Drupal.\nMòduls Drupal: Module Filter, Mobile Friendly Navigation Toolbar, Administration Views, Vertical Tabs Responsive i Adminimal.\nModule filter: Aquest mòdul modifica la pantalla de gestió de mòduls perquè sigui molt més còmode d’utilitzar: agrupa els mòduls segons el seu package i incorpora un cercador de mòduls amb un filtre per package, mòduls habilitats, inhabilitats, necessaris i no disponibles. Amb aquest mòdul ens podem oblidar dels scrolls inacabables per buscar un mòdul o cercar el botó de guardar.\nMobile Friendly Navigation Toolbar: Aquest mòdul es un backport de la barra administrativa de Drupal 8. Per tant, ens permet gaudir d’una barra administrativa responsive i molt més usable.\nAdministration Views: Aquest mòdul transforma les pantalles administratives de gestió d’usuaris, comentaris i continguts en vistes. D’aquesta manera, podem modificar aquestes pantalles al gust del client. Encara que no modifiquem les vistes, val la pena activar aquest mòdul perquè el cercador de contingut millora notablement.\nVertical Tabs Responsive: Aquest mòdul fa que els vertical tabs siguin més usables. Si l’amplada de la pantalla ho permet, els vertical tabs es situen a la dreta de la pantalla. Altrament, es situen a la part inferior de la web. És un funcionament similar als vertical tabs del Drupal 8.\nAdminimal – Responsive Administration Theme: És un tema que fa responsive les pàgines d’administració de Drupal. Després de fer una recerca, aquest és el tema administratiu que més ens ha agradat.


El conflicte Barça-Intereconomía demostra la necessitat de regular el dret a la informació - SPC Sindicat de Periodistes de Catalunya - Sindicat de Professionals de la Comunicació\nInici/Comunicats/El conflicte Barça-Intereconomía demostra la necessitat de regular el dret a la informació\nSecretaria de Comunicació SPC|2012-02-26T17:23:47+01:0026/02/2012|Comunicats|\nL’SPC creu que és al Consell de la Informació de Catalunya (CIC) a qui correspon adreçar-se per aquest afer en el qual les dues entitats han competit en qui ho feia pitjor\nIntereconomia i el FC Barcelona han protagonitzat en els darrers dies un esperpèntic conflicte en el qual les dues institucions han competit en veure qui ho feia pitjor. El Sindicat de Periodistes de Catalunya / Sindicat de Professionals de la Comunicació (SPC) denuncia els usos informatius d’Intereconomía i entén que el Barça se senti agreujat per aquestes males pràctiques professionals. Al mateix temps, però, no pot compartir la reacció de l’entitat blaugrana, convertida al mateix temps en jutge i part d’un conflicte. El FC Barcelona no és ningú per retirar les credencials a un mitjà del qual s’ha sentit víctima per pràctiques professionals evidentment poc defensables i l’única cosa que ha fet actuant d’aquesta manera és vulnerar el dret a la informació.\nL’SPC entén que aquesta situació demostra per enèsima vegada la necessitat que els poders públics regulin el dret a la informació de la ciutadania en la línia de com ho està a la majoria de països democràtics on l’Estat espanyol és una illa desregulada en el marc de la Unió Europea. Comportaments com els d’Intereconomía, en països com França, Portugal, Itàlia o Alemanya haurien tingut una ràpida resposta dels organismes previstos en les respectives legislacions del dret a la informació.\nEn aquest sentit, el sindicat creu que és al Consell de la Informació de Catalunya (CIC) –l’únic instrument d’aquest estil que a l’Estat espanyol s’acosta ni que sigui de lluny al que hi ha a molts països europeus– a qui cal que el Barça s’adreci perquè es pronunciï sobre aquest afer.\nEtiquetes: Secretaria de Comunicació SPC, General, Professional, Ràdio, Televisió, SPC


Sortida a Tàrraco dins del TP de 2n d’ESO “Romans i volcans” | Institut de Cornellà\nAra que la calor comença a notar-se, l’alumnat de 2n d’ESO ens trobem immersos en l’últim projecte del curs: Romans i Volcans! A través de la història de l’antiga ciutat de Pompeia, ens submergim en els fascinants mons de la Roma antiga i de la vulcanologia. Per aquest motiu, i per inspirar-nos per l’encàrrec final, el dijous 30 de maig vam visitar Tarraco, que és el nom antic de Tarragona.\nLa primera parada la vam fer a l’àrea de servei del Mèdol (a l’AP7), que amaga una sorpresa… una impressionant pedrera romana, d’on els antics tarragonins treien els blocs de roca per fer les seves construccions.\nLa segona parada va ser al mirador del Pont del Diable, que és l’antic aqüeducte que duia aigua a la ciutat romana. Podeu llegir-ne la llegenda aquí.\nSeguidament, vam arribar a la part alta de Tarraco. Allà vam realitzar una gimcana en grups, que ens va permetre conèixer l’antic circ on s’hi feien curses de carros, la muralla, les restes del fòrum provincial i altres restes amagades entre els edificis.\nFinalment vam entrar a l’antic amfiteatre. Ens vam asseure a les grades i fins i tot algú es va animar a baixar a l’arena, i sentir-se gladiador per uns instants.\nVa ser una sortida molt agradable, va fer un dia radiant i ens ho vam passar molt bé!


2013 0624. Qui està matant CIU? - Gironès per la independència\n2013 0624. Qui està matant CIU?\nQui està matant CIU?\nA mitjà termini, els sectors més intel·ligents i regenerats de CDC seran la base d’una nova sigla\nDesprés del darrer baròmetre del Centre d’Estudis d’Opinió (CEO), que pronostica un enfonsament electoral de CiU en benefici d’ERC, dins i fora de la federació nacionalista han començat a buscar el factor clau que expliqui aquesta reducció de l’espai que va construir i va sostenir Jordi Pujol durant més de dues llargues dècades. Les ganes de trobar el culpable d’aquest fenomen porta a conclusions fàcils. N’hi ha dues, antagòniques, que em semblen especialment errònies.\nPer la militància i els dirigents de CDC més convençuts de l’aposta sobiranista, l’origen d’aquesta reculada prové, sobretot, de les paraules i actuacions de Duran Lleida, poc congruents amb la determinació de Mas de superar la via autonomista. Mentre que, per la cúpula d’Unió i determinades elits, el que genera pèrdua de votants de CiU és haver assumit l’objectiu de l’Estat propi i haver desafiat els poders espanyols. Qui té raó? Ningú. Els primers tendeixen a donar massa importància al dirigent democristià i els segons obvien que la majoria de votants que abandonen CiU trien ERC i no pas partits poc o gens sobiranistes com PSC o PP.\nPer sobre d’aquests dos diagnòstics fàcils, hi ha una altra confusió que em sembla encara més desfiguradora. Consisteix a posar causes en el lloc de conseqüències i viceversa. Segons el relat més usual, l’extensió del sobiranisme és la causa que hauria provocat una transformació a la baixa de CiU i la seva progressiva substitució per ERC com a partit hegemònic. Us proposo que considereu aquesta altra hipòtesi: és l’esgotament històric del pujolisme clàssic que encarnava CiU allò que contribueix poderosament a sobiranitzar sectors moderats de les classes mitjanes que mai abans no havien pensat en la independència.\nLes dades dels resultats electorals obtinguts per CiU a partir del 1995 ens mostren un procés continuat de davallada que va intensificar-se arran de dues decisions que, amb el temps, van ser letals per al nacionalisme majoritari: refusar l’oferta d’acord que el republicà Carod-Rovira va fer a Pujol i firmar el pacte del Majestic que va permetre l’accés d’Aznar al Govern espanyol. El no de CiU a ERC va posar les bases del posterior tripartit i el sí de CiU al PP va esquerdar la credibilitat del pujolisme com a defensor dels interessos catalans. Diria que ni Unió ni Convergència han fet encara una autèntica autocrítica sobre aquests dos moments que van fabricar “la mala sort” de Mas el 2003.\nERC està recollint el fruit d’una situació en la qual, malgrat el coratge i la seriositat de Mas, la marca CiU és severament penalitzada pels errors del passat, el desgast governamental i una resposta insuficient davant les ombres de corrupció. A mitjà termini, els sectors més intel·ligents i regenerats de CDC seran la base d’unes noves sigles, més enllà del paradigma autonòmic, ja en descomposició.


Emma Ros: "No es divulga gaire el paper de les dones a la història" - FÒRUM.ad\nEmma Ros: “No es divulga gaire el paper de les dones a la història”\nEl 22/11/14 16:03\nL’escriptora Emma Ros acaba de publicar una nova novel·la de ficció històrica: ‘La compositora’ (Umbriel, 2014). Aquesta nova obra de l’escriptora de Montgat recrea la Barcelona del 1714 des d’una perspectiva femenina.\nCom és la vida de Gabriela de Oristrell a Mèxic?\nA primera vista, podríem dir que la vida de la Gabriela és acomodada. Ella prové d’una família de llinatge noble que s’ha enriquit, en inici, amb el comerç de vi i aiguardent de Catalunya i, posteriorment, amb les mines de plata. El problema és el concepte de família de l’època, un concepte de família àmplia i patriarcal, on el futur de la dona el decideix, en el cas de la Gabriela, el tiet. La dona serveix per generar aliances amb altres famílies a través del matrimoni per donar més prestigi social i poder al conjunt de la família. A més, una dona a l’època ha de ser dòcil i mesurada, sense mostrar les seves habilitats. Per tant, en el cas de la Gabriela, la seva vida és dura perquè té unes inquietuds i unes aptituds musicals que ha de desenvolupar en un entorn que la reprimeix.\nPer què es veu obligada a fugir de Mèxic?\nBona pregunta, és un eix important de la novel·a i no et puc desvelar massa sense explicar de més. Sí que puc dir que la Gabriela fuig de Mèxic abocada per una situació personal molt dura que té a veure, en part, amb la repressió que comentàvem, i que va lligada a un conflicte familiar profund, que prové del passat, i esclata. Aquest esclat té a veure amb les accions del seu germà bessó, l’Álvaro, que precipita la situació i empeny la Gabriela a fugir amb ell.\nEn canvi, la Gabriela resisteix en una ciutat assetjada per les bombes?\nNo era pas la seva intenció. Ells arriben a Barcelona al desembre de 1712, pensant que la Guerra de Successió, que ja durava més de deu anys, estava a les acaballes. Es troben, però, una situació molt diferent, amb les tropes aliades en retirada. Quan les coses es precipiten i saben que l’exèrcit de Felip V està a l’Hospitalet, la primera idea de la Gabriela i l’Álvaro, emparats per la seva família a Barcelona, és marxar. Però novament, situacions personals que, alhora, tenen a veure amb el conflicte històric, fan que es quedin. I la Gabriela resisteix, i tant, perquè justament, en una situació límit, la por per aquells a qui estimes genera valentia. És com si els sentiments activessin quelcom més primari: l’instint de supervivència.\nI malgrat tot, música i amor persisteixen amb els canons de fons?\nAmb els canons de fons i la pròpia música. I és que les tropes franceses podien avisar d’un bombardeig amb una petita orquestra de violins i oboès, com il·lustra la novel·la. Però en tot cas, la Gabriela veu la vida a través de la música. Això és un contínuum al llarg de tot el llibre. I en una situació límit, podríem dir que l’amor és el motor per seguir viu i protegir els que t’estimes, sobre tot quan corren risc en la batalla. I la música… La música expressa aquest amor i alhora, serveix per foragitar tota la tensió que s’acumula durant l’any que va durar el setge a Barcelona.\nQuè aporta la mirada femenina a aquell període històric?\nPenso que estem molt acostumats a veure el Setge de Barcelona des de la part emocional del conflicte lligada a la política, des del fervor d’un poble per defendre els seus drets i més modernament, des de la identitat de nació. Però el poble està format per éssers humans i la visió femenina de la novel·la ens apropa a una part emocional del conflicte no tan lligada a la política, sinó a la família, i més que la lluita per la defensa d’uns drets, es lluita per la defensa dels éssers estimats. I aquesta visió l’aporta la Gabriela, però també altres personatges femenins, com una nena de vuit anys, una mare amb un fill a la Coronela… I fins i tot et diria que, arribats a la part més crua del conflicte, també l’aporten alguns personatges masculins que surten a la novel·la.\nCreus que el paper de la dona va ser més destacat del que diuen les cròniques?\nEl que penso és que, en general, el paper de les dones a la història no s’explica o no es divulga gaire. Forma part de les històries anònimes de la gent corrent i, en el context d’un conflicte armat, si aquesta gent lluita, se’ls presenta com a personatge col·lectiu masculí. Si no agafen les armes, no existeixen. Però les dones són la base de supervivència familiar al conflicte. Si els homes prenien les armes, qui s’encarregava de les seves famílies? Això no és lluitar? I alhora, eren actives quan ho havien de ser. A la meva novel·la anterior, La Sacerdotisa de la Luna, les dones agafen les armes quan els castellans entren per destruir Tenochtiltán. I a La Compositora, quan al juliol de 1714 ja hi havia una bretxa oberta a la muralla i es va haver de fer un talús a l’interior, tots van cavar: dones, nens, frares… I cavaven, i les bombes queien.\nPer què les teves novel·les es mouen entre Mèxic i Barcelona?\nTot i cada novel·la és independent en els seus arguments, aquestes tres han estat una mena de cicle creatiu i històric que acaba amb La Compositora. Barcelona és part de la meva història propera, i per això surt. M’agrada situar-la, no només des de la perspectiva de la història quotidiana i local, sinó també des del seu paper a nivell global. I d’altra banda, m’apassionen les cultures mesoamericanes. A En Tierra de Dioses vaig començar amb uns asteques sense colonitzar vists des de fora, per un català, i vaig acabar en el moment que s’iniciava la seva destrucció, amb l’entrada del primer Àustria com a rei espanyol. A La Sacerdotisa de la Luna vaig abordar com es poden destruir les estructures urbanes i de govern d’un poble, però no la seva manera de ser i fer. I això lliga amb la Barcelona de 1714, no? A La Compositora tenim un poble català assetjat, tenim un darrer Àustria, i per arrodonir el cercle, tenim la visió de la societat que es va formar a Mèxic després d’un xoc inicial de cultures, on va haver-hi transformacions, però de soca arrel no es va perdre tot.\nCom valoren ‘La compositora’ els primers lectors?\nHi ha expressions que es repeteixen en un mateix sentit: “enganxa”, “desperta molt d’interès”, “no podia parar de llegir”… I això resulta molt afalagador. Com a escriptora de novel•la històrica, per a mi és essencial la documentació, que el marc sigui real, que la ficció estigui basada en coses que podrien haver estat per l’època sense variar el marc històric… Però també són essencials el llenguatge i l’estructura, perquè tot plegat acabi en una novel·la amb ritme, de lectura fluïda, on no es noti l’esforç de l’escriptor i només flueixi l’interès del lector.\nNotícia Anterior: SDP inclourà en el programa electoral una reforma de la llei electoral i del model territorial\nSegüent Notícia: Centenars de persones participen en la festa d’inauguració de l’Estadi Nacional


El cine del Picó » “L’estació de l’oblit”: Només se salven els actors *\nComentari cinèfil: Curiós cineasta Christian Molina. Va fer dues pel.lícules de sèrie B prou acceptables com "Diario de una nimfómana" i "Rojo sangre" (jo vaig ser el presentador de la preestrena oficial). Ara Molina s’ha posat seriós i ha volgut fer una pel.lícula ambiciosa en el fons i en la forma. El resultat final, per desgràcia, és pretenciós i fred. Llàstima.\nNo passa res: "L’estació de l’oblit" retrata diversos personatges, tots ells amargats, histèrics i perduts. I sempre tens la sensació que mai no passa res. La pel.lícula només s’anima en la seva recta final quan apareix… Cadaqués!\nGrans actors, però cinema mediocre: El millor de tot és el treball de Fermí Reixac i Francesc Garrido. No acabo d’entendre com tenint actors tan bons, el cinema català és tan mediocre. És culpa dels directors? Dels guionistes? Hem d’espabilar-nos, ja!\nArgument en dues línies: La relació entre un vell mariner i un jove inadaptat en una residència geriàtrica.\nPuntuació: * Una estrella sobre cinc (M’he clapat)\n«“Rabia”: Dura 90 minuts i es fa llarga **\n“El retrato de Dorian Gray”: Hi falta Vincent Price ***»


Lloguers de motos i scooters a , Japó\nHimeji\t8 Models disponibles\n4136 Opinions Sobre nosaltres\nLloguers de moto a Hyogo\ndes de $47.00 per dia\ndes de $57.00 per dia\ndes de $72.00 per dia\nLloguer de motos i scooters a Hyogo (Himeji), Japó amb Rentalmotorbike.com , Índex . Les millors marques de BMW , Harley Davidson , Honda , etc ... , motocicletes de lloguer , les últimes models perfectament revisats en Hyogo () i els seus voltants . Utilitza els filtres de recerca de motocicletes, scooters i accessoris amb lloguer en línia, així com, assegurances de viatge i cancel·lació.\nPassar les seves vacances a en una moto o fer els seus viatges de negocis a Hyogo. Rentalmotorbike.com també ofereix tot tipus d'accessoris per al lloguer de la moto per fer el seu viatge .


Vilafranca i Mosqueruela ratifiquen la seua petició al Consell i a Aragó perquè arreglen la carretera que els uneix | DiaDia\nInici Els Ports Vilafranca i Mosqueruela ratifiquen la seua petició al Consell i a Aragó...\nVilafranca i Mosqueruela ratifiquen la seua petició al Consell i a Aragó perquè arreglen la carretera que els uneix\nEl ple de l’Ajuntament de Vilafranca va aprovar una moció del PSPV-PSOE per demanar a la Generalitat i el Govern d’Aragó la millora de la carretera Vilafranca-Mosqueruela. L’Ajuntament de la localitat de Terol aprovarà el mateix text per remetre-ho a les corts aragoneses. En els propers dies els ajuntaments de les dos localitats tenen previst organitzar una reunió per reafirmar la seua petició. La moció se suma a la recollida de firmes que ja està activa a Vilafranca i Mosqueruela. Nombrosos veïns dels dos municipis i localitats pròximes ja han signat durant aquest estiu.\nEl tram en pitjor estat és el de Terol. A la part aragonesa de la carretera les obres s’han iniciat i paralitzat en nombroses ocasions. A hores d’ara l’estat del vial afecta la seguretat dels automobilistes. De fet s’han produït nombrosos contratemps per les deficiències en la via.\nA la part castellonenca va arribar a realitzar un projecte i fins i tot a pressupostar una inversió per a la millora del traçat entre la Pobla de Bellestar i la Creu de Muntanya, però el pressupost no es va complir i les úniques millores que s’han realitzat fins a la data han estat per la via del manteniment.\nDes dels consistoris es considera clau aquesta carretera que enllaça amb l’autovia A23 Sagunt Terol i també és una via d’accés des de Castelló cap a les pistes d’esquí.


GLADE Difusor i recanvi espígol i gessamí\n(4,65 € per article)\nDifusor i recanvi ambientador fragància Espígol i Gessamí Glade Sense & Spray en envàs de 18 ml\nDifusor i recanvi d'ambientador. L'estoig conté 1 aparell, 1 recanvi i 2 piles AA.\nInseriu les piles AA verificant la correcta posició dels pols (+/-). No recarregar, obrir ni llançar al foc la pila. Pot explotar, vessar o causar danys. En cas d'accident, consulteu al Servei Mèdic d'Informació Toxicològica, telèfon 91 562 04 20.


Max Newman - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n7 de febrer de 1897\n54 Lamont Road, Chelsea (Londres)\n22 de febrer de 1984(1984-02-22) (als 87 anys)\nCriptògraf, matemàtic i informàtic\nMaxwell Herman Alexander "Max" Newman, FRS (7 de febrer 1897 a 22 de febrer 1984) va ser un matemàtic britànic i desxifrador de codis. El seu treball en la Segona Guerra Mundial va portar a la construcció de Colossus, la primera computadora electrònica del món en funcionament, programable, i va establir el Laboratori de Computació de la màquina de la Royal Society de la Universitat de Manchester, que va produir per primera vegada activa del món, un modern programa electrònic d'emmagatzematge el 1948, el Manchester Small-Scale Experimental Machine.\nMax Newman, va néixer a Anglaterra el 7 de febrer de 1897. El seu pare, Herman Alexander Newmann era d'origen Alemany i va treballar a Anglaterra com a secretari d'una companyia. Allí va conèixer a Sara Pike, la seva futura esposa i mare de Maxwell.\nL'any 1808 Max Newman va assistir a l'escola de Londres. A partir d'aquí va guanyar una beca per anar a estudiar a Cambridge a St.John's College, i hi va ingressar l'any 1915. Per desgràcia l'inici de la Primera Guerra Mundial va interrompre en la carrera de Newman. Entre 1916 i 1919 va estar fent treballs relacionats amb la guerra, com per exemple de mestre d'escola. Va tornar a la Universitat després que les seves tasques relacionades amb la guerra haguessin acabat el 1919. Es va graduar l'any 1921 i l'any 1923 es va associar amb el St.John's College. Durant una visita a Viena entre el 1922 i 1923 va ser influenciat per Reidemester. Va ser nomenat professor de matemàtiques a Cambridge al 1927. Al 1935 les seves lliçons sobre els Fonaments de les Matemàtiques van inspirar a Alan Turing a començar la seva carrera en l'àmbit de les computadores. Newman va escriure Elements of the topology of plane sets of points, l'any 1939, un treball sobre topologia utilitzat encara avui en dia com a material de referència.\nNewman es va casar amb l'escriptora Lyn Irvine l'any 1934. Van tenir dos fills.\nNewman va tornar a Princeton a fer una segona visita entre els anys 1937 i 1938. Al 1939 va esdevenir Fellow de la Royal Society. Al 1942 es va unir al Government Code i al Chiper School i allí va treballar el Colossus amb Henry Whitehead i amb Bill Tutte.\nL'obra en la qual va contribuir Newman, encara que era diferent de la de "Enigma", ha estat descrita amb una importància comparable. Newman va idear una manera de portar endavant l'obra de Tiltman i Tutte utilitzant unes màquines especialment dissenyades, i per aquesta raó, se li va donar el càrrec d'una secció anomenada comunament "Newmanry".\nAviat es va veure involucrat en dissenyar una màquina molt més avançada, que molts pensen que va tenir lloc en la història de les computadores digitals. El disseny va posar en pràctica el seu coneixement per la lògica formal. Tot això li va donar una idea del que podria fer-se amb mitjans electrònics, i es va convèncer de que els ordinadors digitals havien de ser construïts.\nEl seu treball matemàtic en el camp de la topologia combinatoria va influir al seu amic Henry Whitehead. Una sèrie d'articles sobre Newman en aquest tema entre 1926 i 1932 van revolucionar el camp. Newman aconsegueix tot això donant totalment una nova forma de definició d'equivalència combinatòria basada en tres moviments elementals, en lloc de la noció de subdivisió que havia estat prèviament utilitzada. Això li va permetre refer el subjecte que evitava les dificultats que anteriorment li havien sorgit.\nMax Newman va morir a Cambridge l'any 1984.\nGran Bretanya va declarar la guerra a Alemanya el 3 de setembre de 1939. L'ascendència parcialment jueva de la família Newman va ser preocupant a causa de l'aparició de l'Alemanya Nazi, pel que Lyn, Edward i William van ser evacuats a Amèrica. Max, però, va romandre impartint classes a Cambridge, així com investigant. Cap a la primavera de 1942, va començar a considerar en contribuir al seu país per la guerra. Després d'algunes consultes, va ser reclutat per treballar en la Government Code and Cypher School, situada a Bletchey Park, Buckinghamshire. Després d'assegurar-se que la nacionalitat alemanya del seu pare no presentés traves per a la realització de la feina, va ingressar en Bletchey Park el 31 d'agost de 1942.\nVa ser assignat a la secció d'investigació i posat a treballar en una màquina de xifrat utilitzada pels alemanys per xifrar teletips, que havien capturat recentment. Es va unir a la "Testery", la secció dedicada per aquesta finalitat. No li va agradar la feina ja que no li semblava apte per a les seves habilitats. Va persuadir als seus superiors de que el procés d'enginyeria inversa podria ser mecanitzat, i aquests li van assignar el desenvolupament d'una màquina dedicada a aquesta finalitat al desembre de 1942. La construcció de la mateixa va començar al gener de 1943, i el primer prototip va ser desplegat al juny d'aquest any. Va ser utilitzada en la nova secció liderada per Newman, la «Newmanry», situada inicialment en la Hut 11 a la que treballaven ell mateix, l'especialista en intel·ligència artificial Donald Michie, dos enginyers, i 16 dones de la Women 's Royal Naval Service (Wrens). Les Wrens li van donar a la màquina el sobrenom de «Heath Robinson», en honor al dibuixant del mateix nom que dibuixava caricatures de màquines absurdes.\nLes màquines Robinson, encara que eren més ràpides que el desxifrat manual, estaven limitades pel que fa a velocitat i fiabilitat. Tommy Flowers, de l'Estació d'Investigació de l'Oficina Postal, Dollis Hill, tenia experiència amb vàlvules termoionicasy va construir una màquina electrònica, l'ordinador Colossus, que va ser instal·lat a la Newmanry. El prototip va ser un gran èxit i altres 9 màquines van ser produïdes i utilitzades abans que acabés la guerra.\nCap a setembre de 1945, Newman va ser nomenat cap de l'Escola de Matemàtiques de la Universitat de Manchester. En el seu nou lloc, Newman va fundar el Royal Society Computing Machine Laboratory a la Universitat i va reclutar als enginyers Frederic Calland Williams i Thomas Kilburn. Junts van construir el primer computador de la història amb programes informàtics emmagatzemats de forma electrònica, basades en les idees de Turing. Newman es va retirar a Comberton el 1964, prop de Cambridge. Després de la mort de Lyn en 1973, va contreure matrimoni amb Mrs. Margaret Penrose, vídua de Lionel Penrose.\nVa continuar investigant en topologia combinatòria en el seu retir, durant un període en el qual Anglaterra, i en concret Cambridge, es van convertir en un centre important d'activitat acadèmica. Part dels seus estudis van ser en conjunció amb el matemàtic Christopher Zeeman. Newman va fer diverses contribucions importants pel que va ser convidat a presentar el seu treball en el Congrés Internacional de Matemàtics de 1962 a Estocolm. Entre les seves contribucions durant el final de la seva vida es troba la demostració formal d'una de les conjectures de Poincaré en 1966.\nFellow of the Royal Society, escollit l'any 1939\nRoyal Society Sylvester Medal, atorgat l'any 1958\nLondon Mathematical Society, presidint des de l'any 1949 al 1951\nLMS De Morgan Medal, atorgat l'any 1962\nD.Sc. University of Hull, atorgat l'any 1968\nL'Edifici Newman, ubicat a Manchester, va ser nomenat en el seu honor. L'edifici va allotjar als matemàtics de la Universitat Victoria de Manchester durant el trasllat de l'Escola de Matemàtiques entre 2004 i 2007 de l'antiga Torre Matemàtica al nou Edifici Alan Turing, on també es va nomenar una aula en honor a Newman.\nL'any 1946, Newman va rebutjar una Orde de l'Imperi Britànic a acte de protesta contra el tracte que va rebre Alan Turing. A ulls de Newman, Alan havia realitzat un treball molt més important que el seu per la resolució de la guerra. Per Newman, ser premiat amb el mateix mèrit suposava un greuge comparatiu.\n↑ Wylie, Shaun «Newman, Maxwell Herman Alexander (1897–1984)». The Oxford Dictionary of National Biography, 2004. DOI: 10.1093/ref:odnb/31494.\n↑ Adams, J F. (1985). "Maxwell Herman Alexander Newman. 7 Febrer 1897- 22 Febrer 1984. Biographical Memoirs of Fellows of Royal Society. 31: 436-426.\n↑ Colossus: The secrets of Bletchley Park's code-bradking computers. Oxford University Press, USA. 2010.\n↑ Jack Copeland. "The Modern History of Computing". Stanford Encyclopedia of Philosophy. 30 de Març de 2012.\n↑ Anderson, David (2013). "Max Newman: Forgotten Man of Early British Computing". communications of the AMC. 56(5): 29-31.\n↑ 6,0 6,1 «Newman biography». www-groups.dcs.st-and.ac.uk. [Consulta: 2 desembre 2016].\n↑ «Times obituary». www-groups.dcs.st-and.ac.uk. [Consulta: 2 desembre 2016].\n↑ J Copeland. Colossus: The Secrets of Bletchley Park’s Code-breaking Computer. Oxford, 2006.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Max_Newman&oldid=21358012»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 juny 2019 a les 16:45.


Nou subministrament - electracaldense.com\nInici > GESTIONS I PREUS > Nou subministrament\nEn locals industrials, comercials i zones comunes\nEn provisionals d’obres\n1. En habitatges.\nCòpia del D.N.I. del titular si és persona física, o del C.I.F. si es tracta d’una empresa.\nSi el titular és una empresa, còpia de l’escriptura de constitució i poders del representant.\nCòpia de l’escriptura de propietat, o del contracte de lloguer.\nCòpia de la cèdula d’habitabilitat o qualificació definitiva HP (si és habitatge protegit).\nSi és segona ocupació o recuperació de CUPS *:\nCertificat d’Inspecció realitzat per una Entitat d’Inspecció i Control amb resultat favorable i d’antiguitat inferior a 1 any.\n(*) Aquesta condició es compleix després d’una resolució de contracte d’accés. La resolució de contracte d’accés es produeix a partir de retirar el comptador més de dos mesos, o immediatament quan voluntàriament es dona de baixa específicament per escrit.\n2. En locals industrials, comercials i zones comunes.\nSi és segona ocupació o recuperació de CUPS * :\nSense canvi d’ús i/o activitat.\nAmb canvi d’ús i/o activitat.\n3. En provisionals d’obres.


Els 10 moments de Carles Puyol al FC Barcelona - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesEls 10 moments de Carles Puyol al FC Barcelona\nEls 10 moments de Carles Puyol al FC Barcelona\nRoger Bogunyà - 22/01/2013 | 00:00\nEl central va debutar l’any 1999 en un partit de Lliga disputat a Valladolid Sota la seva capitania el FC Barcelona ha aixecat fins a tres Lligues de Campions\nPuyol celebra el seu gol al Bernabéu el dia del 2-6 / FOTO: MIGUEL RUIZ-FCB\nCarles Puyol és el cor del FC Barcelona. El capità, que aquest dimarts ha signat el contracte que el vincula amb el Club fins a l’any 2016, afronta actualment la seva catorzena temporada al primer equip. Repassem ara deu dels moments que han marcat la seva estada al Barça.\n23 d’octubre del 2002. La seva llegenda s’engrandeix en nits com aquesta, en què salva un gol rival desviant la pilota amb l’escut. Amb el cor. Aquell dia, el Barça tomba 1-0 el Lokomotiv de Moscou a la Lliga de Campions.\n2 de maig del 2009. Puyol difícilment haurà disputat un partit més complet que aquell 2-6 que l’equip va signar al Santiago Bernabéu contra l’etern rival. Va fer l’1-2 que capgirava l’avantatge local i va celebrar-ho traient-se el braçalet i petonejant-lo davant els ulls de tot el món.\n18 de gener del 2012. Puyol mai s’ha caracteritzat pels seus gols. En 573 partits al primer equip només n’ha fet 16, però sempre molt ben triats. D’aquests 16, fins a dos han arribat al Santiago Bernabéu, el segon dels quals ara fa un any, en l’anada dels quarts de final de la Copa del Rei. L’equip va guanyar 1-2, amb un segon gol d’Abidal.


Certificació d'Eficiència Energètica a la Comunitat Valenciana\nInici / Certificació energ. d'Edificis\nCertificació d'Eficiència Energètica a la Comunitat Valenciana\tEl Reial Decret 235/2013, de 5 d'abril, pel qual s'aprova el procediment bàsic per a la certificació energètica d'edificis de nova construcció i existents, estableix l'obligatorietat de la certificació energètica dels edificis, així com el procediment que es ha de seguir per al càlcul d'aquesta certificació.\nMitjançant Decret 112/2009, del Consell, pel qual es regulen les actuacions en matèria d'eficiència energètica d'edificis, es designa a l'Agència Valenciana de l' Energia com a òrgan competent per al seguiment de la certificació d'eficiència energètica de edificions a la Comunitat Valenciana.\nA més, mitjançant aquest Decret es crea el Registre de Certificació d'Eficiència Energètica d'Edificis de Nova Construcció a la Comunitat Valenciana, en el qual s'han d'inscriure els Certificats d'Eficiència Energètica del Projecte i de l'Edifici Acabat.\nEs troba pendent l'adaptació d'aquest sistema de registre per incloure els certificats d'eficiència energètica dels edificis existents.\nD'altra banda, l'AVEN ha posat en marxa un servei d'assistència tècnica per atendre tots els dubtes i consultes relatives al procés de certificació energètica d'edificis, tant tècniques com administratives. A aquest servei es pot accedir tant per via telefònica, com a través d'una pàgina web destinada a aquest servei, com a través d'un correu habilitat per atendre aquestes consultes.\nA més, l'Agència Valenciana d'Energia està duent a terme una sèrie de cursos de formació per atendre la demanda sorgida en aquest nou àmbit de la certificació energètica d'edificis, destinats als professionals del sector de l'eficiència energètica en l'edificació, en els quals s'aprofundeix en el maneig dels programes de càlcul existents per dur a terme aquesta certificació, així com en el procediment de registre d'aquests certificats.\nPer a més informació consultar el portal de certificació energètica d'edificis a la Comunitat Valenciana: http://gcee.aven.es


257è papa de l’Església catòlica\n4 d’agost de 1903\n9 d’agost de 1903\n20 d’agost de 1914\nEstablir omnia a Christo\nvegeu Consistories del papa Pius X\nEl papa Benet XV\nRiese , 2 de juny de 1835\n27 de febrer de 1858\n18 de setembre de 1858 pel bisbe Giovanni Antonio Farina\n10 de novembre de 1884 pel papa Lleó XIII\n16 de novembre de 1884 pel cardenal Lucido Maria Parocchi\nElevació al patriarca\n15 de juny de 1893 pel papa Lleó XIII\n12 de juny de 1893 pel papa Lleó XIII\nRoma , 20 d'agost de 1914 (79 anys)\nBasílica de Sant Pere al Vaticà\n2 de juny de 1835 a Riese Regne de Llombardia-Venècia\n20 d'agost de 1914 (79 anys) a Roma Itàlia\n3 de juny de 1951 pel papa Pius XII\n29 de maig de 1954 pel papa Pius XII\n21 d'agost, 3 de setembre ( missa tridentina )\nsotana papal , hàbit del cor papal, mantell papal, tiara\nPapa Pius X (en llatí :. Pius X PP, nascut Giuseppe Melchiorre Sarto; Riese , 2 de juny de 1835 - Roma , 20 d'agost de 1914 ) va ser el 257 bisbe de Roma i el Papa de l'Església Catòlica ( 1903 - 1914 ). Fou proclamat sant el 1954 . Se’l recorda sobretot per la defensa intransigent de l’ortodòxia de la doctrina catòlica, que es va materialitzar en la condemna i la lluita contra el modernisme teològic (amb l’encíclica Pascendi Dominici Gregis de 1907 ), i per la redacció del Catecisme Major comunament anomenat "per Pius X ".\n1.1 Orígens i carrera\n1.2 El conclave\n3.1 Cap al final de la no expedició\n3.2 La "qüestió francesa"\n3.3 Neutralitat a la guerra italo-turca\n5 Beatificació i canonització\n6 Pius X a les arts\n7 Encícliques de Pius X\n9 Consistoris per a la creació de nous cardenals\nOrígens i carrera\nGiuseppe Melchiorre Sarto va néixer a Riese , una ciutat que el 1952 va prendre el nom de Riese Pio X , a la província de Treviso , el segon de deu fills d’una família modesta. El seu pare Giovanni Battista ( 1792 - 1852 ) va ser, a més de ser un factor, el cursor de l'administració dels Habsburg (comparable a les funcions actuals de missatger municipal) i la seva mare, Margherita Sanson ( 1813 - 1894 ), una modista modista de país.  . Es va distingir de molts dels seus predecessors i successors precisament perquè el seu cursus honorum era exclusivament pastoral sense cap compromís amb la cúria ni amb l'activitat diplomàtica de la Santa Seu.\nGiuseppe Sarto, un jove seminarista.\nVa rebre la tonsura el 1850 i va ingressar al seminari de Pàdua , gràcies a una beca obtinguda a través del patriarca de Venècia Jacopo Monico , el seu compatriota. Va ser ordenat sacerdot el 1858 pel bisbe de Treviso , Giovanni Antonio Farina , i es va convertir en capellà de la parròquia de Tombolo . El 1867 fou ascendit a arxipreste de Salzano i, després, el 1875 , canonge de la catedral de Treviso i canceller episcopal , alhora que exercia de director espiritual al seminari diocesà, experiència de la qual sempre guardarà un excel·lent record.\nEl 10 de novembre de 1884 fou nomenat bisbe de Màntua ; va rebre la consagració episcopal sis dies després a la basílica de Sant'Apollinare de Roma pel cardenal Lucido Maria Parocchi . Com a bisbe de Màntua, va participar en el primer congrés nacional de catequesi celebrat a Piacenza entre el 24 i el 26 de setembre de 1889 i va votar a favor de\n"... un popular catecisme històric-dogmàtic-moral escrit en preguntes curtes i respostes molt curtes"\ncomú a tota Itàlia ja que creia que el catecisme bellarmí\nCardenal Sarto, patriarca de Venècia\n"... va ser molt difícil tornar a la ment aspra no només dels nens, sinó també dels adults que en aquesta part són gent gairebé infantil  "\nMés tard va ocupar el càrrec de patriarca de Venècia . El govern italià, però, inicialment va rebutjar el seu exequatur , afirmant que el nomenament del patriarca de Venècia pertanyia al rei i que, a més, Sarto havia estat triat sota la pressió del govern de l’Imperi Austrohongarès . Per tant, Giuseppe Sarto va haver d’esperar 18 mesos abans de poder assumir la direcció pastoral del patriarcat de Venècia. Amb el seu nomenament com a patriarca també va rebre el barret del cardenal al consistori del 12 de juny de 1893 .\nA la mort del papa Lleó XIII, el candidat més probable al tron de Pere va ser considerat el secretari d'estat de Rampolla . A l’obertura del conclave, l’1 d’agost de 1903 , la sorpresa: el cardenal Puzyna , arquebisbe de Cracòvia , anuncia que l’emperador austrohongarès Franz Joseph , utilitzant un antic privilegi seu com a governant d’un imperi catòlic, veta les eleccions pel cardenal Rampolla .\nLes raons del veto no serien només polítiques, en particular la proximitat de Rampolla a França i les seves idees més obertes sinó també personals; Rampolla, com a secretari d'Estat , intentaria de fet influir sobre Lleó XIII per negar una inhumació cristiana a l'arxiduc Rudolph d'Habsburg-Lorena , fill del sobirà, que es va suïcidar durant els esdeveniments de Mayerling .\nTot i la indignació de molts cardenals, el conclave encara va decidir obeir la voluntat de l'emperador, de manera que la candidatura de Rampolla es va esvair i els vots es van orientar cap al patriarca de Venècia, que va ser elegit el 4 d'agost i coronat el 9 . Va prendre el nom pontifici de Pius X en honor dels seus últims predecessors Pius VI , Pius VII , Pius VIII i Pius IX . Va triar com a lema del seu pontificat Instaurate omnia in Christo ( Efesis 1,10  ) i el va aplicar amb valentia i fermesa.\nLes seves germanes Rosa, Anna i Maria  el van seguir fins a Roma, així com mons. Giovanni Battista Parolin (1870-1935)  , fill de la seva germana Teresa  i únic nebot del Pontífex Suprem.  , que va assistir a la coronació  i, ja arxipreste de la catedral de Treviso el mateix dia, va ser nomenat canonge del Vaticà, a proposta del cardenal Merry del Val .  La família es va traslladar a un apartament a la plaça Rusticucci.   \nUna de les primeres decisions de Pius X va ser l’abolició, amb la constitució apostòlica Commissum Nobis , de l’anomenat jus exclusivae (o veto laic), una forma de veto que pertanyia a alguns sobirans catòlics i gràcies a la qual s’havia convertit en pontífex. . \nEl cardenal Luigi Macchi anuncia l'elecció del cardenal Sarto\nBlasó de l'escut\nEn blau, a l'ancoratge de tres braços en negre cordonat amb vermell, col·locat en una banda sobre un mar naturalment ondulat i superat al cap per una estrella daurada de sis puntes, amb el cap de Venècia: plata, fins al passatge alat de lleó , amb aspecte i nimbato, sostenint amb la branca anterior dreta un llibre amb la inscripció: PAX TIBI MARCE EVANGELISTA MEUS i una espasa, tot en or.\nEl papa Pius X en una fotografia publicada l'octubre de 1903 al diari Die katholischen Missionen\nEl nou Papa, conscient de no tenir experiència diplomàtica ni una formació universitària real, va poder triar col·laboradors competents com el jove mossèn Rafael Merry del Val , de només 37 anys, políglota i director de la Pontifícia Acadèmia Eclesiàstica , a més de secretari del conclave de 1903, nomenant-lo secretari personal i, posteriorment, secretari d’Estat i prefecte del Palau Apostòlic, fins i tot abans de crear-lo cardenal amb el títol de Santa Prassede al consistori del 9 de novembre de 1903. D’aquesta manera va substituir el cardenal Rampolla, es va retirar substancialment, assumint el càrrec de secretari d'Estat el 12 de novembre de 1903 i el va ocupar fins al 20 d'agost de 1914. A partir del 1911, Merry del Val era també camerlengo. Donada la seva inexperiència, Pius X va deixar a Merry del Val un camp substancialment lliure en la conducta de la diplomàcia vaticana.\nEl papa Pius X va viure durant un temps, ajudat per les seves germanes, en un apartament que havia estat especialment instal·lat.\nCaracterística i històricament important va ser la direcció teològica que va donar a l’Església catòlica durant tot el seu pontificat, la línia de la qual es pot definir breument com a tradicionalista, en particular per a la lluita contra el modernisme mitjançant el decret del Sant Ofici , Lamentabili Sane Exitu (3 de juliol de 1907). i l'encíclica Pascendi Dominici Gregis (8 de setembre de 1907), a la qual va seguir l'aprovació personal del Sodalitium Pianum , una xarxa d'informació que investigava teòlegs i professors sospitosos de modernisme. De fet, una mena de reinterpretació filosòfica de la teologia catòlica sota l’efecte del científic de finals del segle XIX s’estenia al món catòlic i en grans sectors de la mateixa jerarquia eclesial. En resposta al modernisme teològic, Pius X va introduir a partir de l'1 de setembre de 1910 el jurament de fe per a tots els membres del clergat.\nPius X amb la tiara i la cadira gestatòria\nVa ser Pius X qui va iniciar la reforma del dret canònic , que va culminar el 1917 amb la promulgació del Codi de dret canònic , i qui va redactar el Catecisme que porta el seu nom ( Catecisme de Pius X , 1905 ).  També a nivell de gestió patrimonial va ser ell qui va unificar els ingressos de l' ofrena de Sant Pere i els del patrimoni del Vaticà. Però, sobretot, va reformar la cúria romana amb la constitució Sapienti consilio del 29 de juny de 1908 , suprimint diversos departaments que havien quedat inútils. Va recomanar als països catòlics l'ús de la pronunciació eclesiàstica llatina a les escoles. Poc abans de morir, tenia la intenció de completar els estudis preparatoris d'un document (posteriorment abandonat pels seus successors) relatiu a les condicions de legalitat de l'exercici del dret de vaga .\nEl nom de Pius X també està lligat a la reforma del cant gregorià . Amb el Motu proprio Inter pastoralis officii sollicitudines (22 de novembre de 1903)  , el pontífex va imposar el cant gregorià a la litúrgia i va proporcionar instruccions precises sobre l’ús de la música en les funcions religioses.\nPius X va crear el primer cardenal sud-americà de la història de l’Església. L'11 de desembre de 1905 va elevar el bisbe brasiler Joaquim Arcoverde Cavalcanti a aquesta dignitat eclesiàstica.\nPlaça de Sant Pere en una fotografia de 1909 , en el moment del pontificat de Pius X\nEl 8 d'agost de 1910 el pontífex va dictar el decret Quam singulari Christus amore amb el qual va restablir l'edat de la primera comunió i la primera confessió dels fills a l'edat de l'ús de la raó, és a dir, al voltant de set anys. Aquesta edat havia estat fixada pels concilis laterans IV (1215) i Tridentino (13a sessió, 1551-1552); més tard fou modificat per la influència del jansenisme .\nL'1 de novembre de 1911, Pius X va promulgar el nou Breviari amb el toro Divino Afflatu . Es va reformar el Breviari romà aprovat per Pius V el 1568: en particular restablia l'antic costum de recitar els 150 salms cada setmana, canviant completament la disposició del salteri  .\nPius X i el ball\nA principis del segle XX, el tango , una dansa sensual importada d' Argentina , va començar a treure espai a Europa del vals i la polca . Davant les interdiccions sol·licitades per les autoritats eclesiàstiques parisenses, es diu que Pius X va donar ordres perquè un parell de ballarins de tango li proporcionessin una idea precisa del nou ball, per avaluar directament, en persona, els aspectes escandalosos. Un cop feta la representació reservada de ball, el Pontífex Suprem hauria dit  :\n«Mi me pàr che è più bèo el bàeo a 'ea furlana; però no veig que el gran pecài ghe està en un nou bàeu! "\n( Em sembla que el ball furlana és més bonic; però no veig que hi hagi grans pecats en aquest nou ball! )\nPer tant, va ordenar la revocació de la sanció eclesiàstica prevista per a aquells que l'havien practicat. L'episodi també va inspirar un conegut poema ( Tango i Furlana ) de Trilussa  .\nCap al final de la no expedició\nEl papa Pius X als jardins del Vaticà\nAmb l’encíclica Il Fermo Proposito de l’ 11 de juny de 1905, el pontífex va relaxar les restriccions de la no expedició (és a dir, la ferma prohibició de tots els catòlics italians de participar en la vida política) del papa Pius IX , sobretot per frenar el consens cap a les forces socialistes . . Pius X, en el text de l'encíclica, atorga la "concessió benigna" per dispensar-los d'aquesta prohibició, especialment en "casos particulars" en què reconeixen "l'estricta necessitat per al bé de les ànimes i per a la salvació de les seves esglésies". ; i els convida, efectivament, a continuar la greu activitat "ja lògicament explicada pels catòlics per preparar-se amb una bona organització electoral per a la vida administrativa dels municipis i les diputacions provincials", per afavorir i promoure "aquelles institucions que tinguin com a objectiu disciplinar bé la multituds contra la intrusivitat predominant del socialisme ".\nLa "qüestió francesa"\nEl mateix tema en detall: l’Església catòlica a finals del segle XIX .\nEl papa Pius X en el seu estudi\nPius X es va enfrontar al problema de la separació entre Estat i Església , que va sorgir a França amb l'entrada en vigor de la llei del 9 de desembre de 1905 , en què els objectius fonamentals de la política antireligiosa i maçònica de la Tercera República eren concentrat i en particular del govern d' Émile Combes . A partir de 1880 , s'havia registrat a França una sèrie de mesures antireligioses destinades a la dissolució de les congregacions religioses , l'expulsió de religiosos habituals : professors, infermeres, etc.\nPius X va ser molt menys conciliador amb aquesta política fortament anticlerical que el seu predecessor, malgrat que la majoria dels bisbes francesos li van aconsellar que s'inclogués davant la nova llei. La llei emesa pel govern francès va marcar la culminació d’aquesta política, decretant unilateralment la derogació del concordat de 1801 .\nEl 1906 Pius X amb l'encíclica Vehementer Nos de l' 11 de febrer, l'adreça consistorial Gravissimum del 21 de febrer i l'encíclica Gravissimo Officii Munere del 10 d'agost, van prohibir qualsevol activitat de col·laboració en l'aplicació de la nova llei. L'hostilitat del Papa cap a la nova legislació francesa va comprometre la creació de les associacions culturals , previstes per la llei de 1905, a les quals s'hauria d'haver transferit el patrimoni de l'Església. Prenent aquesta oposició com a pretext, l’Estat francès va confiscar els enormes béns immobles eclesiàstics. La situació només va canviar el 1923 amb la creació de les "associations diocésaines".\nEs van registrar tensions similars amb Portugal , després de l’aparició en aquell país, el 1910 , de la república liderada per grups de poder maçònics anticlericals. Pius X va respondre amb l'encíclica Iamdudum .\nNeutralitat a la guerra italo-turca\nAmb motiu de la guerra italo-turca , la Santa Seu va mantenir una actitud neutral, preocupada i molesta sobretot per l’ús de la religió com a justificació de l’empresa colonial italiana. Mentre es feia una política anticlerical a Itàlia en què la religió estava exclosa de la vida pública i l’educació, tal com va assenyalar L’Osservatore Romano  , en la proclamació dirigida als àrabs de Líbia , el general Carlo Caneva va presentar la intervenció italiana com a intervenció per alliberar els libis de la dominació, amb la qual Itàlia es protegia dels musulmans , amb nombroses referències a Déu i la cita d'un vers de l' Alcorà  . La proclamació va ser durament criticada per La Civiltà Cattolica , segons la qual els sentiments religiosos en boca de les autoritats italianes eren "una ficció i una mala acció de la política obliqua". \nEn particular, la posició de la Santa Seu va depreciar fortament l’ús de la religió amb fins exclusivament polítics i el papa Pius X no volia que l’empresa colonial italiana assumís les connotacions d’una guerra religiosa entre musulmans i cristians. Aquesta posició neutral i favorable a la pau va establir les bases de l’actitud que mantindrà la Santa Seu amb motiu dels dos conflictes mundials amb Benet XV i Pius XII , cosa que farà del principi de neutralitat de la Santa Seu la pedra angular de la política de la Santa Seu en el conflicte entre els poders en guerra. \nLa posició del Vaticà es va enfrontar a un difícil equilibri entre les pressions dels catòlics italians convençuts per la propaganda nacionalista i xantat pels anticlericals que els jutjaven refractaris als interessos nacionals. Nombrosos bisbes es van expressar amb entusiasme amb motiu de la benedicció dels soldats que marxaven a Líbia i van ser recordats per la Secretaria d'Estat, que recomanava confidencialment actituds sòbries i moderades. El delegat apostòlic a l’ Imperi Otomà , Mons. Vincenzo Sardi, que va haver de defensar la perillosa posició dels cristians orientals i religiosos presents sobretot a Terra Santa , que va haver de patir escaramusses diplomàtiques per part del govern turc, inclosa la prohibició d’enviar telegrames xifrats al Vaticà. \nPius X al llit de mort\nEl cos del Papa es va exposar els dies 21 i 22 d'agost de 1914\nTomba de Pius X, a la foneria artística Ferdinando Marinelli de Florència, durant l'execució\nTomba de Pius X, a la basílica de Sant Pere del Vaticà\nJust als primers dies de la Primera Guerra Mundial , Pius X va morir de malalties del cor (probablement de pericarditis ) el 20 d'agost de 1914 a la 1:15 de la matinada  . També es diu que un temps abans de la seva mort va dir diverses vegades desconsoladament: "El guerró vindrà" o la Gran Guerra   .\nBeatificació i canonització\nSegons les normes de dret canònic, el primer reconeixement de les restes mortals es va dur a terme el 19 de maig de 1944, tres dècades després de la data de la mort. El cos estava intacte en absència de tractaments post-mortem , com l'embalsamament, d'acord amb els desitjos expressats pel Pontífex Suprem, que havia rebutjat explícitament aquestes pràctiques  , i d'acord amb la legislació i l'ús jueus. Les restes es van conservar en una caixa de bronze fosa per la foneria artística Ferdinando Marinelli de Florència , exposada a Sant Pere.  L' acte va comptar amb la presència de l'aleshores Mons. Alfredo Ottaviani i el cardenal Nicola Canali . \nEl juny de 1951, les seves relíquies van ser traslladades a la porta que donava al pronaos de la basílica de Sant Pere i exposades per a la veneració dels fidels, en vista de la seva proclamació com a beneïda.  Pius X va ser beatificat el 3 de juny de 1951 i canonitzat el 29 de maig de 1954 durant el pontificat de Pius XII , la festa es va fixar el 3 de setembre i, per tant, els que segueixen el calendari del Vetus Ordo Missae la celebren en aquesta data . El calendari del Novus Ordo Missae ho preveu el 21 d’agost . El seu cos està enterrat a la basílica de Sant Pere del Vaticà . És el patró de la fraternitat sacerdotal de Sant Pius X i també és copatró secundari de la ciutat de Venècia en record d’aquells anys que va passar com a patriarca.\nLa primera missa de la festa de Sant Pius X es va celebrar el 3 de setembre de 1955 a Trieste , amb motiu del Congrés Nacional de la Federació Universitària Catòlica Italiana  .\nPius X a les arts\nPius X és un papa imaginari de la novel·la de ficció política La ciutat eterna escrita per l’anglès Thomas Hall Caine el 1900.\nEls homes no miren el cel - pel·lícula de 1952 dirigida per Umberto Scarpelli . El paper del papa Pius X va ser confiat a l'actor anglès Henri Vidon .\nEncícliques de Pius X\nLlista  de les encícliques de Pius X\nE Supremi (4 d'octubre de 1903 ): sobre la restauració de totes les coses en Crist.\nAd Diem Illum Laetissimum (2 de febrer de 1904 ): sobre la Immaculada Concepció de Maria.\nIucunda Sane (12 de març de 1904 ): sobre el papa Gregori I.\nAcerbo Nimis (15 d'abril de 1905 ): sobre l'ensenyament de la doctrina cristiana.\nIl Fermo Proposito (11 de juny de 1905 ): sobre l'establiment i el desenvolupament de l'Acció Catòlica .\nVehementer Nos (11 de febrer de 1906 ): sobre la laïcitat de l' Estat a França .\nTribus Circiter (5 d'abril de 1906 ): sobre els mariavites o sacerdots místics de Polònia .\nPieni l'Animo (28 de juliol de 1906 ): sobre el clergat a Itàlia.\nGravissimo Officii Munere (10 d'agost de 1906 ): sobre associacions religioses a França.\nUne Fois Encore (6 de gener de 1907 ): sobre la separació de l'Església i l'Estat.\nPascendi Dominici Gregis (8 de setembre de 1907 ): sobre els errors del modernisme .\nCommunium Rerum (21 d'abril de 1909 ): a Sant'Anselmo d'Aosta .\nEditae Saepe (26 de maig de 1910 ): sobre Sant Carles Borromeu .\nIamdudum (24 de maig de 1911 ): sobre la llei de separació entre l'Església i l'Estat a Portugal .\nLacrimabili Statu (7 de juny de 1912 ): sobre els nadius d' Amèrica del Sud .\nSingulari Quadam (24 de setembre de 1912 ): sobre organitzacions obreres.\nMonument a Sant Pius X a la basílica de Sant Pere del Vaticà\nCardenal Giulio Antonio Santori\nEl cardenal Girolamo Bernerio , OP\nArquebisbe Galeazzo Sanvitale\nEl cardenal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni\nPapa Benet XIV\nEl cardenal Giacinto Sigismondo Gerdil , B.\nCardenal Carlo Odescalchi , SÍ\nLúcida cardenal Maria Parocchi\nPius X consagra a Giacomo della Chiesa, el futur papa Benet XV (el seu successor), bisbe, 1907\nBisbe Francesco Cherubin (1899)\nMossèn Giacomo Radini-Tedeschi (1905)\nBisbe Lajos Balás de Sipek (1905)\nBisbe Ottokár Prohászka (1905)\nArquebisbe Gyula Zichy (1905)\nBisbe Charles du Pont de Ligonnès (1906)\nBisbe Pierre Dadolle (1906)\nBisbe Marie-Joseph Ollivier (1906)\nBisbe Adrien-Alexis Fodère (1906)\nBisbe Eugène-François Touzet (1906)\nArquebisbe François-Léon Gauthey (1906)\nBisbe Charles-Paul Sagot du Vauroux (1906)\nBisbe Charles-Henri-Célestin Gibier (1906)\nArquebisbe Jean Victor Émile Chesnelong (1906)\nArquebisbe François-Xavier-Marie-Jules Gieure (1906)\nMossèn Félix-Adolphe-Camille-Jean-Baptiste Guillibert (1906)\nBisbe Alcime-Armand-Pierre-Marie Gouraud (1906)\nArquebisbe Eugène-Jacques Grellier (1906)\nBisbe Jacques-Jean Gely (1906)\nPapa Benet XV (1907)\nCardenal Gaetano De Lai (1911)\nEl cardenal Adam Stefan Sapieha (1911)\nBisbe Pio Armando Pietro Sabadel , OFMCap. (1911)\nEl mateix tema en detall: Consistories del papa Pius X.\nEl papa Pius X durant el seu pontificat va crear 50 cardenals en el curs de set consistoris diferents.\nEl papa és sobirà dels ordes pontificis de la Santa Seu, mentre que el Gran Magisteri d'honors individuals pot ser mantingut directament pel pontífex o concedit a una persona de confiança, generalment cardenal .\nSobirà de l'Ordre Suprem de Crist\nSobirà de l’Orde de San Silvestro i de la Milícia Aurata\nSobirà de l’Orde del Golden Speron\n- 1905-1914 (canvi de nom)\nSobirà de l’Orde Plànol\nSobirà de l'Ordre Hípic de Sant Gregori el Gran\nPapa sobirà de l’Orde de Sant Silvestre\n- 1905-1914 (refundació)\nGran Mestre i Cavaller del Collar de l'Ordre Hípica del Sant Sepulcre de Jerusalem\nLa seva ciutat natal, Riese , a la província de Treviso , el 1952 va prendre el nom de Riese Pio X en honor seu.


La imatge de Sharbat Gula de la portada del National Geographic el juny del 1985\nItàlia dona asil a la noia afganesa d'ulls verds fotografiada fa més de 30 anys i que es va convertir en un símbol del drama de les guerres del seu país\nJudith Casaprima Sagués 26/11/2021 - 13.23 Actualitzat 28/11/2021 - 17.54\nItàlia ha donat asil a Sharbat Gula, la nena afganesa d'ulls verds que va aparèixer fa més de 30 anys a la portada de National Geographic. Gula, que ara té 49 anys, ha estat evacuada després de la presa de Kabul pels talibans.\n"La refugiada afganesa Sharbat Gula va arribar a Roma" després que el govern italià "en facilités i organitzés el trasllat", segons s'ha confirmat en un comunicat oficial aquest dijous.\nL'oficina del primer ministre, Mario Draghi, ha dit que Itàlia va organitzar l'evacuació de Sharbat Gula després que ella demanés ajuda per abandonar l'Afganistan, amb el suport i les peticions d'ONG civils que treballen al país. I ha format part del programa italià d'asil i evacuació d'afganesos a l'oest del país. Ara, diu el comunicat, el govern italià ajudarà a integrar-la a la vida a Itàlia.\nItàlia és un dels cinc països implicats, juntament amb els Estats Units, Turquia, el Regne Unit i Alemanya, en la missió Suport Decidit de l'OTAN a l'Afganistan, que ha evacuat milers d'afganesos del país després de la retirada dels Estats Units a l'agost.\nSharbat Gula a l'actualitat, amb 49 anys, es refugia de nou ara a Itàlia (Reuters)\nLa nena d'ulls verds\nLa imatge de Sharbat Gula la deuen recordar. Amb un mocador vermell al cap, els seus ulls ressaltaven amb una barreja de ferocitat i dolor, mirant des d'una de les portades més famoses de la revista National Geographic, la del juny del 1985.\nUn any abans, el juny del 1984, Sharbat va ser fotografiada quan tenia 12 anys pel fotògraf Steve McCurry al camp de refugiats Nasir Bagh del Pakistan, durant la guerra de l'Afganistan (1978-1992). Aquella fotografia --sense ella saber-ho-- es va convertir en un símbol del drama de les guerres del seu país.\n"En pocs segons, tot va ser perfecte, la llum, el fons i l'expressió dels seus ulls", deia McCurry al seu llibre "Inèdit", publicat el 2013.\nEl fotògraf Steve McCurry amb la fotografia de Sharbat Gula, que el va fer mundialment famós (Europa Press/José Oliva)\nDe mare analfabeta amb quatre fills, Sharbat va arribar al Pakistan com a òrfena, quatre o cinc anys després de la invasió soviètica del 1979, com milions d'afganesos que van fugir dels combats a través de la frontera.\nDeportada a l'Afganistan\nL'any 1992 va tornar a l'Afganistan, però el 2014 es trobava al Pakistan, on s'havia tornat a refugiar. Les autoritats la van arrestar acusada d'haver comprat documentació falsa, en un esforç per quedar-se i no haver de tornar a l'Afganistan. Sharbat havia perdut el marit i la seva filla gran.\nPerò el Pakistan en aquell moment va augmentar la pressió sobre els refugiats afganesos perquè abandonessin el seu territori, i Sharbat, el 2016, va ser deportada, amb els seus quatre fills.\nL'aleshores president afganès, Ashraf Ghani, li va donar la benvinguda amb una recepció al palau presidencial i li va lliurar les claus d'un pis nou per assegurar-se, va dir, que "visqui amb dignitat i seguretat a la seva terra".\nSota el primer domini dels talibans, des del 1996 fins al 2001, les dones no podien treballar i es va prohibir a les nenes anar a l'escola. Les dones havien de tapar-se la cara i anar acompanyades d'un familiar masculí quan sortien de casa.\nDes que van prendre el poder l'agost passat, els líders talibans es van mostrar més amables i van prometre que permetrien a les dones seguir amb l'educació i respectar-ne els drets "d'acord amb la llei islàmica".\nPerò la realitat és que no han permès que moltes dones tornin a treballar, les nenes es quedaran sense escola als tretze anys. De moment, homes i dones estan separats a les aules auniversitàries, i elles han de dur vel. També se'ls ha prohibit fer esport i a la televisió no es poden emetre sèries ni pel·lícules en què actuïn dones.\nAra, amb el retorn dels talibans, Sharbat ha tornat a fugir.\nRedescoberta el 2002\nLa cara de Sharbat era internacionalment famosa, però la seva identitat no es va descobrir fins l'any 2002, quan McCurry va tornar a la regió i la va localitzar.\nL'abril del 2002, Sharbat Gula va tornar a ser fotografiada, però aquesta vegada la imatge canviava: els seus ulls no tenien aquella brillantor tan especial i el seus cabells negres no s'apreciaven a través del burca, una vida captada en dues instantànies.\nE' in salvo a Roma la cittadina afghana Sharbat Gula, la bimba della foto del 1985 di Steve Mc Curry in copertina del National Geographic Magazine, divenuta simbolo dell'Afghanistan nel mondo. #ANSA https://t.co/018qLkPpky\n Agenzia ANSA (@Agenzia_Ansa) November 25, 2021\nAleshores el fotògraf i el món van poder posar nom aquella cara icònica. I també en van conèixer la història.\nSharbat Gula ja no era una nena. Tenia 30 anys i vivia en un un llogarret remot de l'Afganistan, com una dona tradicional paixtuna, totalment aliena al que representava la seva fotografia. Ni tan sols recordava que li havien fet. S'havia casat amb 13 anys --poc després de la primera fotografia--, i aleshores, era mare de tres filles.\nLa identitat de la dona va ser confirmada al 99,9% mitjançant una tecnologia de reconeixement facial de l'FBI, un escultor forense i l'inventor del reconeixement de l'iris, que van verificar comparant els ulls de totes dues fotografies.\nLa seva història es va donar a conèixer en l'edició de l'abril del 2002 de la revista A Live Revealed, i després se'n va fer un documental per a la televisió, "Search for the afgan girl".\nLa societat National Geographic va crear en el seu honor una organització benèfica Afghan Girls Fund, que el 2008 es va convertir en l'Afghan Children's Fund.\nAfganistan Talibans Itàlia Refugiats


Reserva d’entrades per a les activitats del cap de setmana\nEls actes de l’Aquelarre 2021 tindran lloc divendres 27, dissabte 28 i diumenge 29 d’agost en un únic espai: la plaça de cal Racó, amb aforament limitat i reserva prèvia.\nLa programació ha estat consensuada entre la Regidoria d’Aquelarre de la Paeria i les entitats locals implicades en l’organització.\nLes activitats són en un format reduït, d’acord amb les restriccions que marca el Procicat. Enguany no es farà una presentació oficial de la festa ja que cal evitar l’efecte crida i les aglomeracions de persones a la ciutat.\nLa intenció de l’organització és donar preferència a la ciutadania de Cervera en l’assistència als actes, atès que l’aforament és molt limitat. Per aquest motiu s’han habilitat els següents sistemes per a la reserva d’entrades:\n-De manera presencial: divendres 20 d’agost, a la plaça Major (davant de la Paeria), en horari d’11 a 14 hores i de 17.30 a 20.30 hores.\n-En línia, sempre i quan quedin places disponibles, a partir del dilluns 23 d’agost. La reserva es farà accedint a un formulari que es trobarà en un enllaç a la pàgina www.cerverapaeria.cat.\nPer a les activitats de divendres i dissabte es farà pagar 2 euros per localitat, un preu simbòlic en concepte de compromís amb la reserva. Els actes del diumenge són amb entrada gratuïta.\nPer a tots els actes, es podran retirar un màxim de 6 entrades per persona.\nProgramació de l’Aquelarre 2021\nDivendres 27 d'agost A partir de les 21 hores: únic acte amb xerrada i projecció de l’espectacle del 2019 de Band Tokades; Ball de bèsties de foc dels Diables de Cervera Carranquers i concert amb Jazzwoman. Preu: 2 euros.\nDissabte 28 d'agost A les 18 hores: acte de l'Aquelarret (2 euros). A partir de les 21.30 hores: Aquelarre i concert d’El Diluvi (2 euros).\nDiumenge 29 d'agost A les 12 hores: presentació i narració del conte "Les Bruixes d'Arlet", a càrrec de l’escriptora Bel Olid (gratuït). A partir de les 21:30 hores: Cinema a la boira. Ponència de Bel Olid i projecció de la pel·lícula “Tomboy”, de la directora Celine Sciamma (gratuït).


Biblioteques del SXXI: de la sacralització al servei per un teixit social i cultural - Cultur Plaza\nVALÈNCIA. “La biblioteca ha de llegir la realitat social i política, ha d’observar permanentment l’entorn, deu saber què volen els ciutadans i anar més enllà de les seues necessitats”. Dins del món bibliotecari també hi ha gurus, com la colombiana Adriana Betancur. És un dels artífexs d’un fet històric: el ‘biblioturisme’ de la ciutat de Medellín: “Ningú se’n va de Medellín sense visitar les seues biblioteques”, assegura orgullosa. En la dècada dels 80 la segona urbs de Colòmbia començava la consolidació d’una xarxa de centres integrals per al desenvolupament cultural i social que s’ubicaren als barris més deprimits de la ciutat. Es tracta d’espais multiserveis, dessacralitzats, amb sales de navegació virtual, ludoteca, sales d’exposicions i auditoris. En arribar els 90, polítics i guerrilla acceptaren que serien espais per contrarestar la violència que creixia en la societat colombiana.\nÉs la nova definició de la biblioteca pública del segle XXI. La que Betancur defensa aquests dies en el marc de la Biblioteca Valenciana Nicolau Primitiu, on un centenar de professionals i animadors culturals han reflexionat sobre els nous reptes de les biblioteques en la societat actual. “Són fonamentals diversos canvis. L’un és l’estratègia d’actualització per a la comunitat. La biblioteca ha d’arribar al públic més enllà del seu espai físic. Parle, per exemple, de les estacions on els usuaris poden descarregar-se llibres o fins i tot apps per a llegir-los des del mòbil".\nEn el metro de Buenos Aires aquesta estació permet descarregar més de 200 llibres (Foto:latinamerica.uitp.org]\nEl nou rol del biblotecari\nL’altre canvi imprescindible afecta la mentalitat del bibliotecari. Els presents en la IV Jornada Biblioteques del Segle XXI no abaixen el cap, són dels més motivats i saben que és urgent que els tècnics siguen hui “un activador, un facilitador dels processos socials, que no pot sacrificar la societat a la seua formació”. Per aquest motiu, Adriana Betancur considera la creativitat i l’habilitat de vincular a la comunitat dos requisits dels nous professionals. “Hem d’aconseguir que el ciutadà pense primer en nosaltres que en Google per aclarir els seus dubtes o demandes”, li recolza Ana Valdés, responsable de la biblioteca de Villena.\nLa tercera demanda social passa per la dessacralització d’aquests espais nugats a un codi de silenci i intel·lectualitat des de l’Edat Mitjana. “Les persones han de sentir-se còmodes amb uns codis més propers a elles. Han de ser centres més lúdics, que parlen el llenguatge dels joves. No podem crear lectors si no parlem com ells i dediquem àries dissenyades exclusivament per a ells”, argumenta Betancur de manera apassionada.\nEn aquesta línia, afegeix: “Cap biblioteca ha de ser igual a una altra perquè la població que li envolta és distinta”. Adriana il·lustra aquesta última idea: “Si tinc una comunitat plena de rapers, la meua col·lecció de música rap ha de ser ampla. Puc, fins i tot, organitzar concerts. En un altre barri hi haurà més pintors i els llibres de Belles Arts augmentaran. Es faran exposicions sovint”.\nIdea-store en Chrisp Street, a Londres. Autor de foto: Adjaye Associates\nAquesta realitat de Medellín és comparable als idea-store de Londres, centres públics de lectura, ball i cursos formatius dins d’una arquitectura de qualitat i singular. I és un dels objectius que l’ONU vol aconseguir en 2030, és a dir, que les biblioteques públiques oferisquen un servei d’accés universal a tot tipus d’informació.\nLes activitats infantils són habituals en l’idea-store Whitechapel, a Londres (Foto: JAMES BERRY)\nPerò quan ens mirem el melic ens trobem amb una gran traba: la Llei de Biblioteques de la Comunitat Valenciana. Per a Alicia Selles, presidenta del col·legi oficial de bibliotecaris i documentalistes, “aquesta norma no facilita la comunicació i coordinació amb les distintes administracions que són titulars de biblioteques; no permet l’articulació necessària entre elles per a garantir un pressupost digne; i no obliga a uns serveis mínims com pot ser el servei infantil”. A més, en la seua opinió, el text hauria “de consolidar un servei d’informació personalitzada al ciutadà a través de portals atractius”, el que “és molt més important que tindre en cada poble un edifici amb un rètol en l’entrada que diu: biblioteca”.\nLa necessitat imperiosa de canviar aquesta llei ha obligat el col·legi a actuar com a lobby, triant com a espai de pressió i petició l’església del monestir. Allí, baix els focus sacramentals, va reunir dijous quatre diputats dels cinc grups parlamentaris en les Corts: el socialista Manolo Mata, Miguel Ángel Mulet pel PP, Josep Nadal de Compromís i Llum Quiñonero per Podem.\nD’esquerra a dreta: Miguel Ángel Mulet (PP), Josep Nadal (Compromís), Manolo Mata (PSPV-PSOE), Llum Quiñoreno (Podem), Alicia Selles i Adriana Betancur\nL’estratègia dels bibliotecaris, dirigits per l’experta mediadora Adriana Betancur, va buscar la complicitat dels polítics a través de la memòria. Manolo Mata, aficionat lector i culturalment actiu, va recordar la pols i l’olor propi de la biblioteca de l’Hospital de València; però rabent va caure de l’ensimismament i va apostar per conceptes moderns, com el dels books-tracks que retrata Alan Bennet en Una lectora nada común. Així mateix, va subratllar l’útil treball que per als diputats fa el servei de documentació de les Corts com el que fa per a la societat la vintena de documentalistes repescades de l’antiga Canal 9 per salvar digitalment l’arxiu audiovisual.\nTot passa, alguna cosa queda\nPer a Josep Nadal, biblioteca significa espai de socialització en el seu Pego natal: “eixe lloc on anàvem després d’eixir d’escola i berenar”. Allí es va aficionar als còmics, va aprendre d’educació sexual amb fotografies, es va trobar amb la història “que no contava la tele” i la imatge del poble valencià “que no era l’estàndard” i va descobrir un munt de discos i pel·lícules. Per això, va lamentar que els joves s’hagen desvinculat de les biblioteques i ara fixen com punt de trobada els locals de màquines expenedores de dolços i begudes.\nMiguel Ángel Mulet, responsable de les biblioteques municipals de Castelló durant dues dècades, va apel·lar a la racionalitat a l’hora de configurar biblioteques per a evitar casos incrèduls com el de Vila-real, amb un centre buit de llibres. Tot i que en un primer moment els quatre polítics s’escudaren en un “nosaltres només distribuïm fons”, els bibliotecaris aconseguiren finalment el compromís dels diputats per a emprendre el canvi legislatiu.\nValència, un pas per davant\nOn des de fa mesos s’olora voluntat de canvi és en la xarxa de biblioteques públiques municipals de València. “Era un despropòsit que tingueren una biblioteca de 600 metres quadrats a La Rambleta sense cap tècnic bibliotecari al capdavant i que biblioteques de barri passaren totalment desapercebudes entre els veïns”, apunta la presidenta del col·legi de bibliotecaris i documentalistes. Aplaudeix “la nova racionalització” del servei bibliotecari en la ciutat i les consultes als ciutadans a través d’enquestes, però els demana més “urgència” després de dos anys de planificació.\n“Acabarem 2016 amb personal suficient en totes les biblioteques perquè no hagen de tancar alguns dies per falta de personal i en 2017 totes comptaran amb una WIFI potent per tal que qualsevol ciutadà puga accedir a la web des d’aquests centres”, assegura la regidora responsable de l’ària, Maria Oliver. “D’aquesta manera, les volem convertir en un instrument per a l’equitat social”.\nTaller d’animació lectora a la biblioteca del barri de Patraix de València\nEl pla d’acció, que ha començat en el barri de Russafa i de Malilla, també donarà llibertat als bibliotecaris perquè renoven els fons d’acord amb les necessitats dels barris i planifiquen activitats que escapen de la estricta lectura visual.\nLes enquestes municipals han revelat que només dos de cada 10 ciutadans coneix i utilitza les biblioteques municipals. Entre els que no les utilitzen, un 37% apunta que l’oferta no els és atractiva; un 32% assenyala la incompatibilitat entre l’horari de les biblioteques i la seua vida personal i professional i un 26% comenta que desconeix la xarxa. L’edat del perfil de l’usuari es troba entre els 35 i els 64 anys, per tant, la joventut del cap i casal viu totalment apartada d’aquests espais passius que esperen que els visitem. Dinamitzar-los és hui el principal objectiu per tal d’aconseguir la mirada de Borges: “sempre vaig imaginar el paradís com una espècie de biblioteca”.


Junts defensa la publicació de les balances fiscals - Junts per Catalunya\nJunts defensa la publicació de les balances fiscals\nPSOE i PP veten al Senat que es pugui conèixer el dèficit fiscal que pateix Catalunya\nEl portaveu de Junts per Catalunya al Senat, Josep Lluís Cleries, ha lamentat que no s’hagi aprovat aquest dimecres, a la Cambra Alta, una moció conseqüència de la interpel·lació de fa 15 dies a la ministra d’Hisenda per a què el Govern espanyol publiqui les balances fiscals. “És la política de tractar la ciutadania i els seus representants polítics com a súbdits que no hem de saber res. Ens volen ‘cul batut i cara alegre’”, ha afirmat Cleries.\nLa moció, que ha estat vetada pel PSOE i el PP, i no ha rebut el suport de la majoria de la cambra, instava el Govern espanyol a publicar les balances fiscals “com un exercici de transparència, democràcia i compromís amb la ciutadania” complint així amb la normativa catalana, la llei 10/2012. En aquest sentit, Cleries, davant la negativa de l’executiu, ha assenyalat que “per al Govern espanyol, si el coneixement pot fer-nos mal, és millor que ens mantinguem en la ignorància”. El portaveu ha assegurat que això suposa, entre d’altres, que els investigadors “només puguin realitzar una simple estimació de les balances fiscals perquè el Govern no els facilitarà el detall de la despesa de l’Estat a Catalunya, ni les dades necessàries per a fer el càlcul”. Per això mateix, “volen que Catalunya se’n vagi a la misèria?”, ha afegit.\nCleries ha fet referència també a les dades que mostren la baixa execució pressupostària a Catalunya, en comparació amb el d’altres comunitats autònomes, com la Comunitat de Madrid, situada per davant de les altres: “Es tracta d’una imatge clara d’aquest estat centralista, radial i amb una capital aspiradora que no té cap aturador a l’hora de xuclar recursos i riquesa de la perifèria”. En aquesta línia ha retret que “es tracta d’un maltractament a tots els ciutadans votin el que votin. Castigant els territoris, castiguen tots els seus habitants”.\nPer últim, el portaveu ha apuntat que “ens volen arruïnar com a territori català i com a catalans i catalanes. A nosaltres, a les nostres famílies i a les generacions que vénen”.\nMadrid, 8 de juny de 2022