Com et Relaciones amb el Teu Entorn i Que Penses Sobre Aquesta Relació?\nEls col·laboradors de emiliaonline opinen sobre aquesta qüestió.\nAl meu entendre tant l’entorn personal com el físic (per exemple la natura) influeixen en el nostre ànim.\nSe sap que estar al bosc oa la platja ens poden canviar l’humor. Si les relacions amb els nostres amics i familiars són positives, favorables i enriquidores segur que ens trobarem millor.\nImplicar-se en alguna causa en què es creu amb altres persones saludables ens ajudarà a ser més participatius ia tenir més iniciativa.\nEn principi no tinc dificultats per relacionar-me amb la gent en general, això sí no vaig dient als quatre vents que tinc esquizofrènia, si no és estrictament necessari.\nAmb la meva família hi ha una bona connexió, i ens veiem assíduament. També he de dir que en ser autònoma vivim cada un a casa i Déu en la de tots.\nAmb la meva parella amb la qual convisc, la relació és bona, amistosa i romàntica. També a causa d’un canvi de caràcter i de no agafar-me tot “a la valentia”.\nAmb els meus amics també tenim una bona relació, vam quedar per compartir experiències un dia a la setmana i celebrem les festes de guardar junts: la revetlla de Sant Joan, cap d’any, aniversaris, castanyada, etc …\nEstic molt satisfeta a dia d’avui de la meva relació amb el meu entorn, ja que socialment sóc molt activa i em sento escoltada i compresa.\nIntento relacionar-me amb positivitat i amb una activitat adequada a les meves capacitats i penso que una actitud positiva i mantenir una ocupació satisfactòria em va ajudant a estar millor.\nEl que m’impedeix relacionar-me amb l’entorn o fer-ho molt poc és la malaltia, perquè tant la família com les amistats ni em deixen de banda, ni es desentenen de mi.\nM. Carme Samarnach\nEm relaciono amb el meu entorn en silenci, d’acord, desil·lusió i por … i molt miedo.Pienso sobre això que seria molt més feliç si pogués canviar aquesta relació.\nParlar d’entorn, suposa pensar en un espai i en un conjunt més o menys ampli de persones que ens relacionem entre si.\nUn mateix és la persona que en l’aquí i en l’ara es relaciona amb tot un seguit d’individus del seu voltant amb els quals interactua, treballa, socialitza i manté tot un seguit d’activitats en mitjans o llocs determinats.\nExisteixen doncs diversos entorns dins del nostre voltant humà.\nCom ens relacionem amb el nostre entorn?\nEn citaré el que considero que són les meves relacions; sobretot; amb aquests entorns: família, amistats, centre de dia i professionals de la salut.\nEm dic Àngel, conte amb 38 anys d’edat i es em va diagnosticar un trastorn d’ansietat generalitzada el 1998.\nEn aquells moments vaig passar a prendre medicació consistent en ansiolítics ia fer periòdiques sessions de psicoteràpia en el CESMA salut mental de Vila-Olímpica.\nDesprés de diversos anys portant una vida en la qual combinava treball i estudis, a poc a poc vaig començar a tenir problemes d’ansietat, estrès i pànic. Així, el 2007 es em diagnostica l’ansietat al costat d’un TOC i una sèrie de fòbies relacionades amb el quadre de l’estrès.\nA partir d’aquí les relacions de treball i estudis cessen. Es em augmenta la medicació, encara que actualment se m’ha reduït moltíssim.\nAvui dia, la meva relació amb la família és bona i cordial i encara que la comunicació no sempre és fluïda, a poc a poc anem millorant-la. A vegades el problema comunicatiu està en un mateix, en altres ocasions l’ambient no està receptiu i altres vegades jo i els altres vam triar els nostres espais de solitud.\nEls meus veritables amistats són poques, però bones, encara que pràcticament totes estan lluny de Barcelona; la ciutat en la qual viu i on vaig néixer.\nNo obstant això, mantinc alguna molt bona amistat a Barcelona. Sobretot una persona.\nD’altra banda, amb les meves amistats en la distància, mantenim una comunicació molt genuïna via correu electrònic o per telèfon i ens vam reunir uns dies quan podem.\nLa relació amb els professionals de la salut és bona i opino que tinc la sort de comptar amb professionals que a més de bons en el seu treball, també són humanament bons. Em ajuden moltíssim.\nAquests professionals estan també al centre de dia en el qual realitzo tres activitats setmanals. Allà em relaciono més amb els meus “col·legues” en vies de recuperació i millora de les nostres respectives malalties mentals.\nConsidero que aquestes relacions entre nosaltres són bones, sobretot a nivell de companyonia i suport mutu. Ens donem molts ànims i ens esforcem per estar ben nosaltres, per ajudar a l’altre i per deixar-nos ajudar.\nPenso que aquestes relacions en aquest últim entorn són molt humanes i d’un enorme reforç positiu: Terapèutiques en si mateixes.\nDesprés del meu primer brot fa 3 anys, vaig estar amb molta anhedonia. i depressió pel que em va costar molt reprendre les meves relacions sota aquesta condició. La gent s’espanta força quan t’han diagnosticat trastorn esquizoafectiu, directament passes a ser una “boja” en general i et enfonsa bastant … l’anhedonia alhora és incomprensible per a les persones comunes i ho va ser per a la meva família.\nGràcies a una terapeuta, em vaig apuntar a classes de Ioga, i aquí vaig començar a obrir-me una mica, tot són noies pel que va ser més fàcil, coneixen la malaltia que pateixo, m’ajuden amb les depres ia estar amb els peus a terra. Què penso sobre això? que va ser el millor que em va poder passar, bona gent i sense prejudicis que em donen canya amb els exercicis. Els exercicis també em fan estar més tranquil·la en general i al relacionar-me es nota ….\nI bé, des de llavors vaig començar a notar millora, i poc a poc vaig anar pujant la meva autoestima, en aquells dies tenia paranoies que les altres persones notessin la malaltia i que jo era com una cosa rara o inferior a la societat, etc., amb teràpia les vaig anar deixant passar, així que per fi vaig tornar a reprendre amistat amb les meves amigues de sempre, sobretot amb la meva “millor amiga” d’uns mesos per aquí.\nQuè penso sobre això? doncs que estic molt contenta perquè les donava per perdudes. Tenim bona relació, m’ajuda molt el veure’ns i que em fa sentir viva de nou.\nQuant als desconeguts, porter, veïns, botigues … doncs el típic: -Hola, hola, què tal? molt bé vinc per tal, pasqual, bla bla, ciao cuidate- i ja està. és millor no dir res que estàs malalta, a la què algú que no et coneix bé s’assabenta, sé per experiència, es fa unes olles impressionants … així que cal tenir pensada una resposta al ¿i que treballes, reina ?\nDe les relacions amb els nois, si m’ha agradat algun, quan penso en que sóc pensionista i prenc una medicació, crec que no voldran estar amb algú així, així que és un tema molt complicat tret que la situació es revertís (…)\nd’altra banda, des que estic malalta els nois que m’he trobat s’han aprofitat de la malaltia. i ara mateix estic tancada, no vull que torni a succeir-.\nDes que prenc la medicació i estic amb teràpies; estic més conscient del meu problema, tinc una percepció més real sobre les persones, i de mi mateixa, i alhora això m’ha pujat bastant l’ànim i dóna més ganes de sortir.\nEstic més amigable amb les persones que em tracten bé i he après a prendre distància amb les persones que no em fan bé o amb les que directament em fan mal.\nIntento acceptar que pel que fa a relacions de parella el tema és complicat de moment.\nSi tinc el dia de baixada, he après a acceptar també aquests dies, les meves amigues també ho accepten i em puc relacionar sense gastar molta energia convidant-les a casa.\nEm relaciono d’una manera positiva i agradable, amb afecte per no perdre les amistats. Tinc bons amics.\nEm dic Bernard i sóc de Québec. Sóc un estranger a Espanya, pordefinición viu tot amb una perspectiva. Em comunico en 4 idiomes: anglès, francès, espanyol i llenguatge de signes. A la vida quotidiana faig les coses de manera diferent dels espanyols. Però tinc en comú els referents de molts països. (Per a mi ha estat sempre fàcil contrastar les notícies. A cada idioma les notícies són diferents … i les meves conclusions no pertanyen a una única font.)\nHe superat un càncer i he integrat nous valors de vida. Viu plenament i més en el present: aquí i ara. És a dir que tinc una perspectiva diferent també per la malaltia. El fet que he desenvolupat la bipolaritat pels tractaments de quimioteràpia no m’ha parat. L’essencial és que estic viu. Viure amb la bipolaritat requereix només una mica de cura, és la continuïtat de la filosofia de l’aquí i ara.\nLa meva vida amb el meu entorn immediat generalment ha estat bona. També s’han millorat les meves relacions després d’haver trobat una feina fixa. Des del meu arribada a Espanya m’he fet amics. M’he integrat. Va millorar el meu espanyol. Penso desenvolupar el català. Estudi per obtenir una certificació professional. El fet que visc la bipolaritat sense alts i baixos fa que molta gent confiï en mi i que puc planejar les meves activitats a mig termini. La meva vida és senzilla i bona però he de vigilar la meva salut.\nEls meus malalties m’han fet més compassiu i previsor. Respecte la meva salut. El meu raresa legítima fa que actuï amb més sensibilitat i humilitat. És fàcil conèixer a nova gent i ser apreciat.


Oberta la preinscripció als cursos de català semipresencials de Parla.cat\nFins al 3 de febrer hi ha oberta la preinscripció a la plataforma amb tutoria que ofereix el Centre de Normalització Lingüística de Lleida.\ncomarca mollerussa cat obre cnl als\nParla.cat és un espai web per a l’ensenyament i l’aprenentatge de la llengua catalana. Els cursos a través de la plataforma Parla.cat poden ser lliures i gratuïts o amb tutoria i pagament. Aquesta darrera modalitat permet l’aprenentatge amb el suport d’un tutor o una tutora que proposa, recomana, comenta, guia i motiva l'aprenentatge dels inscrits. A més, aquesta modalitat posa a disposició dels alumnes una comunitat virtual on compartir experiències amb altres aprenents a través de les eines de comunicació de Parla.cat.\nLa proposta formativa s’organitza d’acord amb els programes de la Direcció General de Política Lingüística. Des del Centre de Normalització Lingüística de Lleida s'ofereixen l'aprenentatge semipresencial dels graus següents: Elemental 1, Elemental 2, Intermedi 1, Intermedi 2, Intermedi 3, Suficiència 1, Suficiència 2 i Suficiència 3. Els cursos són quadrimestrals, amb una dedicació aproximada de 45 hores, i combinen l'aprenentatge en línia amb 3 sessions presencials. Els cursos del grau 3 tenen examen final amb certificat homologat. Els certificats de nivell expedits pel CPNL són equivalents oficialment als certificats de la Direcció General de Política Lingüística i tenen una correspondència amb els nivells del Marc Europeu Comú de Referència (MECR).\nAquelles persones que no poden acreditar el nivell amb un certificat oficial han de fer una prova de col·locació abans de preinscriure’s al curs.\nPer a més informació sobre la preinscripció, les proves de col·locació i la matrícula consulteu l’enllaç següent: http://www.cpnl.cat/xarxa/cnllleida/inscripcio_parla.cat_semipresencial o bé poseu-vos en contacte amb el servei de català de la vostra comarca.\nL'Ajuntament del Palau d'Anglesola amplia el cementiri\nMedalla d'or als vins de Cérvoles Celler i Castell del Remei


About: Khachatur Abovian\ntraducció de 1977 al rus\nAbovyan, Khachatur, Abovyan , Medalla en honor de Abovyan, Casa-museo Abovyan\nRetrat de Khachatur Abovian, obra de Ludwig von Maydell\nKhachatur Abovian: Life and work\nThe Monuments of Yerevan\nKhachatur Abovian (nascut el 15 d'octubre de 1809 i desaparegut el 14 d'abril de 1848, en armeni: Խաչատուր|Խաչատուր, Աբովյան; pronunciat: χɑtʃʰɑtur ɑbovjɑn) va ser un escriptor i figura pública nacional armeni d'inicis del segle XIX que va desaparèixer misteriosament el 1848. Va ser educador, poeta i defensor de la modernització. Considerat com el pare de la literatura moderna armènia, és recordat per la seva novel·la Verk Hayastani (Ferides d'Armènia), que va marcar la tendència tant en estil com en gènere per a la literatura posterior. Escrita el 1841 i publicada pòstumament el 1858, va ser la primera novel·la publicada en armeni modern utilitzant el dialecte armeni oriental, en lloc de l'armeni clàssic. Abovian era un home molt avançat per al seu temps i pràcticament cap de les seves obres va ser publicada mentre va estar amb vida. Només després de la creació de la República Socialista Soviètica d'Armènia, es va concedir a Abovian el reconeixement i el prestigi que mereixia. Abovian és considerat com una de les figures més destacades no sols de la literatura armènia, sinó de la història armènia en general. La influència d'Abovian en la literatura en armeni occidental no va ser tan forta com ho va ser en armeni oriental, particularment en els seus anys formatius. (ca)\nKhachatur Abovian (nascut el 15 d'octubre de 1809 i desaparegut el 14 d'abril de 1848, en armeni: Խաչատուր|Խաչատուր, Աբովյան; pronunciat: χɑtʃʰɑtur ɑbovjɑn) va ser un escriptor i figura pública nacional armeni d'inicis del segle XIX que va desaparèixer misteriosament el 1848. Va ser educador, poeta i defensor de la modernització. Considerat com el pare de la literatura moderna armènia, és recordat per la seva novel·la Verk Hayastani (Ferides d'Armènia), que va marcar la tendència tant en estil com en gènere per a la literatura posterior. Escrita el 1841 i publicada pòstumament el 1858, va ser la primera novel·la publicada en armeni modern utilitzant el dialecte armeni oriental, en lloc de l'armeni clàssic. (ca)\nKhachatur Abovian (ca)


Edat_mitjana|TerritorioScuola Enhanced Wiki Alfa Catalunya\nRisultati da SlideShare: Edat mitjana\nAltri risultati su: Edat mitjana\nDownload Documenti PDF su: Edat mitjana\nDownload Documenti Word su: Edat mitjana\nImmagini su: Edat mitjana\nVideo/Audio su: Edat mitjana\nDownload PowerPoint su: Edat mitjana\nAltri risultati dai siti.edu su: Edat mitjana\nMappa (se applicabile) di: Edat mitjana\nAltri risultati da ResearchGate su: Edat mitjana\nEdat mitjana edit\nActualment, els historiadors del període prefereixen matisar aquesta ruptura entre l'edat antiga i l'edat mitjana, de manera que entre els segles III i VIII se sol parlar d'antiguitat tardana, que hauria estat una gran etapa de transició en tots els àmbits: en l'àmbit econòmic, per la substitució del sistema esclavista pel feudalisme; en l'àmbit social, per la desaparició del concepte de ciutadania romana i la consolidació dels estaments medievals; en l'àmbit polític, per la descomposició de les estructures centralitzades de l'imperi que donà pas a una dispersió del poder; i en l'àmbit ideològic i cultural, per l'absorció i substitució de la cultura clàssica per les teocèntriques cultures cristianes o islàmica (cadascuna en el seu espai).\nL'alta edat mitjana es caracteritzà per la ruralització i la davallada comercial i cultural de l'Occident europeu. L'Imperi bizantí allargà l'ensulsiada de l'imperi romà d'Occident mentre l'islam s'estengué fins a Hispània. Entre els segles VIII i X, l'Europa cristiana consolidà un sistema econòmic i polític que s'ha conegut amb el nom de feudalisme, marcat per la feblesa del poder monàrquic, amb una autoritat mediatitzada per la noblesa i el clergat; l'autarquia econòmica, l'existència d'una complexa xarxa de relacions socials i vincles feudals (de vassallatge quan la relació era entre dues persones lliures, l'una actuant com a senyor i l'altra de vassall; o de servitud, quan era entre una persona lliure que actuava de senyor i una altra que renunciava a la seva llibertat: el serf); i una societat teocràtica, en què la idea de Déu omplí tota la societat i els centres religiosos actuaren com a focus de cultura, riquesa i lligam amb el passat, amb el llatí com a llengua de cultura i d'intercanvi.\nLa baixa edat mitjana es caracteritzà, a partir del segle XI, per un canvi de tendència: l'agricultura de l'Occident europeu començà a generar excedents comercialitzables i es produí un desenvolupament de les ciutats impulsat per una intensa activitat comercial. El període d'expansió econòmica fou bruscament interromput a mitjan segle XIV: fou el principi del trencament de les estructures econòmiques i socials del sistema senyorial imperant i l'inici de molts dels trets bàsics de l'edat moderna europea.\nEn aquest llarg període de mil anys, hi hagué fets i processos molt diferents, diferenciats temporalment i geogràfica, que responien tant a influències mútues amb altres civilitzacions i territoris com a dinàmiques internes. Algunes en tingueren una gran projecció cap al futur i foren les bases de l'expansió europea posterior i del desenvolupament d'una incipient vida urbana i una burgesia que, amb el temps, desenvoluparien el capitalisme. També sorgiren formes polítiques noves: el califat islàmic, els poders universals de la cristiandat llatina (pontificat i el Sacre Imperi), l'Imperi Bizantí i els regnes eslaus integrats en la cristiandat oriental; i en menor escala, tota mena de ciutats estat, des de les petites ciutats imperials lliures fins a repúbliques italianes que van mantenir imperis marítims (República de Venècia); i les monarquies feudals que, transformades en un model de monarquia autoritària, prefiguren l'estat modern.\nMiniatura medieval d'un acte d'homenatge. Archives Départementales de Perpignan. Un acte de vassallatge designa un noble de categoria inferior que demana protecció a un noble de categoria superior, el seu senyor. Li jura fidelitat, li dóna assistència i presta servei militar a favor seu, rebent a canvi el control i jurisdicció sobre la terra i la població del seu feu o senyoriu. El contracte de vassallatge es basa en obligacions mútues, que es van anar institucionalitzant en època carolíngia, partint tant de l'evolució d'institucions del baix imperi com, sobretot, del dret consuetudinari germànic\n2.5 L'Imperi bizantí\n2.5.1 Base econòmica de Bizanci\nFins a la Revolució Industrial, la població europea visqué en un precari equilibri amb els recursos alimentaris; així, qualsevol augment demogràfic que no es correspongués amb un increment de les possibilitats agràries derivava en una vulnerable davant de qualsevol atac epidèmic. Això fou una constant durant l'edat mitjana, a excepció del període que va del segle XI al XIII, durant el qual s'assistí a una expansió demogràfica sostinguda. L'augment de població a partir de l'any 1000 fou afavorit per un cert interès dels senyors a concedir terres per conrear, de manera que s'augmentessin les seves rendes, i a la tala dels boscos que comportà la rompuda de noves terres, i per tant de la producció agrícola. Altres factors que possibilitaren l'augment demogràfic foren la millora climàtica, que gràcies a una pluviometria favorable, féu més abundoses les collites, l'atur de les grans migracions que havien assolat Europa (germànics, magiars, normands, etc.) i les institucions de Pau i Treva de Déu, que a la llarga contribuïren a la disminució de la mortalitat.\nMonestir de Sant Pere de Rodes. Després de l'Imperi de Carlemany, la cort no és ja el centre cultural. La ciència, l'art i la literatura procedeixen dels monestirs. Són unitats, bàsicament autàrquiques, concentrades en si mateixes, i d'àmbit rural. Tanmateix, els monjos foren els primers que ensenyaren a l'Occident a treballar metòdicament\nA finals del segle XIII, l'expansió agrària s'aturà un cop assolit el límit ecològic (les noves terres eren més dolentes, el ritme de producció per la manca d'adobs s'havia estabilitzat, la manca de boscos féu entrar en crisi la ramaderia en un moment que era important per l'adob dels camps deixats al guaret). Tot plegat incidí en un augment dels preus, agreujat per un seguit de males collites que causaren la fam (especialment virulenta fou la dels anys 1315 a 1317). I per acabar-ho d'adobar, durant els anys 1348-1349, s'estengué la pesta negra, malaltia terriblement contagiosa. La pesta fou la més extensa de les malures que iniciaren tot un seguit de "mals anys" que estroncaren o paralitzaren el creixement de moltes ciutats i viles rurals. Malgrat la recessió, moltes ciutats (París, Florència, Gènova…) creixeren en extensió durant els segles XIV i XV i les pèrdues humanes degudes a les epidèmies es van recuperar ràpidament. Per tant, la crisi urbana fou una crisi d'adaptació i de creixement.\nLa caiguda de l'Imperi romà, l'any 476, a causa de la violenta penetració dels pobles germànics, s'inicià dos segles abans. La crisi del segle III trencà l'equilibri establert pel fundador de l'imperi -Octavi August- per diversos fronts: els bàrbars començaren a penetrar en l'imperi en ràtzies difícils de controlar; la tècnica romangué estancada (car el sistema esclavista feia innecessària la recerca de més productivitat i eficiència en les tasques del camp); el sistema agrari esdevingué cada cop més improductiu i l'aparell de l'estat suportà una inestabilitat quasi permanent. A més, la dualitat de l'estructura econòmica del Mediterrani, que s'accentuà progressivament, permeté a l'imperi romà d'Orient mantenir una riquesa fonamentada en una xarxa de ciutats i en el comerç, mentre que l'imperi romà d'Occident sofrí un procés continu de ruralització i estancament comercial que s'accentuarà el segle V, quan l'aparell estatal romà es dissoldrà dins els regnes germànics.\nDurant el segle VI, des de Bizanci, s'intentarà la recuperació de l'imperi romà arrabassat pels bàrbars. Carlemany ho intentarà al cor del continent, però el procés econòmic i social no permeté que aquestes idees polítiques es duguessin a terme.\nArticles principals: El cristianisme a l'imperi romà i Crisi del segle III\nHom calcula que, en aquesta primera fase migratòria, els bàrbars no depassaren el milió de persones, alhora que la població preexistent en tot l'ex imperi devia voltar els 16 milions. Aquest fet explica que els bàrbars en llur assentament sobre el territori romà es limitessin a expropiar una part dels latifundis que posseïen els terratinents romans (hospitalitas). També produí una administració dual en tots els ordres: el dret germànic, de caràcter consuetudinari i privat, convisqué amb el dret romà, d'inspiració pública, aplicats ambdós a les respectives comunitats; l'administració continuà en mans dels alts funcionaris romans pel que fa als habitants de l'imperi; en la qüestió religiosa, els bàrbars es convertiren al cristianisme, a partir de la segona generació, però ho feren a l'arrianisme, de manera que hi convisqueren dues jerarquies episcopals. Tanmateix, els estats germànics, llevat del cas visigòtic a la península Ibèrica i dels francs, duraren molt poc.\nPerò, en qualsevol cas, als segles VI i VII, el bisbe de Roma (el papa) veié com minvaven de manera ostensible la seva autoritat i el seu prestigi, car hagué d'enfrontar-se a la formació d'Esglésies "nacionals", la falta de control i d'uniformitat en la vida monàstica, la transformació de molts bisbes en autèntics governadors civils de les seves diòcesis, l'acaparament per les famílies terratinents més poderoses dels càrrecs de bisbe, etc. D'altra banda, la creixent superioritat intel·lectual d'Orient respecte d'Occident conduí a menysprear tot allò que procedia de Roma i la posició subordinada del papa davant l'Imperi bizantí (l'emperador bizantí havia de confirmar en el seu càrrec el bisbe de Roma), i la política autocràtica de l'emperador que manejava al seu antull el patriarca de Constantinoble crearen nous problemes a la posició papal.\nSanta Sofia de Constantinoble (532-537) resumeix les principals aportacions de l'art romà d'Orient: l'espai dilatat, el joc de volums i l'equilibri de les forces. S'intueix la grandiositat que envoltà les solemnes cerimònies oficials. Els quatre minarets són una addició corresponent a la seva transformació en mesquita, arran de la conquesta turca (1453). L'Imperi bizantí fou l'única institució política (a banda del papat) que mantingué la seva existència durant la totalitat del període medieval.\nArticles principals: Imperi bizantí i Art romà d'Orient\nBase econòmica de Bizancimodifica\nLa base econòmica, la constituïen la riquesa de la terra i el comerç d'exportació, tant d'articles de luxe (teixits, especialment la seda, sola o amb brocats d'or i plata; seguida de peces fines de llana, cotó i lli) com de tecnologia (entre els segles V i X, Constantinoble exportà la cúpula sobre base quadrada a tot Europa, per exemple). Aquest comerç donà a les arques de l'estat un superàvit constant i una balança de pagaments comercials favorable. Reflex d'això fou la fermesa de la moneda bizantina, el sòlid bizantí, el valor del qual (4,55 grams d'or) es mantingué pràcticament inalterable des de la seva creació per Constantí, fundador de la capital de l'imperi, fins al segle XII i constituí el que avui és el dòlar o l'euro en el món dels intercanvis de l'època.\nLa pèrdua del domini absolut sobre la Mediterrània al segle VII, l'expansió de l'islam i els canvis en l'agricultura, el comerç marítim i l'exèrcit portaren a la descomposició de l'imperi. Les causes profundes de la descomposició de l'imperi foren: els enfrontaments religiosos (iconoclastes/iconòduls; monofisites/ortodoxos…), els enfrontaments amb l'islam als segles VII i VIII, que tallaren el gran comerç mediterrani, la dependència de Bizanci respecte dels mercaders venecians i l'exigència de fons estatals elevats per pagar els mercenaris de l'exèrcit. La ruïna de l'estat, la feudalització del camp i el despoblament rural posaren fi a l'imperi. La caiguda de Constantinoble (1453) posà fi al vell imperi bizantí.\nA partir de l'any 634, l'islam sobreeixí el marc geogràfic àrab. El 656, tot l'Imperi persa restà sota domini islàmic, mentre que Bizanci hagué de cedir Armènia, Síria, Palestina, Egipte, Líbia i Tripolitània, on els musulmans foren rebuts, sovint, com a alliberadors a causa de la violenta imposició de l'ortodòxia per part dels basileus bizantins. Els successors de Mahoma, els califes, ja no eren només cabdills religiosos, sinó que havien esdevingut monarques d'un immens imperi.\nTanmateix, l'Imperi bizantí resistí l'envestida dels musulmans, si bé que amb una gran reducció del seu espai territorial. Els musulmans, al seu torn, un cop ocupat el nord d'Àfrica, quedaren retinguts a la línia dels Pirineus, cap a mitjan segle VIII. Carlemany els foragità de l'antiga Tarraconensis a finals del segle VIII i principis del IX (conquesta de Barcelona l'any 801).\nAquesta activitat urbana i comercial es basà en una agricultura intensiva allí on hi havia possibilitats de regadiu, les tècniques del qual copiaren dels llocs que conegueren durant la seva expansió. Ben al revés del que passava a l'Occident feudal o als territoris no costaners de Bizanci, als dominis islàmics les explotacions agrícoles tendiren a l'especialització en funció de les necessitats del mercat urbà. Així, el propietari musulmà tendí a establir-se a la ciutat on s'aplegava la vida econòmica i social. L'agricultura musulmana estigué dedicada a la producció de llegums i de fruiters, de plantes orientals (arròs, canya de sucre, moreres per a la cria de cucs de seda, albercoquers, presseguers, etc.) que, de mica en mica, i a través de la península Ibèrica, arribaren a l'Occident cristià. També conrearen la vinya, malgrat la prohibició alcorànica, car aquesta no afectava els altres pobles.\nEn l'àmbit cultural, la civilització islàmica constituí una síntesi i fou transmissora dels coneixements procedents de diverses cultures i avançaren en camps tan importants com el de les matemàtiques, la medicina i la filosofia. Desenvoluparen l'àlgebra i aportaren la notació decimal i el zero (d'origen indi). També van desenrotllar les tècniques de navegació d'origen; fou el cas del model de centres educatius planificats pel khan ilkhànida de Pèrsia, Mahmud Ghazan (1271), després de convertir-se a l'islam, per tal de perpetuar el seu bon nom.\nAtès que l'art de la imatge no fou gaire representat fins a l'època turca, l'obra d'art prototípica fou la mesquita. Aquest edifici, de planta rectangular, continuà la tradició bizantina, que consistí a concentrar tots els efectes estètics a l'interior, mentre que descurà l'exterior, on s'adverteix directament el material de construcció. La decoració solia ser abstracta, geomètrica o vegetal. Les mesquites més importants de les primeres etapes de l'islam són la mesquita d'Al-Aqsa, a Jerusalem, la Mesquita Sagrada de la Meca, la gran mesquita de Kairuan, a Tunísia i la mesquita de Còrdova, a Andalusia. Altres edificis de tipus religiós són les madrasses i les tombes fortificades (tomba de Tamerlà a Samarcanda), mentre que en arquitectura civil destaquen els palaus dels sobirans (al-Madina az-Zahrà a l'Àndalus, el palau de Topkapi a Istanbul, l'Alhambra de Granada), les albergueries, els hospitals i els banys públics.\nEl Nadal de l'any 800, Carlemany, rei dels francs, un cop assolida la unificació de tota la Gàl·lia, la Llombardia, la Saxònia, la Frísia i la Gòtia, fou coronat emperador pel papa Lleó III. Era el primer cop des de la caiguda de l'Imperi romà que algú tornava a emprar aquest títol, però aquest nou imperi distava molt de ser la monarquia universal, ans al contrari, fou el punt de partença del procés que conduí a la formació del feudalisme europeu.\nPel que fa a la cultura, Carlemany creà una escola al mateix palau d'Aquisgrà, la capital de l'imperi, on sistematitzà les matèries d'estudi, que foren agrupades en tres nivells: el trivium (gramàtica, retòrica i dialèctica), el quadrivium (aritmètica, geometria, astronomia i música) i la teologia, o ciència de Déu, culminació de tot el saber.\nTanmateix, el somni imperial resultà impossible per la profunda ruralització del territori, per les amenaces exteriors (pressions musulmanes, magiars i víkingues) i, sobretot, per la manca de diners a causa del col·lapse del comerç. A causa de tot això, l'emperador no podia pagar els càrrecs administratius i, per cobrir les despeses dels serveis públics, assignà als comtes i marquesos una renda extreta de la terra que els era confiada per governar. De mica en mica, sobretot a partir de la mort de Carlemany, les discòrdies internes esquarteraren la unitat de l'Imperi carolingi i els antics funcionaris privatitzaren la seva funció pública –administració, justícia i govern general d'un territori- i la transmeteren en herència als seus fills. Sorgí, així, un nou estament dirigent de terratinents, que explotà els seus territoris conreats per pagesos, la majoria dels quals restaren adscrits al territori, i en conseqüència es venien i es compraven juntament amb la terra. Els càrrecs públics i les terres administrades foren considerats com a propietat privada, mentre que els esclaus i els pagesos lliures anaren transformant-se en serfs adscrits a una terra que treballaven per a ells en una petita part i per als senyors propietaris en la major part. Un segle després de la mort de Carlemany, la major part dels comtats s'havien tornat petits estats autònoms. Havia començat el feudalisme.\nEn darrer lloc, una organització social fonamentada en cadenes de fidelitats personals. Els reis no podien disposar d'exèrcits permanents per manca de diners i havien de comptar amb l'adhesió incondicional dels seus vassalls, la qual era conservada amb la concessió de terres i privilegis. Aquesta pèrdua de poder reial provocà, doncs, l'aparició de vincles recíprocs de fidelitat en què el monarca no era un sobirà suprem situat per damunt dels seus súbdits: era senyor dels seus propis dominis, i a la resta era, en certa mesura, una figura cerimonial. Aquest sistema polític de fragmentació de la sobirania impossibilità l'aparició d'un extens aparell administratiu permanent per a imposar el compliment de la llei. A més, el poder polític s'identificà amb la funció judicial d'interpretar i aplicar les lleis existents. El rei, incapaç de recaptar impostos, administrar justícia i preservar l'ordre públic en els seus territoris per la manca d'exèrcit, administració i jutges, deixà aquests deures en mans dels nobles. És a dir, a la possessió de la terra, s'afegí, en el segle IX, la jurisdicció sobre els seus habitants… La manca d'un dret públic possibilità la complexa jerarquia de vincle personal, fonament juridicopolític del món feudal. El vassallatge fou, doncs, un tipus de relació que s'estableix entre dues persones lliures, una de les quals (vassall) promet a una altra (senyor) fidelitat i serveis a canvi de protecció i manteniment. En un principi, fou concebuda com un vincle personal, però aviat perdé aquest caràcter en generalitzar-se la possibilitat que un individu pogués rebre feus de diferents senyors. El vincle de vassallatge durava tant com la vida dels que l'havien contret.\nEls intercanvis comercials, entre els segles VI a X, disminuïren a Occident i a les terres interiors fou estrany l'ús de monedes en les transaccions mercantils. Les grans explotacions agràries orientaven la producció al consum propi i, si hi havia excedents, acostumaven a ser adquirits pels pagesos de la zona que anaven al nucli de l'explotació (villa) a bescanviar productes. La manca d'un poder públic ben organitzat i que mantingués les infraestructures viàries produí que el comerç només es pogués realitzar de manera fluvial o marítima. A més a més, el bandidatge féu que només un comerç d'articles molt cotitzats justifiqués l'organització i el manteniment de transports a llarga distància. En conseqüència, a l'interior d'Occident, només subsistiren els mercats d'aquelles ciutats que eren seu de rics compradors (reis, comtes, bisbes) o les que eren centres de redistribució d'una ruta comercial de productes d'alt interès, com fou el cas de la sal.\nEn el segle IX, l'hàbitat dels nobles és la "vil·la", una casa més o menys gran i luxosa que s'aixecava en el centre de la propietat, i rodejada de les bordes dels serfs, graners, quadres i magatzems. No disposaven encara d'un sistema defensiu pròpiament dit. A partir de la segona meitat del segle IX, al centre d'Europa, de resultes de les incursions normandes i la descomposició de l'Imperi carolingi, els càrrecs comtals passaren, lentament, a ser hereditaris, i començaren a construir-se edificis fortificats. Les famílies comtals aconseguiren que el feu passés a ser, en la pràctica, una propietat particular i que esdevingués un poder personal del comte. Aquest jurava fidelitat, en un solemne acte d'homenatge, al seu senyor. En la pràctica, la condició de vassallatge implicava que el comte havia d'ajudar militarment el seu rei i que no es giraria en contra seva o s'independitzaria.\nEls vassalls tenien moltes obligacions. La principal de totes era l'obligació del servei militar. També estaven obligats a allotjar el senyor i el seu seguici quan aquests passessin pel territori del seu feu; a col·laborar en el rescat del seu senyor si queia presoner per mitjà d'una contribució; havien d'aportar altres contribucions monetàries quan es casava la filla gran del senyor o quan el seu primogènit era ordenat cavaller... Per contra, el vassall prestava el servei de cort, és a dir, participava en l'assemblea general de tots els vassalls del senyor. En aquestes corts, col·laboraven en l'administració de la justícia i participava, en certa mesura, en l'exercici del poder polític.\nPer altra, hi havia els serfs "casats" sotmesos a treballs gratuïts (corvees), al lliurament de censos, al pagament per l'ús de serveis sotmesos al monopoli dels senyors… Uns tenien explotacions familiars (masovers) i d'altres formaven part d'un llogaret que tenia obligacions col·lectives envers el senyor. Estaven lligats a la terra que conreaven sense poder abandonar-la: quan aquesta era venuda, passaven a dependre del nou propietari. Tots els pagesos devien al senyor tributs i prestacions en moneda, una part de la collita i de bestiar, i de vegades, també objectes de producció domèstica (articles de fusta o peces de tela). A més de la prestació d'uns tres dies de treball no remunerat, havien de fer servir el molí, el forn i la premsa del senyor pagant un impost establert.\nAl segle XIII, la dona ha de casar-se als 14 o 15 anys amb l'espòs que triï el seu pare i, després, dedicar-se a la vida domèstica i a ser mare. De portes endins, la bona esposa humil estigué obligada a fer la neteja diària, fregar els plats i fer el llit. I sobretot filar perquè una dona no pot restar ociosa. Elles també eren les encarregades d'anar al mercat per proveir-se d'aliments, especialment de carn i peix, llegums i formatges. L'accés a la cultura fou restringit i només les dones dels estaments privilegiats sabien lletres. Si acabaven treballant fora de la llar, ho feren de teixidores o de barreteres, o bé desenvoluparen tasques en sastreries i merceries. En cap cas, tenien els drets laborals dels homes. De portes endins, la bona esposa humil està obligada a fer la neteja en dissabte -el dia prohibit per als jueus i en què el fet de treballar de manera ostensible demostra que la casa és cristiana-, fregar els plats i fer el llit. També, totes les dones, humils o riques, han de saber filar perquè una dona ha d'estar sempre ocupada. Per a les dones de casa humil és un acte de necessitat: cal fer-la a casa perquè comprar-la no és possible. Les dones també són les responsables de proveir d'aliments la família.\nEn el període comprès entre l'any 400 i el 1000, aproximadament, l'Europa occidental era una regió subdesenvolupada en comparació amb l'Imperi bizantí i el califat islàmic, un territori assolat pels desordres polítics i per la manca de seguretat, amb una economia de subsistència i poca circulació de mercaderies. Però, a partir del segle X, hi hagué un renaixement del comerç en els ports de Nàpols, Ravenna, Pisa, Venècia… que iniciaren un canvi fonamental: els bizantins i els àrabs començaren a ser desplaçats com a intermediaris en el comerç entre Orient i Occident. A partir de finals del segle XII i principis del XIII, els ports de la península Itàlica dominaran la Mediterrània oriental. Venècia, que practicava el comerç legal i de contraban amb Bizanci i, alhora, mantenia relacions comercials amb l'islam (espècies, perfums, ivori, tèxtils i oli), tingué l'hegemonia en l'activitat comercial. La corona d'Aragó expandí el comerç català medieval per la Mediterrània.\nMolts nuclis de població i ciutats en fulgurant creixement aconseguiren dels sobirans o dels comtes del territori l'autonomia política. Aquest fou el cas de les communes del nord del Regne de França o de Flandes (Amiens, Sant Quintí, Gant…), de les signorie italianes o de les ciutats lliures alemanyes (la lliga Hanseàtica). D'altres restaren sota la protecció del sobirà amb un règim intern força lliure (Barcelona, París, Le Mans…). Els mercaders, els grans artesans i els banquers formaren el patriciat urbà que monopolitzà el govern de les ciutats. Per exemple, per l'ordenació del 1258, el rei Jaume I establí la creació d'una assemblea de dos-cents jurats en representació del municipi de Barcelona: 89 ciutadans, 89 menestrals i 22 mercaders. El 1339, els escons del Consell de Cent de Barcelona es repartiren entre 72 "ciutadans honrats" (mà major), 15 representants de la mà mitjana (dels quals, 8 mercaders, 5 notaris i 2 apotecaris) i 12 menestrals (mà menor).\nLa necessitat creixent de diners de les monarquies feudals féu que els reis veiessin en la burgesia enriquida un aliat útil. Generalment, aquesta aliança tingué com a base contrapartides, car els monarques atorgaren més mercats i autonomia als burgesos i els concediren monopolis; aquests respongueren amb ajuts monetaris i de milícies urbanes. La via habitual per a demanar ajuts fou la convocatòria de Corts o Parlaments (com les Corts catalanes), als quals acudien la noblesa, el clergat i els representants burgesos, i en els quals s'acabava sol·licitant diners a aquests darrers a canvi de concessions.\nLa necessitat de coneixement potencià les escoles urbanes (costejades pels comuns de les ciutats) i les escoles episcopals (dependents dels bisbes). A les escoles monàstiques i episcopals, es continuava ensenyant el trivium i el quadrivium i professors i estudiants són tots "clergues", és a dir, resten sota la jurisdicció de l'Església, que té el monopoli de l'ensenyament. Al costat de les ciències clàssiques, s'ensenyà també oficialment dret, medicina, art poètica i teologia. En les escoles urbanes, en canvi, l'ensenyament se centrà més sobre el dret civil, el càlcul i la medicina.\nA partir de les escoles catedralícies, des dels primers anys del segle XIII, sorgiren les universitats. El mateix èxit obtingut per les escoles urbanes i episcopals fou la causa de la seva decadència. L'interès progressiu dels estudiants i la inquietud i el desig creixent de saber provocà la unió de professors i estudiants en corporacions anomenades universitats. Els mestres acabaren formant corporacions i obtenint dotacions i beneficis dels reis, els bisbes i els papes. La universitat és, doncs, una corporació que permet controlar la relativa anarquia dels ensenyaments anteriors mitjançant estatuts i reglaments. Però les universitats lluitaren per obtenir la seva autonomia i dependre únicament de la tutela del papa, el poder del qual augmentà considerablement en la cristiandat. Cada universitat és una federació d'"escoles" agrupades en quatre "facultats" (arts, teologia, dret i medicina). Les més importants foren la de París, Bolonya i Oxford. S'hi obtenia el títol de batxiller (cap als 19 anys) i el de llicenciat dos anys després, i de medicina, teologia i dret se'n sortia amb el títol de doctor.\nDurant el segle XIV, Europa experimentà una aturada econòmica. La tecnologia i els sistemes científics havien assolit el seu límit ecològic. Tot el creixement experimentat fins aleshores féu paleses les contradiccions que el manteniment del ritme expansiu havia amagat i l'excés demogràfic començà a produir una distorsió entre els recursos disponibles i la població; els preus dels productes agraris s'encariren, amb la qual cosa els mitjans de pagament destinats a l'adquisició de productes artesanals disminuïren notablement. La història econòmica descriu aquest període com una etapa de llarga recessió agreujada per la pesta negra. Com a conseqüència, es produïren canvis econòmics radicals: l'escassetat de mà d'obra féu que els senyors i barons competissin pels camperols, els quals guanyarien majors drets; es produïren importants innovacions socials, que foren les arrels del capitalisme i del Renaixement. Per tant, aquesta depressió fou el primer gran trencament de les estructures econòmiques i socials del sistema senyorial i l'inici d'elements bàsics que havien de caracteritzar l'edat moderna.\nLa depressió del segle XIV assolí també l'esfera espiritual amb el cisma d'Avinyó; i la política, car la baixa edat mitjana es caracteritzà pel declivi del poder feudal i l'enfortiment de poderoses nacions estat que, durant l'ocàs de l'edat mitjana, s'enfrontaren en guerres com per exemple la Guerra dels cent anys entre Anglaterra i França. La participació de les nacions cristianes en aquest conflicte produí la retirada de les seves forces de l'Orient Pròxim. Finalment, l'Imperi bizantí perdé gairebé tot el seu territori a mans dels turcs otomans. Amb la caiguda de Constantinoble, a mitjans del segle XV, s'acostuma a representar la fi de l'edat mitjana.\nEl segle XIV començà amb una onada de fred glacial, que féu créixer la fam i la misèria. La crisi demogràfica s'agreujà pel desequilibri entre una població en alça i una producció d'aliments estancada dins del marc de l'agricultura senyorial. Com la producció de cereals era insuficient, generà un augment de preus que estengué la fam, la misèria i la mortaldat dels més humils. L'afebliment de les reserves biològiques preparà perquè dos factors externs (la guerra i la pesta) provoquessin una veritable catàstrofe demogràfica.\nLa Guerra dels cent anys, les guerres civils castellanes, etc., posaren noves dificultats (nous impostos, devastació dels camps) a una economia rural dèbil. Però fou la pesta negra el fet que causà la mortaldat més gran, ja que mèdicament es desconeixien els microbis i els mecanismes de contagi. L'any 1347, arribà procedent d'Orient i, en poc més de quatre anys, a Europa moriren uns vint milions de persones, un terç de la seva població, perquè les mesures de prevenció foren inútils: s'ordenaren quarantenes, es prohibí el comerç entre ciutats, es tapiaren cases amb malalts a dins… Tot fou debades, i es veieren afectats tots els estaments socials del camp i de les ciutats. L'epidèmia acabà al final del segle, després de successius rebrots. La pesta deixà una profunda petja en la demografia, l'economia i l'imaginari col·lectiu: llinatges familiars truncats, orfes, una societat desencantada, preus que queien en picat per manca de consumidors, pagesos que prenien terres que ningú no reclamava… El món feudal trontollà i aquell ordre medieval que semblava inamovible des de feia segles demostrà que podia canviar. A la corona d'Aragó, aquesta època de crisi, iniciada el 1333 per unes males collites, passà a l'imaginari col·lectiu com "lo mal any primer".\nI és que la pesta comportà efectes importants: l'excedent de roba, que amb un procediment es podia convertir en paper, comportà que el paper baixés molt de preu, i que es fabriqués en grans quantitats. Això escampà l'hàbit de llegir per Europa, i amb els llibres es va estendre la cultura. A més, la pesta accentuà la decadència de l'Imperi romà d'Orient, que començà a patir una emigració sostinguda de bizantins cap a les ciutats occidentals, que durà gairebé un segle. Amb ells, Europa redescobrí la tradició grecoromana, i l'interès pel passat clàssic cresqué en tot el continent, especialment a la península Itàlica, on el Renaixement prengué volada.\nEl prestigi del papat travessà un dels seus pitjors moments: trasllat a Avinyó (1309-1377). La tornada del papat a Roma (1377), com a conseqüència de la inestabilitat política del Regne de França, originà l'anomenat cisma d'Occident (1378-1417), que representà l'existència de dos, i fins i tot tres, papes en un mateix moment. En aquest context d'inestabilitat i de descrèdit de les institucions eclesiàstiques, sorgiren pertot arreu veus crítiques contra el poder temporal de l'Església, teories conciliaristes (supremacia del concili per sobre del papa) i moviments heterodoxos: al Regne de França, se cercà crear una Església "estatal" sotmesa al poder civil (gal·licanisme a partir de la Pragmàtica Sanció de Bourges); a Anglaterra, el professor d'Oxford John Wyclif i a Bohèmia Jan Hus. Ambdós refusaren totalment l'autoritat de l'Església i defensaren la formació de comunitats de predestinats que prepararen el camí a la reforma protestant.\n↑ Anderson, Perry. Transiciones de la Antigüedad al Feudalismo. Madrid: Siglo XXI. 1979. ISBN 84-323-0355-0\n↑ Hilton, Rodney (ed., artículos de Maurice Dobb, Karl Polanyi, R. H. Tawney, Paul Sweezy, Kohachiro Takahashi, Christopher Hill, Georges Lefebvre, Giuliano Procacci, Eric Hobsbawm y John Merrington). La transición del feudalismo al capitalismo. Barcelona: Crítica. 1977 ISBN 84-7423-017-9.\n↑ Bernard H. Slicher Van Bath. The agricultural history of Western Europe, 500- 1850, London, 1963.\n↑ Lemarignier, J.-F. La France médiévale: institutions et société. Paris, Armand Colin, 1992, pàg. 119\n↑ La revolució feudal En guàrdia!. Programa 120 d'història de Catalunya Ràdio dirigit per Enric Capelna i Oriol Jonqueras\n↑ Resum de l'apartat de Michel Rouche, "La vida privada a la conquista del Estado y de la sociedad", de l'article "Alta Edad Media Occidental", a Phillippe Ariés i Georges Duby (dir.) Historia de la vida privada, volum I, pàgina 405 i ss.\n↑ Economia a l'edat mitjana Capítol del programa En guàrdia num. 201 de Catalunya Ràdio, del 23-03-2008.\n↑ Sadurní i Puigbò, Núria: Diccionari de l'any 1000 a Catalunya. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 280. Barcelona, octubre del 1999. ISBN 84-297-4607-2.\n↑ Claramunt, Salvador: "Les institucions de govern", dins de la Història de Catalunya. Barcelona, Salvat, 1974\n↑ Le Goff, J.. Los intelectuales en la Edad Media. Eudeba: Buenos Aires. 1965., pp- 11-12.\n↑ En conseqüència l'última veritat d'un estil artístic no s'inscriu en embrió dins d'una inspiració original, sinó en els trets sociològicament significatius d'una època. I més enllà fins i tot en la contraposició de les biografies de sant Bernat, l'asceta que refusa tota bellesa material, i de Suger, l'esteta que s'abandonà a un gust desenfrenat per allò que l'encisava. Per un extrem l'infant de família pobra dedicat des de petit a l'Església que féu d'ell tot quant és, de l'altra un jove noble que s'ofereix a l'Església a la fi de l'adolescènciaBourdieu, Pierre. "Simbologia i pensament escolàstic. A propòsit d'Arquitecture gothique et pensée scolastique". Revista Papers, número 31. UAB, Departament de sociologia. 1983, pàgines 9 a 32.\nAnderson, Perry. Transiciones de la Antigüedad al Feudalismo. Madrid: Siglo XXI, 1979. ISBN 84-323-0355-0.\nDuby, Georges. El año mil. Barcelona: Gedisa, 1996.\nGuy Fourquin. Señorío y feudalismo en la edad media. Madrid: EDAF, 1977. ISBN 84-7166-347-3.\nLe Goff, Jacques. Los intelectuales en la Edad Media.. Buenos Aires: Eudeba, 1965.\nHeers, Jacques. La invención de la Edad Media. Trotta, 2000. ISBN 978-84-8432-032-6.\nHeers, Jacques. Occidente en los siglos XIV y XV. Barcelona: Labor, 1968.\nHuizinga, Johan. El otoño de la Edad Media. Torre de Goyanes, 2006. ISBN 978-84-95101-36-5.\nPladevall, Antoni (dir.). L'art gòtic a Catalunya (tres volums). Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2002.\nSadurní i Puigbò, Núria. Diccionari de l'any 1000 a Catalunya. Barcelona: Edicions 62, 1999 (El Cangur / Diccionaris, núm. 280). ISBN 84-297-4607-2.


Noel Clarasó, un cervell pendent de desconstruir (i II)\n21 juny 2021 18:09\nPere Llofriu | 02 juny 2021\nPels anys 50 ja escriu a quatre mans, ell tot sol, si de cas ajudat pels seus pseudònims. Mentre desconstrueix El libro de los jardines en els Manuales ja esmentats, també escriu llibres d’humor, de terror i del que se li acudeixi.\nLa seva primera publicació (1945) El valle de Aran, inclou 14 mapes desplegables, es publica simultàniament en tapa dura i blana i és un antecedent de les guies Alpina. Ja apareix amb un “pseudo-pseudònim”: ‘Manuel Clarasó’. A la segona edició ja diu ‘Noel’, però en algunes referències apareix com a ‘Clarasó Daudí’. El ‘Manuel’ no sabem per què ni si tornarà a aparèixer, ‘Daudí’ és el segon llinatge de son pare, que sembla li agrada més que el seu i es farà proverbial –i mai tan ben dit–, a vegades amb el seu nom girat: ‘León Daudí’, que sembla el pseudònim preferit per a llibres i antologies farcits de frases enginyoses, aforismes en definitiva, que serà el que quedarà. Un altre pseudònim prolífic és ‘Jorge Dearán’. Un altre llibre, Pan caníbal, el signa com a ‘Noel Jardines’. D’aquesta juguera amb els pseudònims, que pareix només se’n salven els llibres de jardineria, ves a saber que s’haurà perdut.\nPublica una mitja dotzena de llibres anuals, com a mínim. Podem estar parlant de 150 títols en 40 anys, essent molt més fèrtils els 20 primers. Certament increïble, doncs aferreu-vos: a això cal afegir la columna diària a La Vanguardia i altres col·laboracions en un caramull de diaris i revistes, per exemple El Norte de Castilla o La Codorniz. Alhora va col·laborar amb Forqué com a guionista d’un parell de pel·lícules, fou guionista de programes i sèries televisives, a part de col·laboracions menors, conferències i tot allò que sol fer la gent que escriu mitja dotzena de llibres anuals (¡?).\nMentre un autor normal escriu un llibre ell ja n’escriu la col·lecció (El arte de no tener amigos, El arte de perder el tiempo I... perder el tiempo II, Continúe perdiendo el tiempo). Es va especialitzar en llibres que ara es diuen d’autoajuda, no sé si aleshores es deien moralitzants, sempre amb aquella ironia límit, que no saps si està de part teva, del contrari, o si se’n fot. Perdut entre el maremàgnum també escriu Un camí, amb una càrrega de profunditat i introspecció que sembla el seu Blanquerna. De tot i molt, també paràgrafs d’una pedagogia i tendresa que te corprèn:\n“Vull esser el teu amic. L’única cosa que tu, estimat lector, saps ara de mi... és el títol, i és natural que pensis, qui és aquest que vol esser amic meu? Bé doncs no t’imaginis cap persona. Qui vol esser amic teu és el llibre.” (Quiero ser tu amigo, 1959.)\nEl que li va donar més fama foren aquests llibres d’humor i bons costums, tant que ja en feia sèries singulars, per exemple: novel·les de males costums, novel·les rares, narracions beneites... i sobretot va triomfar amb els llibres d’antologies de... més antologies? per exemple Antología de maravillas, curiosidades, rarezas i misterios, que no falti de res.\nD’aquí, d’allà i d’allà deçà es va anar creant un corpus d’aforismes que pot competir amb Churchill o amb un tal Murphy. De fet amb la mutació d’Internet, i la nova cultura del videoclip hiperactiu (d’això que ja no es pot filmar una seqüència d’un minut), això és el que ha quedat de Clarasó: un enfilall de frases per rebotar al féisbuc. Les trobareu aviat punxant als cercadors, per exemple...\n“Hi ha gent que quan fa qualque cosa, fa qualque cosa, encara que no sigui exactament allò que ha de fer”.\nO aquesta altra, que sintetitza millor un temps i un país, si us plau deixem a banda les aprehensions un momentet:\n“La muller d’un altre, si t’agrada, té un avantatge: que ja és d’un altre; i si no t’agrada, aquest avantatge es veu molt més clarament”.\nEls no partidaris del matrimoni tradicional poden canviar, o neutralitzar, el gènere, però perdrà la gràcia. No discutirem per aquesta frase que, efectivament, com uns quants llibres, ara serien políticament incorrectes, però ens hem de situar a l’època: també hi havia una cançó que deia “La maté porque era mía” i sonava bastant.\nTrobarem sentències per a tots els gustos, entre elles una que pel que dèiem de la ironia límit pot agradar fins i tot als protagonistes: “No hi ha cap beneit que es queixi de ser-ho”.\nIgnoro si amb aquestes frases va arribar a emprenyar molta gent, a part que pels anys 70 els gustos ja havien canviat i amb la Transició –el nostre protagonista ja és vell– la moda és renegar de tot l’anterior. Fins on he pogut arribar, res a veure amb una investigació com cal, pareix esser que va morir bastant ignorat. Ni les editorials que el sucarien post mortem tingueren cap detall que hagi transcendit. Encara ara no tenim ni un llistat dels llibres va escriure.\nCom deia, mereixia un altre final, mestre Clarasó.


Sagunt a Escena comença este dijous 23 de juliol amb El Quixot del Ballet de la Generalitat Valenciana\nLa completa programació de teatre, música, dances y arts circenses s' estendrà fins al 12 de setembre.\nEl festival Sagunt a Escena comença este dijous, 23 de juliol, a les 22.30 hores, amb l'actuació del Ballet de la Generalitat Valenciana, dirigit per Inmaculada Gil Lázaro. Els afeccionats a la dansa podran gaudir del clàssic El Quixot en el marc incomparable que és el Teatre Romano de Sagunt.\nEl 14 de desembre de 1869, en el Teatre Imperial Bolshói de Moscou, va tenir lloc l'estrena del Quixot. La música composta per Ludwing Minkus i el llibret de Marius Petipa recreaven, en un dels més prestigiosos escenaris del món, un ballet inspirat en la conegudísima novel·la de Miguel de Cervantes. Concretament, en les “noces de Camacho”, un episodi narrat en el capítol XIX de la segona part en el qual es relata el romanç entre el barber Basilio i la jove Quiteria. Aquest ballet, representat amb gran èxit a tot el món, compta entre el seu repertori amb un dels més celebrats “passos a dos”, el duo ballat per Basilio i Quiteria, que el mateix Rudolf Nureyev va interpretar en 1966.\nEn la proposta de la Generalitat Valenciana la finalitat és ressaltar la part més poètica i emocional del Quixot, a través de la dramatúrgia i la coreografia. La idea de llibertat i la necessitat de somiar són lliçons que el gentilhome manxec transmet amb les seues divertides i grotesques aventures. La gran aventura revolucionària del cèlebre protagonista també té a vore en l'amor, una gran causa per recuperar el gest heroic.\nLa propera cita serà el 29 de juliol amb Carles Santos i el Cor de la Generalitat Valenciana, que oferiran l'espectacle Canturia Cantada, en el qual el compositor i pianista de Vinaròs ha creat una partitura a manera de recopilatori per a un concert a 37 veus i un clarinet que reuneix una selecció de passatges d'obres seves para veu i cor. Dolors Ricart signa la direcció.\nLa completa programació de teatre, música, dansa i arts circenses s'estendrà fins al 12 de setembre. Esta edició 2015 del festival destaca per la presència de companyies i artistes molt coneguts. Concretament, són deu les propostes escèniques que s'han programat per este any a Sagunt a Escena, a les quals se sumen les sis de “Sagunt a Escena organitzades per l'Ajuntament de Sagunt. A més, aquesta diversa oferta cultural inclou quatre espectacles gratuïts que tindran lloc en la pujada al Castillo i en la mateixa façana del teatre sota el nom de “Off Romà”.


Piràmide cartogràfica d’estil natural – BETA PORTAL ICGC\nBETA PORTAL ICGC\nInnovació i prototipatge de productes i serveis en l'àmbit de la geoinformació.\nAplicacions i serveis web / Prototip\nPiràmide cartogràfica d’estil natural\nby admin · Published 28 de setembre de 2015 · Updated 21 d'abril de 2022\nNOM: Piràmide cartogràfica d’estil natural\nDESCRIPCIÓ: Piràmide de cartografia basada en dades vectorials (BT25M) i ombra de muntanya\nEl prototip que us presentem avui és una piràmide de cartografia per ser consumida des del navegador web. Vol ser un demostrador de la possibilitat d’estilització a partir de la geoinformació de l’ICGC.\nAquesta estilització està pensada per a Instamaps i per tant amb una paleta de colors molt simplificada per tal de no emmascarar la vostra informació. El seu estil està orientat a tots aquells que utilitzeu Instamaps per a la visualització de les vostres excursions i activitats de muntanya.\nÀrea dels Llimiana. Nivell de zoom 13.\nAquests piràmide està basada en les dades vectorials de la base topogràfica a escala 1:25.000 i l’ombra de muntanya generada a partir del model digital d’elevacions de 5 metres de pas de malla.\nPer a nivells intermitjos de zoom, i per tal de ressaltar els nuclis urbans hem utilitzat un buffer generat a partir dels eixos dels carrers. Aquests desapareixen per a nivells baixos de la piràmide.\nÀrea del Vinebre. Nivell de zoom 14.\nTot i que la xarxa de carrers, camins i corriols l’hem estilitzat en blanc per deixar neta la base, la seva visibilitat és bona ja que ressalta sobre la ombra de muntanya, i les masses de vegetació.\nNoteu que les corbes de nivell són visibles per als nivells de zoom 16 a 18.\nÀrea dels Cingles de l’Àliga. Nivell de zoom 17.\nLes geometries que utilitzem són les de la base topogràfica BT-25M, que són estilitzades segons els requeriments de cada nivell de zoom. L’escala de visualització final dependrà del nivell de zoom que escolliu i també de la grandària i resolució de la vostra pantalla.\nÀrea del Garber. Nivell de zoom 16.\nPer tal de millorar la comprensió del mapa a escales petites s’han aplicat processos SIG automàtics sobre la capa de carrers de la BT-25M, que ens han permès definir els contorns de les àrees urbanes de les nostres ciutats i pobles, imprescindibles per a la comprensió del territori a escales petites.\nL’ombra de muntanya s’ha generat a partir del model digital de Catalunya de 5 metres de pas de malla. Per a cada nivell de zoom s’ha escollit el punt de transparència més idoni, cercant el compromís entre la comprensió del territori que aporta i la llegibilitat del mapa. En referència a la toponímia, s’ha utilitzat la base de noms geogràfics de l’ICGC.\nÀrea del Figaró. Nivell de zoom 15.\nEl conjunt de la geoinformació que s’utilitza en aquesta eina és realitzada per l’Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya i reutilitzable sota llicència CC-BY.\nPer a la generació d’aquesta piràmide s’ha utilitzat el programari lliure Tilemill, que permet definir l’estil dels elements en funció del nivell de zoom que es visualitza en pantalla. Així, per a cada nivell s’han fet petites variacions en l’estil, buscant la millor llegibilitat per a cada nivell, però també la continuïtat visual del conjunt dels nivells de zoom.\nSi us plau, aporteu-nos les vostres observacions a betaportal@icgc.cat. La vostra opinió és clau per a la millora d’aquest prototip, i així millorar el nostre servei.\nCloudifier. Visualitza els teus mapes ràster i geoinformació a Instamaps\n22 de setembre de 2015\nby admin · Published 22 de setembre de 2015 · Last modified 21 d'abril de 2022\nSagrada Família temple and Eixample neighbourhood in 3D\n9 de setembre de 2015\nby admin · Published 9 de setembre de 2015 · Last modified 8 de setembre de 2016\nTessel·les vector i estils per fer mapes lleugers\n29 de març de 2017\nby admin · Published 29 de març de 2017 · Last modified 30 de març de 2017\nBetaPortal ICGC © 2014-2022 Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, NIF Q-0801980-D


Unes 200 persones defensen la unitat d'Espanya a Bonavista\ndivendres, 6 de desembre 2019 - 14:06h\nDiversos assistents a l'acte d'homenatge a la Constitució espanyola al barri tarragoní de Bonavista, organitzat per Societat Civil Catalana. | ACN\nUnes 200 persones s'han concentrat aquest divendres, dia 6 de desembre, a la plaça de la Constitució del barri tarragoní de Bonavista. Ambient distès i festiu, amb música i vermut, en l'acte d'homenatge a la Constitució espanyola, organitzat per Societat Civil Catalana.\nUna jornada festiva a la plaça de la Constitució de Bonavista\nEl president de SCC a la demarcació, Salvador Caamaño, ha recordat que fa 37 anys es va inaugurar aquesta plaça —una de les poques que conserva aquest nom, segons ha dit—, i que ara és «impensable» trobar l'esperit de «concòrdia» que aleshores imperava entre polítics. «Això és el que reivindiquem», ha etzibat, entre nombroses banderes espanyoles i algunes senyeres onejant. L'acte, amb presència de regidors dels partits constitucionalistes —PSC, Ciutadans i PP—, ha culminat amb l'himne d'Espanya.\nUn acte antagònic, a la mateixa hora, a Reus\nA la mateixa hora, a la plaça del Mercadal de Reus, s'ha dut a terme una acció contrària a la Constitució. Com en molts altres punts del país, s'ha cremat una imatge de la Constitució feta de cartró, acompanyada d'una bandera espanyola. Diverses persones han afegit a la foguera còpies de la portada de la Carta Magna.\n"CINEMA: 'O que arde', d'Oliver Laxe, triomfa al Festival REC de Tarragona" "👉IMPRESSIONANT: La transformació del Moll de Costa a Tarragona en pocs anys"\nBonavista procés català manifestació


La Catalunya Central preveu fer el salt en punts de recàrrega elèctrica el 2018 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Catalunya Central preveu fer el salt en punts de recàrrega elèctrica el 2018\nActualment hi ha divuit punts en funcionament, al Bages, Anoia i Osona, que es volen multiplicar\ndavid bricollé 29.06.2017 | 23:52\nPunt de recàrrega que hi ha a Sant Fruitós de Bages manresa\nEl 2018 és l'any que ha fixat la Generalitat per promoure que les comarques de la Catalunya Central facin un salt endavant en la dotació d'infraestructures (bàsicament l'habilitació d'estacions i punts de recàrrega) que facilitin una expansió de l'ús del vehicle elèctric. És el 2018 quan el Govern preveu dotar aquesta demarcació d'un pressupost específic per al desplegament d'aquests serveis, de manera que es garanteixi una cobertura a la xarxa bàsica de carreteres. Aquest objectiu forma part d'un pla global que la Generalitat ha dissenyat per a tot Catalunya fins al 2019. En el conjunt del país, l'horitzó és culminar aquest període amb un total de 100 estacions de recàrrega ràpida, 400 de recàrrega semiràpida i 25.000 punts (connexions) de recàrrega vinculada.\nActualment, a la Catalunya Central hi ha divuit punts de re-càrrega, dels quals deu són privats i vuit públics. En concret, n'hi ha sis a Manresa (cinc de privats i un de públic); dos a Sant Fruitós (un i un); un a Santpedor (privat); un a Navàs (públic); un a Avià (públic); dos a Igualada (un i un); quatre a Vic (tres de públics i un de privat) i un a Tona (privat). L'objectiu és que amb el pla que es desenvoluparà l'any que ve en aquesta demarcació aquestes xifres augmentin considerablement i aportin una xarxa bàsica de subministrament equilibrada.\nPer començar a greixar la maquinària de cara al propòsit fixat per a l'any vinent, ahir es va dur a terme al serveis territorials del departament d'Empresa i Coneixement una primera sessió de formació per als tècnics de mobilitat i els responsables i conductors de les flotes públiques de les diferents administracions de la Catalunya Central. L'objectiu del curs, a més de familiaritzar els treballadors públics amb el funcionament del vehicle elèctric, és dotar les diferents administracions del coneixement i de les eines perquè contribueixin al desenvolupament del vehicle elèctric a Catalunya.\nLa Generalitat, a través de l'Institut Català d'Energia (ICAEN), ja va obrir enguany una convocatòria d'ajuts amb aquest objectiu dotada amb 864.750 euros i dividits en tres categories. Un, per a estacions d'accés públic de recàr-rega ràpida, amb ajuts de fins al 100% del cost de la infraestructura, amb un màxim de 40.000 euros, per a la instal·lació de noves estacions de 50 kW de potència amb sistema de pagament integrat. L'ajut anava adreçat a corporacions locals i altres ens que en depenguin, amb un màxim de 2 estacions per terme municipal o 4 estacions per beneficiari. Aquests tipus de punts poden car-regar per a 120 quilòmetres d'autonomia en menys de 30 minuts.\nUn segon era per a estacions d'accés públic de recàrrega semiràpida, amb ajuts de fins al 100% del cost de la infraestructura, amb un màxim de 15.000 euros (en cas de corrent continu) o 5.000 euros (en cas de corrent altern). Servien per promoure la instal·lació de noves estacions de potència igual o superior a 20 kW amb sistema de pagament integrat. Un ajut pensat per a corporacions locals i altres ens que en depenguin, amb un màxim de 4 estacions per terme municipal o 8 estacions per beneficiari. Aquests punts poden carregar per a 100 quilòmetres d'autonomia en 1 hora.\nEl tercer era per a la instal·lació de punts privats de recàrrega vinculats a vehicles elèctrics purs, elèctrics endollables i per a vehicles d'autonomia estesa. Hi podien optar famílies, corporacions locals i fundacions i entitats sense ànim de lucre, i els ajuts cobrien fins al 75% del cost de la infraestructura, amb un màxim de 1.000 euros per punt vinculat i de 2.500 euros en el cas que es fes una preinstal·lació per a futurs punts en un aparcament comunitari.


Intra TIC - D-Alumne 01\nNOM DE L'ALUMNE/A: Aina Carrión Quílez\nCORREU ELECTRÒNIC: aicaqui@alumni.uv.es\nEn la primera sessió vam fer una posada en comú sobre els nostres coneixements al voltant de les TIC. Si han existit sempre, per què eixe nom… Seguidament, el professor, a través d’un power point, explicava i feia preguntes al voltant dels conceptes a tractar.\nVam parlar d’Internet, quina definició criem que era la més adequada i després com, perquè i amb quina finalitat fou creat. Com naix a partir de la Guerra Freda i la finalitat, la qual era estratègica i com actualment el fem servir, ja siga de manera lúdica o per treballar. El fet que internet haja evolucionat imparablement en qüestió de 40 o 50 anys, fa pensar que en un futur formarà part de la nostra vida diària i no podrem viure sense ell.\nAquesta evolució d’Internet des dels anys seixanta fins a avui, ens portà a parlar del Web 1.0, creat als anys noranta, on no tots els usuaris podien fer-se un web ja que era molt difícil, i amb l’arribada del nou mil·lenni, la creació del Web 2.0 l’usuari ja era capaç de poder crear qualsevol tipus d’espai a Internet, wikis o blocs, com també la facilitat per a relacionar-se amb gent de tot el món. Per tant, ens trobem davant d’un "paradigma comunicatiu nou" per la facilitat en què es transmet la informació, les relacions humanes… Davant d’aquest paradigma comunicatiu nou, palpable, per on ens movem, analitzàrem les dades estadístiques on se’ns presentava una comparativa sobre l’ús que fem d’Internet.\nEls menors de 16 anys, el fet d’haver nascut en l’era digital, no tindran cap problema a l’hora de manejar Internet, doncs el 82% l’usen habitualment, en canvi els majors de 16, de la població espanyola, només l’usen un 49%, els valencians un 46%, quedant molt per baix de la mitjana europea on Holanda destaca amb un 81%. Avui dia, per tant, a una persona mínimament competent, se li exigeix estar culturitzat pel que fa al món que el rodeja, i en aquest món formen part les TIC. En un futur, fa feredat pensar en un món controlat per Internet, on empreses controlaran els moviments que faran les persones i on la intimitat no existir.\nJunt amb Gonçal López-Pampló, Antoni de la Torre, l'altra "meitat" de l'assignatura.\nEs va fer una nova introducció a l'assignatura, per si alguna cosa no havia quedat clara i ens posàrem en matèria. Com que en la classe anterior ja es varen introduir els wikis, aquesta classe anà orientada per aquest camí. Es va definir el wiki i, seguidament, es passà a explicar el wiki per excel·lència: la Viquipèdia; qui, quan i per què es creà, quines característiques i possibilitats té, per a qui està destinada, quins usos podem donar-li i qui pot escriure-hi i quins filtres passa alhora d'editar-se un text determinat. Abans de passar al power point preparat pel professor de la Torre, vam parlar sobre quins buscadors usem (google...) i agregadors (Diigo...). També de les xarxes socials com Myspace o Facebook i qui hi ha darrere, quines persones ho manegen, també la no privacitat, a Facebook, de les fotos, comentaris,... que els usuaris d'aquest compte pengen. Seguidament, passàrem a la visualització i explicació del power point que havia preparat A. de la Torre sobre els wikis a través de la seua experiència personal com a mestre en secundària.\nPrimer, va fer una distinció entre els blogs i els wikis que, a primera vista, podem pensar que són semblants però que es diferencien en què el wiki té més possiblitats, ja que permet la interacció interna entre els usuaris i alhora permet que aquestos actualitzen els continguts. Després, presentà les possibilitats d'un wiki tant per al professorat (es poden fer des de classes, conferències, currículum professional...) com per als alumnes (presentació d'un treball per a classe... ) i les empreses on el wiki pot servir com a eina col·laborativa entre diferents sectors, la qual cosa permet un estalvi de temps, diners... i alhora permet un equip més unit i amb més idees per a fer que una determinada empresa puga funcionar millor. Per últim, A. de la Torre va mostrar breument quin ús li havia donat per a les seues classes i quina havia estat la resposta de l'alumnat la qual ha estat molt positiva. Una vegada, analitzat les possibilitats d'un wiki, concloem que podem donar-li un ús molt útil tant en l'àmbit escolar com professional, ja que permet cohesionar un grup per treure endavant un treball comú i poder veure el procés i el resultat final; des de les coses que fem malament i poder corregir-les o donar intruccions per fer una tasca o per a aconsellar, donar opinió sobre el treball del company... En la segona part de la classe vam fer un debat sobre serveis i servituds en el web 2.0, la creativitat digital i la distribució de continguts a Internet.\nEn la tercera sessió ens plantejàrem “com ens comuniquem per Internet”; i dins d'aquest: el llenguatge tradicional, els mitjans tradicionals, l'hipertextualitat, la multimedialitat i la interactivitat.\nPel que fa al llenguatge digital vam comentar que és un llenguatge de base informàtica (combinació 1+ 0) açò produïa un trencament en el temps i en l'espai: pots comunicar-te en línia i la comunicació pot ser immediata o no.\nEls RSS trenca la poca periodicitat d'un mitjà audiovisual (avisos, lector de feeds...). L'HTLM és la informació del contingut junt; i XML disgrega la informació-contingut.\nSegons Vega:11, els canvis produïts són qualitatius ja que la hipertextualitat permet la mobilitat de l'usuari per diferents textos només prement una de les paraules que tinguen relleu i anar allà on més els interesse. A classe posàrem un exemple a la Viquipèdia i a l'Enciclopèdia catalana, per tal de veure com se'ns presentava la informació. Mentre que a primera hi havia tot un món hipertexual mentre que a la segona no hi ha cap hipertext, havíem d'anar a altra pestanya, i altra,... per anar on volíem.\nÉs la fusió d'un hipertext amb un hipermèdia i la possibilitat d'accedir a les propostes comunicatives són moltes més.\nLa multimedialitat té tres maneres de presentar la informació; la primera és visual, la segona és a través del llenguatge no verbal i la tercera és amb imatges d'àudio. Com a exemple: ODEO plataforma de l'estil de Flikr per apujar vídeos i fotos per tal de compartir-les.\nProgramari lliure (Viquipèdia) tindrà un màxim de creixement perquè les persones que el sustenten hauran de tenir temps per a fer altres cosesi privat (l'Enciclopèdia).\nÉs la lectura fragmentada o a la carta, seqüencial o no seqüencial.\nPer exemple la diferència entre un diari digital i una pàgina web: són llargues i la comunicació no és seqüencial, igual que els diaris la novel·la els còmics.\nAquesta sessió va ser com crear un wiki, el seu funcionament i les seues aplicacions pràctiques.\nEl seu funcionament es basa en què quan es crea un wiki ha d'haver un administrador que el controle, així a través del wiki de classe el professor ens anava indicant les diferents funcions que té: des d'acceptar “l'ingrés d'algú”, els moviments, crear pàgines i organitzar-les i controlar els moviments quan algú escriu, enllaços a altres pàgines...\nDesprés per a crear les etiquetes, títols, subtítols...\nLa segona tasca de la sessió va ser crear nosaltres mateix un wiki, senzill. On les aplicacions bàsiques fou inserint foto, vídeos, ... i tots aquells elements que ens agradaren. Una vegada feta la wiki personal, a la wiki de classe hi havien enllaços que ens mostraven un munt de pàgines interessants seleccionades pel professor, majoritàriament d'ensenyament, i on es mostraven els avantatges de treballar a l'aula amb un wiki. Els resultats eren espectaculars i el grau d'implicació de l'alumne també.\nCom exemple, hi havien de literatura: poesia, rondalles,... on de vegades els alumnes enregistraven les seues veus; també hi havien wkis amb el material necessari per a la preparació de la prova de la Junta Qualificadora de Coneixements en Valencià grau superior. És un recurs molt interessant per a canviar la manera de fer classe: més dinàmic i divertit per als alumnes que una classe ordinària.\nA l'ultima sessió ens vam dedicar a fer una repassada per totes les pàgines que poden ser interessants en el seu ús.\nLa setmana anterior el professor va demanar-nos que si no teníem un compte en gmail que ens el férem perquè presenta un món de possibilitats i seria convenient revisar-ho.\nPrimer revisàrem Scribd, són revistes o llibres que es fan visibles; si descarregues qualsevol document t'apareixen en format de llibre o de pergamí.\nEl Box, guardar els nostres documents escrits en power point, excel...es poden fer visibles en un web, wiki... en la barra de navegació apreix un <script> es còpia en la banda baixa i es crea un “plug in”.\nSlideshade, permet sonoritzar les presentacions i es pot buscar qualsevol tema.\nWeb 3.0 : TACS (o etiquetes) ens ajuden a trobar més fàcilment el que busquem.\nEn aquesta part, entrarem de fons en el món GOOGLE. El professor apuntà totes les nostres adreces per a participar-hi tots al google docs que per una banda permet des de llocs diferents participar tots a la mateixa vegada, és a dir, és com si fóra un messenger de molta gent però aplicat al treball i on es permet compartir tots els documents qeu vulgues. Fa més fàcil el treball en grup des de la distància.\nMolt útil és el Google llibres que estan escanejats i poden ser de molta utilitat, ja que pots llegir-te'ls sense necessitat de comprar-los ni pagar.\nEl Google traducctor és molt interessant ja que permet traduir instantàniament a moles altres llengües. Després el calendari de Google...\nL’ESPERIT NÒMADA DEL COUCHSURFING: AFICIÓ DE VIATJAR\nUna pàgina web ha revolucionat la manera de viatjar al món. Si abans confiaven en l’hospitalitat d’un amic, o una amiga, que ha anat d’ Erasmus a un altre país, o en un familiar que viu a l’estranger, ara un nou portal a la xarxa ha generat una nova manera de conéixer gent amb un interés compartit: VIATJAR.\nAl couchsurfing, el pacte resideix en prestar la teua habitatge de forma gratuïta mentre els visitants d’altres llocs, que formen part de la xarxa, tinguen un lloc on dormir mentre viatgen a la ciutat en qüestió. No cal pagar allotjament i, a sobre, pots conéixer a la gent local per tal que et servisca de guia turística per descobrir els secrets millor guardats de la seua terra i cultura.\nLa traducció exacta del **CouchSurfing** és “surfeig de sofàs” i fou creada al gener del 2004 per Casey Fenon, un consultor de New Hampshire als Estats Units.\nLa xarxa compta ja amb més de dos milions de membres, 237 països representats i, vora, vuitanta mil ciutats. Aquesta xarxa social per a viatgers permet, no només una estada gratuïta, sinó també, baratar els costos d'aquesta en la ciutat als visitants ocasionals i, així, poder conéixer altres cultures i idiomes.\nEl projecte es va crear amb la finalitat de fomentar l’intercanvi cultural entre persones de tot el món, i de promoure el respecte i la tolerància entre les diferents cultures i nacionalitats.\nMés que una forma d’estalviar en allotjament, és una filosofia de vida.\n1.PERFIL DE L'USUARI\nL’usuari que es registra en aquesta web ha d’indicar on viu, l’edat que té, el sexe i, a banda, generar un perfil amb tots els seus interessos. La foto és alternativa, no necessària.\nPer altra banda, s’hi indica quins són els viatges que s'han realitzat i els que té en ment realitzar, en un futur pròxim. Un cop et registres i omplis el perfil, quan decideixes fer un viatge pots buscar en Couch Surfing altres membres que visquen a prop, uns 20 km dels llocs on vas a visitar. Després de contactar amb ells i explicar-los el viatge, aquests t’aconsellaran els millors llocs on anar. Fins i tot, poden arreplegar-te a l’aeroport i allotjar-te a casa seua. A canvi, el visitant ha d’integrar-se en la vida i l’entorn, i també, ajudar en les tasques domèstiques…\nDins del perfil de l’usuari, que fa servir el surfcoaching, s’hi distribueixen els interessos en forma de categories o carpetes de noms genèrics: llocs, idees, música i art, aventures, polítics i govern, estudiants, voluntaris, el projecte couchsurfing…\nDins d’aquestes categories, al mateix temps, es subdivideixen altres temes com per exemple, a dintre de música i arts podem trobar: fotografia, pel·lícules, festivals de música, ballarins, amants dels llibres, punk-rock, arquitectura…\nA dintre també hi ha subgrups específics on s’hi indica el nombre de membres i on s’obri un fòrum que posa en contacte tots els interessats.\n1.3 PRINCIPIS DEL COUCHSURFING\nA la pàgina web s’hi especifica l’esperit de “sense ànim de lucre” i els principis del couchsurfing:\na. Apreciar la diversitat, crear oportunitats per a les persones depén d’u mateix.\nb. Practiquen el treball en equip amb respecte per la llibertat personal: construir una comunitat amb uns interessos compartits, basats en el compromís.\nc. Unificar a la gent a través de l’empatia i la comunicació.\nd. Preservar de manera conscient la diversitat amb organització o sense organització.\ne. Buscar un desenvolupament personal continu: incitar i animar a cadascun dels membres a compartir coneixements, i tractar de recolzar als altres en la persecució dels seues reptes i metes.\nf. Reflexa els reptes com oportunitats.\ng. Practicar la gratitud cap a tot el món.\nh. Mantindre la diversió en tot allò que es fa.\nI. Valorar les connexions interpersonals a través dels equips.\nj. Operar com una organització sense anim de lucre amb l’objecte de servir a la missió del Couchsurfing.\n2. HIPERTEXTUALITAT A FAVOR DE LA “CIUTADANIA MUNDIAL”\nTal i com expliquen els principis del surfcoaching a través de la xarxa social, es volen assolir uns principis que respecten les minories culturals i ètniques, al temps que recolze la seua identitat cultural. En aquest sentit, l’educació cosmopolita que es recolza a través del surfoaching ens permet aprendre més al voltant de nosaltres mateix, al temps que, s’encaminem a resoldre problemes que requereixen la cooperació internacional.\n3. ESTRUCTURA POLIÈDRICA: IMMEDIATESA I DINAMISME EN LA COMUNICACIÓ\nAl surfcoaching es produeix, igual com en la xarxa social de myspace, un intercanvi incessant d’informacions de manera immediata i dinàmica. Pots enviar missatges tant públics com privats, que instantàniament són publicats a la web per tal que siguen consultats per tots aquells membres que estiguen interessats o, fins i tot, per persones que no estiguen donades d’alta en el surfcoaching.\nPer tant, la informació és pública i lliure perquè no hi ha cap tipus de filtre i pot ser consultada per qualsevol persona sense necessitat de ser un usuari registrat al portal web. S’hi dóna una evident universalització de la informació.\n4. EQUIP DE PROFESSIONALS DEL COUCHSURFING\nPer altra banda, a la web hi ha diverses pestanyes on se’ns presenta als diversos membres encarregats de dur a terme totes les operacions del portal web.\nDes dels fundadors, fins a l’administració i equip de voluntaris que tracten de dur a terme tots els principis abans descrits. L’empresa tracta, així, de mostrar una imatge eficient, cooperativa i coherent a la marca digital creada.\nLa missió del surfcoaching busca, per sí mateixa, establir una xarxa internacional de personal i llocs, per tal d’oferir intercanvis educacionals, fomentar la consciència col·lectiva, la tolerància i facilitar, així, l’enteniment cultural.\nA través de la xarxa, i totes les seues aplicacions, es genera un trencament de l’espai i el temps on es poden conéixer a diverses persones arreu del món amb interessos compartits al voltant dels quals el viatjar esdevé el nucli central i la raó de ser d’aquestos contactes.\nEl seus sistemes de seguretat són efectius, ja que una sèrie d’administradors es dediquen a dur el portal web malgrat que les informacions poden ser tant positives com negatives, perquè donen llibertat als individus per comunicar-se entre ells. La interactivitat que ofereix la xarxa juga un paper fonamental en el desenvolupament de diferents viatges i projectes tant individuals com col·lectius.\nAquesta proposta obri un nou món de possibilitats davant d’un sistema capitalista, açò és, compartir temps, allotjament i dedicació sense intercanvi de diners. Una mena d’inversió simbòlica hi és adherida a aquest incipient i nou mode de relacionar-se la ciutadania. El valor democràtic cobra més importància que mai dins de les xarxes socials i només és el començament d’un camí al que noves propostes s’uniran en el futur.\nEls membres del couchsurfing.com (http://www.couchsurfing.org/)\nLos límites del patriotismo: identidad pertenencia y “ciudadanía mundial”\nMartha C. Nussbaum, Editorial Paidós. Colección Estado y Sociedad


Butlletí del CEESC núm. 443 · 11 de juny de 2021 · Si no el veus bé, clica aquí\nQuè creus que pot fer l’Educació Social per evitar la despoblació dels pobles?\nCom ja saps, el proper 15 de juny tindrà lloc aquesta jornada en què conversarem al voltant de la despoblació. Encara que no puguis venir, ens pots ajudar a tenir més elements de debat si ens respons una petita pregunta.\n[respon la pregunta]\n[inscriu-te a la jornada]\nLa presidenta del CEESC, Maria Rosa Monreal, ha estat entrevistada per a El Periódico, junt amb altres professionals del sector. S'hi denuncia el fet que tot i que la pandèmica va triplicar la demanda de llars necessitades, les plantilles han continuat estancades i com els professionals se senten desbordats i incapaços davant la manca d'inversió pública.\n[llegeix el reportatge]\nS'ha publicat el número 32 de la Revista RES que du per títol “La Educación Social en Latinoamérica: cartografía de oportunidades” i que s'ha plantejat com una plataforma per a la revisió i l'apropament als discursos i les experiències que l'Educació Social està desenvolupant en aquestes terres.\nJa hem publicat el vídeo i la relatoria de la Càpsula "Una mirada a la presó des de l'educació social", organitzada pels Sèniors del CEESC, en què vam conèixer la vida a la presó, a través dels ulls i les reflexions de professionals de l’Educació Social.\n[consulta la relatoria]\n#Beuresenseplastic guanya un premi europeu\nEl repte #beuresenseplastic del Grup de Treball Residu Zero de Barcelona Més Sostenible ha rebut el XII Premi Europeus de Prevenció en la categoria d'administracions públiques. Des del CEESC, com a membres de Barcelona + Sostenible, estem molt contents d'haver-nos sumat a aquest repte.\nTesi doctoral: Convivència intercultural\nUna estudiant de la UCO està realitzant una tesi doctoral que pretén analitzar des del punt de vista de professionals i voluntariat diferents factors associats a la interculturalitat, els discursos socials i la inclusió dels immigrants en la societat d'acollida.\nJa tenim els vídeos guanyadors del RetinES 2021\nNovetats en el procés de vacunació d'educadores i educadors socials\nOferta especial per a reserves fins al 14 de juny a Sardenya per a viatges de maig a octubre de 2021.\n13a trobada dels grups Sèniors de la Intercol·legial\nActivitat introductòria a la Psicoteràpia de Grup i el Psicodrama\nA distància, 11 de juny\nDones en crisi. La crisi de la COVID-19 des de la perspectiva de gènere\nA distància, 22 de juny


Prisa també es ven la seu de Sogecable - comunicació21\nPrisa també es ven la seu de Sogecable\nRedacció|2010-12-29T11:03:57+01:0029 desembre 2010|Comunicació21\nFlagland Spain, societat del fons d’inversió nord-americà WP Carey a l’Estat, ha comprat la seu de Sogecable per 80 milions d’euros. Amb tot, segons va informar Prisa aquest dimarts, Prisa mantindrà l’edifici de Tres Cantos com a seu, ja que l’operació inclou un contracte de lloguer per 20 anys.\nAquest no és el primer cop que Prisa utilitza la modalitat de venda i lloguer. Fa dos anys, el grup ja va vendre l’immoble de la Cadena SER a Barcelona, la seu corporativa de Prisa i la redacció d’El País, aquestes dues a Madrid. Aleshores l’operació es va tancar per 315 milions d’euros i li va generar unes plusvàlues de 242 milions.


AJUTS DE MENJADOR SETEMBRE 2020-2021 | Escola Fructuós Gelabert\nAJUTS DE MENJADOR SETEMBRE 2020-2021\nUs adjuntem la resolució provisional, corresponent al període de setembre dels ajuts de menjador per al curs 2020-2021.\nSi teniu la beca denegada per algun d’aquests motius podeu demanar cita prèvia a l’escola per fer una al·legació al correu secretaria@fructuosgelabert.cat\nUs relacionem els motius de denegació amb la documentació que cal que presenteu:\n-MANCA SIGNATURA: Vol dir que la família no ha presentat a l’escola la sol·licitud signada o bé no tenim constància. Caldrà que, juntament amb l’imprès d’al·legacions adjunti la sol·licitud signada.\n-PENDENT: Vol dir que encara no hem rebut resposta de l’AEAT sobre la renda familiar. En quan rebem la resposta us la farem arribar.\n– IMPOSSIBILITAT DE VALIDACIÓ DE RENDA: Vol dir que no s’han pogut contrastar les dades econòmiques. Cal que presentin la documentació econòmica, de tota la unitat familiar, de l’exercici 2019.\n– SUPERA EL LLINDAR DE RENDA: Supera els llindars de renda establerts en la convocatòria.\n– SUPERA EL LLINDAR DE PATRIMONI. És possible que aquest increment patrimonial provingui d’un ajut o bé de lloguer o bé d’un altre tipus. Si és el cas cal que, juntament amb l’imprès d’al·legacions, presentin el Certificat on consti l’import obtingut per aquest concepte durant tot l’any 2019. Exemple: Ajut de Lloguer.\n-NO CONSTEN DADES ECONÒMIQUES A L’AEAT. En aquest cas, cal que presentin documentació dels ingressos de la unitat familiar durant l’any 2019.\n-MANCA FAMILIARS A EFECTES FISCALS. Vol dir que no coincideixen els membres informats a la sol·licitud amb els que consten a l’Agència Tributària. Cal que presentin declaració de renda juntament amb el NIF/NIE, de la unitat familiar.\n-MANCA DOCUMENTACIÓ ECONÒMICA EN LA SOL.LICITUD. Vol dir que, o bé cap membre de la unitat familiar ha declarat ingressos, o bé que els ha informat però no ha adjuntat la documentació. En aquest cas cal acreditar informació econòmica de l’exercici 2019.\nProtegit: FEM PSICOMOTRICITAT A P3


Les guies alimentàries com a eines per promoure la salut | Faros HSJBCN\nActualment disposem d'una gran quantitat d'informació i consells sobre nutrició i salut procedents de fonts molt diverses, i en la gran majoria dels casos, tanta informació en lloc d'aclarir-nos i orientar-nos adequadament, genera confusió.\nGairebé tots els països compten amb una guia alimentària, considerada una eina de gran utilitat per a educar i orientar la població cap a una alimentació més saludable. Es dissenyen considerant, entre altres aspectes, els hàbits alimentaris predominants, la disponibilitat alimentària i el nivell d'accés als aliments de cada país.\nAlguns exemples d'aquestes serien: a) Estats Units, b) Japó, c) Espanya (piràmide dieta mediterrània), d) Portugal, i) Regne Unit, f) Índia, g) República Dominicana, h) Austràlia\nAquests dibuixos, que pretenen ser simples i intuïtius, no només poden prendre forma de piràmide, també poden prendre forma de rombe, de pagoda, de cercle ... tots ells tenen en comú el seu objectiu: transmetre un missatge clar i simple a la població general, perquè pugui triar una alimentació saludable. Aquestes representacions varien en funció del país que les dissenya, ja que les opcions per seguir una dieta equilibrada són moltes i depenen de l'entorn ambiental, social i polític de cada territori.\nAquestes guies representen de manera gràfica les recomanacions basades en paràmetres nutricionals establerts tant per macro (hidrats de carboni, proteïna, greix) com micro nutrients (vitamines i minerals). Òbviament, aquests paràmetres coincideixen o corresponen als establerts per l'OMS (Organització Mundial de la Salut). Totes coincideixen a fomentar el grup de fruites, verdures, cereals integrals, llegums, làctics i el peix, amb una categoria anomenada "aliments saludables". I una disminució o major control en el consum de sal, carns, embotits (greixos saturats), refrescos i pastisseria industrial per a la seva major aportació de greixos i sucres afegits.\nAl nostre país, la Societat Espanyola de Nutrició Comunitària (SENC) acaba de publicar la nova piràmide de l'alimentació saludable. L'objectiu era revisar la guia alimentària de 2001, actualitzant-la amb les noves evidències científiques.\nQuines novetats ens aporta aquesta nova piràmide, publicada aquest 2017?... veiem-ho!\n1. A la base, no apareix cap aliment: apareixen totes les activitats i bases requerides per assolir i mantenir un estil de vida saludable. D'aquesta manera, es dóna rellevància a tots els aspectes que han d'acompanyar a l'alimentació:\nPracticar 60 minuts d'activitat física diària o el seu equivalent a caminar aproximadament uns 10.000 passos.\nMantenir un equilibri emocional, amb especial atenció a mantenir una relació saludable amb el menjar (participar activament en la compra i en la preparació dels aliments, i sempre que sigui possible, implicar els més petits)\nMantenir el balanç energètic, adaptar l'aportació energètica de la dieta als requeriments de l'individu, determinats per la seva activitat física, treball i estil de vida.\nEmprar estris i tècniques culinàries saludables, per aconseguir aliments segurs, nutritius i saborosos.\nTriar l'aigua com a beguda habitual, consumint entre 4-6 gots diaris.\n2. El segon nivell de la piràmide comprèn els aliments de consum habitual, ja sigui diari o setmanal: aquest nivell promou la varietat, l'equilibri i la moderació en la quantitat.\nA la base de l'alimentació apareixen els aliments rics en hidrats de carboni: es recomanen cereals de gra sencer, derivats integrals i aliments rics en hidrats de carboni complexos, com els llegums, les patates... el consum d'aquests aliments, que han de significar la base energètica de la dieta, s'ha d'adaptar al grau d'activitat física de l'individu.\nJust per sobre dels aliments farinacis, apareixen les fruites, verdures i hortalisses i l'oli d'oliva. Es recomana consumir 3-4 racions diàries de fruita de temporada. Referent a verdures i hortalisses, les recomanacions de 2-3 racions diàries, consistint almenys una d'elles en aliments crus. El greix principal per coccions i amaniments ha de ser l'oli d'oliva, preferiblement oli d'oliva verge extra premsat en fred.\nEn el següent glaó, l'últim en la categoria d'aliments de consum (variat) diari, apareixen els lactis (2-3 racions diàries), preferiblement baixos en greixos i sense sucres afegits i els aliments rics en proteïnes (1-3 racions diàries alternant les diferents opcions). En aquest grup es troben les carns magres, aus, peix (2-3 racions setmanals), llegums (2-3 racions setmanals), ous i fruits secs.\n3. L'últim nivell de la piràmide, que inclou els aliments de consum opcional, ocasional i moderat, està conformat per les carns vermelles i processades, dolços i aliments ensucrats, greixos untables, brioixeria ...\nSi es tria consumir carns vermelles, es recomana que aquestes siguin de gran qualitat i acompanyades per una guarnició consistent en verdures i hortalisses fresques.\nReferent al consum de dolços i brioxeria, s'ha de prioritzar aquelles preparacions elaborades artesanalment a casa, emprant aliments i tècniques tradicionals.\n4. Finalment, una novetat respecte a edicions anteriors, és que oneja al cim, la bandera dels suplements nutricionals. La suplementació ha de ser una opció individualitzada i procedent del consell dietètic proporcionat per una persona professional de la salut (mèdica, farmacèutica, dietista-nutricionista, infermera, fisioterapeuta...).\n5. Apareix dibuixat fora de la piràmide el consum de begudes alcohòliques fermentades. El seu consum ha de ser opcional, moderat i responsable en adults, sense excedir les dues copes en homes i una en dones.\nUn exercici interessant és comparar la nova piràmide de la SENC amb la que va elaborar Nutrition Australia el 2013. La piràmide per a l'alimentació saludable australiana col·loca per sota de la base l'aigua com a beguda d'elecció i les espècies i herbes aromàtiques com element enriquidor de la dieta. A la base de la piràmide, apareixen la fruita, les verdures, les hortalisses i els llegums.\nEn el segon nivell apareixen els aliments rics en hidrats de carboni com els cereals, la pasta, l'arròs... el següent nivell està constituït pels productes lactis (llet, iogurt, formatge...) i aliments alternatius com begudes vegetals. També apareixen els aliments proteics: carns magres, peix, ou, alternatives vegetarianes, llegums i fruits secs... Finalment, al cim apareix l'oli d'oliva com a exemple de greixos saludables.\nFora de la piràmide, però al mateix nivell de la cimera, apareix un saler i una cullera plena de sucre acompanyats per una creu vermella i el missatge "limita la sal i els sucres afegits".\nLes principals diferències entre la piràmide espanyola i l'australiana és que la primera col·loca a la base de l'alimentació dels aliments rics en hidrats de carboni mentre que la segona prioritza les verdures, fruites, hortalisses i llegums. Una altra diferència notable és que mentre la piràmide de la SENC inclou els dolços i els greixos untables al cim, la piràmide australiana directament els òbvia, sent l'única referència la creu vermella i el missatge de limitar-los.\nUn altre canvi interessant a considerar, és la posició dels greixos saludables: mentre a la piràmide espanyola aquestes apareixen al costat de la fruita i les verdures, en la versió australiana es troben relegats al cim, recomanant així un consum moderat.\nTot i que totes les guies inclouen missatges positius sobre com gestionar d'una millor manera l'alimentació, amb un llenguatge proper i fàcilment comprensibles per a tothom, l'OMS, s'estima que un 50% de les persones no compleixen amb les recomanacions dels experts respecte als hàbits de vida i alimentació, el que permet pensar en el disseny de noves estratègies de comunicació i divulgació de les recomanacions.\nLes guies alimentàries (partint de la seva base científica) compleixen una funció important com a paràmetre per assolir una alimentació i estil de vida saludable. No obstant això, sembla clar que alguna cosa falla en l'estratègia de comunicació que les acompanyes, ja que el missatge no acaba de "calar" a la població. Les recomanacions que acompanyen les guies haurien d'anar sempre enfocades en termes d'aliment i preparacions i no en termes de nutrients, el que confon encara més al consumidor.\nEn definitiva, els missatges haurien de ser més senzills i directes, facilitant així l'enteniment de les mateixes.


La carretera entre l'Aldosa i Anyós tancarà dos mesos - FÒRUM.ad\nLa carretera entre l’Aldosa i Anyós tancarà dos mesos\nOn: 04/05/14 15:24\nLa Massana eliminarà un dels punts negres principals de la xarxa viària: el de la carretera secundària que comunica l’Aldosa amb Anyós. En l’última sessió de consell de comú es va aprovar per unanimitat l´adjudicació dels treballs d’eixamplament d´aquesta via per un import de més de 150.000 euros. Les obres obligaran a tancar-la dos mesos, del 12 de maig al 18 de juliol.\nLes obres d’eixamplament de la carretera de l´Aldosa començaran el 12 de maig. És una vella reivindicació dels veïns de la zona perquè aquest tram, que va des del quilòmetre 1 fins al camí de les Gravades, és un dels punts negres de la xarxa viària massanenca per l´estretor. El ple del comú ha aprovat l´adjudicació de l´obra que obligarà a tallar dos mesos el trànsit i desviar-lo pel centre de la Massana. En tot cas, el cònsol major ha explicat que és la millor solució tenint en compte que ens trobem en un període de baixa afluència turística i amb els camps de neu tancats. No fer-ho així implicaria allargar els treballs fins a vuit o nou mesos, amb un sobrecost econòmic important.\nLes obres també inclouen la construcció de voravies entre les Gravades i el nucli urbà de l´Aldosa. Mentre durin els treballs s´hauran de fer canvis, que el comú posarà en coneixement dels ciutadans, en els horaris i recorreguts dels autobusos que passen per la zona.\nPrevious Post: Debut complicat per a Amàlia Vinyes a l’EUROCUP Seat León 2014\nNext Post: La fira i l’aperitiu deixen bona afluència a Sant Julià\nEncamp fa la tornada a lʼescola amb ʻLa caputxeta i el llopʼ\nPresentada la delegació andorrana que participarà als Mediterranean Beach Games\nCreix un 13% el nombre de treballadors transfronterers els darrers 4 anys\nUn motorista ferit en un nou accident de trànsit