Roser Martínez: «La cultura americana de la violència pot arribar a Europa en forma de drons armats» | NacióDigital\nRoser Martínez: «La cultura americana de la violència pot arribar a Europa en forma de drons armats»\nLa jurista i experta en legislació d'armes explica que "el 95% dels delictes violents al món els cometen homes"\nper Pep Martí, 6 de gener de 2019 a les 16:30 |\nRoser Martínez, membre del Comitè Internacional per la prohibició d'armes robòtiques. | Josep M. Montaner\nHi ha el perill que els nous enginys militars puguin prendre les seves pròpies decisions sense la intervenció de l'ésser humà? El desenvolupament de la intel·ligència artificial aplicada a les armes fa que això ja no sembli l'argument d'una novel·la de ciència-ficció. El novembre passat, les Nacions Unides van convocar a Ginebra als representats de 88 països del món per intentar aconseguir un acord per prohibir les armes autònomes amb intel·ligència artificial en el marc de la Convenció d’Armes convencionals, com es va fer amb les mines antipersona o els làsers cegadors.\nEn la trobada van participar com a experts membres del Comitè Internacional per la prohibició d’armes robòtiques (ICRAC), els doctors Roser Martínez i Joaquin Rodríguez, de la UAB, que acaben de publicar Inteligencia artificial y armas letales autónomas, (ed. Trea). Les negociacions continuaran aquest 2019 perquè no van aconseguir arribar a un consens.\n- És una de les expertes designades per les Nacions Unides per estudiar la regulació de les armes autònomes. Expliqui'ns què són.\n- Jo formo part del Comitè Internacional pel Control de les Armes Robòtiques i, com a tal, sóc a la reunió d'experts de la Convenció d'Armes Convencionals. És un nom redundant però es diu així. Les armes autònomes es van detectar fa uns cinc anys, quan els militars van començar a emprar un sistema tecnològic que podia actuar de forma independent de l'ésser humà. A través de la intel·ligència artificial, l'enginyer introdueix un seguit d'algoritmes, de fórmules matemàtiques... Des del Comitè, creiem que això viola el dret de la guerra. Evidentment, hem de lluitar perquè no hi hagi violència. Però si aquesta es produeix, cal que sigui amb ètica, amb moral i amb participació humana.\n"Segar la vida d'una persona no pot estar en mans d'un dron"\n- Què és el que reclamen?\n- No estem en contra de la intel·ligència artificial, sempre que s'utilitzi amb finalitats benèfiques i, en tot cas, protegint la dignitat humana. Reclamem una norma vinculant, sigui en forma de tractat o directiva, que aturi el desenvolupament de la intel·ligència artificial amb finalitats letals. Segar la vida d'una persona no pot estar en mans d'una màquina. Una norma sempre serà una dissuasió pels estats i cal visualitzar socialment que aquestes armes són un perill per a la humanitat.\n- És també l'única dona que forma part del comitè d'experts. La seva és una mirada femenina al problema de les armes. Què pot aportar en aquest tema aquesta perspectiva de dona?\n- Crec que la presència de les dones és important en les polítiques públiques de desarmament i en les seves corresponents negociacions. En aquests moments s'està incomplint el mandat de les Nacions Unides, que estableix que tots els estats membres han de vetllar per una major representació de les dones en tots els nivells de decisió en institucions de resolució de conflictes, i encoratja els qui donen suport a processos de pau perquè donin inclusió a dones en les diverses parts negociadores. Aquesta és una resolució de l'any 2015 i tot sovint es vulnera.\n- La violència està molt més vinculada a l'home?\n- Bé, només en un 95% dels casos... El 95% dels delictes violents al món els cometen homes. Crec que les dones podem ajudar i molt en l'evolució positiva dels conflictes i dels processos de pau arreu del món.\n- Aquestes armes autònomes poden funcionar per terra, mar i aire. Perquè ens fem una idea d'aquests robots, com són?\n- Per terra, poden ser des de robots antropomòrfics, amb forma humana, fins a tancs autònoms. Per aire, són els drons. Per mar, poden surar o ser submarins. Però no és la forma el que els dona la característica principal per ser un LAW (arma autònoma letal), sinó que disposen d'un sistema d'intel·ligència artificial que els fa separar-se del control humà.\n- Hi ha països que s'oposen a un tractat de prohibició, com es va veure a la reunió del novembre a Ginebra. Quins són?\n- Eren presents 88 estats i només 28 van expressar obertament la intenció de signar un tractat. Els qui més s'oposaven eren els Estats Units i Rússia, en primer lloc, i França, Alemanya, Israel, el Regne Unit, els que tenen entre mans el desenvolupament d'aquests estris. La Xina va mantenir una actitud ambivalent, però sabem que està invertint moltíssim en intel·ligència artificial. La Xina no té el llast d'haver de farcir un exèrcit com el que tenen els EUA i Rússia i estan invertint perquè veuen que amb pocs recursos poden esdevenir una gran potència miliar.\n- I el paper d'Espanya?\n- Espanya té interessos comercials molt potents i no pot signar un tractat sense valorar-los. És un tema delicat per l'estat espanyol i està a l'expectativa. El seu exèrcit no té desenvolupat les LAW com sí que tenen les primeres potències. Però Espanya té una indústria tecnològica puntera que pot arribar a tenir-les i vendre-les a altres països. Sigui el que sigui, nosaltres ens proposem acusar de conspiració per al genocidi als estats que es neguin a subscriure un tractat de prohibició.\n"Hi ha el risc que es pugui estendre la utilització d'armes autònomes en mans de ciutadans privats"\n- Quins són els perills més immediats de les armes autònomes?\n- N'hi ha dos. Un és de seguretat pública: hi ha el risc que aquestes armes caiguin en mans d'organitzacions terroristes, o o estats autoritaris que les puguin utilitzar amb finalitats criminals. Pensem en els eixams de drons. Un dron -com amb l'incident que ha passat a Gatwick- no és assimilable en velocitat a la d'un avió comercial, però des d'un míssil es poden llançar milers de minidrons, que formen eixams de drons connectats entre ells per intel·ligència artificial. Aquests sí que poden provocar altres atemptats com el de l'11-S, i poden portar armes convencionals, però també químiques o nuclears. Un altre perill, i això és el primer cop que ho dic, és que es pugui estendre la utilització d'armes autònomes en mans de ciutadans privats.\n- És un risc real?\n- Pensem que en aquests moments, no hi ha cap regulació sobre drons armats enlloc del món. En canvi, veiem que la policia local, a Sant Cugat, a Benalmádena, està començant a utilitzar-ne amb finalitats de vigilància. Bolsonaro, al Brasil, s'ha referit a suplir policia per drons. Ens podem trobar amb drons que decideixin eliminar algú sense cap procés legal. Els drons assassins amenacen la seguretat humana global.\n- Quan diu que els ciutadans poden acabar de disposar d'armes autònomes vol dir de manera legal?\n- Sí. Als Estats Units es podria generalitzar a través d'una sentència dels tribunals l'ús d'aquestes armes. Actualment ja és legal l'ús d'armes automàtiques. Per què no les autònomes? El terrorisme és una amenaça, però s'hi ha afegit un problema que pot ser més greu, que gràcies a la legislació, un dron pugui tenir un sistema armat que protegeixi el propietari, per exemple, de qualsevol violació del seu domicili. El Tribunal Suprem dels Estats Units ha avalat aquest tipus de defensa amb armes automàtiques.\nRoser Martínez: "No hi ha cap regulació sobre drons armats enlloc del món". Foto: Josep M Montaner\n- Vostè és una especialista en legislació d'armes als Estats Units. Ha publicat Armas. ¿Libertad americana o prevención europea? (Ariel). Com està aquest debat en aquests moments als EUA?\n- Malauradament està igual que quan vaig publicar aquest llibre, el 2003. En els primers anys d'Obama es van incrementar les vendes d'armes perquè hi havia qui creia que el nou president podria imposar una legislació restrictiva. Quan ja es va veure que no, es van relaxar les vendes i actualment es mantenen amb algun pic com les del passat Black friday.\n- Com es pot entendre amb ulls europeus l'accés d'un ciutadà del carrer a armes automàtiques o fins i tot autònomes (amb intel·ligència artificial)?\n- El model d'estat nord-americà està del tot contraposat al nostre. El model europeu l’anomenem administratocèntric. Certament en la construcció dels Estats, l’Administració va assumir el monopoli del poder i de la seguretat. En el cas nord-americà, originàriament va ser el ciutadà qui tenia aquest monopoli de la seguretat i com que rebutjava el sotmetiment a una administració que els pogués tiranitzar, participava directament en la justícia (a través dels jurats populars i els jutges elegits), en les funcions de policia (els xèrifs), i militarment (els primers exèrcits eren les actuals milícies anomenades guàrdies nacionals). I això garantit constitucionalment. Per això s’anomena un model individuocèntric en què el ciutadà és el centre de tot.\n"Als Estats Units circulen 300 milions d'armes de defensa personal i hi ha 30.000 morts a l'any, deu vegades més que a Europa"\n- Posem algunes xifres al problema de les armes als EUA.\n- La xifra és claríssima: 30.000 morts a l'any entre accidents, homicidis, assassinats i suïcidis per culpa de la facilitat en l’accés a les armes de defensa personal que els dona una regulació permissiva i una administració no interventora. Als Estats Units circulen 300 milions d'armes (moltes d’elles tipus metralleta, armes d’assalt militars) tantes com població. Es considera que una tercera part dels ciutadans en té, sobretot homes.\n- Qui són les principals víctimes dels accidents quan hi ha armes a casa?\nEls nens i els joves. I pel que fa als homicidis, els agressors sovint pertanyen al cercle de coneguts de la víctima. Per tant, un arma en un domicili no sempre ajuda a l’objectiu de protecció de la vida front d’un desconegut que pretén entrar a robar a casa. A més, als EUA els lladres no es plantegen qui ha de disparar primer. A Europa, per sort, encara no ens veiem en aquesta situació.\n- I la diferència amb Europa?\n- A Europa hi ha un mort per cada 100.000 habitants. Als Estats Units n'hi ha deu per cada 100.000. Deu vegades més. Al Brasil, hi ha estats on poden arribar als 50 per cada 100.000. Un dels països on hi ha menys mortalitat homicida és el Japó. Però allí hi ha més suïcidis. La xifra de poc més de 30.000 morts es manté des de fa anys i és una epidèmia. Però amb les LAW en mans d'una població en què les armes són un instrument normal de defensa serà una pandèmia.\n- Pot haver algun canvi legislatiu als EUA en un sentit de més control?\n- És que les lleis ja hi són, però no s'apliquen. La llei Brady exigeix que, quan es compra una arma, el venedor ha de buscar els antecedents penals del comprador. Però no tenen un registre federal que funcioni. N'hi ha un de registre, però no és eficaç perquè els estats no els comuniquen la seva informació. A més, no s'aplica la llei Brady si hi ha fires o en tracte directe entre particulars.\nRoser Martínez ha publicat junt amb Joaquin Rodríguez, de la UAB, "Inteligencia artificial y armas letales autónomas". Foto: Josep M Montaner\n- Esmentava abans el nou president del Brasil, Bolsonaro. Ell s'ha pronunciat en favor de facilitar l'accés dels ciutadans a les armes. Podem viure una nord-americanització de la seguretat als carrers d'Europa?\n- Nosaltres, els europeus, hem de defensar el model europeu de seguretat, mostrant les xifres reals. A Europa hi ha més entrades a les cases per robar que als EUA, però no hi ha tants morts. Hem de defensar amb orgull el nostre model. La cultura nord-americana de la violència pot arribar a Europa ara en forma de drons autònoms.\n- Escolti, i aquesta afició, d'on li ve?\n- Som un grup de professors de la UAB que vam fundar l'Escola de Seguretat i Prevenció Integral, perquè estàvem preocupats per garantir la seguretat humana. A mi em preocupava el tema de les armes als EUA, i el vaig triar com a tema de tesi doctoral. He de dir que inicialment jo creia que les armes podien ser útils i oferien més seguretat, però vaig arribar a la conclusió contrària.\n"Si disposem d'un arma podem convertir-nos en botxins en un segon"\n- Però hi ha alguna cosa que l'ha vinculat al món de les armes?\n- Sóc filla d'un armer. M'he mogut sempre en el món de les armes, de la cacera, del tir olímpic, sóc una dona d'armes... i per això sóc conscient de la responsabilitat de tenir-ne i de la necessitat del seu control per part de l’Administració. Cal ser un expert per utilitzar-les i ser conscient que si disposem d’un arma podem convertir-nos en botxins en un segon, ja sigui per accident o per un trastorn mental transitori.\n- També és una experta en el sistema federal dels EUA, que ha estudiat a Soberanía dual y Constitución integradora (Ariel), sobre la jurisprudència del Tribunal Suprem nord-americà. Veu el sistema dels EUA com un model del qual es poden extreure lliçons per la situació a Catalunya?\n- Evidentment. Es podria valorar el model federal dels EUA de Sobirania Dual, que rebutja qualsevol política unilateral i defensa una respectuosa coparticipació del poder entre Washington i els 50 Estats. El model americà mostra que només pot haver patriotisme i unitat si s’estableix i es respecta una estructura integradora, política i administrativa-fiscal que reconegui la sobirania dels 50 estats que conformen la federació. Fins el punt de que cada estat té el seu propi codi penal, establint o no la pena capital.\n- En què es diferencia el Tribunal Suprem nord-americà del Tribunal Constitucional espanyol?\n- Una diferència important és que els membres del Suprem als EUA, un cop estan designats, ho són de manera vitalícia. Això, que pot sorprendre, els dona sovint una major independència de criteri. I sobretot, són molt respectuosos amb l'estructura federal i dels drets dels 50 estats perquè saben que l’èxit del poder de la nació rau en la seva arquitectura de chechs and balances. Esperem que a Europa sapiguem extraure allò positiu del model americà i no ens deixem emmirallar per determinades polítiques de seguretat que els/ens poden portar a una inseguretat global. Sobretot tenint en compte que han entrat en escena no només actors coneguts com Rússia, sinó països asiàtics com la Xina o Corea del Sud, que gràcies al desenvolupament de la intel·ligència artificial en el sector de les armes poden sacsejar l'ordre mundial.\nRoser Martínez és professora de Dret Administratiu de la UAB. Foto: Josep M Montaner\nLes entrevistes de NacióDigital, Política, Estats Units, drons, entrevista, Roser Martínez, armes, armes autònomes\nNo és cert, aquest 95%\nPer Andreu_p el 6 de gener de 2019 a les 19:38\nApa! feminista de les que toca dir que l'home és dolent i la dona bona. És cert que tan en intel·ligència com en altres aspectes, els mamífers mascles tenen més representació als extrems de la corba de Gauss (vol dir que de mitjana som igual d'intel·ligents homes i dones, però si agafem el 0,1% més curt, hi ha molts més homes i el 0,1% més intel·ligent també més homes. En actituds violentes igual de mitjana igual homes i dones però als extrems, superpacífics més homes superviolents més homes) però tot i així aquest 95% dels homes és un invent d'aquesta senyora. Per exemple, a Catalunya entre el 20 i el 25% dels assassinats de parella els fa la dona: http://bit.ly/2cNtqzh i al voltant del 66% d'assassinats dels propis fills els fa la mare. Cas USA, pag 51 i 61: https://www.acf.hhs.gov/sites/default/files/cb/cm2015.pdf


Moments delicats al Pen Català.\n9 de juny de 2019 Batalletes, Llibres i literatura\nSobre la meva relació amb l’AELC (Associació d’Escriptors en Llengua Catalana) n’he parlat unes quantes vegades (aquesta, per exemple, és la darrera): aviat farà quaranta anys que em vaig inscriure com a soci i fins i tot vaig arribar a ser membre de la Junta Directiva durant la presidència de Jaume Pérez Montaner.\nDel Pen Català, en canvi, he parlat molt poques vegades. No recordo amb exactitud quan me’n vaig fer soci tot i que calculo que deuria ser a meitat dels anys 90. Si més no, conservo un carnet de l’International Pen Club amb seu a Londres que m’acredita com a membre de la sucursal (paraula lletja, ja ho sé) de Barcelona que no té data però que per la cara que tragino a la fotografia la situo en aquella època. L’esmentat document m’atorga el número de soci 0146 i posa el meu número de telèfon, encara de set dígits, cosa que em referma en la cronologia que acabo de dir ja que el pas dels set als nou dígits es va fer el 1998. Fa uns anys vaig voler esbrinar quin número de soci em correspon dintre del Centre Català del Pen i resulta que tinc el número 75. No està gens malament tenint en compte que fins avui l’entitat aplega uns cinc-cents afiliats…\nVal a dir, però, que, tot i la veterania, la meva relació amb el Pen Català s’ha limitat a la de soci de base. He pagat les meves quotes, he pres part en algunes (poques, la veritat) de les activitats que organitzava i pel que fa a les assemblees anuals no recordo haver-ne participat en cap. Ni de forma directa ni per vot delegat.\nNo amago, doncs, que després de la meva jubilació vaig pensar que potser havia arribat el moment de donar-me de baixa. Una decisió que vaig anar posposant en part per mandra i en part també per afinitat i simpatia amb algunes de les persones que formaven part de les successives juntes directives.\nTot això que acabo d’explicar ha entrat en una fase més, diguem-ne, excitant fa tres setmanes quan els socis vàrem rebre la convocatòria d’una assemblea extraordinària que es celebrarà demà passat -dimarts 11 de juny- amb un primer punt de l’ordre del dia realment colpidor: aprovar, o no, la interposició d’una demanda civil contra Carme Arenas, la presidenta anterior, per greus irregularitats econòmiques durant la seva gestió.\nLa meva sorpresa va ser colossal -ja he dit més amunt que la meva relació amb el Pen Català ha estat força distant- però és evident que davant d’aquesta situació no s’hi val la indiferència i, per tant, he decidit dues coses: assistir l’assemblea i mantenir la meva afiliació com a soci ja que crec que és en moments com aquests quan cal lluitar contra les desercions, el desànim i la temptació de la divisió. Una temptació, ai las, catalaníssima, per cert…\nDes del primer moment que la convocatòria es va fer pública la premsa és va fer ressò del conflicte i, com no podia ser altrament, Vilaweb va publicar aquest article en el qual es parla de divisió entre la massa social. Una divisió de la qual no tinc constància ja que no recordo haver llegit enlloc cap manifestació contrària a la decisió que la Junta del Pen Català sotmetrà a la consideració dels socis.\nEn tot cas el dimarts al vespre ja s’haurà pres una decisió i, en conseqüència, tindrem temps per calibrar els pros i els contres de tot plegat.\nIMPORTANT: A finals de l’any passat la bona gent de Meteora va editar “Pen Català. Un exemple de diplomàcia cultural”, un estudi de Joan Safont (vegeu aquí) en el marc de les activitats preparatòries dels cent anys de l’entitat. Sí, heu llegit bé: el Centre Català del Pen Club és gairebé centenari. Va ser fundat l’abril de 1922 (vegeu-ne aquí més detalls) i el seu primer president va ser Pompeu Fabra. El lema que acompanya el llibre de l’amic Safont -i que trobareu en la imatge que encapçala aquest apunt- ho diu tot: “95 anys d’escriptura i compromís!”


ESPAIJOIA 2018 tindrà lloc els dies 14 i 15 d’abril a Barcelona i serà la seva setena edició. És un esdeveniment amb accés exclusiu per a visitants professionals.\nAquest any es planteja en unes noves dates i s’enfoca cap a l’oportunitat de negoci per al sector joier que pot representar l’estiu europeu.\nAquesta trobada de joieria d’autor mediterrani, s’ha anat celebrant anualment i la majoria de vegades, s’han buscat espais amb tanta història i originalitat com les peces exposades. Per això, aquesta propera edició se celebrarà al mític i restaurat Convent dels Àngels, construcció del segle XVI i part del MACBA (Museu d’Art Contemporani de Barcelona), a la part més visitada de la ciutat. És un espai que inspira art, disseny i història. És l’ambient ideal per a promoure col·leccions, presentar peces i tendències, crear i incrementar negocis, fer nous contactes i viure noves experiències.\nPer a aquesta propera edició hi ha confirmats expositors de diverses parts d’Espanya, Regne Unit, Itàlia, Àustria i Alemanya.\nSota el nom de Joia de Menorca, i gràcies al suport del departament d’Ocupació, Projecció Econòmica, Joventut i Esports del Consell Insular de Menorca, quatre dels joiers de l’Associació ARTEME participarem en aquesta fira, per presentar les nostres últimes col·leccions. Santi Capó, Xavier Monclús, Dani Fàbregues i Núria Deyà treballem des dels nostres tallers artesanals, dissenyant i elaborant joies contemporànies impregnades d’essència menorquina. I cada un ho fa amb una visió pròpia i característica, fruit d’experiència i experiències que conformen un conjunt de propostes variades i innovadores.\nAíxí que si us ve de gust conèixer el que feim i qui som, vos hi esperem! Ens trobareu als stands 4A i 5A.\nPer aquest motiu, el taller romandrà tancat fins el proper dimarts 17 d’abril. Disculpeu les molèsties!


Càrregues policials i 3 detinguts per part dels Mossos d’Esquadra que continuen reprimint contra les massives mobilitzacions d’aquests dies.\nEls Mossos d’Esquadra han carregat aquest migdia contra nombrosos manifestants en el barri de Horta. Hores abans, s’havia convocat a una concentració antifeixista en repudi a un acte que comptava amb la presència del president de Ciutadans, Albert Rivera.\nDavant això, els Mossos d’Esquadra han decidit carregar contra els manifestants i ha reprimit durament.\n🔴 ATENCIÓ! Càrregues policials i 3 detencions a #HortaGuinardó durant una concentració antifeixista contra Albert Rivera.\nL’organització de l’esquerra juvenil Arran Jovent ha denunciat les càrregues policials i 3 detencions per part dels Mossos d’Esquadra.\nDesprés de les dures càrregues dels últims dies, els Mossos d’Esquadra continuen avui reprimint a centenars i milers de persones que protesten contra la sentència del Suprem i contra l’onada repressiva a Catalunya.\nMentrestant, el Govern de Quim Torra justifica la brutal repressió d’aquests dies al·legant que de no fer-ho, suposaria un risc de què se’ls tracti d’imputar un delicte de sedició. Així ho ha confirmava el mateix conseller d’Interior, Manel Buch. D’aquesta manera el Govern, més enllà dels seus discursos contra la sentència, es presenta, mitjançant els Mossos d’Esquadra, com a part de l’engranatge del nou marc repressiu en el qual el dret de manifestació, reunió i llibertat d’expressió queden aixafats.


Propera edició: de 16/11/2021 a 21/11/2021\nBenvinguts al Festival Zoom 2020! Un Festival únic i internacional obert a tots els continguts audiovisuals independentment del ...\nPropera edició: de 06/12/2021 a 12/12/2021\nPer a més informació: www.festivalrec.com\nPropera edició: de 21/01/2022 a 22/01/2022\nEl Tiana Negra 2021 s'adapta al moment sanitari que viu el país i aposta per la cultura amb un format segur, proper i accessible per a tothom. El proper 22 ...\nPropera edició: de 10/02/2022 a 15/02/2022\nLa propera edició del Festival del Circ proposa força canvis respecte a les dates habituals de febrer i emplaçament: per tal d’oferir el ...\nLa Inesperada és un festival de cinema focalitzat en la no ficció. Som uns apassionats del llenguatge cinematogràfic que es relaciona amb ...\nPropera edició: de 25/02/2022 a 13/03/2022\nFineArt Igualada és un esdeveniment de fotografia que compta amb les obres de fotògrafs de tot l’estat espanyol. Les exposicions es reparteixen ...\nAnimac és la Mostra Internacional de Cinema d'Animació de Catalunya, organitzada i produïda per l'Ajuntament de Lleida i la Generalitat de Catalunya. ...\nPropera edició: de 10/03/2022 a 19/03/2022\nLa setena edició del MOT estarà dedicada als processos creatius de les diferents disciplines artístiques, explicats des de la literatura. Després ...\nDel 26 al 30 de maig del 2021 se celebrarà la 32a Mostra Igualada, la fira de referència de les arts escèniques per a tots els públics ...\nPropera edició: de 11/04/2022 a 18/04/2022\nVilaPensa és un festival del pensament, un projecte obert al coneixement, a la cultura i a les ciències, a l’humanisme en general, divulgatiu, ...


Màster en música i so per a projectes d'entreteniment Blanquerna-Gestmusic\nHorari De dilluns a dijous de 16:30h a 20:30h\nDirecció Judith Colell i Tinet Rubira\nMòdul 0 Complements de formació: contingut bàsic, musical i tècnic (0ETCS/ no avaluable)\n- Es proposa el mòdul 0, com a formació inicial voluntària, per anivellar coneixements previs dels estudiants, i assegurar que es podran seguir amb normalitat les activitats i exercicis que es proposaran durant el màster. Aquest mòdul no serà avaluable.\nMòdul 1 La indústria de l’entreteniment (8 ECTS)\n- Immersió a la indústria de l’entreteniment i els seus professionals, per tal d’obtenir un coneixement suficient dels àmbits i mitjans per a on l’estudiant es mourà i treballarà durant el màster per especialitzar-se en l’àmbit musical i del so, i a on es podrà desenvolupar professionalment en un futur breu, quan acabi els estudis.\nMòdul 2 So. TV, cinema i musicals (13 ECTS)\n- En aquest mòdul, i després d’assimilar els coneixements necessaris, l’estudiant s’enfrontarà al desenvolupament tècnic complet d’un projecte, des de la seva presentació fins a la posada en marxa, es tracti d’un esdeveniment en directe o d’un de gravat. Aprendrà les diferents formes de treball, el disseny de l’espai, el muntatge i ajustament dels equips, la resolució de problemes i, finalment, la seva execució. Els estudiants seran capaços de treballar en equip o de forma autònoma, tant en estudi com en exteriors.\nMòdul 3 Música i Tècnica (13 ECTS)\n- El mòdul planteja una formació específica per aplicar el coneixements musicals i tècnics a tots els àmbits de la producció musical, de la ma dels productors musicals i músics dedicats professionalment als projectes d’entreteniment. Es treballarà sempre en equips de dos per tal de d’equilibrar i poder compensar el nivell de coneixements previs, tant se música, com tècnics.\nMòdul 4 Estudis de so. Gravació i postproducció (17 ECTS)\n- Sense cap mena de dubte, si volem que una peça musical sigui de qualitat i estigui ben produïda, l’estudi, és la clau. En aquest mòdul, podrem veure de principi a fi tot el procediment necessari per portar a terme la producció, des de la partitura fins a la masterització final. Per altra banda, i dins de la postproducció audiovisual, veurem el procés d’edició i sincronització de totes les senyals d’àudio implicades en una producció, per tal que una vegada mesclades, formin la banda sonora que acompanya a la imatge\nMòdul 5 Treball Final de Màster (TFM) 9 ECTS)\n- El projecte final de màster (TFM), te com a única finalitat l’aplicació de les capacitats que es van adquirint durant el procés formatiu i constitueixen un exercici integrador i de síntesi per consolidar la formació rebuda. Es podrà realitzar individualment o en equip, per tal de poder afrontar projectes que necessitin expertesa tant en el camp de la música com en el tècnic.


Enderroc i (re)construcció - Diari de Girona\nEnderroc i (re)construcció\nComissariat per Maria Soler, el darrer capítol del «Bòlit mentor» visita diferents instituts de Girona en un intent d'atansar l'art contemporani al públic més jove\neudald camps 08.01.2021 | 00:43\nLa única cosa que, en darrera instància, hauria de preocupar realment per igual a artistes, gestors culturals, crítics i comissaris, és la creació de nous públics allà on encara és possible, és a dir, als centres educatius. Es tracta d'una empresa fonamental de resultats incerts (només el temps revelarà si tot plegat va servir de res) i que, a més, sol passar desapercebuda: encara que s'intenti il·lustrar aquest viatge compartit mitjançant una exposició al centre d'art, o que s'editi un petit catàleg que, amb sort, servirà de recordatori, allò realment important és l'experiència individual i intransferible que cada alumne s'emportarà. En aquest sentit, mai s'hauria d'infravalorar l'impacte que les aportacions externes tenen en els programes educatius: tots recordem aquella setmana que vàrem voler ser metges després de la visita d'un doctor a l'aula, o la tarda dedicada a apagar incendis imaginaris esperonats per la simpàtica parella de bombers que aquell mateix matí havia vingut a l'escola... Sigui com sigui, el problema de l'art (i de la cultura en general) és que el seu sentit mai és clar: a diferència del metge, que guareix, o del bomber, que apaga focs, l'artista és una mica com el tàvec d'Atenes, un ésser íntimament socràtic que incomoda (gairebé) tothom perquè enderroca certeses o, si ho preferim, perquè ens invita a pensar lliurement.\nDoncs això: com li expliques a una audiència jove que bona part del sentit de l'art rau en el fet de no tenir-ne? I encara més: com els hi fas veure que hi ha un sentit que no és pràctic i que, gràcies al fet de no servir per a res, serveix una mica per a tot? Una bona pista ens la regalava l'Alberto Uribarri fa cosa de deu anys en un assaig titulat, precisament, El sentit de l'art en l'època del sensesentit: «Els intents de contrarestar la insubstancialitat de l'art han esdevingut perillosos. Dotar mecànicament de sentit l'obra d'art, d'una direccionalitat, ens porta a desvirtuar la seva peculiar capacitat per proporcionar significats no unívocs en el cosmos comunicatiu». Ni més ni menys: vivim en un «cosmos comunicatiu» que només té sentit si hom disposa dels mecanismes crítics necessaris per tal de discriminar els continguts rellevants enmig de l'allau de dades que rebem diàriament. Qualsevol pregunta que fem, o que ens fem, per tant, mai és retòrica: com molt bé van saber veure les responsables del projecte En construcció, l'inici de tot plegat cal cercar-lo en la construcció de la pròpia identitat, una identitat, òbviament, que no descansa en un Jo hiperbòlic sinó en un conjunt de relacions complexes impossibles d'acotar. A mig camí entre la realitat i la ficció, la suma de veus acaba confegint un paisatge heterodox on els desitjos i les pors s'erigeixen com a eixos pendulars d'unes raons nòmades i, en especial, d'unes sensibilitats que els anys encara no han pogut aniquilar.\nI que ningú pateixi si no pot anar a veure l'exposició: en part gràcies a la pandèmia (que ha mutilat el projecte), el lloc web creat per a l'ocasió (enconstrucciobolit.com) esdevé el territori natural on aquests nadius digitals poden expressar-se amb naturalitat.


Tarjeta Business Débito\nEl teu negoci en bones mans\nT'ajudem a simplificar la gestió de les teves despeses\nQuota d'alta gratis Assegurança d'accidents amb Mapfre Gaudeix del Servei Connexió\nAvantatges de la Targeta Business Dèbit\nQuota de manteniment gratuïta* si es compleixen les condicions recollides en el programa “PER SER TU” per a pimes i autònoms.\nAssegurança d'accidents amb Mapfre.\nServei d'emergència Mastercard.\nServei Connexió: àmplies cobertures en serveis informàtics i assistència legal.\nQuè és el Servei Connexió?\nUn servei gratuït que inclou importants avantatges per als titulars de targetes d'empresa Mastercard.\n* En el cas de no complir condicions, la quota de manteniment serà de 20 €. Sempre gratuïta a partir de la 4a targeta beneficiària.


Vila Reial de Penàguila: d’octubre 2013\nAyer y hoy: el órgano parroquial. Recreació virtual de l'estat original de l'orgue parroquial abans de ser destruït en la Guerra Civil.\nEstat actual de l'òrgan parroquial després de ser destruït en la Guerra Civil.\nInformación sobre l''organ en l'Associació Maties Salanova: órgano iglesia de la Asunción\nNeteja de l'òrgan: primera neteja de l'òrgan\nPobresa Zero 2013\nLes localitats de Penàguila, Alcoleja i Benifallim es sumen a la campanya de Pobresa Zero, amb les següents activitats: PENAGUILA:\nDijous 17 d'octubre: 12,00 hores. Campanades contra la pobresa. Dissabte 19 d'octubre:\n17, 00 hores. Jocs per als xiquets.\n12, 00 hores. Concentració a la plaça de l'Església. ALCOLEJA\n12,00 hores. Concentració a la plaça. BENIFALLIM\n11,00 hores. Concentració a la plaça. Més informació de la campanya Pobresa Zero: http://www.pobresazero.org/\nCampanya Pobresa Zero 2010 Penàguila, Alcoleja i Benifallim\nAyer y hoy: el órgano parroquial.


Compromís per Torrent esmena a la totalitat la modificació de la Plantilla de Personal presentada pel Govern del Partido Popular\nConvocatòria Ple Extraordinari 23 de juliol 2014: CONVOCATÒRIA PLE EXTR. 23 JULIOL 2014 Enllaç a l’esmena presentada per Compromís, que serà debatuda i votada al proper Ple Extraordinari del dimecres 23 de juliol de 2014 a les 9:00 hores: ESMENA…\nEnllaç: auditoria.compromis.net Quin és el deute públic de la Generalitat Valenciana? El deute públic de la Generalitat Valenciana a 31 de desembre de 2012 es va situar en 29.437 milions d’euros. La xifra més alta de tota la història. Un…\nCongrés del BLOC JOVE\nDes de la Comissió Organitzadora volem convidar-vos a participar del desè Congrés del BLOC JOVE que tindrà lloc el proper 19 de juliol a Tavernes de la Valldigna. Aquest Congrés Extraordinari, presentat amb el lema “Enfortim el present, assolim el…\nCOMPROMÍS DEMANA PER REGISTRE D’ENTRADA L’INFORME MUNICIPAL PEL QUAL ES VA DENEGAR LA CELEBRACIÓ DE LES FESTES ALTERNATIVES 2014 IMPULSADES PER 10 ASSOCIACIONS TORRENTINES DE MANERA AUTOGESTIONADA (SENSE REBRE SUBVENCIONS MUNICIPALS)\nEnllaç a la petició de l’informe: PETICIÓ INFORME DE DENEGACIÓ FESTES ALTERNATIVES TORRENT 2014\nCOMPROMÍS PER TORRENT EXIGEIX AL PP QUE CONTESTE LES PREGUNTES REFERIDES AL PARC CENTRAL I LES DESPESES DE FESTES\n“El torn de precs i preguntes queda desert quan se li pregunta al PP sobre importants qüestions referides a Torrent” Compromís per Torrent, mitjançant el seu portaveu Vicent Beguer, s’ha referit a l’actitud del govern del PP com a irresponsable…


L'Audiència Nacional excarcera 'Santi Potros', inductor de l'atemptat d'Hipercor\nTambé ha deixat en llibertat l'etarra Alberto Plazaola, condemnat per dos delictes d'assassinat frustrat\nEFE Barcelona 04/12/2014 20:03\n651x439 L'històric dirigent d'ETA 'Santi Potros' en el moment d'abandonar la presó d'Alacant. / EFE L'històric dirigent d'ETA 'Santi Potros' en el moment d'abandonar la presó d'Alacant. / EFE\nL'històric dirigent d'ETA Santiago Arrospide Sarasola, àlies 'Santi Potros', ha sortit aquest dijous a la tarda de la presó Alacant II de Villena, després que l'Audiència Nacional hagi decretat la seva excarceració pel descompte de les penes a les quals va ser condemnat a França, d'acord amb la normativa europea. 'Santi Potros' ha abandonat el centre penitenciari acompanyat de dos homes i una dona, que prèviament havien anat a recollir-lo a la presó.\nL'Audiència Nacional també ha deixat en llibertat Alberto Plazaola, condemnat per dos delictes d'assassinat frustrat i estralls. Plazaola complia condemna a la presó de Teixeiro, a La Corunya per la col·locació d'una bomba en un bar d'Eskoriatza, a Guipúscoa, el 1987. Va ser condemnat a 46 anys a presó.\nEn el moment de sortir de la presó, l'exdirigent d'ETA ha evitat fer declaracions davant de la premsa. 'Santi Potros', considerat exresponsable de l'aparell militar d'ETA -després es va desvincular de la banda terrorista-, va ser condemnat, entre d'altres delictes, per l'atemptat d'Hipercor de Barcelona del 1987, on van morir 21 persones.\nEl president de l'Associació Catalana de Víctimes d'Organitzacions Terroristes (ACVOT), José Vargas, ha manifestat la seva profunda "indignació i cabreig" per l'excarceració dels etarres Santiago Arrospide Sarasola, "Santi Potros", i Alberto Plazaola.\nEl Suprem anul·la les ordres de llibertat dels exdirigents d'ETA Santi Potros i Alberto Plazaola


Papelmatic rep el certificat Discert | Papelmatic\nHome » Papelmatic rep el certificat DisCert\nPapelmatic ha rebut el certificat DisCert, un reconeixement especialment pensat per a empreses que faciliten la integració social.\nEn què consisteix el certificat DisCert?\nEl certificat DisCert és atorgat per la empresa TÜV Rheinland i té com a raó de ser premiar a totes aquelles companyies que actuen de manera responsable integrant socialment a persones amb discapacitat.\nAquest certificat reconeix el compliment de la Llei d’Integració Social del Minusvàlid (LISMI).\nQuè suposa el certificat DisCert per a Papelmatic?\nEl certificat DisCert permet a Papelmatic promoure entorns de treball que siguin accessibles per a persones amb discapacitat, així com crear projectes d’integració social.\nEn definitiva, el certificat DisCert posiciona Papelmatic com a integrador social i ens permet seguir avançant i evolucionant en l’àmbit del benestar laboral.


Mart XXI – Una nova tripulació es prepara pel llançament – Salesians Sant Vicenç dels Horts\nAquí teniu la tripulació que aquest any anirà 5 matins al Campus Baix Llobregat de la Universitat Politècnca de Catalunya (UPC) juntament amb alumnes d'altres instituts del Baix Llobregat per estudiar la viabilitat d'una colònia humana a Mart.\nEduard Blanco Pau Antonio Eva Arribas\nJoan Fumadó Andrea Burgos Lluís Caralt\nLaia Ladevesa Josep Folqué Gerard Lavado\nMaria García Joel Núñez\nPaula Lázaro Ryan Oulad\nPer respondre a aquesta pregunta, els alumnes participants es dividiran en 9 grups d'especialistes que, guiats per investigadors universitaris, realitzaran diversos experiments i assajos científics en els laboratoris i instal·lacions del Campus.\nEl projecte Mart XXI, que va començar el 2008 amb només 6 centres participants, compta avui amb la participació de més de 25 instituts de diferents municipis del Baix Llobregat: Castelldefels, Gavà, Viladecans, El Prat, Sant Just Desvern i Sant Vicenç dels Horts.\nEl 2011 s'hi va sumar Salesians Sant Vicenç dels Horts que, juntament amb els altres dos instituts del poble, ja han allistat a quasi un centenar de tripulants al projecte.\nDesitgem molta sort als participants, que aprofitin l'oportunitat i que gaudeixin de l'experiència!\nEn aquest àlbum anirem publicant les fotos dels diferents dies (CLICA LA IMATGE)\nAquesta notícia ha estat publicada a BLOG-General, Destacat amb les etiquetes ESO, Mart XXI.\n← 2n de Batxillerat de ruta literària per la Plaça del Diamant i visita al seu refugi antiaeri\nDon Bosco: l’alegria de celebrar un carisma →


Ara, a guanyar també fora de casa\nEl CF Vilanova visita diumenge el camp del Vista Alegre\nAra que ja ha guanyat un partit, el CF Vilanova vol mantenir la dinàmica i sumar els primers tres punts com a visitant. La primera oportunitat és aquest diumenge a les dotze del migdia al camp del Vista Alegre.\nEls de Castelldefels són un clàssic de l'antic futbol regional, que aquestes darreres temporades ha donat un salt endavant fins acomodar-se a la Primera Catalana. La temporada passada ja van ser un dels equips més solvents, tot i que enguany no han començat la competició amb bon peu. Un empat i dues derrotes són el balanç d'una arrencada per sota de les expectatives.\nSobre el paper, hi ha tots els ingredients per gaudir d'un bon espectacle. El Vilanova de Manel Rodríguez és un equip molt descarat, amb una mitjana d'edat molt baixa i que s'atreveix a jugar de tu a tu davant de qualsevol rival. El Vista Alegre és un equip que darrerament ha destacat més pel potencial en atac que el defensiu.\nEls de Castelldefels necessiten una victòria ja per començar a jugar amb tranquil·litat. Una tranquil·litat que el Vilanova ja va aconseguir la setmana passada amb la clara victòria davant l'Andorra. A la quarta jornada els blaus hi arriben amb un resultat de cada. Ara tenen l'oportunitat de decantar la balança cap a les victòries.\nEls antecedents no són massa bons pels interessos garrafencs. La temporada passada, el Vilanova es va veure desbordat al municipal Can Vinader, on va perdre per 3 a 0. Al partit jugat a Vilanova el marcador va ser d'empat a 3. Tanmateix, d'un any a l'altre el panorama ha canviat molt.


El Centre Cívic del Pla d’Òdena celebra la posada en marxa d’un ascensor i els més de 25 anys d’aniversari - Ajuntament d´Òdena\nEl Centre Cívic del Pla d’Òdena celebra la posada en marxa d’un ascensor i els més de 25 anys d’aniversari\nEl passat dissabte 4 de febrer, l'Ajuntament d'Òdena inaugurava el nou ascensor del Centre Cívic del Barri Sant Pere i Pla de la Masia i aprofitava l'ocasió per a celebrar els més de 25 anys de la construcció del centre.\nPer a l'ocasió, es van reunir veïns i veïnes, entitats, regidors i regidores, i alcaldes que des de l'any 1990 –data de la inauguració del centre- han estat al capdavant del consistori. Va ser un acte molt emotiu, on es van retrobar moltes persones que van tenir un paper molt actiu en la lluita per aconseguir un centre cívic en els anys 80. Entre elles, va sorprendre grataments a tots la presència del mossèn Melitó, el capellà que durant aquells anys va dedicar-se plenament a la construcció del barri i l'atenció a les famílies més necessitades i que va venir expressament des de Ripoll per estar a l'acte.\nEn els parlaments, l'alcalde d'Òdena, Francisco Guisado va manifestar el seu compromís i el de tot l'equip de govern de seguir dinamitzant el centre cívic i dotar-lo de contingut perquè tothom hi pugui participar de les activitats que s'organitzen i sigui un espai amable i de socialització per als veïns i veïnes. En aquesta línia de compromís amb el barri, Guisado va recordar que s'ha obert en el centre cívic una oficina d'atenció al ciutadà per a realitzar gran part dels tràmits administratius amb l'Ajuntament sense haver de desplaçar-se al nucli antic del municipi.\nEl servei està obert de les onze del matí a les tres del migdia de dilluns a divendres. A més a més, tots els veïns i veïnes que ho desitgin poden demanar cita per reunir-se amb l'alcalde Francisco Guisado a les mateixes instal·lacions. Per fer-ho, cal trucar a l'Ajuntament i fer la sol·licitud. Guisado atén els dimecres de la una a les dues del migdia al centre cívic amb hora concertada. L'alcalde es posa a disposició per qui vulgui fer-li arribar alguna petició, suggeriment o plantejar-li algun problema.


Per què es parla menys de les preses polítiques i de les exiliades? Per què es parla menys de les preses polítiques i de les exiliades?\nCap dona en l’oblit: Per què es parla menys de les preses polítiques i de les exiliades?\nAlba Garcia Àvila i Anna Solé Sans\nImatge d'una nena en una de les manifestacions per demanar la llibertat de les preses polítiques / ACN\n“Tots els dies són iguals, les hores passen molt lentament, ens passem més de 15 hores tancades en una cel·la de vuit metres quadrats. En tot moment ens fan sentir que estem a la presó. Les sensacions són de solitud i impotència”. Així descrivien la Carme Forcadell i la Dolors Bassa el seu dia a dia a la presó d’Alcalá-Meco, on van ser empresonades des del 23 de març de 2018 i fins al dia 4 de juliol, que van ser traslladades a la presó del Puig de les Basses, a Catalunya. Forcadell ha fet, fins i tot, un trasllat més fins a la presó de El Catllar el divendres passat, per estar més a prop de la seva família. Aquell divendres de març però, va ser un dia fatídic per elles, “un càstig per a les famílies i per tot l’independentisme”, assenyala el marit de l’expresidenta del Parlament Carme Forcadell, Bernat Pegueroles*.\n“Ella, igual que tots, teníem l’esperança que tornarien de Madrid”, confessa la germana de Dolors Bassa, Montserrat Bassa*. Però ja no van tornar. “El que més li va costar a la Dolors va ser acostumar-se de nou als horaris rigorosos de la presó, les tasques a fer, els àpats en silenci. Ara està més forta i serena però té un punt de tristesa”, explica el seu fill Pau Surroca*. La Carme també té dies que està trista i dies que està més animada. “Quan la vas a veure et fa bona cara però no sé si quan marxem cau o encara aguanta”, diu el seu marit que remarca que és una dona forta.\n“Poder-te tocar reconforta”\n675 són els quilòmetres que separaven Barcelona d’Alcalá-Meco, a la Dolors i a la Carme de la seva família. Hi anaven un cop per setmana per estar 40 minuts amb la seva mare, dona, germana o filla. Les separava un vidre gelat i no se sentia bé. “És dur”, comenten. El vis-a-vis, en canvi, és diferent. “Plores i rius al mateix temps. Poder-te tocar reconforta”, explicava la Montserrat tot recordant l’últim cop que va abraçar la Dolors. A part de les visites i les trucades diàries de cinc minuts que es fan curtíssimes, les cartes que reben les ajuda a suportar millor aquesta situació injusta. “En totes elles sentim solidaritat, suport i estima”, agraeixen la Dolors i la Carme a través d’una carta des de la presó*.\nUn escalf que, en les esferes públiques i mediàtiques, ha quedat relegat a un segon pla. Perquè es parla més dels homes presos que de les dones preses. “Ho vam notar de seguida i la Dolors també ho va dir quan va estar tancada la primera vegada. Els mitjans de comunicació se les descuidaven literalment”, recordava la Montserrat Bassa, que creu que la prova evident era que no hi havia gent que anés directament a Alcalá-Meco. I és que la por més gran per elles, assegura la Montserrat, “és caure en l’oblit”.\nImatge de Carme Forcadell, Dolors Bassa i Raül Romeva a les portes del Tribunal Suprem / ACN\n“Es parla més dels presos que de les preses perquè tenim una societat masclista i aquesta situació es veu i reflecteix en tots els indrets”, reconeixen la Dolors i la Carme, que agraeixen l’esforç de les famílies, les organitzacions de dones, companyes del partit i del Parlament per donar-les visibilitat. La Meritxell Serret*, exiliada a Brussel·les, també creu que no se’n parla prou de les polítiques preses i exiliades perquè “es parla massa poc de la dona i del paper que ens pertoca tenir a la societat”.\nUn fet que comparteix també Clara Ponsatí*, actualment exiliada a Escòcia: “Sempre es parla poc de les dones i crec que això és part del context general”. Tot i que reconeix que “hi ha més presos a Estremera” parla d’un “cert oblit”.\n“Presoneres de segona divisió”\nSegons Mireia Mata*, Vicesecretària d’Entorn, Gestió del Coneixement i Dones d’Esquerra Republicana, quan es parla de col·lectius humans sempre hi ha aquesta tendència natural del llenguatge a parlar en masculí. Per això, “quan diem presos polítics pensem en Estremera o Soto del Real o, quan parlem d’exiliats tendim a pensar només amb els homes”. “No per mala fe”, remarca però “el resultat efectiu acaba sent el de posar-les en un segon pla de la repressió política”, lamenta la republicana.\nEn aquest sentit, insisteix en la necessitat de fer-les visibles sempre. “Tant la Dolors com la Meritxell Borràs se’m van queixar amargament de què s’havien sentit presoneres de segona divisió”, explica Mata, que considera que ara “els hem de fer justícia”. “Crec que aquesta vegada ens estem esforçant molt”, ressalta la vicesecretària de Dones d’ERC, que explica que han rebut molt suport del moviment feminista.\nTanmateix, els mitjans de comunicació juguen un paper fonamental segons Montserrat Higueras*, la coordinadora de Dones ANC, que diu que han trobat a faltar aquest reconeixement cap a les dues dones que són a la presó i les exiliades. “Mentre les recordem no permetrem que les posin en la part no visible dels mitjans de comunicació”, defensa Higueras que critica que “són absolutament heteropatriarcals”.\n“Són dones i sempre es posa al capdavant de tots els moviments als homes”. Des de la CUP* expliquen que “és una sensació que va més enllà de la seva situació de preses i s’emmarca dins la societat patriarcal que tenim”. Els ‘cupaires’ exposen que d’aquesta manera “es continua amb una dinàmica d’invisibilitat de les dones i de reforçar la imatge dels homes”.\nFonts consultades de la CUP exposen que “no va ser una cosa arbitrària anar a visitar primer a la Dolors i la Carme. Per a nosaltres, i ho volem deixar molt clar, és una opció del nostre compromís amb el feminisme”. “Sembla que ningú va a Alcalá Meco si no es passa per Estremera”, afegia una de les portaveus del Secretariat Nacional de la CUP Mireia Boya.\nDavant aquest escenari, dones d’entitats i partits polítics, sota el paraigua de la Plataforma Dones per la República, han engegat la campanya ‘Cap dona en l’oblit’, que té com a objectiu visibilitzar l’empresonament injust i l’exili de Dolors Bassa, Carme Forcadell, Meritxell Serret, Clara Ponsatí, Anna Gabriel i Marta Rovira. “Us diem ben fort i clar que no esteu soles i que mai sereu invisibilitzades” emana el manifest de la Plataforma que va començar llegint-se cada dia 23, coincidint amb la data de l’empresonament de la Carme i la Dolors.\n“Alcalá Meco no és com Estremera, és de les presons més antigues de la Comunitat de Madrid”, explica a Revista Mirall un funcionari de la presó*. “Però tot i que és vella no és tan agressiva com la resta”. “Té molts espais lliures, no hi ha tant de ciment com a les presons típiques. Les cel·les no són tan grans com a la presó d’homes, d’uns 8 metres quadrats. Algunes són compartides, tot i que la majoria de vegades intentem que siguin individuals, no sempre és possible”, matisa.\nEl centre madrileny és una de les presons amb menys funcionaris “tot i que això, no repercuteix tant a les internes, és més el treballador que en pateix les conseqüències, més feina, menys possibilitats de lliurar…” però assegura que “és una presó tranquil·leta, no és conflictiva”.\n“La relació que tenen amb la resta d’internes és normal, s’han integrat als tallers, fan una mica de ioga… les activitats d’una presó de dones és quasi com un col·legi, a nivell relacional, vull dir. No hi ha problemes de convivència ni d’inadaptació”, descriu el funcionari.\nImatge de Dolors Bassa / ACN\nPerò la rutina a les presons és el que més pesa. “El primer recompte és a les 8 del matí, quan es desperten, a les 8.30 baixen al patí i esmorzen, a les 10 ja han de tenir les cel·les recollides. I després ja fan les activitats que corresponguin, segons el que tinguin”, explica. “A les 13.30 ja es reparteix el dinar, després a les 14 o 14.30 és l’hora de la migdiada, fins a les 16.30. Després a les 8 del vespre, es reparteix el sopar i després a la cel·la de nou”.\nA Alcalá Meco, la Carme i la Dolors tenien un total de 10 trucades telefòniques a la setmana, una visita setmanal entre vidres, una íntima al mes i una de familiar, recorda el funcionari. Durant el temps que han estat a Madrid, s’ha comparat la diferència de trucades entre Estremera i Alcalá Meco. “El nombre de trucades, així com les activitats que es fan, les decideix el centre penitenciari. Cada centre s’organitza com vol”, explica l’advocada de Nèmesi Montse Fernández, especialista en dret penal i dret penitenciari*.\nAixí, recalca que a Catalunya l’oferta d’activitats en les presons és la mateixa per a homes i dones: “Si és vol estudiar l’ESO o graus… l’oferta educativa és igual, així com les peculiaritats de les feines que hi ha, bugaderia, cuina, informàtica…”.\nHi ha masclisme a les presons?\n“La presó és una societat a part on hi ha uns rols dins dels mateixos presos. Té uns rols diferenciats que ells mateixos estableixen. És més masclista una presó? Crec que ho és exactament igual que la societat exterior, tot i que s’hi afegeix el punt de l’autoritat”, comenta Fernández.\n“Quan es parla dels presos polítics es parla dels homes i no de les dones. La societat no hi posa tant el focus en la dona presa”. Tot i això, exposa que les dones tenen un perfil diferent: “no són violentes. La majoria de delictes pels quals estan complint les preses són contra la salut pública”. L’advocada posa de manifest que les dones preses són menys: “la societat se’n desentén. A qui importa una dona reclusa? Les presons de per si, ja són invisibles”.\nFernández constata que el “sistema s’aprofita d’aquestes diferències” i en culpa a la societat patriarcal. “Quan les dones preses estan embarassades, estan en un mòdul diferent, al de família”, comenta. “Separades de la resta de preses. Una presa que no té cap fill i està sola, la classificaran igual que els homes, en funció del tipus de delicte. Cal recordar que hi ha menys dones que homes en termes de població penitenciària”. “Hi ha una llar d’infants i poden estar junts fins als tres 3 anys. Allà és tot bastant comunitari”.\nD’aquesta manera, subratlla que hi ha un trencament de la família perquè les dones només poden estar amb els seus fills fins als tres anys: “La maternitat no es desenvolupa de la mateixa manera”.\nAbusos dins els centres penitenciaris\nFernández s’ha trobat amb denúncies d’abús: “aprofitant la relació de superioritat, en alguns casos, hi ha hagut festes nocturnes, favors de caràcter sexual o xantatges”. “Vaig conèixer un cas que una treballadora mateixa ho volia denunciar però no s’atrevia per les represàlies”.\nL’advocada de Nèmesi recorda que el personal de les presons és mixt. “Denunciar, com a pres o presa en aquest cas és difícil perquè no hi ha bústia de queixes i a més, has de denunciar a la persona de qui depens o està vigilant-te, amb qui convius. La principal barrera és que aquesta denúncia arribi a l’exterior”.\n*Totes les entrevistes d’aquest reportatge es van fer entre març i juny de 2018, mesos en què Dolors Bassa i Carme Forcadell estaven empresonades a la presó madrilenya d’Alcalá Meco.


Cs reclama que s’apliqui la normativa amb patinets i bicicletes que circulen per zones prohibides | Ràdio Calella Televisió\nCiutadans ha aconseguit l’aval del Ple Municipal per iniciar una revisió de l’ordenança perquè es reguli la circulació de patinets i patinets elèctrics, a més de bicicletes i altres vehicles de mobilitat personal. El partit taronja advoca per fer-ho ara davant la previsió que la seva proliferació vagi en augment. El regidor Guillermo Gomis demana que es recullin a la norma les obligacions que deriven del Reial Decret que es va aprovar l’1 de gener. En una entrevista al programa La Ciutat, Gomis ha dit que caldria garantir-ne el compliment per acabar amb situacions de perill que es produeixen en zones peatonals.\nGuillermo Gomis ha fet referència al freqüent pas de bicicletes i patinets pel carrer Església o a la zona de la Riera Capaspre a les hores d’entrada i sortida de l’institut. És per això que el regidor de Cs reclama que s’apliqui la normativa que ja està vigent.\nEl que estem reclamant és que s’apliqui, i no de forma puntual. No pot ser que els vianants del carrer Església hagin d’anar esquivant patinets i bicicletes. La llei diu que només poden passar per voreres de, com a mínim, 4,5 metres d’amplada.\nEn la moció, que va rebre el suport dels partits del Govern Municipal –PDeCAT i PSC– i d’Esquerra, el partit taronja també plantejava l’actualització i adaptació de l’ordenança de circulació a l’actual marc normatiu estatal pensant sobretot en els patinets elèctrics.\nÉs un vehicle com qualsevol altre. Demanem que no es pugui utilitzar el telèfon mòbil, que no hi pugin dues persones alhora, que estiguin censats i que sigui obligatòria la contractació d’una pòlissa d’assegurança per a tercers.\nDe forma general, els usuaris de patinet elèctric estan obligats a circular amb casc, tenir més de 16 anys, respectar la taxa mínima d’alcohol –com qualsevol altre vehicle–, portar armilla reflectant a la nit o amb condicions meteorològiques que minvin la visibilitat, conèixer la normativa i no circular per les voreres ni tampoc contra-direcció.\nCalella en Comú i la CUP van abstenir-se en la moció presentada al Ple Municipal ordinari de juny considerant que podria entendre’s com una criminalització de l’ús de mitjans de transport mediambientalment sostenibles. Des de Cs s’assegura que aquest no és l’objectiu.\nA continuació podeu recuperar íntegrament l’entrevista al portaveu de Cs, Guillermo Gomis, al programa La Ciutat.\nSegüent El concert de l’Screaming Festival amb The Velvet Candles obre el programa de Festa Major petita\nAnterior L’ATC repeteix la campanya de descomptes i promocions per als treballadors de primera línia


Redacció | divendres, 13 de novembre del 2015, a les 20.07\nA mitjan segle XIX l'hospital general de Barcelona estava saturat de malalts i les condicions de salubritat eren pèssimes. En aquest context es comencen a construir manicomis a la perifèria per donar una alternativa als malalts mentals. Un dels més importants estava situat aquí, on ara hi ha la part més nova del CosmoCaixa. Es deia Nova Betlem. ALFONSO ZARZOSO, conservador del Museu d'Història de la Medicina de Catalunya “Tant l'edifici com la ciència que es porta aquí a terme produeix coneixement de primera línia i es crea escola aquí, en matèria de psiquiatria.” El manicomi de la Nova Betlem va ser pioner en molts aspectes. Va ser un dels primers centres en impartir classes de psiquiatria i va introduir nous tractaments, com la hidroteràpia o el gimnàs. ALFONSO ZARZOSO, conservador del Museu d'Història de la Medicina de Catalunya “La idea és abandonar la consideració negativa de l'espai com a dipòsit de bojos perillosos i convertir-lo en un lloc en el qual la consideració fonamental és la consideració de guariment, és a dir, aquí hi ha unes persones que tenen uns problemes de caràcter mèdic i nosaltres hi intervenim amb la intenció de guarir-los, de tornar-los un altre cop a la societat.” Però tots aquests avenços psiquiàtrics no eren accessibles per a tothom. Dins l'hospital es diferenciaven tres classes socials depenent del poder adquisitiu de les famílies. Les classes populars hi estaven excloses. ALFONSO ZARZOSO, conservador del Museu d'Història de la Medicina de Catalunya “Per poder entrar en aquest lloc, els malalts de tercera classe havien de pagar 18 duros al mes en aquest període, cosa que era extremadament cara i inassequible i inabastable.” D'aquest manicomi ja no en queda res. Però les novetats que la Nova Betlem va introduir en la psiquiatria, han fet que s’hagi guanyat un lloc a la història de la medicina. Sobretot, en la recuperació de la dignitat dels malalts mentals.\nEl manicomi de la Nova Betlem consolida i fomenta la psiquiatria com a disciplina mèdica a Catalunya”, afirma contundent Alfons Zarzoso, conservador del Museu d’Història de la Medicina de Catalunya. En aquest centre es van fer els primers cursos sobre psiquiatria, quan encara no es considerava una disciplina mèdica i no s’impartia a la universitat. Va ser el doctor Gine i Partagàs qui va introduir aquestes novetats tan importants. També hi va fer els primers congressos sobre el tema i, fins i tot, va crear la primera publicació de divulgació del coneixement científic psiquiàtric, la ‘Revista frenopática barcelonesa’.\nPerò el més important és que la creació d’aquest centre va suposar la introducció de nous tractaments i va dignificar el malalt mental. “La idea era abandonar la consideració negativa de l’espai com a dipòsit de bojos perillosos i convertir-lo en un lloc en el qual la consideració fonamental és la de guariment, és a dir, aquí hi ha unes persones que tenen uns problemes de caràcter mèdic i nosaltres hi intervenim amb la intenció de guarir-los, de tornar-los un altre cop a la societat”, aclareix Zarzoso.\nL’edifici de la Nova Betlem estava dividit en diverses seccions. Els malalts estaven separats per sexes i, també, per la gravetat de la malaltia: tranquils, agitats i furiosos. Però, a més, també es dividien en classes socials depenent del poder adquisitiu de les famílies: “Per poder ingressar-hi, els malalts de tercera classe havien de pagar 18 duros al mes , cosa que en aquella època era extremadament cara i inassequible per a les classes populars”, explica l’expert en història de la medicina. La Nova Betlem era, per tant, un centre privat destinat només a la burgesia més adinerada.\nEl doctor Giné va morir el 1903 i, a partir de llavors, el centre va iniciar la seva decadència i es va tancar el 1943. Llavors es va convertir en un reformatori femení i les monges que se’n feien càrrec hi van construir al costat una església circular. El 1998 La Caixa va adquirir tot el conjunt i va enderrocar la Nova Betlem per construir-hi una ampliació moderna a l’edifici principal del museu, de Josep Domènech.\n— Arxiu 73 — hospitals — medicina\nReclamen una pista d’atletisme en un antic abocador de runes\nEls bars i restaurants de Gràcia, en contra de l’ordenança de terrasses\nCinc milions d’euros per rehabilitar el Palau de la Duana\n35.000 euros al mes per un pis al passeig de Gràcia\nLa Mercè, el veïnat de casetes blanques de Pedralbes


Joan Delort dirigirà la guàrdia urbana de Barcelona - VilaWeb\nDissabte 18.06.2011 06:00\nJoan Delort dirigirà la guàrdia urbana de Barcelona\nL'ex-cap dels mossos d'esquadra serà el cap polític de la guàrdia urbana · El primer tinent d'alcalde, Joaquim Forn, el batlle Trias\nL'ex-reponsable dels mossos d'esquadra, Joan Delort, serà el cap polític de la guàrdia urbana i dels bombers de Barcelona un cop Xavier Trias sigui investit nou batlle de la ciutat. Segons que han confirmat fonts de CiU a VilaWeb, Delort serà nomenat amb tota probabilitat gerent de seguretat del nou ajuntament. Per sobre seu, només hi haurà el pròxim tinent batlle i regidor de Seguretat, Joaquim Forn, i el futur batlle, Xavier Trias. Delort haurà d'elegir el superintendent que substituirà l'actual cap de la guàrdia urbana, Xavier Vilaró, que serà destituït. El nom del substitut de Vilaró no es farà públic fins al juliol.\nLes mateixes fonts han explicat que l'elecció de Delort com a màxim responsable de la guàrdia urbana respon al compromís de Trias de millorar de manera real la seguretat de la ciutat i el funcionament intern de la policia municipal, així com la coordinació del cos amb la resta de cossos policíacs. Delort, amb una àmplia trajectòria en l'àmbit de la seguretat, és vist com un dels professionals més experimentats en la gestió dels cossos de policia.\nDesprés d'haver dirigit les policies locals de Girona i Sant Feliu de Llobregat, Delort va ser nomenat director del Servei Català de Trànsit en l'últim Govern de Jordi Pujol. Amb l'arribada del tripartit va ser nomenat secretari de Seguretat de la mà de Montserrat Tura i va continuar al capdavant de la policia amb Joan Saura de conseller. Actualment és assessor del departament d'Interior que dirigeix el conseller Felip Puig, càrrec que abandonarà a partir del juliol.\nDelort era el responsable dels mossos d'esquadra quan Vilaró va acusar aquest cos de policia d'haver-lo lesionat amb una pilota de goma, origen del polèmic 'cas Vilaró'. La versió de Vilaró no va ser qüestionada, ni avalada, en un primer moment, per Delort, però posteriorment el dictamen (pdf) de l'Àrea d'Afers Interns de la policia, aquest sí avalat per Delort, va contradir aquesta versió. La investigació, que aportava proves balístiques, el testimoni de policies i del cirurgià que va operar Vilaró a l'hospital per les lesions que patia, concloïa que la versió sostinguda per Vilaró podia 'no ajustar-se a la realitat'.\nVilaró, a més de querellar-se contra els mitjans de comunicació que havien publicat informaciór-se contra els mitjans de comunicació que van qüestionar la seva versió, també es va querellar contra els mossos d'esquadra, acusant-los de les lesions, però, en virtut d'aquest dictamen, la jutgessa que investigava la causa va arxivar (pdf) el cas.


L'hospital d'Olot ha engegat un programa que ofereix suport terapèutic per deixar de fumar als pacients ingressats - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a L’hospital d’Olot ha engegat un programa que ofereix suport terapèutic per deixar de fumar als pacients ingressats\nUna línia verda indica el punt a partir del qual no està permès fumar a les instal·lacions de l’Hospital d’Olot i Comarcal de la Garrotxa, adherit a la Xarxa Catalana d’Hospitals Sense Fum. Seguint amb l’objectiu de sensibilitzar usuaris i professionals de les conseqüències del tabac en la salut, el centre va iniciar al gener un programa de deshabituació tabàquica per a pacients que estan més de 48 h ingressats.\nAnna Gelis, infermera de Deshabituació tabàquica Hospital d’Olot i Comarcal de la Garrotxa: “Durant la hospitalització és un moment clau, perquè és un instant de vulnerabilitat del pacient i està més receptiu per a deixar de fumar. A través del control i el seguiment que es fa a aquesta persona el programa pot tenir èxit.”\nEn motiu de la setmana sense fum i el Dia Mundial Sense Tabac, que es celebra aquest divendres, la Comissió Sense Fum de l’hospital ha promogut diverses accions. Un d’ells és un photocall que permet veure com són els nostres pulmons segons si som fumadors, no fumadors o fumadors passius. També es convida a la gent a llançar una pilota contra un grup de bitlles en forma de cigarreta, per “guanyar la partida” al tabac.\nAnna Gelis, infermera de Deshabituació tabàquica Hospital d’Olot i Comarcal de la Garrotxa: “És per a què la gent reflexioni: les imatges són impactants i es veu els efectes del tabac en els pulmons o en les persones.”\nPer últim, fins a finals de juny es pot trobar a l’entrada principal de l’hospital l’exposició “Un mar de plàstic”, del garrotxí Xavier Moliner. A més, també s’hi poden veure els centenars de burilles que s’han recollit en els darrers dies a l’entorn del centre hospitalari.


Desokupa intenta desallotjar el bloc ocupat de Gayarre - Línia Sants\nRedacció|2019-06-05T10:17:34+02:005 juny 2019|Sants|Línia Sants\nL’intent de desallotjament va provocar molta tensió. Foto: Twitter (@elpiratavell)\nLa polèmica empresa Desokupa va entrar dimecres passat a primera hora del matí al bloc ocupat situat al número 42 del carrer de Gayarre, al barri de Sants, per desallotjar les sis famílies, formades per 11 adults –entre els quals una dona embarassada – i sis menors, que ocupaven l’immoble.\nEl Grup d’Habitatge de Sants, que sospitava que el propietari podria contractar aquesta empresa després que fa uns dies es trenquessin les negociacions per aconseguir un lloguer social, havia alertat els Mossos d’Esquadra perquè intervinguessin i fessin fora Desokupa. Veient la situació, desenes d’activistes i veïns es van concentrar per donar suport a les famílies, quatre de les quals es van quedar a l’edifici i dues van marxar.\nEl Grup d’Habitatge de Sants va denunciar que Desokupa va “extorsionar” les famílies perquè marxessin dels pisos i va exigir que els integrants de la controvertida empresa abandonessin l’immoble. Com a resposta a la decisió de la propietat de desallotjar les famílies, diversos col·lectius van ocupar les oficines de la immobiliària, situades al barri de Sant Antoni.\nA primera hora del matí, després que el Grup d’Habitatge de Sants avisés els Mossos d’Esquadra, agents de la Brigada Mòbil (Brimo) es van situar davant l’edifici per bloquejar l’entrada a les desenes d’activistes i veïns concentrats a fora. Això va provocar que el Grup d’Habitatge acusés la policia de “protegit” i “encobrir” Desokupa, una empresa que, segons aquesta entitat que defensa el dret a l’habitatge, aplica “pràctiques il·legals en no tenir cap ordre judicial de desallotjament i extorsiona les famílies”. El Grup d’Habitatge de Sants també va denunciar que la Brigada Mòbil va carregar contra les persones concentrades.\nPer la seva banda, fonts policials van assegurar a l’ACN que els Mossos havien estat recollint al llarg del dia informació del conflicte per garantir que Desokupa no actués amb amenaces, coaccions ni violència. Agents de mediació dels Mossos també van entrar a dins l’edifici per intentar trobar solucions a la situació. També hi van acudir tècnics d’emergència habitacional de l’Ajuntament, si bé no van arribar a participar en la mediació perquè el propietari i els ocupants no ho van voler, segons van explicar fonts del consistori a l’ACN.\nDENÚNCIA DE LES FAMÍLIES\nL’endemà dels fets, en una compareixença davant dels mitjans, tres de les dones que ocupen el bloc van exigir a la propietat que no les “coaccioni” amb els “sicaris, matons i criminals” de Desokupa. A banda, van presentar una denúncia al jutjat de guàrdia contra el mateix propietari i l’amo de Desokupa per amenaces i coaccions.\nLes tres dones, d’origen llatinoamericà, van explicar la seva complicada situació familiar i econòmica i van reiterar que no volen diners sinó poder viure en un pis.


La vaga de fam que va fer de Lluís Espinal un heroi del poble – (I) – Montpeita\nLa vaga de fam que va fer de Lluís Espinal un heroi del poble – (I)\nEl 21 de desembre de 1977, Hugo Banzer, el dictador bolivià, pressionat pel president nordamericà Jimmy Carter, va anunciar unes properes eleccions i concedí una tímida amnistia política: 33 detinguts eren alliberats; uns altres 19, alguns dels quals portaven més de dos anys a presó sense judici, eren posats a mans de la justícia ordinària. I hom publicava una llista de 348 ciutadans que no podien tornar a Bolívia. Entre ells hi havia un ex-president constitucional, un ex-vicepresident, ex-ministres, dirigents sindicals i polítics. Tots ells, segons el govern, eren titllats de “delinqüents polítics”. És difícil descriure el sentiment del poble en conèixer una amnistia tan “generosa”: frustració? decepció? estupor?. El diari “Presencia” amb la prudència que el caracteritza, deia editorialment el dia 23: “Un sentiment de frustració ha estat la conseqüència immediata a nivell popular de l’amnistia disposada pel govern”. El mot “burla” circulava arreu.\nQuatre dones, Aurora de Lora, Nelly de Paniagua, Angélica de Flores y Luzmila de Pimentel, amb llurs 14 fills s’instal.len, en vaga de fam, a les oficines de l’Arquebisbat de La Paz, la tarda del 28 de desembre. Són les dones dels miners detinguts i acomiadats de la feina. Una d’elles està prenyada. Han pres una decisió irrevocable: mantenir una vaga de fam en tant que no siguin ateses llurs peticions:\n1. Amnistia general i sense restriccions.\n2. Retorn a la feina de tots els obrers acomiadats.\n3. Vigència de les organitzacions sindicals.\n4. Retirada de l’exèrcit dels centres miners.\nEl 31 de desembre comença a eixamplar-se la protesta. Un segon grup d’onze vaguistes ocupa les oficines del matutí “Presencia”. Entre ells s’hi troba Domitila de Chungara, Lluís Espinal i uns altres dos sacerdots. La finalitat era reemplaçar els nens de l’Arquebisbat, la salut dels quals esdevenia inquietant després de dos dies sense ingerir aliments. La vaga de fam era una experiència límit a la qual “Lucho” s’hi llançava amb serenitat, sense rauxa, críticament, sobretot per recolzar les dones dels miners. L’aparició d’aquest grup significa un gran suport per la causa. El govern comença a posar-se nerviós…Set dies després els vaguistes sumen 61 persones; als catorze, 500, estesos per tot el país, en nombrosos escamots. Als disset dies ja són més d’un miler. Als vint dies arriben a mil dos-cents. Els grups apareixen ací i allà. Alguns són petits. Altres estan formats per més de cent vaguistes. En total hom constitueix 28 grups de vaga. Un moviment de solidaritat mai vist. El principal tret de la vaga de fam és el seu caràcter popular. Les seves peticions estan en el cor del poble. I el poble va respondre generosament. Finalment van sorgir grups de suport i de solidaritat fora de Bolívia: Perú, Mèxic, Veneçuela, Suècia, Suïssa, Bèlgica, França i Espanya. En uns casos eren grups de bolivians exilats que se sumaven al moviment; en altres, diferents organitzacions que mostraven llur recolzament a la vaga.\nEspinal no només va fer gestions davant l’arquebisbe de La Paz, Monsenyor Jorge Manrique, per tal que les dones fossin acollides a l’Arquebisbat, sinó que, juntament amb un grup de l’Assemblea de Drets Humans, s’afegí a la vaga. Van ser dies intensos, d’enormes repercussions internes en el Lluís.\nDesallotjats per la policia de les dependències del diari “Presencia”, mentre a instàncies de Lluís Espinal hom llegia les benaurances de l’Evangeli de Lluc, ell i un petit grup va prosseguir la vaga de fam i de set, ja traslladats a la clínica, fins que el govern va concedir la plena amnistia.\nD’aquesta vaga de fam el Lluís en va fer una àmplia narració que fou qualificada per Javier Medina, com el seu “Testament político-espiritual”. En tot cas, la Vaga de Fam esdevingué una de les experiències més intenses de la seva vida. Era conscient que se la jugava, però això li produïa una gran serenitat: “La vida és per a consagrar-la… als altres”.\nA la foto, Lluis Espinal, a la dreta, en els primers dies de vaga.


10 May Coronavirus 9 maig 2020\nPublicat 11:26h in Coronavirus\tper\tadmin 2 Comments\nDemà unes quantes regions entraran en la fase 1 de desconfinament. Només unes quantes, no totes. Això es degut a que algunes no han assolit la seguretat necessària per entrar-hi. Vaja, que no s’han portat bé! No han fet els deures i el profe els castiga… Son regions que encara tenen un risc –entre moderat i alt– de tenir un rebrot. Barcelona i Madrid hi son entre elles. Això ha provocat una certa polèmica –sobretot a Madrid– per què els comercials creuen que ja no poden esperar més, que l’economia se’n ressentirà, i per què la gent ja n’està farta d’estar-se a casa, de no poder-se moure, de no poder reunir-se amb els seus. Però la polèmica més forta ha vingut de la presidenta de la Comunitat de Madrid. A part d’algunes excentricitats comeses –com donar pizzes a les famílies més desfavorides–, el més gros ha estat plantejar el dilema salut-economia, a l’estil més genuïnament Trump… Per a ella és més important l’economia que la salut de les persones. Recordo unes declaracions d’un polític de Madrid que li va dir: “recuerde que si la gente se pone enferma tampoco irá a trabajar…” Això va provocar la dimissió de la cap de salut de la comunitat. Però la Moncloa a posat ordre i no li deixarà passar a la fase 1. Sort en tenim de l’autoritat de l’estat! Tanmateix, seria millor que no fes falta… Amb la responsabilitat de cadascú seria suficient. Però aquest grau crec que encara no l’hem assolit…\nAvui llegeixo al diari que els mossos d’esquadra estan posant menys denúncies que mai. Com pot ser? Ara que la gent surt més, ara es posen menys multes? Alguns diuen que fan més “la vista grossa” per què és més difícil controlar tanta gent, per què la casuística s’ha multiplicat per deu. D’altres –més realistes– diuen que és per què estan molestos per no cobrar el plus que se’ls dona als sanitaris pel fet d’estar més exposats al contagi… D’altres diuen que ja no cal, que la corba va de baixa… El cert és que –malgrat que el risc de rebrot encara hi és–, les sortides dels nens i dels esportistes i passejadors no han generat rebrot. Ens ho diuen els científics, que ens “vigilen amb lupa” tots els nostres moviments… Aquí tothom vigila! Els policies, l’exèrcit, els polítics, els sanitaris, els metges, els “policies de balcó”… Un estat policial! Certament, tenim una democràcia molt consolidada, sense “tics” del passat…\nAra cal mirar –com sempre– les dues setmanes preceptives per veure què passa amb la fase 1. Mentrestant, els qui no hem fet els deures haurem d’esperar… Ara diria: “què hi farem?” Doncs molt fàcil: ser responsables d’una vegada! Mirar pel bé de tots, no només el de cadascú… Estem fent una mica com els nens petits. “mama, vull sortir!” i la mama diu: “no, que no t’has portat bé. No has fet els deures…” “No sortiràs –és a dir, no aniràs a la 2ª residència– fins que no els hagis fet!”\nAhir vaig sentir les declaracions d’una sanitària-matemàtica, és a dir, una metgessa que fa prediccions… Amb aquesta pandèmia estan sortint noves professions, de lo més sorprenents! Aquesta metgessa va confirmar que estem a un nivell de risc elevat i que encara no podem entrar en la fase 1. Però també va dir: “ara entrem en una etapa que no depèn de les xifres. Depèn de cadascú, de la nostra actitud, i això no es pot mesurar ni preveure. O sabem actuar responsablement o haurem d’esperar encara més…” Tanmateix, la Consellera Vergés ja ha dit que no s’haurà d’esperar quinze dies més, que entrarem abans, potser en qüestió de dies…” A mi em dona la impressió que –com solem dir en català– ens està donant “una mica de peixet” per animar-nos, no creieu?\nEn l’evangeli, en els trobaments personals que te Jesús amb la gent, Ell sempre apel·la a la responsabilitat de cadascú. Jesús no fa com els fariseus, que parlaven des de la poltrona, donant lliçons “ex-càtedra”, dient a la gent el que havien de fer. Jesús parla directament a la persona, la interpel·la, per tal que sigui cadascú el qui decideixi. Alguns aprofiten l’oportunitat i d’altres no. Tanmateix, encara que no li facin cas, després no els persegueix, ni els renya, ni els castiga. Sap respectar la llibertat de cadascú. Tanmateix, Jesús no se’n desentén –i queda afectat si la resposta és negativa– però tampoc força les coses. Deixa fer.\nEn el trobament amb el jove ric, després de la conversa que tenen tots dos, li fa la proposta: “ara ves, deixa tot el que tens i vine amb mi…” No era un ordre si no una proposta. El jove no pot fer-ho i marxa –ens diu l’evangelista– tot trist. Segurament Jesús també deuria quedar decebut però no el renya ni el castiga. Deixa que marxi. És la seva decisió i cal respectar-la. Crec que la seva actitud, d’alguna forma, ens està parlant de l’actitud de Déu, la que Déu té envers nosaltres. Déu ens fa lliures i respecta la nostra llibertat. Jesús fa el mateix i apel·la a la nostra responsabilitat. No tracta a les persones com si fossin nens si no com a persones lliures, que poden decidir per elles mateixes.\nTant de bo aprenguem la lliçó. Si volem avançar en aquest desconfinament, si volem anar recuperant les nostres llibertats, haurem d’actuar amb responsabilitat. Alguns analistes ja diuen que s’ha acabat el temps de l’individualisme, que estem passant a un altre temps on l’important no serà l’individu si no el conjunt, el col·lectiu, la gent. Revolucionari. I si som responsables ja no caldran militars, ni policies, ni polítics que ens castiguin quan no ens portem bé. No caldrà. Ho assolirem tot solets, de forma madura, cercant el bé de tots.\nPublicat 09:29h, 11 mayo Responder\nBon dia, soc veïna del clot i tinc un cotxet de bebe gairebé nou q potser mitjançant la parròquia podrien regalar, també tinc alguna joguina. Que els hi podria portar?\nPublicat 09:39h, 12 mayo Responder\nCap problema. Si us plau truqueu a la parròquia per quedar. Moltes gràcies


Espores - Arrels... al descobert\nLes arrels creixen discretament baix les nostres piscines i fan que ens trepitgem però també ens les mengem, per totes les coses que fan les arrels per nosaltres, hui els dediquem unes línies per classificar-les, conèixer-les millor i apreciar les seues funcions.\nSi tots tenim una imatge mental de què és una arrel, potser, si ens pregunten, no siga tan senzill explicar què és així que us facilitem un definició de els senzilles: l'arrel és la part de la planta que es troba soterrada, que creix cap a avall a diferència de la tija i que s'encarrega de l'absorció de l'aigua i les sals minerals. És el teixit encarregat de fixar la planta al substrat.\nCeba versus creïlla\nCom no, la botànica ha elaborat una classificació per a les arrels que us descriurem per damunt, per no avorrir-vos. La forma en què es divideixen les arrels ha estat el criteri per a la seua classificació. Hi ha arrels axonomorfes, les arrels que tots tenim en el cap formades per una arrel central principal de què ixen la resta, més menudes. Les arrels fasciculades són totes igual, com les de la ceba mentre que les napiformes sorgeixen d'un engruiximent, com un nap. Les tuberoses són, estructuralment com les fasciculades però presenten engruiximents i per últim, les ramificades que recorden a la distribució de les branques d'un arbre.\nEls nenúfars arrelen en el fons\nTambé hi ha arrels aquàtiques i que trobem baix l'aigua o algunes que es desenvolupen a l'interior d'altres plantes per xuclar-los la saba, aquestes són paràsites. Per últim, parlem de les arrels adventícies que creixen per la superfície.\nPotser, la classificació que més ens interesse és la de les arrels mengívoles ja que hi ha un munt d'arrels que consumim però que es venen a les fruiteries i verdureries com un producte més sense distingir que no són fruits sinó arrels. Entre aquests exemples estan les remolatxes, les safanòries, els naps, les xirivies, el raves o la colza.\nAleshores, les creïlles i les cebes? No són arrels, són tiges i ho sabem perquè d'elles sorgeixen brots i arrels, com de totes les tiges, la diferència és que la seua condició subterrània ens confon.\nAquesta és la principal característica de les arrels mengívoles però, perquè unes plantes tenen les arrels gruixudes i altres no? Tots els exemples que hem anomenat abans, les safanòries, els naps i de més són plantes conegudes en agricultura com plantes bianuals. Ho expliquem: el primer any fan engrossir l'arrel amb una sola finalitat, tindre reserva energètica per a l'any proper en què perdran la fulla i hauran d'usar aquesta energia emmagatzemada baix terra per produir noves tiges, fulles, flors, fruits i llavors.\nLes arrels no estan soles\nA pesar de desenvolupar-se i complir les seues funcions baix terra, en el major dels casos, les arrels no estan soles sinó que poden interactuar amb altres organismes. Però no parlem de porcs senglars que remenen el sòl ni de llombrígols sinó de fongs. Heu sentit parlar de la simbiosi? Pues eixe és el tipus de relació que mantenen les plantes amb els fong i rep el nom de micoriza: -mico de fong i -riza d'arrel.\nEls altres habitants de les dunes. Fes clic a la imatge per saber més sobre micorrizes\nPerò, que guanyen les plantes amb aquesta relació? Molt senzill, en les relacions simbiòtiques els dos organismes implicats obtenen un benefici, en el cas del fong, nutrients de la planta a què ajuda a absorbir millor aigua i sals minerals.\nFins fa ben poc es pensava que aquesta unió era una excepció però actualment, es coneix el fet que totes les plantes estan micorizades, cosa que el seu descobridor, el botànic polonès Franciszek Kamieński ni imaginava.\nLes arrels de Zea mays augmenten el nivell d'humitat del substrat\nFa uns anys, al 2011, Sascha Oswald, de l'Institut de Ciències de la Terra i del Medi Ambient de la Universitat de Potsdam a Alemanya, va comunicar el descobriment del seu equip de recerca: les arrels modifiquen les condicions d'humitat del sòl que les circumda. Fins aleshores, es pensava que, en absorbir l'aigua provocaven una sequera major en la rizosfera però ha resultat ser al contrari. Encara que aquesta norma no s'aplica a totes les espècies, l'estudi s'ha realitzat amb el cigró (Cicer arietinum), el lupí blanc (Lupinus albus), i la dacsa (Zea mays) i obri noves portes de a la recerca pel que fa a la lluita contra la sequera i el canvi climàtic.\nMolts són els punts de vista que podem optar per parlar de les arrels però el que està ben clar és que no podríem viure sense elles així que evita trepitjar-les i construir piscines prop.\nMés en aquesta categoria: « Menys arbres i més malalties\tFiltres verds »


Preinscripció i matricula proper curs 2015-2016 - Inici Ajuntament\nData i hora oficial 11.07.2020 | 19:09\nPreinscripció i matricula proper curs 2015-2016\nEs poden matricular al primer curs del segon cicle d'educació infantilels infants que durant l'any 2015 compleixen els 3 anys i els d’edat diferent als quals correspongui cursar aquest nivell educatiu. Al primer curs d'educació primària, els alumnes que compleixen 6 anys durant l'any 2015 i els d'edat diferent als quals correspongui cursar aquest nivell educatiu perquè procedeixen del darrer curs d'educació infantil. I, a primer curs d'educació secundària obligatòria es poden matricular els alumnes que compleixen 12 anys durant l'any 2015 i els d'edat diferent als quals correspongui acadèmicament iniciar aquesta etapa educativa.\nAbans de matricular-se s'ha de fer la preinscripció. Amb la preinscripció se sol•licita l'admissió en un centre determinat.\no conèixer el calendari de tot el procés,\no conèixer i reunir la documentació i els criteris de prioritat amb què s'ordenen les sol•licituds,\no presentar la sol•licitud i la documentació,\no consultar els resultats de la preinscripció quan es publiquen les llistes de sol•licituds amb la puntuació provisional i quan es publiquen les llistes de sol•licituds amb la puntuació definitiva, després del període per presentar reclamacions,\no els ajuntaments,\no els serveis territorials i les oficines gestores del Departament d'Ensenyament i\no les oficines municipals d'escolarització (OME).\nPer a qualsevol consulta relacionada amb la preinscripció a la ciutat de Barcelona, adreceu-vos al Consorci d'Educació de Barcelona (plaça d'Urquinaona, 6).\nAdmissió als centres integrats amb ensenyaments professionals de música i dansa\nPer a l'accés als centres que imparteixen ensenyaments d'educació primària, educació secundària obligatòria i ensenyaments de música o de dansa, l'alumne o l'alumna ha d'obtenir la valoració positiva de les aptituds artístiques en l'especialitat de música o en la de dansa, segons correspongui, superant una prova d'accés específica de l'especialitat.\nL'admissió s'efectua d'acord amb el resultat de la prova que valora les aptituds artístiques, i de manera separada per a música i dansa. Quan el resultat de la prova és numèric s'ordena de la més alta a la més baixa. Si es produeix un empat, s'apliquen els criteris generals de prioritat i, si cal, el sorteig per al número de desempat.\nEls alumnes que vulguin accedir a centres integrats han de presentar la sol•licitud de preinscripció al centre integrat. Per demanar altres centres, en el cas de no ser admesos al centre integrat i de no voler o poder continuar els estudis en el centre on estan escolaritzats actualment, cal presentar, en el mateix període una segona sol•licitud. Aquesta sol•licitud cal presentar-la al centre que es demani en primer lloc.\nEls alumnes admesos han de formalitzar la matrícula en les dates que es detallen en el calendari. Els alumnes que no formalitzen la matrícula en el període establert es considera que renuncien a la plaça adjudicada, llevat que es produeixi un endarreriment per causes justificades.\nA més de la documentació aportada quan es presenta la sol•licitud de preinscripció, per a la formalització de la matrícula cal presentar una fotocòpia del carnet de vacunacions on figurin les dosis de vacunes rebudes amb les dates corresponents.\nQuan no es tingui el carnet de vacunacions, ha de presentar-se un certificat mèdic oficial on figurin les dosis de vacuna rebudes amb les dates corresponents. Si el nen o la nena no han estat vacunats per contraindicació mèdica o per altres circumstàncies, cal presentar un certificat mèdic oficial justificatiu.\nCal presentar el DNI renovat amb la nova adreça si no es va poder presentar amb la sol•licitud de preinscripció.\nSi en formalitzar la matrícula de l’alumne es modifica el domicili familiar respecte l’al•legat en el procés de preinscripció, i aquest nou domicili implica que la sol•licitud de preinscripció hauria obtingut una puntuació inferior pel criteri de prioritat de proximitat del domicili familiar, el centre ha d’informar d’aquesta circumstància a la comissió de garanties d’admissió corresponent per tal que es pugui investigar si ha existit un possible frau en el procés de preinscripció.\nEls alumnes que tenen els requisits acadèmics en el moment de la matrícula, però que per causes justificades no poden aportar la documentació acreditativa corresponent, se'ls matricula condicionalment.\nEls alumnes d'educació secundària obligatòria que han participat en el procés de preinscripció, que tenen plaça assignada i que estan pendents dels resultats de l'avaluació de setembre, per poder formalitzar la matrícula, han de confirmar al centre assignat, durant el període de matrícula, la voluntat de mantenir la plaça a l'espera dels resultats de l'avaluació de setembre. Un cop feta l'avaluació, els alumnes que reuneixen els requisits acadèmics per matricular-se, ho han de fer durant el període extraordinari de matrícula de setembre o perden la plaça assignada.\nFins al 4 de setembre de 2015, si en un centre que té llista d'espera es produeix alguna vacant, s'ha d'oferir aquesta vacant, seguint l'ordre de la llista d'espera, als alumnes que no s'han pogut admetre inicialment.\nQui rebi l'oferta pot matricular-se en el centre o renunciar-hi. Si hi renuncia, se l'elimina de la llista d'espera i s'ofereix la plaça vacant al següent de la llista. La gestió d'aquestes llistes d'espera és responsabilitat del centre.\nDarrera actualització: 24.04.2015 | 12:49


Aldea Golf III by Golfinc Vinarós Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Aldea Golf III by Golfinc\nAl visitar Vinarós, vosté es sentirà com a casa a Aldea Golf III by Golfinc, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Aldea Golf III by Golfinc asseguren una estada plaentera als seus clients. Habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Aldea Golf III by Golfinc sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km), piscina exterior, pistes de tennis, jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Aldea Golf III by Golfinc no troba competidors en cap categoria.


L'Igualada Rigat humilia l'Alcobendas i s'aferma al cinquè lloc de l'OK Lliga - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Igualada Rigat humilia l'Alcobendas i s'aferma al cinquè lloc de l'OK Lliga\nSergi Pla excel·leix aquest curs arxiu/manuel hidalgo\nSergi Pla excel·leix aquest curs\nEls jugadors de Ferran López van infligir a l'equip madrileny, fins ahir novè classificat, una golejada inapel·lable i humiliant que encara hauria estat més àmplia si els arlequinats no haguessin disminuït el seu ritme de joc al segon període. El triomf permet als blaus afermar-se en el cinquè lloc de la classificació i pressionar el quart, el Noia Freixenet.\nSergi Pla i Jordi Méndez, els golejadors anoiencs per excel·lència, van sentenciar el partit en només vuit minuts (3 a 0). El vigatà va obrir l'electrònic al minut 2 i va signar el tercer gol arlequinat. Jordi Méndez va transformar el 2 a 0. El tercer gol de Sergi Pla i el 5 a 0, materialitzat per Ton Baliu setze segons després, van fonamentar una golejada que ja era d'escàndol al descans (7 a 1). A la represa, Sergi Pla no va incrementar els 24 gols que ha signat enguany a l'OK Lliga, però Jordi Méndez va arrodonir un hat-trick i el jove Bernat Yeste va marcar el seu segon gol amb el primer equip. La competició s'atura fins al 13 d'abril, quan els blaus visitaran la pista del Liceo.


Protegir la Salut de les dones embarassades i de les mares lactants, també a la feina\nLa normativa legal estableix diverses mesures despecial protecció de la salut de les dones embarassades i de les que han donat a llum recentment i estan lactant, considerant que, degut als canvis biològics produits durant aquests períodes, constitueixen un grup de treballadores especialment vulnerable a alguns dels riscos laborals que poden existir als seus llocs de treball.\nSi no són eliminats, aquests riscos podrien perjudicar la salut tant de les dones com de les criatures que han de nèixer i les recent nascudes.\nCertes condicions de treball, com la fatiga o lestrés, dissortadament molt habituals al nostre banc, poden reduir o fins i tot interrompre la capacitat dalletar per part de les mares. Per altra banda, lexposició de les mares a agents contaminants (tòxics, radiacions, utilització abusiva de la telefonia mòbil, etc.) pot posar en perill la salut dels nadons lactants.\nPer això, les lleis estableixen mecanismes per evitar aquests riscos.\nCal, en primer lloc, comunicar a lempresa lestat de gestació o lactància natural de la treballadora, cosa que es pot fer directament a lempresa o a través dels delegats o delegades de prevenció. Animem totes les companyes que es trobin en aquesta situació a comunicar-ho, per tal que es faci lobligatòria avaluació del seu lloc de treball. I a la resta de companys i companyes també us animem a estimular lexercici daquest dret i a donar suport a les mesures que calgui adoptar.\nUn cop feta lavaluació, és obligació de lempresa eliminar els riscos que shagin identificat. Per tal de protegir lecosistema que, durant lembaràs i lactància, formen mare i criatura, cal garantir un entorn laboral saludable tant ens els aspectes físics com psicosocials.\nNo dubteu en posar-vos en contacte amb la nostra Secció Sindical o amb els nostres delegats i delgades per a qualsevol consulta.


Aquest any els alumnes de quart de Primària hem realitzat el Cantània... Hem anat a l'Auditori de Barcelona ha representar i cantar tot el que hem treballat al llarg del curs a les hores de música: L’origen i evolució de l’Univers. Ara fa uns tretze mil vuit cents milions d’anys hi va haver una gran explosió: un magma ben espès que de cop s'expandeix. És l’origen del món; tot és calent i roent. Una mena de sopa caòtica i incandescent… Va ser una gran experiència!!! #Curs\nTaller: Ciència divertida\nLa ciència i el cervell… T'enganyen els teus ulls? Un científic ha vingut a visitar-nos! Ens ha fet fer activitats i ens ha demostrat que no podem fiar-nos del que veiem a simple vista! #Primària #Curs201718 #Talleraaula


Notícies de la realitat*: Debat: les sobiranies i el procés constituent\nrealitat* / Notícies de la realitat* / Debat: les sobiranies i el procés constituent\nLa CUP Manresa i la cèl·lula del Bages de Comunistes de Catalunya organitzen conjuntament l'acte de presentació del llibre "La rebel·lió catalana" que tindrà lloc divendres 23 de febrer a les 19:30 h al Centre Cultural El Casino i en el qual participaran Lluc Salelles i Oriol Arcas.\nEl pròxim divendres 23 de febrer, la sala d'actes del Centre Cultural El Casino acollirà la presentació del llibre "La rebel·lió catalana: cinc veus sobre el procés i el futur d'Europa". L'obra, coordinada per Lluc Salellas, aporta cinc visions de referència a nivell de les esquerres transformadores europees sobre dos dels temes de més actualitat al principat: el futur polític de Catalunya, inclòs el referèndum i la possible independència, i la reconstrucció d'Europa. L'acte és organitzat per la cèl·lula del Bages de Comunistes de Catalunya i la CUP de Manresa amb la voluntat de generar espais de debat sobre sobiranies i la necessitat d'un procés constituent i comptarà amb la presència de Lluc Salelles, autor del llibre i regidor de la CUP a Girona, i d'Oriol Arcas, responsable de procés constituent d'Esquerra Unida i Alternativa (EUiA).\nEn aquesta obra les visions d'Arnaledo Otegui –des d'Euskal Herria-, de Martina Anderson –des del Nord d'Irlanda-, d'Alberto Garzón –des de Madrid-, de Judit Benda –des d'Alemanya- i de Bodil Valero –des de Suècia- s'uneixen i es complementen amb la voluntat d'entendre els reptes actuals de l'esquerra europea, prenent com a base per a la seva acció política l'internacionalisme i la sobirania popular. En aquest sentit, Salellas considera que "el debat ideològic és clau, si volem transformar, necessitem generar pensament. En el cas de 'La rebel·lió catalana', tenia clar que volia enfocar el llibre amb veus que, des de l'esquerra alternativa, en diferents indrets d'Europa i des de motxilles polítiques i vitals diverses, ens ajudessin a pensar què ens passa".\nSalellas és periodista i politòleg de formació, expert en nacionalisme. Membre actiu d'espais cívics i socials de Girona, inicià els seus passos en l'activisme estudiantil i actualment forma part de la CUP, formació per la qual és regidor a l'Ajuntament de la seva ciutat i diputat provincial. Anteriorment havia publicat els llibres "El Franquisme que no marxa" (2015) i "No t'espanti aquest vent: reflexions per una esquerra del segle XXI" (2016).\nPer la seva banda, Oriol Arcas, Doctor en arquitectura de computadors per la UPC, va iniciar el seu activisme en el moviment estudiantil i les mobilitzacions contra Bolonya, actualment és un dels membres de l'Observatori del Sistema Universitari.Desenvolupa la seva militància política com a responsable de procés constituent d'EUiA i forma part de la direcció de Comunistes de Catalunya.\nEtiquetes de comentaris: Bages, Catalunya, Convocatòries


De petita em fascinava la Pippi. Aquelles cues que s'aguantaven dretes, les mitges de colors, el mico, el cavall, la seva seguretat... no sabria dir què m'agradava més, però jo, una mena d'Annika bona i obedient, volia ser aquella nena transgressora, que feia el que volia sense haver de donar explicacions a ningú.\nImatge obtinguda de http://www.blackiebooks.org\nAbans de Nadal vaig veure que Blackie Books havia reeditat totes les històries que l'Astrid Lindgren havia escrit sobre la pel-roja de les mitges de colors conmemorant el seu 70è aniversari. Els reis i el tió ja anaven massa carregats i com les gatxans encara són petites el vaig deixar per més endavant, amb la seguretat de que acabaria caient a les meves mans. I ara, gràcies al club de lectura "Llegir amb Al·lots"ha arribat el moment.\nI em va passar una cosa ben extranya. Els dos priers capítols no em van agradar. A veure, si que em van agradar però els veia llunyans a mi, no em feien gràcia, em sentia ben lluny de l'adoració que de petita sentia per la Pippi. En canvi, quan els vaig llegir a les gatxans s'ho passaven pipa, reien com lloques i demanaven un capítol més. Jo ja pensava que 'havia fet gran i començava a entrar en una depressió quan vaig llegir el tercer capítol i, encara no se com, ho vaig fer amb uns altres ulls, amb ulls de nena! I aquí és on vaig començar a disfrutar, a passar-m'ho bé, a riure i xal·lar amb les històries sovint impossibles que explicava.\nEn un moment de correcció política extrema, on sovint els contes per infants estan carregats de moralines, normes i doctrines amagades, on molts cops es busca alliçonaramb ells, la Pippi és més necessària que mai.Des de quan els llibres han de donar exemple? Que ens està passant? La transgressió, el no seguir cap norma, la pura diversió, la literatura com a entreteniment és allò que els fa falta als nostres fills, allò que segurament farà que busquin llegir, que els arribi a apassionar. I no només a ells. El fet de recuperar aquests ulls de nena a l'hora de llegir una història, compartir amb els nostres fills i filles la diversió de llegir, llegir en veu alta aquells fragments que més ens han fet riure, explicar-los aquella història que més ens ha sorprès, tot això és una eina fantàstica per aficionar a la canalla a llegir, per fer-los entrar el cuquet.. Sovint ens queixem de que la canalla no llegeix. I si els proporcionem històries que els vingui de gust llegir?\nAutora:Astrid Lindgren, Traducció al castellà de Blanca Ríos i Eulàlia Boada\nEl publica:Blackie Books\nEdats: a partir de 9-10anys.