Odalric: Volem canviar el món\nA petita escala ho podem treballar cada dia, amb els de casa, amb l'entorn més proper. Moltes vegades no ens cal grans transformacions. Sempre penso que amb l'exemple qüotidià podem ajudar a fer avançar el món i qui sap si a canviar-lo.\ndijous, 26 d’abril de 2007 a les 0:10:00 CEST\nEspectacular article. He gaudit d'allò més amb aquestes dues grans faules tant ben escollides. No puc fer altrament que donar-te la raó amb la teva conclusió final.\ndijous, 26 d’abril de 2007 a les 0:59:00 CEST\nEl sufí era socialdemòcrata d'origen maoista com... ? És que m'hi ha fet pensar, mira no sé per què\ndijous, 26 d’abril de 2007 a les 6:35:00 CEST\nEn la pel_·lícula Shortbus un dels protagonistes deia, de fet la madamme de Shortbus...\n"abans lluitava per canviar el món, ara només desitjo abandonar aquesta habitació amb una certa dignitat"\ndijous, 26 d’abril de 2007 a les 6:56:00 CEST\nOdalric diu: "Em temo que moltes de les nostres peticions de canvi del món són una coartada per a esquivar el fracàs en el canvi de nosaltres mateixos."\nAlgú ha sentit a parlar d' aquella expressió tan castellana que diu: "Esto es como mezclar churros con merinas"?\n'Nem a veure, que té a veure la demanda de canvi en el món amb el fracàs o no personal?\nQue hi ha gent frustrada amb la seva vida es evident, que n'hi ha molta que volca la seva frustació en els altres també. Per generalitzar així em sembla com a mínim pervers.\nBasicament aquesta es la filosofia que sustenta tota postura conservadora, és a dir, que la revolució i demés histories son coses de jovenalla eixelebrada, però quan creixem i madurem ja ens adonarem que que la veritat està en la moderació i blablablabla.\nEn definitiva, ve a ser aquella mítica frase que diu " Qui no es revolucionari als 20 anys no té cor, qui ho segueix sent als 40 es que no té cap".\nEs evident que amb l' edat, i les experiencies acumulades, un perd cert vigor juvenil i tendeix a acomodar-se ( o a transformar-se si voleu), però d' aquí a dir que si no tens un cambi poc menys que ideològic ets un frustrat\nem sembla molt i molt fort.\nPerdoneu la xapa.\ndijous, 26 d’abril de 2007 a les 8:37:00 CEST\nsi actues així a la vida, segur que t'envoltarà l'amor i la felicitat :)\nm'alegra que t'hagi agradat l'article. Nosaltres, com a individus, som qui podem fer les grans aventures de la vida.\ni cóm és que has pensat en el Montilla??? :)\ngran pel·lícula de Nova York :)\n(no serà ShortBus el "bar" on "no treballes", oi?) :D\nPer cert, la frase és genial.\nde fet, sóc més a prop dels 40 que dels 20 :)\nCrec que no has interpretat bé el missatge. Ningú diu que s'hagi de renunciar a cap gran fita, si no que es comença per un mateix per aconseguir-la.\nEstic cansat de salva-pàtries que no prediquen precisament amb l'exemple i estic cansat de la gent que només saben esperar a que algú altre els faci la feina.\nCrec que amagar l'individu sota tot un munt de capes només fa que perpetuar un gran engany i sobretot una gran excusa.\nBrillant, molt bo, molt necessari.\ndijous, 26 d’abril de 2007 a les 15:47:00 CEST\nmoltes gràcies pels teus comentaris :)\ndijous, 26 d’abril de 2007 a les 20:01:00 CEST\nUn comentari tonto. Sobre la frase:\nEsto es como mezclar churros con merinas.\nEn realidad es churras con merinas. Son dos razas de ovejas. Potser era un error tipografic, pero per si de cas. De fet llavors la cosa canvia una mica perque hi ha mes relacio, com a les faules.\nSobre les faules, si que hi d'aquests que dius que haurien de predicar amb l'exemple, tanmateix tambe hi ha qui lluita pe canviar el mon i predic amb l'exemple. Això es pot fer i potser seria inclús millor si es lo que vols.\ndivendres, 27 d’abril de 2007 a les 8:17:00 CEST\nÉs imprescindible que per predicar s'ha de ser conseqüent.\ndivendres, 27 d’abril de 2007 a les 16:29:00 CEST\nefectivament va ser un error tipogràfic, em referia a la confusió entre les dues races d' ovelles, les churras y las merinas\ndivendres, 27 d’abril de 2007 a les 16:45:00 CEST


EL SECRET DE LES TERRES ROGES. MALGRAT ESCARP, LURDES. 9788416505999 Llibreria Al·lots\nQuan la Jana els introdueix en el Joc d'El secret de les terres roges, alguna cosa comença a canviar. Es transformen en personatges que es mouen en llibertat en un món nou i màgic. A mesura que avancen en el Joc, les preguntes, les incerteses, les pors i les temences es fan cada vegada més evidents. Només l'amistat que els uneix pot conduir-los a la millor solució.


Tot a punt per a l'inici del programa Enginy de formació en realitat virtual i augmentada per a fires i convencions | La Guia De Reus\nInici Actualitat Tot a punt per a l’inici del programa Enginy de formació ...\nEl posicionament de firaReus en el sector MICE: riscos i oportunitats en el mercat nacional i internacional.\nEl turisme de negocis: el perfil dels clients. Presentació de les necessitats actuals de firaReus.\nGeneració de grups i desenvolupament d’habilitats en la gestió d’equips per projectes.\nTreball de camp de les oportunitats exposades per firaReus: visita a projectes existents i redacció del DAFO.\nMetodologia i processos de Design Thinking per a treballar les necessitats de firaReus I.\nMetodologia i processos de Design Thinking per a treballar les necessitats de firaReus II.\nEl món real i el món virtual. Abordatge del concepte virtual. Realitat virtual i augmentada i les seves diferents combinacions.\nTecnologies per crear escenaris virtuals. Els software més potents del mercat i característiques. Tècniques de creació virtual. Modelatge, textures, ambients, il·luminació i animació.\nDigitalització, tecnologies de digitalització, tipologies de dades i les seves dificultats i tècniques de processament.\nDispositius, present i futur. Dispositius de realitat virtual i realitat augmentada del mercat. Funcionament bàsic i tecnologies emprades per funcionar. Avantatges i inconvenients. Projectes de futur de les empreses líders en dispositius.\nMotors de realitat virtual. Aplicacions dels motors de realitat virtual. UNREAL i UNITY. Tècniques per optimitzar models, escenaris i noves tècniques d’hiperrealisme en temps real.\nAPP’s. Plataformes i tipus d’aplicacions del mercat, anàlisis del potencial i limitacions. Paquets més important per al desenvolupament d’aplicacions. Llenguatges i programacions pioners. Funcionament de les Apps store més importants del mercat i el seu funcionament.\nTreball de camp de les tecnologies exposades dins de firaReus: visita a les instal·lacions per avaluar la factibilitat d’aplicar les noves tecnologies al model de firaReus.\nEl mercat mundial del turisme de negocis. Escalabilitat tecnològica: visita a les instal·lacions de Fira de Reus per avaluar la factibilitat d’aplicar les noves eines de gestió de projectes i resolució de conflictes.\nGeneració de models de negoci i estratègia empresarial. Metodologia del Canvas, segons Alex Ostelwalder.\nIntroducció i guia de l’elaboració d’un estudi i test de mercat per a un projecte empresarial.\nAnàlisi teòric i pràctic de la viabilitat econòmica i financera d’un projecte empresarial.\nLa presentació del projecte empresarial: l’Elevator Pitch i habilitats de comunicació en la captació d’inversió.\nEines de prototipatge i aproximació teòrica al concepte de Mínim Producte Viable (MVP), orientat a les APPs i software.\nWorkshop d’elaboració del MPV dels projectes participants.\nSeguiment del treball realitzat en el bloc 2. Anàlisi d’eines per la gestió de projectes (GANT o Scroom), empoderament del grup i teories de la motivació de l’equip.\nArticle anteriorExhaurida la segona tanda d’invitacions pel campament dels Reis d’Orient\nArticle següent6.000 persones s’apunten als Campaments de Nadal i dels Reis Mags a Salou


Maria José Lopez: “Hem guanyat per pallissa, però ara s'ha de gestionar el canvi i reconèixer la diversitat”\nMaria José Lopez, activista xilena, feminista i lesbiana. Font: IdemTV\nEntrevistem a l’activista xilena per reflexionar sobre la recent victòria a Xile del referèndum que enterra la constitució de Pinochet. Feminista i lesbiana, treballa com a productora cultural en teatre, dansa i cultura tradicional.\nFa un any es va acordar fer un referèndum sobre la constitució aprovada en etapa de Pinochet. Quin és el context de les lluites d'aquest any i com ha participat el moviment LGTBI?\nPrèviament hi ha hagut el que s'anomena el despertar social. Hi havia moltes manifestacions respecte als fons de pensions, però mai es tocava el tema, mai s’aconseguia encaixar el moviment LGTBIQ+ en aquests espais, perquè crec que culturalment, encara estem tractant de reconèixer a qui tenim al costat.\nLes manifestacions de la comunitat LGTBIQ+ eren el Dia de l'Orgull o el dia 8 de març, que són els espais on es feia visible. Hi ha organitzacions que tracten els temes de la comunitat LGTBIQ +, però són organitzacions que són neutres, no s'involucren molt i, d'altra banda, representen molt més la figura del gai i de la dona trans i no tant de les lesbianes, de les dissidències, de les persones no binàries. Quan s'han tocat els temes LGTBIQ+ s'han abordat des de la perspectiva gai. El patriarcat sempre ha estat aquí.\nI què canvia amb les revoltes d’octubre?\nQuan esdevé l'explosió d'octubre està tot molt a flor de pell. La comunitat estava com en realitat ho hem viscut sempre, marginada. Ara som una part més d'aquesta gran explosió, perquè els conflictes que hi ha al territori de Xile, són molt transversals: d'identitat, de gènere i en realitat són de drets humans. La Constitució té molt arrelada la figura capitalista del patriarcat i el masclisme. No tenim com a dret humà el suport, la cura personal ni drets constitucionals que s'encarreguin de tenir cura de la natura. I això, almenys a parer meu, està massa lligat.\nQuin ha estat el paper del moviment LGTBI respecte als canvis que s’exigien?\nLa demanda ha estat que l'estat reconegui la diversitat que existeix en el seu territori i que es pugui amplificar en els seus recursos i les responsabilitats envers la ciutadania. A partir d'aquí demandes com l'educació sexual integral i de salut perquè no es continuïn morint persones per poques cures o desconeixement.\nSegueixen existint molts ‘lesboodis’, s’assassinen moltes lesbianes, molts homes trans i el creixement de la ultradreta ha caigut amb tota la seva força sobre la comunitat LGTBIQ+. La demanda més forta és que se’ns reconegui perquè no ens matin i aquí coincideix amb el moviment feminista. Però també hi ha altres demandes derivades: habitatges per al col·lectiu, drets reproductius, avortament, etc.\nLes mobilitzacions han estat massives i populars en un moment de creixement de les desigualtats, però la repressió ha estat forta, com ha afectat tot això al col·lectiu LGTBI?\nLes dificultats estan en l’àmbit laboral, en l'habitatge i en la salut. No hi ha un reconeixement i ara que moltes persones s'han quedat sense feina, aconseguir un lloguer si ets trans en un país en què ens deixem influir tant per l'aparença, és molt difícil.\nEn termes de repressió, a part del que ha passat aquests dies, no hi ha respecte pels drets humans bàsics: habitatge digne, accés a la salut o a la feina, identitat sexual o de gènere. La repressió policial és constant i ha estat transversal. A més, el desequilibri econòmic generat per la pandèmia ha estat gran. Tot i això s'ha generat més comunitat, més col·lectius units per superar aquest moment plegats.\nAmb el triomf del canvi s'obren expectatives. Sota el lema ‘Xile desperta’, és el moment d'avançar cap a un reconeixement ampli dels drets LGTBI a Xile?\nM'agradaria creure que sí, però hi ha una part important de la comunitat LGTBIQ+ que no creu en el procés perquè segueix sent binari i, a més, molt partidista. Més enllà d'aquesta victòria de la convenció constitucional, no s’acredita que hi hagi d'haver representativitat real. La crisi que estem vivint més enllà d'aquest referèndum és qui ens representarà en tots els aspectes, aquí la pressió va cap als partits que ja tenen tot planificat i no estan integrant a persones de la comunitat LGTBIQ+ per posar les vivències de cadascuna en la nova constitució.\nHi ha molts col·lectius que s'aparten d'aquest procés i no volen participar, és comprensible, però amb aquesta actitud difícilment estarem representades en el nou procés. Hi ha molt a reflexionar al respecte i massa dubtes sobre qui formarà part i qui s’integrarà a les taules de treball. Hem de seguir dialogant, construint i qüestionant per què si no ho fem, tindrem més del mateix. Pot ser una molt bona oportunitat, però per ara no crec que ens beneficiï.\nNo pot ser un trampolí per millorar? Una ruptura democràtica que obre una oportunitat interessant per avançar en els drets?\nSí, però per poder arribar al reconeixement abans haurem de passar per molts debats sobre l'estat patriarcal. La tasca de la ciutadania és supervisar que aquests processos es duguin a terme de la forma més representativa i àmplia possible i sense corrupció. És interessant que tornem a ser ciutadania activa, encara que segueixen existint dificultats per poder involucrar-nos políticament en decisions com aquestes.\nÉs un país centralista i hi ha massa invisibilitats i per arribar a una representativitat real cal trencar-les i per això hem d'estar, protestar, exigir. Hem guanyat per pallissa, però ara s'ha de gestionar el canvi i reconèixer la diversitat. És un treball costós i cal regenerar la comunitat, reconèixer-nos i parlar de política humana, no partidista, de fer-nos responsables i sentir-nos part de la societat.\nidemtv, feminisme, Xile, drets de les dones, LGTBIfòbia, Drets LGBTI, LGBTI


BarcelonaAl costat del Parc del Laberint d’Horta, en una zona on creix la gespa en abundància, hi ha una de les obres més singulars de l’artista Joan Brossa: els poemes Corporis. És tracta d'un poema visual transitable de grans dimensions. Al capdamunt d'una de les seves lletres hi ha un noi dret: hi ha pujat impulsant-se amb els peus i les mans, i ara contempla els seus companys des de les altures. S’ho pensa dos segons i salta. Cau àgilment sobre un altre bloc de ciment i els més joves el miren amb admiració.\n“Si saltes per pressió social és quan la cosa pot no sortir bé” ”\nMapa amb els llocs més populars per fer 'parkour' a Barcelona\nEl Dani, que va començar als 15 anys, explica que entre els seus amics hi ha qui fa parkour per salut, per estar en forma, per evadir-se o perquè necessiten expressar-se d’alguna manera. Ell ho fa per un motiu molt concret. “Em mou el sentiment de llibertat, d’explorar, de trencar barreres i de superar-me”, assegura. Quan salta, conclou, no pensa en res més.\nEl Dani i el Josep al capdemunt d'uns blocs de ciment / CÈLIA ATSET


La crisi al govern de Barcelona posa en escac els pressupostos de l’Ajuntament | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nLa crisi al govern de Barcelona posa en escac els pressupostos de l’Ajuntament\nEl projecte d'ampliació del tramvia i l'ordenança de civisme o la de terrasses també es compliquen\nEl tramvia de Barcelona, a la plaça de les Glòries. Joan Sánchez\nLa crisi al govern de Barcelona després de la ruptura del pacte de Barcelona en Comú amb el PSC complica i molt diversos projectes clau de l'equip de l'alcaldessa Ada Colau. El dels Pressupostos del 2018, sense anar més lluny, perilla. Aquest dilluns, l'encara formalment soci de l'alcaldessa, el socialista Jaume Collboni, va deixar clar que no havia decidit si aquest dimarts, en la comissió d'Economia, facilitarà que es tramitin uns comptes on ha participat el PSC. En ser preguntat sobre si els donarà suport, Collboni va respondre: “No està decidit el vot”.\nCollboni: “Colau ha estat més pendent dels independentistes que dels barcelonins”\nDavant d'aquesta situació, Colau podria recórrer, per segon any consecutiu, a la qüestió de confiança per treure'ls endavant. Un mecanisme pel qual si, en el termini d'un mes l'oposició no aconsegueix consensuar un candidat alternatiu a l'alcaldia —cosa poc probable per l'aritmètica del ple—, els comptes del govern queden automàticament aprovats.\nLa falta de suport explícit en aquests moments del PSC als comptes és un avís a navegants quan falta un any i mig perquè acabi el mandat. Colau té per davant 18 mesos per governar amb la xifra més baixa de regidors que ha conegut Barcelona: 11 de 41 (el 26%). L'executiu haurà d'afrontar durant aquest temps projectes de gran importància que han de passar pel ple. I s'ha quedat sola amb set grups municipals al davant: el PDeCAT, Ciutadans, ERC, el PSC, el PP, la CUP i el regidor no adscrit Gerard Ardanuy (de Demòcrates, que va abandonar el PDeCAT).\nEntre els plans que podrien veure's afectats figura la unió de les dues línies de tramvies a l'avinguda Diagonal. La ciutat té dos trams de tramvia separats per només tres quilòmetres en el centre de la ciutat i Colau considera estratègic unir-los per convertir aquest transport públic en metropolità.\nTambé estan en joc dues noves ordenances: la de civisme, sobre la qual abans de la crisi l'executiu assegurava que hi havia consens, i la de terrasses, un projecte que durant tot el mandat ha enfrontat l'executiu amb els restauradors de la ciutat, als quals recolzava precisament el PSC.\nLa creació d'una funerària municipal també figura en la llista de projectes de Colau que ja semblaven complicats, però encara ho estarà més sense els vots del PSC. També perilla la futura requalificació dels terrenys de la presó Model per construir habitatge públic.


Les lesions i sancions faran que Machín sacsegi l'equip dissabte - Diari de Girona\nLes lesions i sancions faran que Machín sacsegi l'equip dissabte\nA banda de les baixes obligades d'Aday, Coris, Sobrino, Javi Álamo i Jairo, l'entrenador sorià es planteja fer més canvis al seu habitual onze titular Homes com Borja García o Rubén Alcaraz podrien sortida d'entrada contra el Saragossa\ngirona | m.b. 26.10.2015 | 07:14\nAlcalá, amb De la Espada, al Nou Estadi el dia del seu debut a la Lliga. diari de tarragona\nBorja García controla una pilota entre dos jugadors del Leganés dissabte passat a Butarque.\nCanvis a la vista. I no pas un. La lesió d'Aday Benítez i la sanció de Florian Lejeune deixen dos buits a l'onze titular del Girona per al partit de dissabte contra el Saragossa. Pol Llonch i Pedro Alcalá són els clars candidats a ocupar els seus llocs a l'equip. Les entrades, obligades, del barceloní i del murcià a l'onze no seran les úniques.?I és que Pablo Machín està rumiant molt seriosament moure alguna peça més per mirar de trobar, d'una vegada per totes, la fórmula per guanyar a Montilivi. Contra el Saragossa, homes com Borja García i Rubén Alcaraz també podrien tenir la seva oportunitat d'entrada. A més a més d'Aday i Lejeune, el sorià tampoc pot comptar amb Jairo Morillas, sancionat per la seva expulsió a Leganés. La llista de baixes la completen Javi Álamo i Sebas Coris i Rubén Sobrino, que ahir tampoc es van entrenar amb el grup.\nPablo Machín ja va demostrar la temporada passada que és home d'idees fixes. El sorià no va tocar durant tot l'any el seu 5-3-2 i ho va fer amb una quinzena de jugadors ja que ben aviat va deixar clar que no comptava amb la mitja dotzena restant. Enguany, el fons d'armari és més ample i segurament Machín està més tranquil veient que té més per triar. Per aquest motiu, a banda dels canvis forçats de Lejeune i Aday, el tècnic podria modificar el mig del camp amb l'entrada d'Alcaraz en el lloc de Granell o Eloi Amagat. Borja García també té números per entrar a l'equip si bé podria fer-ho tant en punt d'atac en el lloc de Felipe Sanchón o al mig del camp per davant d'un doble pivot. «Des del primer dia que tinc ganes de jugar. Estic bé físicament i espero que aviat tingui l'oportunitat», deia ahir Borja García que dissabte passat a Leganés va ser un dels destacats els minuts que va jugar. L'exjugador del Còrdova reconeix que als jugadors «no tan alts» els beneficia més el joc de combinació però subratlla que un dels punts positius de l'equip és que «pot compaginar les pilotes llargues amb la possessió. Quan ha fet falta tenir la pilota, ho hem fet en molts partits».\nBorja García va ser un dels jugadors de renom que va arribar a l'estiu. Amb un grapat de partits a Segona Divisió A i també l'experiència d'haver tastat la Primera Divisió, considera que cal que arribi ja la primera victòria a l'estadi. «No s'ha començat com esperàvem però queda encara molt de camí. Ara bé, és veritat que els començaments poden marcar i per això volem revertir aquesta situació dissabte».\nQui sembla tenir el lloc assegurat contra el Saragossa és?Pedro Alcalá. El murcià però recorda que «hi ha d'altres companys com Marcelo Djalo o Carles Mas que poden jugar» i que serà Machín qui decideixi. En aquest sentit, tant ell com Kiko Olivas van estar treballant la sortida de pilota des del costat esquerra de la defensa. L'entrenador sorià no té clar si situar-hi Alcalá o moure Olivas a l'altre costat ja que tots dos són dretans força tancats.\nCabrera ha d´aturar-se i Pedro podria entrar a la convocatòria. Girona FC


Els Viatges d'en Xavi i la Txell: Restaurants tibetans a Leh! i altres experiències...\nRestaurants tibetans a Leh! i altres experiències...\nAcabarem tancant tot el cercle cultural ladakhí-tibetà amb el menjar, i és que el menjar tibetà, podríem dir dels Himàlaies, que hem provat en aquest i anteriors viatges sempre ens ha encantat! ja sigui a les antigues províncies tibetanes de l'oest de Xina, al Nepal o ara al Ladakh.\nI és que a nosaltres ens encanten els momos i les sopes amb una bona pasta!\nla qualitat de les fotos d'aquest post no és la òptima, ja que la majoria de fotos són fetes amb el mòbil. Tibetan Kitchen, restaurant a Leh.\nLa cuina tibetana és una cuina principalment carnívora, degut a les dures condicions meteorològiques de la regió, però malgrat tot la majoria dels turistes en tenim un concepte de cuina vegetariana, i és també la que nosaltres hem provat amb més freqüència, tot i que els locals solen menjar sobretot carn de cabra, o xai, o iac, ja sigui en sopes o en momos.\nmomos al Chopsticks Noodle Bar, com no, boníssims! ;)\nDurant els diferents dies a Leh hem provat tot tipus de cuines i menjars, ja que en total hi haurem estat 11 dies, i com tota població turísitica hi ha restaurants de tot tipus: la local, ja sigui indu, tibetana o xinesa; la occidental, bàsicament reconeixible per les pizzes i la pasta, o les cafeteries, aquí anomenades German Bakeries, on pots trobar tot tipus de pastissos i pastes mentre prens un café, i a Leh tampoc hi podía faltar la cuina oriental, l'asiàtica, ja sigui coreana o tailandesa, aquesta última cada vegada més famosa, i per la nostra experiència especialment famosa a Londres i a Sydney.\nAl que anàvem, doncs després d'uns dies pel Ladakh hem provat molts restaurants entre els quals recomanem els següents:\nNorlakh Restaurant, cuina tibetana boníssima, és un local situat en un primer pis del carrer principal, Main Bazaar Rd. Aquí hi hem menjat unes formidables sopes Thenthuk, sopa de verdures amb unes tallarines fetes casolanes, són unes tallarines amples, i com no els momos!\nal Norlakh restaurant, amb els companys israelites, en Gil i la May, tot menjant l'extraordinària sopa Thenthuk! (fotos mòbil)\nChopsticks, restaurant asiàtic, on pots menjar el típic Pad Thai tailandès, per cert boníssim! Un dels llocs més elegants en comparació a la majoria de locals o restaurants de Leh. Actualment el restaurant més ben valorat del rànquing al Tripadvisor, el número 1.\nal Chopsticks Restaurant, el millor restaurant de Leh, per 4 o 5 euros!\nTibetan Kitchen, un restaurant acollidor, si ets un grup convé reservar ja que sol està ple, aquí podràs trobar tot tipus de menjar, però sobretot cal provar les especialitats tibetanes. El preu és per sobre la mitjana que et trobaràs a qualsevol altre restaurant però tot està boníssim i l'atmosfera és agradable. (És el collage de fotos de l'inici del post)\nal Tibetan Kitchen (fotos del mòbil)\nGesmo Restaurant, restaurant on pots trobar tot tipus de cuines, local o occidental, aquí hi hem anat un parell de vegades, i hem provat els momos, alguna sopa tibetana i les hamburgueses amb patates. Tot molt bo, però especialment l'hamburguesa amb patates quan tens desig de deixar una mica de banda els momos i les sopes! ;-) També disposen d'un bon assortit de pastissos!!!\nTenzin Dickey Tibetan, és un acollidor restaurant sense pretensions, per vegeterians i 100% tibetà, els seus propietaris són els que et preparen els plats a la cuina del darrera. A l'estil del Norlakh, bona cuina tibetana.\nBon Appetit, restaurant occidental, podràs trobar plats bastant eleborats i pizzes, freqüentat pels turistes occidentals, però algun que altre indi adinerat també s'hi deixa caure, És el més car que hem freqüentat, però és una ganga! El sopar et pot sortir a 5€ per cap... també és un dels més elegants de Leh. Està situat en una zona molt tranquil·la, si el temps ho permet, lo millor és poder sopar a fora amb unes bones vistes!! Podeu consultar el menú aquí.\na la terrassa del Amigo Restaurant (fotos del mòbil)\nAmigo Restaurant, restaurant coreà, en el que vam poder provar la típica cuina coreana on el nostre amic Ti Hoon, que havíem conegut a l'excursió del Pangong Tso, ens va fer d'amfitrió i va ajudar a la cuina a preparar el sopar típic coreà. Ens va preparar un Bidim-Bod, la seva traducció seria "arròs barrejat", és un plat compost de molts indredients, et serveixen una sopa, un bol amb un mix de verdures, un pot d'arròs i un ou ferrat, tot això t'ho presenten per separat però la gràcia és barrejar-ho tot completament i afegir-hi el gochujang, una pasta de pebrot picant vermell que serveix per condimentar, i per beure, ho vam acompanyar amb un te d'arròs típic de Corea. La cuina coreana és una barreja entre la cuina japonesa i la xinesa.\nla presentació del Bidim-Bod, el plat típic coreà, al Amigo Restaurant (fotos del mòbil)\nTambé ens han parlat bé dels restaurants Woonderland i el Lamayuru, però al primer només hi vam parar a fer un café, al igual que el Yama Coffe House per un bon café o un bon batut, sobretot quan baixes de la Shanti Stupa per recuperar forces., i connectar-te a internet gratuïtament.\nJa que hi som també aprofitarem per recomenar el Brother's Dhaba per poder menjar un bon Thali Punjabí, aquest a Amritsar.\nThali Punjabí al Brother's Dhaba d'Amritsar (fotos del mòbil)\nI si us ha entrat gana, us recomanem un restaurant a Barcelona on podreu tastar alguns d'aquests plats, el Momos, tapes amb palillos, portat per en Jordi Brau que després de viatjar i treballar per tot Àsia durant 7 anys ha obert aquest restaurant al barri de Gràcia de Barcelona. Molt recomenable!\nUn parell més de recomenacions purament tibetanes a Barcelona, és el "Racó del Sikkim" i el "Kailash". Els dos els tenim pendents de provar, però els tenim apuntats a la llista per fer-hi una visita quan puguem. El "Racó del Sikkim" és cuina sikkimesa i tibetana, i el restaurant "Kailash" va ser el primer restaurant tibetà que es va obrir a Barcelona, aquest és un restaurant senzill i auster, sense pretensions però amb els cuiners 100% tibetans. Quan els haguem provat ja us direm que ens han semblat!!!!\nOsti tu, quina gana que ens ha entrat fent aquest post!!!\namb en Ti Hoon i el gosset de l'agència coreana, a un restaurant local proper al Lamayuru\nNormalment anem deixant les recomancions culinàries a cada post, però després d'11 dies pel Ladakh hem pogut provar-ne uns quants! Cal recordar que ja havíem fet algun que altre post culinari anteriorment, com el curs de cuina india o menjar nepalí! O quan vam ser nosaltres qui vam exportar la cuina calatalana a Buenos Aires!!\nAh! i per acabar deixem una fotografía de les senyals d'advertència de les carreteres índies! La veritat que les senyals i els missatges són extraordinaris, mereixerien un post específic... però ho deixem per a futurs viatgers! En aquest cas és un senyal metàl·lic, però normalment són escrits pintats a mà sobre un munt de pedres emporlanades.\n- THE INCREDIBLE INDIA -\nEtiquetes: cuina tibetana, cuines, INDIA (Caixmir i Ladakh), INDIA 2\nQuaderns de bitàcola 19/9/13\nEi, quins records! Però no vau acabar farts dels momos? :-)\nMolt bona la senyal del whisky!!!\nTxell i Xavi 25/9/13\nEns encanten els momos i les seves sopes!!\nI com no la cuina Índia, ben picant i la cuina asiàtica.\nUna mica de tot!! :p\nSalut!!!! I fins aviat!!!\nViatges Tuareg 21/9/13\nMmmmmmm......s´ens ha fet la boca aigua.\nMolt bo l´article i molt informatiu.\nA nosaltres també se'ns feia la boca aigua quan l'escriviem!!!\nImatges plenes de vida!\nCom va tot? T'anem seguint, sobretot el teu extraordinari èxit a la Xina!!!\nMarilo Sanz 11/11/13\nHola XAVI i MERITXELL, us vaig descobrir quan Quaderns de bitàcola us va entrevistar. M’agrada com plasmeu els vostres viatges, no tothom ho sap fer bé, per la qual cosa us faig un regal, si el voleu...ja sabeu, passeu pel meu bloc viatger... http://racoviatgermarilo.blogspot.com.es/2013/11/de-nou-un-premi-versatile-2013-per-al.html\nEstem de Vacances 14/11/13\nMoltes gràcies Mariló!!! Acabem de passer pel teu bloc a recollir el regalet, ens ha encantat que hagis pensat amb nosaltres com a mereixedors d'aquest petit reconeixement!!\nEns encanta viatjar, i amb aquest bloc intentem que sigui el nostre dietari, album, etc. Un record dels viatges, ja que som molt despistats i així intentem guardar els nostres records i que qui vulgui en pugui gaudir llegint-los i veient-los!!\nAixí que moltes gràcies per compartir el nostre bloc!!


De set a nou del vespre\nA La Bodega tenen un gran celler i fan festa major cada vespre, de set a nou. Sempre que puc m'hi deixo caure. I això que mai de la vida no posaria Bodega a cap negoci meu. A les nou tanquen perquè no...\nAusteritat sota el sol\nVan estar-se tant de tot que, per no haver-hi, ni una copa de cava, ni d'aigua. La inauguració de l'edifici de la Generalitat a Girona va ser tal com haurien d'haver estat sempre les inauguracions. Breu...\nLlibertat per a Núria Pòrtulas\nDesprés de tres anys i mig d'espera, el Tribunal Suprem ha absolt Núria Pòrtulas del delicte d'intent de col·laboració amb organització terrorista. Calia aquesta espera? Calien quatre mesos de presó...\nEls ajuntaments seran les institucions que sortiran de la crisi més malparades. Ha passat sempre. La particularitat de la nostra crisi és la bombolla immobiliària. L'origen d'allò el sap tothom: es...\nAra pla, estaran perduts\nPerdidos no és la millor sèrie de tots els temps. No ho és perquè no ha marcat cap abans ni cap després en la construcció d'una ficció seriada. D'obres per entregues, hi ha, abans, una colla de...\nEra dijous i el cel brillava amb tots els blaus de la primavera. Un airet suau, de tramuntana segurament, amanyagava de tant en tant la tebior del sol matiner, movent amb delicadesa les fulles de les palmeres...\nEl camp restava preparat amb focs d'artifici, impulsores de paperets de colors, cor de noies, les famílies dels actors amb els nens, preparadors, metges, tècnics: tots, tots i tots. A la llotja presidencial,...\nPaga la pena aixecar-se aviat?\nEn conec que no dormen esperant el final de Lost, com si fos transcendental. Si una història és bona, té importància el final? En té mentre sigui versemblant i intel·ligent. La història no és el...\nDe Santa Rita al 8 de juny\nCom que avui és Santa Rita però és dissabte, els funcionaris han traslladat la festa al divendres o al dilluns. Els funcionaris són notícia perquè l'any passat els van apujar el sou, ara els el retallen...


Notícia: Blanes aprova una moció per promoure l’habitatge social per la gent més vulnerable i lluitar contra l’ocupació delinqüencial\nBlanes aprova una moció per promoure l’habitatge social per la gent més vulnerable i lluitar contra l’ocupació delinqüencial\nNoticia publicada a la web el 01/29/2021 11:38:09 AM\nEl ple celebrat ahir també ha acordat instar als governs estatal i de la Generalitat perquè requereixi a les companyies elèctriques que resolgui els talls elèctrics i l’increment del preu de la llum\nLa sessió plenària d’aquest mes de gener celebrada aquest passat dijous per l’Ajuntament de Blanes va aprovar ahir dues altres destacades qüestions, a banda de la modificació de les vigents Ordenances Fiscals per ajudar a fer front a la COVID. On hi va ver un major consens va ser en la moció presentada amb el suport de tots els grups del plenari i pel regidor no adscrit que posa les bases per resoldre dos dels principals fronts relacionats amb l’habitatge.\nPle Municipal 28 gener 2021\nEl principal objectiu és promoure l’habitatge social perquè la gent més vulnerable tingui aquest dret garantit i no hagi d’acabar optant per l’ocupació com a única solució. L’altra front que es vol eradicar és l’ocupació delinqüencial, és a dir: les màfies que s’encarreguen d’entrar indiscriminadament en tot tipus de domicilis i després els cobra un lloguer.\nL'alcalde de Blanes, Àngel Canosa, durant el ple municipal\nLa proposta d’acord partia de la base presentada pel grup municipal de Ciutadans, i l’han treballat tots els grups polítics, amb aportacions que sorgeixen de l’experiència en aquesta matèria apresa els darrers anys. Una d’elles reclama que és imprescindible agilitar els procediments judicials perquè, tal com ja estableix la llei, serveixin perquè els propietaris dels habitatges ocupats il·legalment puguin recuperar la seva propietat el més aviat possible.\nNegociar amb la SAREB la cessió d’habitatges\nUna altra qüestió afegida és treballar per negociar amb la SAREB (Societat d’Actius Procedents de la Reestructuració Bancària sorgida fa 8 anys, al 2012) i altres fons voltors, la cessió d’habitatges buits de la seva propietat. L’objectiu és ampliar el parc d’habitatges de lloguer social a tots els municipis considerats àrees amb mercat d’habitatge tens, entre els quals s’hi inclou Blanes.\nEn aquest darrer sentit, l’Ajuntament de Blanes ja porta mesos treballant en aquesta línia i, d’altra banda, l’acord plenari també recull el compromís de convocar regularment la Taula d’Habitatge Social. També s’activaran totes les comissions, incloent la Taula d’Emergència, i es farà participar en les comissions que es creguin convenients les organitzacions blanenques vinculades a aquest àmbit.\nLluita contra l’ocupació delinqüencial\nRespecte l’ocupació delinqüencial, la moció remarca que la lluita contra les màfies i les ocupacions delictives és imprescindible i ha de ser contundent. Per això, es considera que cal actuar en defensa de la llei i la propietat privada, utilitzant els mecanismes previstos per les lleis vigents i combatre als delinqüents endurint les sancions penals.\nAquest darrer recurs es demana que sigui especialment dur quan l’ocupació delinqüencial afecti la convivència de la comunitat de veïns. D’igual manera, demana l’enduriment de les sancions penals dels delictes relacionats amb les ocupacions il·legals d’immobles que siguin afavorides per organitzacions delictives o com a mitjà per cometre altres delictes, com la tracta amb fins d’explotació sexual o el tràfic de drogues.\nMoció per acabar amb els talls elèctrics i regular el preu de la llum\nL’altra proposta d’acord aprovada aquest passat al ple va prosperar amb els vots favorables de totes les forces polítiques, llevat de Ciutadans, que va votar-hi en contra. Presentada per ERC, Blanes En Comú Podem i el regidor no adscrit, tant PSC com JxB van recolzar una moció que vol acabar amb els talls de subministrament elèctrics i que es regulin els indiscriminats increments del preu de la llum.\nPer això, s’insta al govern estatal i de la Generalitat de Catalunya a accelerar els mecanismes necessaris per resoldre totes dues qüestions. En aquest sentit, es demana que se sancionin les operadores elèctriques per la possible vulneració dels drets bàsics de la ciutadania, i per l’incompliment de l’obligació de subministrament d’energia, rescabalant les famílies dels danys i perjudicis causats en les situacions d’interrupcions del subministrament elèctric.\nUn altre punt de la proposta d’acord inclou que s’obri un canal específic per a les queixes i reclamacions ciutadanes des de la mateixa Generalitat o des de la companyia titular de la xarxa de distribució. Entre d’altres qüestions, també s’insta les companyies distribuïdores a què sanegin i modernitzin les seves instal·lacions elèctriques, contribuint així a la millora d ela qualitat del servei.\nRespecte als altres dos punts inclosos a l’ordre del dia del ple del mes de gener, el què obria el bloc de debat, l’adquisició d’un nou vehicle per a la Policia Local, es va aprovar amb la unanimitat de totes les forces polítiques. També va prosperar amb el suport de tothom l’altra tema, que autoritza el Consell Comarcal de la Selva a encarregar determinades actuacions tributàries a l’Agència Tributària de Catalunya i a la cessió de dades corresponent.


POLÍTICA - 21/01/2020 16:48 / ACN\nL'exfiscal del Tribunal Suprem José Antonio Martín Pallín ha criticat l'aplicació de l'article 155 de la Constitució l'octubre del 2017 i ha assegurat que "no es pot dissoldre un Parlament a no ser que s'acudeixi a l'estat de setge". En una compareixença a la comissió d'investigació que tracta aquesta qüestió, Martín Pallín ha argumentat que, fent una valoració política, el govern espanyol hauria pogut "iniciar converses" i, en cas que "es traspassés" els límits del Tribunal Constitucional, hauria pogut aplicar el 155, però ha remarcat que es va acabar optant per "la via dràstica".\nJosé Antonio Martín Pallín FOTO: ACN\nDurant la seva intervenció l'exfiscal ha lamentat l'empresonament de l'expresidenta del Parlament Carme Forcadell i ha assegurat que es tracta de "la ruptura del bloc i els principis constitucionals".\nA més, l'exfiscal ha recordat que hi va haver "certes presses" per posar en marxa l'aplicació, i ha assegurat que es deu al fet que el 155 "sempre va estar a la ment de govern" però que "no sabien com aplicar-lo" perquè no hi havia precedents. Per a Martín Pallín aquesta rapidesa va fer que hi hagués algunes "incoherències", com el fet que primer es dissolgués el Parlament i després es cessés el president, quan recorda que allò "lògic i normal" seria fer-ho a la inversa. "Van obrar una mica a la lleugera i atropelladament", ha retret. En aquest sentit, l'exfiscal ha afirmat que no li genera "cap dubte" que hi a haver "una invasió de competències".\nL'empresonament de Forcadell, una "subversió" dels principis constitucionals\nMartín Pallín ha qualificat l'acusació de rebel·lió contra Forcadell de "súmmum del deliri del dret penal" i ha explicat que va ser "l'artilleria" que després va permetre que la sentència quedés en sedició. "És la subversió dels principis constitucionals", ha sentenciat. L'exfiscal ha explicat que va participar en una reunió de la Comissió Internacional de Juristes a Tunis on, "per unanimitat", es va considerar que és "inconstitucional i il·legítim" acusar un president d'un parlament per fets comesos dins un hemicicle o fruit de la potestat parlamentària. Martín Pallín ha avançat que aquest mateix tema s'acabarà discutint al Tribunal Constitucional i després al d'Estrasburg.\nRegulació "urgent" del 155\nL'exfiscal també ha reclamat que es creï una llei orgànica que pugui regular l'aplicació de l'article 155 i que desenvolupi detalladament la norma. Per a Martín Pallín es tracta d'una qüestió "urgent" i ha criticat que el text constitucional referent a la qüestió és "molt imprecís", amb conceptes "difícilment abordables" –ha fet referència al fet que es parla sovint de l''interès general'-. "És necessari i urgent un desenvolupament legislatiu perquè el Tribunal Constitucional tingui pautes", ha insistit.\nParaules clau: JOSÉ ANTONIO MARTÍN PALLIN SUPREMO


Espais verds de Figueres » 2010 » juny\nPodes i actuacions diverses (21-28 juny)\nDurant la setmana del 21-28 de juny hem continuat les podes d’estiu. Durant aquesta setmana, concretament, s’ha actuat sobre els següents punts: terciat del plàtan de la carretera d’Olot-cantonada amb avinguda Salvador Dalí; terciat del cercis (arbre de l’amor) del carrer Sant Pau, davant de la presó (arbre singular de Figueres); repujat de les alzines de la plaça del Gra; neteja de l’entorn de l’enllumenat públic de la plaça Tarradellas.\nCanvi de flors de temporada a la plaça El·líptica\nDesprés d’haver transplantat les calèndules al Parc Bosc (per tal que puguin continuar florint), en data del 18 de juny s’han refet els parterres de la plaça El·líptica. Enguany, hem escollit tons blavosos i blancs. Confiem que agradi als passejants. Amb la tria d’aquests colors, ens permetem el luxe de fer un petit homenatge als colors de la Unió Esportiva Figueres, que ha tornat a pujar de categoria.\nPublicat en Informacions diverses, Jardineria | Sense comentaris »\nPodes d’arbres (14-18 de juny)\nTal com avançàvem en una notícia publicada el dia 6 de juny, durant aquesta setmana del 14-18 de juny hem començat les podes d’estiu, per suprimir les branques que toquen façanes i les que fan que l’arbre quedi descompensat. Durant aquesta setmana, concretament, s’han podat els següents arbres: els til·lers del carrer Pere III tram del barri de sant Isidre; els til·lers del carrer Ter (reducció de capçada per poder redreçar-los, ja que es van tombar amb les tramuntanades); els til·lers i magnòlios que tocaven façanes del carrer Nou; les palmeres i albízies del carrer doctor Ferran; els plàtans que toquen les façanes del primer tram de l’avinguda Salvador Dalí (zona de la BMW i dels “Almacenes Sànchez”); i la palmera de la carretera d’Olot.\nPublicat en Arbrat, Informacions diverses, Jardineria | Sense comentaris »\nCampanya de poda de brancada d’estiu\nA partir de la setmana del 14 de juny, començarà la poda d’estiu. Es tracta de suprimir les branques que toquen façanes i les que fan que l’arbre quedi descompensat. També s’aprofitarà per netejar d’heures els plàtans de l’estació.\nAquestes actuacions seran, sobretot, al carrer Nou, a la ronda Salvador Dalí, al carrer Arquitecte Azemar i els voltants, a l’arbrat del carrer doctor Ferran i a les palmeres de la carretera d’Olot.\nEstem adobant les gespes\nDins el programa anual d’adobat, hem escollit un adob anomenat d’alliberació lenta. S’hi aplica també una fórmula que combina urea amb altres formes nítriques. Amb aquest adob, es satisfan les necessitats de nutrients per poder tenir unes gespes ben verdes durant tota la temporada d’estiu i tardor.\nVisita obligada al parc Bosc: els rosers\nDurant tot el mes de juny recomanem visitar la florida de rosers que trobem vorejant la plaça central del Parc Bosc. Hi podrem observar diverses varietats de rosers anomenats floribunda, que significa “rosers que no paren de florir” amb una gran quantitat de roses de petit tamany sense olor. Aquestes roses perduraran fins ben entrat el mes d’agost.\nAl Parc Bosc, hi podem veure la varietat “fairi” (de color rosa clar), la “sevillana” (de color vermell intens), i fins i tot un híbrid de color malva-lilós. Enguany, gràcies a aquestes roses, ha quedat especialment bonica tota la vora de la placeta central, apta per al joc i per al descans.\nImminent incorporació de zones verdes\nA partir de primers de juliol, a la ciutat de Figueres incorporarem zones verdes de nova creació, amb noves unitats d’arbres entre els quals destacaran els freixes de fulla estreta, els pollancres i els til·lers. Concretament, aquestes noves zones seran les de la carretera de Roses, la Ronda Sud, la carretera de Llançà, el sector Camí vell de Vilatenim i l’aparcament del carrer Rec Arnau.\nA la ciutat, també seran remodelades àrees com les de Tramuntana, amb noves cruïlles amb preferència per als vianants on hi haurà tarongers o arbres de l’amor.\nAra esteu navegant per l'arxiu del bloc Espais verds de Figueres corresponent al mes juny 2010.


Com arreglar una habitació així que va ser en tot\nInici » Consells » Com organitzar una habitació així que va ser en tot\nAvui us vaig a mostrar l'habitació d'un Moscou apartaments comunals, on no hi ha gairebé tot el necessari per a la vida. Excepte, és clar, una cuina i un bany. Moltes de les idees que pot utilitzar en les seves pròpies llars\nA Moscou, al Boulevard de Nadal durant més de tres anys d'habitatge eliminat joves arquitectes, els graduats de l'Institut d'Arquitectura de Moscou (Marchi). A 100 metres quadrats els nois han creat un departament no estàndard, que ni tan sols s'acaba de complir en un set de filmació de pel·lícules nacionals i estrangers.\nEn aquest arquitecte de quatre vida en comú, totes les habitacions - un món a part. Per cert, fins i tot una descripció de les seves cambres de bany seria una història interessant, però miri al seu voltant avui dia en un dels dormitoris, on es pot enfonsar fàcilment en els somnis de la mar i de les ones colpejant a les roques. Per què és fàcil? Sí, perquè el mar en aquests 12 metres quadrats - no en qualsevol part, sinó directament al sostre.\nAnton Semenov, arquitecte\nEs crea projectes d'apartaments, però més sovint - per cafeteries i bars. Va ser l'autor de l'interior del museu de les màquines escurabutxaques soviètics a Sant Petersburg. El seu somni és construir una torre d'aigua de l'habitatge o un vell hangar. Es considera que l'edifici en si dóna lloc a la idea de la disposició interior.\nEl propietari d'aquesta habitació - un arquitecte alegre Anton Semenov, el continuador d'una dinastia d'arquitectes. Ell és un artista independent, que en qualsevol moment es pot anar a qualsevol lloc per treballar en un nou projecte, el principal que era interessant.\nAls 12 metres quadrats Anton s'ajustava al seu sofà de la sala, un mirall de cos sencer, un ordinador de taula amb cadires, llits i fins i tot un mar ... I ara en ordre.\nSigui per sobre del seu cap i un llit sota el sostre\nLlegir més: Interior, en la qual seria desitjable per complir amb l'Any Nou Vell\nUn cop Anton va decidir salvar el seu petita habitació de embotiment i l'avorriment. I un fred dia de novembre va decidir fer reparacions aquí. Atès que el material no és particularment satisfet amb la propera organitzar l'habitació perquè aquest petit espai eren tot el necessari i més, hi ha un lloc per a la realització de noves idees.\nA renunciar al llit gran Anton no volia, de manera que el va col·locar a la dreta al sostre. Disseny es fa mitjançant la compra dels materials necessaris en la ferreteria habitual. Des del posicionament del sostre res més no s'havia previst, el llit es podria haver fet qualsevol - que al final va resultar que 160 x 200 centímetres. La seva nova ubicació - al sostre. Bé, gairebé. En l'actualitat es troba just a sobre de l'entrada - desperta, es pot gaudir de la sortida del sol i deixar que els raigs de sol.\nidea pràctica: es guarda l'espai comú de l'habitació i protegeix la calor. Després de tot, l'aire calent s'eleva, el que significa que en els dies d'hivern de dormir en un llit és molt més còmode i romàntic.\nQuan es va plantejar la qüestió de si tornar a pintar el sostre, la resposta va ser inequívoca - si. White ha molestat molt, i semblava massa banal. Jo volia pintar el sostre blau. Però la més bella, suau tonalitat blau del color, el color de la trucada en el núvol, d'acord amb Anton, massa pàl·lid, i volia alguna cosa brillant i inusual.\nTurquesa semblava exactament això. sostre turquesa fer més gran visualment l'espai, fent que l'habitació més volum. A l'habitació hi havia una certa profunditat i la il·lusió de més espai. Per cert, ara a la moda turquesa - tant en la roba i en els interiors.\nLlegir més: On caminar a Moscou a la tardor: Grohe empleats comparteixen la seva experiència\nEls mobles i el dissenyador de moda\nAnton va fer un llit amb amics, és a l'interior era l'única cosa feta per l'home. Taula, cadires i un sofà comprat a IKEA . escala soldat que porta al llit, va anar a Anton va heretar l'un de l'altre. marcs de les finestres tallades - a partir d'una antiga granja i una placa amb el nom del carrer es va trobar al pati.\nEs va penjar a la cantonada de la casa del costat, i una vegada que es va separar de la petita peça. No obstant això, per una feliç coincidència, en lloc de desfer-se'n era amics d'Anton, que li va valer la seva troballa. Entre els arquitectes generalment acceptat per compartir idees i aconsellar solucions arquitectòniques. Anton estic segur que no són inusuals en tot, només ha de mirar més en els costats, en cada cosa a notar una mica de la seva pròpia i individual.\nEn aquest apartament es va sovint una gran quantitat de persones mai s'avorreixen i sol. I últimament l'antic departament comunal per Nadal és cada vegada més una plataforma per al conjunt de pel·lícules. No estaven filmant episodis per diverses cintes: "En l'esport, només una noia" (l'estrena d'aquest any), "Dyatlov Pass", "pel futbol" i altres. Sembla que el disseny d'aquestes habitacions no és un accident tan atret a directors - perquè l'apartament i la veritat sembla ser "cinematogràfica" i bastant inusual.\nUn nou tipus d'Anton dormitoris estan plenament satisfets, que és agradable i còmoda, se sap que un canvi de vida fàcil, el més important - no tingui por. Les persones creatives - que són, musa cops sense horari.\n<< Gris cuina IKEA: models populars i variants de disseny de la disposició interior del balneari rus Luceo Spa va guanyar l'spa és Premis Mundial >>


Patronat Provincial de Turisme Costa Blanca | Sede Diputación Alicante\nCARTA DE SERVEIS DEL PATRONAT PROVINCIAL DE TURISME COSTA BLANCA\nEl Patronat Provincial de Turisme de la Costa Blanca és un organisme autònom que pertany a la Diputació Provincial d’Alacant, creat per gestionar les competències de matèria turística que li atribueix la legislació. Aquest organisme té personalitat jurídica pública i plena capacitat jurídica per a l’acompliment de les seues finalitats.\nPromocionar la marca Costa Blanca i la província d’Alacant com a destinació turística, tant en els mercats clàssics com els emergents, a través de l’entorn digital, internet, la mobilitat i els mitjans socials.\nPosar el turista al centre de tots els processos, mantindre el lideratge sectorial i posicionar la Costa Blanca a l’avantguarda de la promoció turística.\nLa missió i la visió pivoten al voltant de dos objectius sobre els quals s’estructura tota l’estratègia de promoció: segmentació i vertebració de l’oferta i desestacionalització de la demanda.\nPatronat de Turisme Costa Blanca\nPasseig de Campoamor, S/N. 03010 Alacant\nTelèfon: +34 965 23 01 60;\nDilluns a divendres de 7.45 a 15.00 h\nOrganització i assistència a esdeveniments de promoció turística nacional i internacional\nConcessió d’ajudes econòmiques a ajuntaments i associacions sense ànims de lucre per a accions de promoció turística a la província d’Alacant\nRealització de campanyes de comunicació i publicitat\nAdministració de contingut turístic de la Costa Blanca en eines digitals\nPublicació de material turístic promocional de la Costa Blanca\nELS NOSTRES COMPROMISOS I INDICADORS\nPublicar i comunicar als ajuntaments i associacions del sector turístic el nostre Pla Operatiu de Promoció (POP) durant el primer trimestre de l’any.\nData de publicació i de comunicació del Pla Operatiu de Promoció.\nAconseguir una mitjana de satisfacció, de mínim 3,8 punts sobre 5, en el total anual de les enquestes de satisfacció post-fira/fam-trip.\nPuntuació mitjana anual de satisfacció obtinguda en fires i fam-trips.\nPublicar i enviar almenys una memòria anual amb els esdeveniments de promoció turística i accions realitzades.\nNombre de memòries (esdeveniments de promoció turística i accions realitzades) publicades i enviades anualment.\nResoldre el 100% de les subvencions en un termini inferior a l’establert legalment: 6 mesos des de la publicació de les bases de la convocatòria.\nPercentatge d’expedients de subvenció resolts en menys de 6 mesos des de la publicació de les bases de la convocatòria.\nRealitzar al menys 3 comunicacions on line y/o offline sobre el Pla d´Ajudes\nNombre de comunicacions del Pla d´Ajudes realitzades.\nLlançar almenys tres campanyes de promoció turística a l’any.\nNombre de campanyes de promoció turística llançades a l’any.\nRespondre el 100% de les sol·licituds d’imatges en alta qualitat rebudes a través de la plataforma costablancapro.com en menys de 2 dies hàbils.\nPercentatge de sol·licituds d’imatges en alta qualitat de www.costablancapro.com respostes en menys de 2 dies hàbils.\nMantindre actualitzats els perfils de les xarxes socials del Patronat Costa Blanca en Facebook, Twitter i Instagram, amb la realització, com a mínim, de 30 publicacions mensuals en cada xarxa social.\nNombre de publicacions mensuals en cada xarxa social.\nMantindre actualitzat el catàleg de publicacions i fullets, amb la realització, com a mínim, de cinc publicacions o actualitzacions noves a l’any.\nNombre de publicacions noves o actualitzacions a l’any.\nFORMES DE COL·LABORACIÓ / AJUDA’NS A MILLORAR\nNecessitem la teua ajuda per a la prestació d’un servei eficaç i adaptat a les necessitats i expectatives dels nostres usuaris/clients. Podeu col·laborar amb nosaltres mitjançant la participació en els grups de treball ja creats i, també, a través de l’aportació dels teus suggeriments a les bústies corresponents.\nDRETS DE LES PERSONES USUÀRIES. NORMATIVA REGULADORA\nEl respecte als seus drets és la seua major garantia. Hi aplicarem les normes reguladores dels drets de les persones usuàries reconegudes a la Llei de procediment administratiu comú i a la Llei Orgànica de Protecció de Dades Personals i garantia dels drets digitals.\nEn cas d’incompliment dels compromisos, el Patronat de Turisme Costa Blanca durà a terme l’anàlisi corresponent i les mesures adoptades en conseqüència i informarà l’usuari, si escau, a través del mateix canal de recepció o pel qual aquest assenyale.\nL’usuari pot presentar les seues queixes i suggeriments a través de diferents canals:\n– De forma presencial al Patronat de Turisme Costa Blanca\n– Per correu postal\n– Per correu electrònic: turismo@costablanca.org\n– A través del web www.costablanca.org\n– A través de la Seu Electrònica https://costablanca.sedelectronica.es/\nS’hi mostrarà en el format corresponent.\nLa contestació haurà de realitzar-se en un termini no superior a un mes, tal com estableix el Decret 41/2016, de 14 d’abril.\nEls resultats dels compromisos es publicaran anualment, en el primer trimestre de l’exercici següent, a la pàgina web del Patronat de Turisme Costa Blanca, així com al Portal de Transparència de la Diputació. En ambdós llocs indicarem les mesures que s’hi adoptaran en cas d’incompliment d’algun d’ells.


Sorj Chalandon: “Ara et maten per dibuixar: és horrible”\nLes experiències com a corresponsal de guerra de Sorj Chalandon s’han quedat clavades dins seu, germinant anys després en forma de novel·les. Compromeses, incòmodes, honestes. ‘La quarta paret’ arriba coincidint amb els atemptats de ‘Charlie Hebdo’\nPer a Sorj Chalandon aquest any ha començat de la pitjor manera: amb l’atemptat “impossible de comprendre” del dia 7 de gener contra Charlie Hebdo. Chalandon, que des del 1974 i fins al 2007 va treballar per a Libération, forma part de l’equip del setmanari satíric Le Canard Enchaîné, i era molt amic de tres de les víctimes. Encara ara, quan recorda aquell dia, la veu se li trenca i el seu discurs queda interromput pels sanglots. “El dia 7 de gener la meva filla de cinc anys havia fet un dibuix amb motiu de l’aniversari de la seva germana -recorda per telèfon des de París-. Quan va veure que a la tele només parlaven dels assassinats, va deixar de pintar i em va preguntar: «Pare, per què els han matat?» I jo li vaig respondre: «Perquè dibuixaven». La meva filla em va mirar i em va dir: «I jo, pare, puc continuar dibuixant? Hi tinc dret?» Tinc una còlera enorme contra els que han fet que la meva filla m’arribés a preguntar això”.\nChalandon ha sabut traslladar l’angúnia i la indignació que ha viscut com a reporter de guerra i corresponsal al terreny literari. Va debutar com a novel·lista el 2005 -quan tenia 53 anys- amb Le petit Bonzi, en què traslladava a la ficció el seu propi procés per superar el tartamudeig de petit. Després de Une promesse (2006) la seva narrativa va virar cap a la dimensió política amb el díptic Mi traidor (2008) i Retorn a Killybegs (2011), en què s’apropava a la complexa realitat d’Irlanda del Nord a partir de l’experiència personal d’amistat amb Denis Donaldson, que deprés d’anys de vinculació amb l’IRA i el Sinn Féin va admetre que havia sigut un agent britànic del MI5. Ara presenta nova novel·la, La quarta paret (Edicions de 1984 / Entre Ambos). Una vegada més, la pròpia vida de Chalandon nodreix la ficció.\nEl seu nou llibre arrenca a la dècada dels 70, amb dos personatges que viuen el compromís polític des de punts de vista molt diferents. Tots dos viuen a París. Un és el Georges.\nParlo d’una realitat que vaig viure en primera persona. A la dècada dels 70, igual que el Georges, jo formava part d’un moviment d’extrema esquerra maoista: volíem fer la revolució, i per això ens vam començar a armar. Igual que les Brigades Roges a Itàlia i la Fracció de l’Exèrcit Roig a Alemanya, els nostres mètodes tenien en compte la violència. Per tant, l’exercíem. L’any 1972 un dels nostres militants, Pierre Overney, va ser abatut per un guàrdia de seguretat de Renault. En aquest moment vam prendre consciència que el nostre combat podia tenir víctimes.\nAquesta militància violenta contrasta amb la de Samuel Akunis, un dels millors amics del Georges, que a la novel·la el posa en dubte en diverses ocasions.\nA l’època vaig tenir un amic grec com el Samuel. Es deia Iannis, i havia sigut torturat i empresonat al seu país, durant la Dictadura dels Coronels. Es va instal·lar a França buscant asil polític. A La quarta paret em desdoblo en els dos personatges: el Sam és la meva part lluminosa i el Georges és la meva part ombrívola. En el primer hi predomina la reflexió. En el segon hi abunden la duresa i la violència.\nEl Georges està convençut que coneix l’horror a través de la lluita, però no és fins que va al Líban l’any 1982 -una experiència que comparteix amb vostè- que no s’adona que estava equivocat. L’autèntic infern és la guerra.\nEl Georges marxa al Líban per fer realitat el somni del Sam. Per poder escriure sobre la massacre de Sabra i Xatila -que vaig viure com a reporter- havia de passar el temps: el setembre del 1982 vaig veure pobles devastats i vaig plorar la mort de dones i de criatures. Jo no volia que el Georges fos periodista com jo. Ni tampoc que fos militar. El vaig fer artista, i compartia el repte del Sam: aconseguir representar l’ Antígona de Jean Anouilh a Beirut, amb actors xiïtes, palestins, cristians, drusos i maronites.\nUn dels reptes era mantenir l’esperança del lector: muntar l’ Antígona havia de ser possible.\nLa primera entrevista que em van fer per La quarta paret va ser per al diari L’Orient-Le Jour. El periodista em va dir que quan va llegir sobre la voluntat del Sam i el Georges de representar l’ Antígona va estar punt de deixar córrer la novel·la: ho trobava inversemblant. Així i tot, com més avançava -i cada vegada el muntatge es feia més impossible- més desitjava que la utopia es fes realitat. Si el projecte fracassava, era com el Beirut del 1982.\nPer què va triar l’ Antígona de Jean Anouilh?\nA l’ Antígona de Sòfocles Déu determina el destí. En la d’Anouilh la desobediència no és de la llei divina, sinó de la llei humana. L’ Antígona d’Anouilh és molt moderna per aquest motiu, però també perquè l’autèntica resistent no és el rei Creont, sinó Antígona.\nEl llibre arriba en un moment en què el món àrab torna a bullir.\nVaig començar La quarta paret fa més de quatre anys, abans de la guerra de Síria, de l’aixecament contra Gaddafi a Líbia i de la revolució egípcia. Si no l’hagués publicat en francès el 2013, m’hauria aturat. Els lectors dirien que he fet una novel·la de periodista, i no era la meva intenció: jo pensava que estava escrivint una ficció sobre el passat... Vaig ser a la guerra del Líban, i als conflictes de Somàlia, l’Afganistan i la Guerra del Golf. També a Irlanda. La guerra et roba trossos sencers de tu mateix. La guerra viu en tu encara que en tornis. Fa onze anys, quan va néixer la meva primera filla, vaig decidir no marxar mai més, i he complert la meva paraula. Quan vaig deixar la guerra la gent lluitava per un tros de territori o per una identitat. Ara et maten per dibuixar: és horrible.


La participació del 28F ha superat lleugerament el 21% ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dilluns, 26 de juliol de 2021 22:53 h\nConsultes independentistes Última actualització Diumenge, 28 de febrer de 2010 20:57 h\nLa participació del 28F ha superat lleugerament el 21%\nSis punts per sota de la registrada el 13D · Han votat uns 60.000 catalans dels gairebé 300.000 que tenien dret a fer-ho\nUn cop tancats els col·legis electorals, la participació a les consultes sobre la independència que s'han celebrat aquest diumenge 28 de febrer a 80 municipis ha superat el 21%. Això significa, segons les dades de la Coordinadora Nacional de les Consultes, que prop de 60.000 persones de les gairebé 300.000 amb dret a vot s'han pronunciat sobre la independència del país. Aquest percentatge és sis punts per sota de la participació registrada en la primera onada de consultes del 13 de desembre, que va superar el 27%. La participació registrada fa que la coordinadora estigui satisfeta perquè es demostra que ja no cal el factor novetat perquè els catalans es mobilitzin massivament a favor de l'Estat propi.\nPer Bertran, aquesta segona onada de consultes del 28F 's'ha evidenciat que l'Estat espanyol ja no pot fer absolutament res per aturar un referèndum d'independència', com ho demostra, creuen, que les institucions catalanes ja s'hi 'impliquin' sense pors ni complexos cedint locals públics.\nLa Coordinadora no ha desgranat encara la participació a nivell territorial, però ja ha avançat que les zones amb més concurrència a les urnes es concentren en les comarques que ja es van erigir en les més mobilitzades el 13D, com és la Garrotxa, el Gironès o la Selva, amb històric tarannà catalanista que es 'visualitza' en les consultes.\n'Es comença a percebre com davant municipis i comarques amb determinades característiques es produeixen nivells participació molt semblants, cosa que demostra que la feina s'està fent molt ben feta a tot arreu', ha indicat Bertran.\nPercentatges de participació:\nLa Bisbal d'Empordà: 26,26%\nLa Llacuna: 34,83%\nLlinars del Vallès: 17,35%\nMolins de Rei: 20%\nSant Feliu de Codines: 28,87%\nSant Feliu Sasserra: 44,20%\nSant Joan les Fonts: 29,20%\nSanta Maia d'Oló: 53,73%\nLa participació en les consultes del 28-F arriba fins al 13% a les dues del migdia 28.02.2010.\n28 de febrer de 2010, 22.42 h\nNo sé perquè no es van passar aquestes consultes a l'abril, per a concentrar-les totes i tindre més temps per preparar-les. Els que volen fer una guerra de "plataformes" vs. partits estan veient quins resultats estan tenint. Sense partits no hi ha independència. En definitiva, que amb aquest ritme, allò de les consultes pot acabar com el tema de la selecció nacional, amb menys públic cada vegada i gent cremada per falses expectatives. I l'Urielet, que deixe de donar la vara, per favor!\n28 de febrer de 2010, 22.30 h\nHom ha de tenir present que el 20% de participació es sobre el total del cens\nEls percentatges dels partits que estem acostumats a veure son sobre la participació\nEs a dir un partit pot treure el 40% de vots de una participació del 70%, per tant l'hauria votat el 28% de la població\nPer ferse una idea Esquerra arriba a tenir un 15% de vots emesos a Catalunya i aixo reresenta un 10% del cens. Per tant hi ha mes vots independentistes(20% del cens) que no pas a ERC(10%del cens)\nTambé caldria v... Llegir més\n28 de febrer de 2010, 22.21 h\nL'Uriel fer autocrítica? juasjuasjuasjuas\n28 de febrer de 2010, 21.34 h\nMoltes felicitats, però s'hauria de fer autocrítica no?\nPere Sala Salamanca\n28 de febrer de 2010, 21.11 h\nMoltes felicitats a tots aquells qui han pogut votar! La independència ja és una mica més a prop!


Determinats «mascles» fan fàstic - Diari de Girona\nDeterminats «mascles» fan fàstic\nolga seco 12.01.2021 | 23:56\nDeterminats «mascles» fan fàstic Diari de Girona\nEn el nostre interior, la majoria de les vegades, se senten plomes d'ocell. Sí, les mateixes que componen metàfores i ens mostren la nostra pròpia decadència. En aparença som homes civilitzats, però la vida, servint-se de la quotidianitat, ens demostra que som simples i salvatges.\nSempre he pensat que al costat d'allò vast i ordinari hi apareixen les mancances que neixen de la falta de tacte i intel·ligència. Dit d'una altra manera, crec que el refinament s'afirma amb el coneixement i la cultura.\nFa pocs dies em vaig asseure a veure les «diversions» d'un grup de mascles. Sense delicadesa ni sensibilitat, i amb la brutalitat pujada de to, anaven parlant de les dones i reduint la conversa a una paraula: «putes». És evident que al costat del xaisme prolifera tot el pitjor i els esquemes dialèctics són molt reduïts. Ja saben que juntament amb la ignorància tot es fragmenta i es concep «d'aquella manera». Però no és sobrer dir que determinats «mascles» fan fàstic. Sí, me'ls imagino en la intimitat i es desperten en mi unes ganes de vomitar espantoses. Al costat de la paraula «puta» hi ha l'estrip brutal del masclisme... És impossible ser la complaença de les bèsties i, afortunadament, després de molts anys anul·lades, les dones ja no necessitem cap home que no ens valori i respecti. Prou van aguantar les nascudes sobre el sòl de Franco. Hi ha molts homes meravellosos, però malauradament encara queden masclistes i xais. Les dones som l'abundància que amb virtuosisme agilitza tota producció i a dia d'avui podem (gràcies a Déu) enviar a prendre pel cul a tots aquells que no ens concedeixen el nostre lloc. Dir «puta» a una dona és no considerar que la manca de respecte és la principal impulsora de moltes tragèdies. Fragmentar és destruir...\nUn alt càrrec del Govern diu que les eleccions «es poden fer» si es vol.


Amics de l'Art Romànic - IEC: d’abril 2012\n[26-04-2012] – El Sr. Sebastià Sánchez Sauleda guanyador de la 18a edició del Premi Amics de l'Art Romànic.\nL’Institut d’Estudis Catalans va lliurar, dijous 26 d’abril, els Premis Sant Jordi 2012, que integren el LXXXI Cartell de premis i de borses d’estudi de l’IEC. El Cartell d’aquesta edició el formaven trenta-sis premis i set borses d’estudi per un valor de cent cinquanta mil euros. El president de l’Institut, Salvador Giner, va ser l’encarregat d’obrir l’acte. En el seu parlament, va qualificar els premis que atorga l’IEC com «un reconeixement públic i un estímul a la feina que duen a terme els científics i humanistes». Durant la cerimònia s’ha presentat, també, el LXXXII Cartell de premis i borses d’estudi de l’IEC. Durant l’acte, el professor i periodista Marcel Mauri, guanyador del Premi IEC de Comunicació Social Joan Givanel i Mas ―que convoca la Secció de Filosofia i Ciències Socials―, va parlar en nom dels guardonats.\nLa nostra entitat va atorgar el Premi d’Amics de l’Art Romànic, instituït l’any 1993, en la seva 18a convocatòria. Es tracta d’un guardó ofert a un treball d’investigació, que en aquest torn, era per al període gòtic, per a estudiants universitaris i titulats des de l’1 de febrer de 2007. La dotació del premi és de nou-cents euros (900 €) a més del compromís de publicar el treball premiat en la revista Lambard. Estudis d’Art Medieval.\nLa ponència que va atorgar el premi estava integrada per la Dra. Francesca Español, el Dr. Joaquim Graupera i la Sra. Guadalupe Miras. El guanyador d’aquesta 18a edició va ser el Sr.Sebastià Sánchez Sauleda pel treball El santuari del Tallat: les vicissituds d’un edifici del tardogòtic català.\nRecull de premsa sobre els Premis:\nEls premiats encapçalats pel Dr. Salvador Giner, president de l'IEC.\nPublicat per Amics de l'Art Romànic, filial de l'Institut d'Estudis Catalans a 1:14


¿Pot acomiadar-se verbalment? | El Jurista\n04/01/2015 04/01/2015 0\nLa finalització de la relació laboral entre treballador i empresari pot esdevenir per diferents causes. Així, en l’article 49 de l’Estatut dels Treballadors (ET) es troba regulada l’esmentada extinció del contracte on entre altres causes, podem destacar com les més habituals, l’expiració del temps convingut, la dimissió del treballador, la voluntat del treballador fonamentada en un incompliment contractual de l’empresari, l’acomiadament del treballador o les causes objectives legalment procedents.\nÉs per això que, el gran problema amb el qual es troba el treballador quan és acomiadat de forma verbal és acreditar que s’ha produït l’acomiadament i no una extinció voluntària, i el més important, quina és la data d’efectes del mateix, per determinar el còmput de termini per poder impugnar-ho. D’aquesta manera, el Tribunal Suprem en Sentències com la del 15 de novembre de 2002, amb remissió a altres anteriors, com la de l’1 de juliol de 1996 i 3 de juliol de 2001 ens indiquen que, per apreciar l’existència de voluntat extintiva de la relació laboral per part del treballador, cal que existeixi un comportament d’aquest que de forma clara, evident i inequívoca posi de manifest aquesta voluntat.\nQuè ha de fer el treballador davant aquesta circumstància?\nL’assalariat ha d’actuar de manera immediata en contra de l’acomiadament verbal, ja que el temps corre en contra seva, no bastant el fet de la presentació de la papereta de conciliació en termini per presumir que s’ha produït l’esmentat acomiadament verbal i no és una altra la causa de l’extinció. Sobre aquest tema, podem citar Sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya de 14 de juliol de 2009.\nPer a això el més útil és remetre immediatament, a poder ser el mateix dia de l’acomiadament, un burofax a l’empresa requerint-la perquè o bé posi per escrit l’acomiadament comunicat verbalment, o bé readmeti al treballador.\nUna altra possible via d’acreditació de l’acomiadament verbal seria acudir acompanyat de testimonis al centre de treball per requerir a l’empresari que li ratifiqui l’acomiadament en la seva presència.\nSi bé, la Jurisprudència ha declarat, de forma unànime, que l’esmentat burofax és vàlid per a l’acreditació en judici de l’existència de l’acomiadament i la data de comunicació de l’acomiadament.\nAixí doncs, en la Sentencia T.S.J. Catalunya 1348/2012 de 20 de febrer, en el seu Fonament Jurídic tercer, queda clar que l’extinció del contracte de treball no s’havia produït per dimissió o abandó, mentre que es va acreditar pel treballador, en la forma que s’ha exposat en els paràgrafs precedents, l’acomiadament verbal efectuat per l’empresa.\nEn conclusió, no és adequat acomiadar a un treballador verbalment ja que l’acomiadament verbal suposa un incompliment de la forma escrita exigida per a la seva notificació. Per tant, en cas d’impugnació judicial, un acomiadament verbal té com a conseqüència la qualificació jurídica d’improcedència, la qual cosa es traduiria, de conformitat amb l’article 56 del ET, en l’obligació de l’empresari d’optar entre la readmissió del treballador o l’abonament d’una indemnització equivalent a trenta-tres dies de salari per any de servei, prorratejant-se per mesos els períodes de temps inferiors a un any, fins a un màxim de vint-i-quatre mensualitats.\nTagged: 2015 acomiadament escrit laboral pilar hernandez verbal\tShare


VIDEO ENGLISHVIDEO pink carolina panthers Jerseys FRANÇAISVIDEO CASTELLANO\nEl camí del riu és un recorregut d’uns carolina panthers Jersey 2017 dos quilòmetres que transcorre baltimore ravens Jersey logo wholesale carolina panthers Jerseys amazon pel costat de la riera de Relat i la riera baltimore ravens Jersey logo Gavarresa pink carolina panthers Jerseys des del Pont Vell fins a la font del Tomàs. Aquest recorregut permet conèixer un tram d’aquestes carolina panthers Jersey 2017 rieres molt baltimore ravens Jerseys for women proper tant físicament com sentimentalment al poble d’Avinyó.\nAquest pink carolina panthers Jerseys itinerari forma part d’un projecte de custòdia assumit pel Grup Ecologista d’Avinyó amb el suport de l’Associació Hàbitat-Projecte Rius i l’Ajuntament d’Avinyó.\nEntre els punts d’interès del recorregut destaca el Pont Vell, baltimore wholesale carolina panthers Jerseys amazon ravens Jerseys for women d’estil gòtic edificat al segle XIV , malmès per un terratrèmol el 1783 i reconstruït baltimore ravens Jerseys for women posteriorment el 1815. Per aquest pont, hi passen el camí ral que en carolina panthers Jerseys amazon l’època medieval era el principal accés a la carolina panthers Jersey 2017 vila i el camí carolina panthers Jerseys amazon ramader, una antiga concessió reial de dret de baltimore ravens Jerseys wholesale pas per als ramats transhumants.\nLa resclosa youth carolina panthers Jerseys és un altre punt que destaca pel youth carolina panthers Jerseys seu interès, ja que és aquí on neix un canal d’aigua utilitzat per regar els “Horts del baltimore ravens Jerseys wholesale Molí”, una football players chicago bears Jerseys amplia extensió youth chicago bears Jersey de terreny ocupada per horts que són regats i menats per gent d’Avinyó que els cheap custom chicago bears Jerseys explota en règim de lloguer. La conducció d’aigua també wholesale carolina panthers Jerseys amazon havia servit per fer funcionar el molí de Cal Verdaguer, un antic molí fariner, actualment en desús, que es troba situat al costat de la riera Gavarresa, no gaire lluny del nucli urbà d’Avinyó. La seva construcció, de notable infraestructura, data de principis del segle XVIII i rep carolina panthers Jerseys amazon l’aigua a través d’un canal procedent d’una resclosa erigida a la mateixa riera uns 400 metres aigües amunt. chicago bears Jerseys for sale Si seguim el camí,i creuem les passeres col•locades per poder realitzar tot baltimore ravens Jerseys wholesale el recorregut pel costat de la riera, ens porta al final del camí, youth carolina panthers Jerseys al pla de la chicago bears Jerseys for kids font del Tomàs, una de les fonts amb més tradició d’Avinyó acondicionada l’any 1931.


La Flama del Canigó encén Sant Joan | NacióRipollès\nLa Flama del Canigó encén Sant Joan\nper Redacció , 23 de juny de 2011 a les 18:00 |\nLa Flama del Canigó a coll d'Ares aquesta tarda. Foto: Adrià Costa\nEl Ripollès es prepara per celebrar una de les nits més esperades de l'any. La nit de Sant Joan, la nit del foc i la màgia, es viurà en almenys 17 dels 19 municipis. Unes revetlles protagonitzades per les fogueres enceses per la Flama del Canigó. La Flama ha arribat a les quatre a coll d'Ares i des d'allà es distribuirà arreu dels Països Catalans. A la comarca es fan actes de rebuda en nou municipis.\nLes principals novetats d'enguany són el retorn de la Nit del Foc dels Diables de Ripoll a la font del Tòtil. També hi haurà fogueres al barri de l'Estació, al passeig del Mestre Guich i al barri de Caselles. A Ribes, per la seva banda, la Comi s'estrena organitzant la Nit del Clavell Groc amb les dones d'aigua com a protagonistes. A Sant Joan i Campdevànol les bruixes seran protagonistes mentre que a Camprodon la foguera i el castell de focs serviran com a colofó -tot i que encara queden actes per divendres- de la Festa Major.\nColl d'Ares, punt central de la flama\nEl coll d'Ares, partió entre el Ripollès i el Vallespir, ha estat de nou el punt central des d'on les columnes han partit cap a les diverses comarques del país. La majoria han sortit després de l'acte que s'ha fet a les quatre de la tarda dominat per una intensa boira que ha cobert el paisatge.\nRebuda de la Flama del Canigó a Camprodon. Foto: Arnau Birba\nAgenda d'actes de la revetlla de Sant Joan\nLa Flama del Canigó a coll d'Ares aquesta tarda. Foto: Arnau Birba\nCultura i mitjans, Sant Joan, Flama del Canigó


petits escrits: El Dia de la Independència\nTranquils, la cosa no va sobre la cèlebre consulta popular celebrada a Catalunya, ni pretenc fer l'enèssima reflexió sobre el tema. Una cosa similar comentava l'altre dia Josep en un article del seu blog (Descans: el blog d'un home que descansa). Tota una troballa, tant el blog com l'article, impregnats d'un sentit de l'humor genial. En l'entrada sobre la independència es preguntava Joan sobre quina hauria de ser la data festiva anual per a commemorar la memorable fita. Hi ha propostes per a tots els gustos, i per a partir-se.\nEl cas és que, per associació d'idees, o de títols, l'entrada em va dur a pensar en una gran novela que vaig llegir fa uns anys, i que porta un títol molt poc original: El dia de la independència (Independence Day, de Richard Ford, publicada en 1995). D'entrada, el títol no ajuda. El lector es pot esperar qualsevol cosa, però el que jo em vaig trobar al llegir-la és una obra mestra de la literatura del segle XX. Així de simple. Com sol passar en les grans obres narratives, l'argument és el de menys: l'acció transcorre durant quatre dies (al voltant del Dia de la Independència, el quatre de juliol) en una ciutat nord-americana qualsevol, i el protagonista és un home de mitjana edat anomenat Frank Bascombe que porta una vida més o menys ordinària. El nom ens du ja a arrels faulknerianes, i és que anys després de llegir la novela he descobert el fil que la conecta amb l'estil de l'autor de The Sound and the Fury, un descobriment recent per a mi. Doncs bé, jugant amb elements argumentals tan mínims, Richard Ford em va deixar bocabadat. Llegia pàgina darrere pàgina amb certa sensació de '¿Com és possible que es puga escriure tan bé? ¿Com es pot tenir tal capacitat per a narrar una història i desenvolpuar uns personatges?', una sensació que segur que tothom ha tingut alguna vegada. A mi em va passar, per exemple, llegint alguns relats de Clarice Lispector (del seu volum Lligams de família) o quan em vaig decidir, per fi, a llegir la novela Amerika, de Franz Kafka. Enlluernament davant de la capacitat quasi màgica de trenar una història, enveja per saber que difícilment un pot arribar a tenir eixa habilitat.\nPosted by Tadeus el 21.12.09\nEtiquetes: blogs, literatura, ressenyes de llibres\nMe l'apunte. Crec que es tracta del tipus de lectura que m'agrada.\n21 de desembre de 2009 a les 10:51\nTenint arrels faulknerianes (crec que ja sap de la meua debilitat per este escriptor) i produint sensacions semblants a les què, per exemple, Kafka és capaç de generar, este llibre se'm presenta com una lectura quasi imprescindible.\nPer cert, no se si ho recordarà però fa mes de quinze anys va ser vosté el que em va arengar a introduir-me en l'univers kafkià. Eixe mateix any em vaig llegir d'una tirada "El Castell" i "El Procés", i alguna cosa va canviar en la meua percepció de la literatura des de llavors.\n21 de desembre de 2009 a les 12:16\nGràcies pels comentaris. Espere que els agrade el llibre. Per a ser exactes, cal dir que es tracta, en realitat, d'una trilogia, centrada tota ella en el mateix personatge (Frank Bascombe). "Independence Day" seria el segon en la sèrie, que comença amb "The Sportswriter". El tercer és "The Lay of the Land", que encara no he llegit (el tinc en la prestatgeris, esperant el seu moment). Sí que m'he llegit la primera, "The Sportswriter", que és una bona novela, però preferisc recomanar directament "Independence Day".\n21 de desembre de 2009 a les 13:03\n24 de desembre de 2009 a les 17:52\nTadeus, prendré nota i faré per llegir el llibre, té molt bona pinta. Coincidisc amb vosté que és un plaer (i fa una mica d'enveja per l'habilitat de l'escriptor) llegir un relat que sembla fet amb senzillesa.\nLlegint el seu comentari m'he enrecordat d'un llibre de William Saroyan titulat "La comedia humana" (publicat per Acantilado) que em va descobrir un autor molt interessant.\n24 de desembre de 2009 a les 18:02


Dimecres, 27 d'Octubre de 2021 10:54\nEl Consell de Formentera, a través de l'àrea de Comerç, informa que aquesta setmana s'estan portant a terme a l'illa els exàmens per obtenir les cartes d'artesania. En total, són set els aspirants dels oficis de joieria, bijuteria, passamaneria, fusteria i decoració d'objectes, i un altre s'examina per obtenir el títol de Mestre Artesà en joieria. L'última vegada que es va celebrar aquest examen va ser el 2017.\nLa presidenta i consellera de Comerç, Ana Juan, ha desitjat sort als examinands i ha destacat el fet que vuit artesans participin en la convocatòria "demostra el seu interès per formar-se i créixer en aquest ofici, a més del bon estat de salut de la nostra artesania". També ha assenyalat Ana Juan que "els mercats artesans formen part de la nostra identitat, són un gran valor turístic i una petita indústria local que hem de cuidar".\nExamen i coneixements\nUna representació de la ponència tècnica d'artesania formada per tècnics del Consell i mestres artesans passa per cadascun dels tallers de les persones que han sol·licitat la carta. En aquests tallers cada examinand ha de realitzar el producte pel qual es vol especialitzar, mentre els membres del tribunal observen els mètodes de treball i fan preguntes pràctiques sobre la tècnica i el procés d'elaboració.\nLa visita té una durada d'uns 20-25 minuts aproximadament i les persones aspirants han de tenir coneixements dels temaris base, depenent de si s’opta al títol d'artesà o de mestre artesà, com ara nocions bàsiques de l'ofici artesà, eines, utillatge i maquinària propis de l'ofici, origen dels materials utilitzats, procés preparació, manipulació, elaboració i acabat, o seguretat i higiene propis de l'ofici, entre altres.\nPer fer l'examen de la carta d'artesà s'exigeix un mínim d'un any d'experiència laboral al sector de l'ofici, i per obtenir la carta de mestre artesà s'exigeixen deu anys. Els oficis a què opten els examinands han d'estar compresos al ROA (Repertori d'Oficis Artesans) del Consell de Formentera. En l'actualitat, a Formentera hi ha prop de seixanta artesans amb carta, deu mestres artesans i quatre mestres artesans honorífics.


Malú en concert | Smore Newsletters\nFollow Paula Melendez\nContact Paula Melendez\nMalú esta en la gira on presenta el seu millor disc ''Guerra Fría '' on hi han unes cançons impressionants. La seva gran gira acaba a Reus. Es una oportunitat única. No t'ho perdis!!!\n- Entrada: 25 euros\n- Entrada+fotografia: 27 euros\n- Entrada+ fotografia + 2 consumicions : 30 euros\nlocal·litzacció DEL CONCERT\nSaturday, Jun 15th, 11pm\n12.Ni un segundo (versió piano i veu)\n13.Y ahora vete\nMaría Lucía Sánchez Benítez, coneguda artísticament com Malú ,és una cantant i ocasionalment actriu espanyola.\nEl 2010, l'àlbum Guerra freda va aconseguir debutar en el primer lloc de la llista d'èxits d'Espanya, sent el primer núm. º 1 en vendes d'àlbums de la seva carrera musical. Malú ha desenvolupat una de les carreres més sòlides i respectades de la música a Espanya amb més de 2 milions de còpies venudes, deu discos publicats, 19 discos de Platí i nombrosos reconeixements entre ells la nominació als Grammy Llatins 2011 en la categoria de "Millor Àlbum Vocal Pop Femení ".\nPertanyent a una família d'artistes, Malú va néixer envoltada de talent, art i música. És neboda del cèlebre guitarrista Paco de Lucía i filla del cantaor Pepe de Lucía, a causa d'això va créixer tenint al flamenc molt present a casa.\nVa començar la seva carrera als 15 anys, tenint com a objectiu principal evitar les classes del col · legi, sense tenir grans expectatives amb el món de la música. Actualment Malú porta 15 anys en el món de la música, amb més de deu discos llançats al mercat.\nrespecteu el torn de silenci!\nsigueu respectuosos mentre l'artista esta a l'escenari i al sortir amb els veïns de la zona propera al lloc de l'esdeveniment, gràcies!\nConnect with Paula Melendez


Més de 400 persones participaran a l’Open Alpcross El Vendrell\nL’onzena edició de la prova de BTT tindrà lloc el proper diumenge 6 de març\nEl Vendrell acollirà el proper diumenge 6 de març la XI edició de l’Open Alpcross El Vendrell, una prova de BTT organitzada pel Club BTT Open Natura amb la col·laboració del Club Ciclista Vendrell Team, encarregat de gestionar el circuit. La prova, que ja compta amb 400 inscrits, s’iniciarà, a les 09.00h, des de l’avinguda Camp d’Esports.\nL’Open Alpcross El Vendrell compta amb tres circuits de diferent dificultat per tal de captar “el màxim nombre i tipus de participants possibles”, tal i com ha afirmat Jordi Calsina, el màxim responsable d’aquest tour. El circuit curt consta de 22 km i 400 metres de desnivell i està dirigit a aquelles persones que s’inicien en la BTT i a les famílies. Per altra banda, els participants també poden realitzar el circuit mig, de 43 km i 962 metres de desnivell, i el circuit llarg, de 62 km de recorregut i 1.180 metres de desnivell.\nCom cada any, el Club Ciclista Vendrell Team s’encarrega de buscar nous corriols i camins per on realitzar els diferents circuits d’aquesta prova. Enguany, tal i com ha afirmat el tresorer del club vendrellenc, Joan Pascual, el recorregut llarg comptarà amb una pujada molt dura i inèdita, a més de passar per nous corriols no practicables fins al moment en BTT. “Hem aconseguit obrir nous corriols per connectar dues parts de circuits que ja coneixíem i que ens portaran des d’El Vendrell per la zona de Miralba fins Albinyana, i des d’allà anirem fins a Bonastre, continuarem per la zona de Roda de Barà i tornarem al Vendrell”, ha explicat Pascual. El membre del club vendrellenc ha convidat a tothom a provar algun dels tres circuits, ja que la zona del Vendrell “és molt interessant per la pràctica de BTT”.\nPer altra banda, Jordi Calsina ha destacat la gran participació amb la que compta l’Open Alpcross El Vendrell: “Cada vegada més gent vol conèixer aquesta zona amb BTT, ja que també és una manera de fer turisme de muntanya amb uns paisatges molt macos”. Aquells que s’animin a participar en aquesta prova i encara no s’hagin inscrit poden fer-ho al web www.opennatura.com o a la botiga Big Bikers del Vendrell. El preu és de 16 euros pels federats i 18 euros pels no federats o 15 euros pels socis federats i 17 euros pels socis no federats. Els menors de 14 anys disposen d’un descompte de 3 euros. El preu de la inscripció inclou avituallaments, dutxes, beguda i una botifarrada en acabar.\nL’Open Alpcross Extrem, novetat d’enguany\nEl Club BTT Open Natura també organitza l’Open Alpcross Extrem, una nova prova d’enguany que tindrà lloc el 3 de juliol i que aglutina diversos trams dels quatre municipis on es realitza l’Open Alpcross: Sant Vicenç dels Horts, Sant Sadurní d’Anoia, El Vendrell i El Catllar. Aquest serà un circuit de 125 km, tot per muntanya, que constitueix “tot un repte” per aquells practicants de la BTT que encara volen “més guerra”, tal i com ha afirmat Calsina. Els participants realitzaran un tram del circuit per la zona del Vendrell i passaran pel mig de la vil·la, on hi haurà un avituallament d’amanida de pasta.\nLa regidora de Turisme del Vendrell, Eva M. Serramià, ha volgut incidir en la importància que li dóna al cicloturisme i al turisme de muntanya, ja que aposta per onzena vegada per aquesta activitat. “Estem contents no només de poder acollir la XI edició de l’Open Alpcross El Vendrell, sinó de ser una part important d’aquesta nova prova més extrema”, ha conclòs Serramià.\nPresentació de l'XI Open Alprcross El Vendrell. ELISABET SOLER.


Sobre nosaltres - tresxics\nHola! Encantada que estiguis aquí.\nSóc Susana, mare de tres fills.\nAmb el naixement de la meva tercera filla i vivint en un petit pis, vaig tenir la necessitat d’ordenar i organitzar bé l’espai, així va néixer el primer penjador tresxics.\nLa nostra missió: Organitzar l’espai familiar i sobre tot l’espai dels nens de manera minimalista, neutra i gairebé com un joc. Per donar-los espai físic per crear, imaginar, ballar, jugar … I espai de temps per crear moments per estar junts.\nAixí va néixer tresxics una marca familiar que pretén ajudar a crear aquests moments, amb peces funcionals, boniques i duradores. La nostra línia de productes ha crescut des dels nostres inicis, però seguim creant espais per a la família.\nLes nostres creacions van des penjadors de paret, prestatges, o petits elements decoratius … tots ells demostren que el que és funcional pot ser bonic i creatiu i que menys pot ser més o que un objecte quotidià pot despertar un somriure cada dia.\nTots els productes dissenyats i fabricats a Barcelona\nSom una família que sempre s’ha preocupat pel que fem i per com ho fem. Els nostres proveïdors són locals i realitzem les nostres peces en tallers de la nostra regió amb els quals mantenim una relació molt estreta per poder supervisar tot el procés dels diferents acabats dels nostres productes.\nEn la manipulació i l’envàs treballem amb una sèrie d’entitats socials que cooperen per crear oportunitats de treball, participació social i millorar la vida de les persones amb discapacitats o en risc d’exclusió social.\nVés al procés


MARGE GROS: CRÒNICA DE LA RUTA AL CASTELL D'AL-AZRAQ I AL POBLAT IBÈRIC DEL XARPOLAR\nCRÒNICA DE LA RUTA AL CASTELL D'AL-AZRAQ I AL POBLAT IBÈRIC DEL XARPOLAR\nBenissili, 13 de març de 2016\nCol·lapsàrem involuntàriament Benissili. Passejàrem entre terres d'ibers, musulmans, cristians i mallorquins; ens sorprenguérem escoltant la rocambolesca vida d'Stefan Gregor Riter, aquell suposat nazi que va habitar aquest paratge de ponent de la Vall de Gallinera. Ens emocionàrem en contemplar un paisatge feréstec, dur, com la vida dels seus habitants.\nAmb batí i un retingut badallar ens va rebre Benissili a les 9 del matí. Inconscientment havíem organitzat un lleu rebombori mentre estacionàvem els cotxes a l'entrada d'aquest poble situat a l'ocàs de la Vall de Gallinera. No es va enfadar, més bé el contrari. Educadament ens va obrir les portes perquè visitàrem sa casa, petita, però ben polida. Entre carrers estrets, quasi verges de vehicles, ens dirigírem a l'escola. Una escola sense xicalla.\nUn diminut jardí, bonic, indicava la fi del poble i l'inici d'un petit camí envoltat d'altives oliveres i de cirerers que ens afalagaven amb les primeres flors, avançament d'una fructífera collita. Els bancals es trobaven acuradament treballats.\nMolt prompte el senderol es convertí en un camí alquitranat que menava a la carretera Cocentaina-Dénia. La travessàrem amb precaució i ens agrupàrem a la Casilla. Reprenguérem la marxa acompanyats d'un sol poderós envoltat d'una tènue boirina per un camí que, de tant en tant, s'inclinava bruscament.\nL'ascensió, feixuga, es veia compensada per la visió de la Foradada, vestida de festa per celebrar el seua dia, el jorn en què el sol l'estimaria íntimament. Les primeres muralles del castell començaven a albirar-se, llunyanes, mentre realitzàvem els darrers esforços per aplegar a la fi del pesat caminal, al costat d'un bancal barrat per una porta de ferro que guardava zelosament una bona garbera de llenya perfectament ordenada.\nAgafàrem una senda que s'amagava entre esvelts pins per l'ombria de la serra Foradada entre unes parets, ara verticals, ara formant capricioses cavitats, que delimitaven el viarany. El sòl estava mullat per la pluja dels dies anteriors. Olor a terra humida, sentor de vegetació perfumada. El nostre caminar era hàbil, fins i tot elegant per aquesta sendera quasi plana. Sense regalimar cap gota de suor, avançàvem animosament envers el castell d'Al-Azraq contemplant com la Vall de Gallinera s'obria amorosament cap a la vall de Pego, cap a la Mediterrània.\nAbsorts amb tan grata vista, els nostres ulls foren incapaços de percebre la silueta difuminada d'una figura amb gavardina negra, pantalons de pana i botes militars que, quasi levitant, ascendia desesperadament, com si algú el perseguira. Atordits per tan magne espectacle, les nostres retines foren incompetents per observar com entrava en una caseta, verdosa, situada en la mateixa muralla de la fortalesa amb cara de pànic.\nUns majestuosos ocells negres que no vam poder identificar ens despertaren del nostre estat d'embadaliment. Ara la sendera es convertia en una ziga-zaga impressionant, empinada, dura. Les nostres cames ho notaren, advertiren la consistència de la pujada. En passar pel forn de calç la transpiració era ben patent, però teníem a un tro d'escopeta el primer objectiu de la ruta.\nEn aplegar dalt respiràrem profundament i observàrem la celòquia, l'albacar, l'aljub... i una estranya caseta pintada amb un color verdós.\nSentírem un sobtat dolor d'estómac. Potser era fam. Esmorzàrem espargits pel castell, gaudint dels agradables rajos del sol.\nSatisfet l'apetit, decidírem commemorar la gesta brindant amb mistela i immortalitzant l'ocasió.\nFou després quan ens assabentàrem que aquest castell fou l'alberg major del cabdill andalusí que plantà cara a Jaume I. Coneguérem històries de pactes; de renúncies, traïcions i rebel·lions. De la vida i la mort d'Al-Azraq, de l'òbit d'un poble i el naixement d'un altre.\nMiràrem el cel. Núvols esporàdics intentaven silenciar el sol. Observàrem el Xarpolar i determinàrem anar a la recerca dels nostres orígens. Tanmateix, quan intentàrem donar les primeres passes, recordàrem aquella caseta de color verdós que havíem contemplat en pujar al castell. Fou aleshores quan evocàrem la història d'un personatge sinistre que habità aquestes contrades no feia massa anys. Aquell home estrany, sempre vestit amb gavardina negra, pantalons de pana i botes militars, que caminava amb el cap cot i amb les mans entrellaçades per l'esquena. Aquell home que caminava encorbat per no poder suportar l'enorme càrrega de remordiments que portava a les seues espatles. Un desconegut raig ens va enlluernar i veiérem, durant unes mil·lèsimes de segon, fum que sortia d'unes gegantines xemeneies. Presenciàrem éssers humans consumits pel foc en un infern terrenal. Camps de concentracions, destrucció. Lucidesa i follia.\nQuan recuperàrem la visió, prosseguírem la marxa. Passàrem per la vora del mític pouet de Muhàmmad Abu-Abd-Al·lah ibn Hudhayl as-Saghir i remuntant marges d'un espectacular amfiteatre de bancals treballats en temps pretèrits. Estàvem cansats però no podíem deturar-nos. Concentrats en administrar les últimes gotes d'energia que ens quedàvem, no vam poder percebre com uns ulls terrorífics ens miraven des de la muralla del castell.\nExtenuats aplegàrem a l'alt del Xarpolar. Restes de muralles i cases; ceràmica esmicolada que cobria part de l'antic poblat ibèric des d'on gaudírem d'una vista reservada sols als elegits: el Montcabrer, el Benicadell, el Gelibre, el Montdúver, la Serrella... perfecta escenografia per a un llibre de cavalleries.\nPassejàrem en silenci per aquell món desaparegut intentant escarbar en el nostre passat. Moments d'aïllament, instants de comunió amb els ancestres.\nIniciàrem el descens ràpidament, castigant inclementment els genolls. Creuàrem l'amfiteatre verd que contrastava bellament amb el color gris de la muntanya. En aplegar al castell observàrem de nou aquells dos ocells negres que ens vigilaven. Continuàvem sense identificar-los. Ni ho intentàrem, ja que passàrem de pressa, perseguits per una paüra invisible.\nMolt prompte entràrem de nou a Benissili. Les portes continuaven obertes. Pujàrem als cotxes amb una estranya sensació i ens dirigírem a Benissivà.\nEl poble era una festa. El mercat de la Foradà estava a punt de finir. Malgrat tot, tinguérem temps de visitar les paradetes d'aquells camperols que entenen el conreu de la terra com un acte d'amor.\nDesprés de dinar, marxàrem cap al desaparegut convent de Benitaia,\nEl sol començava a acaronar la Foradada, preludi de la consumació\ndel seu matrimoni.\nUnknown 17 de març de 2016 a les 22:45\nGràcies per fer-nos reviure el día d'una forma tan poètica i bonica\nmargegros 18 de març de 2016 a les 12:12\nGràcies. Les rutes les fan màgiques el paisatge i la vostra companyia.\nJesus Eduard Alonso i López 18 de març de 2016 a les 0:14\nUna narració gairebé èpica!\nmargegros 18 de març de 2016 a les 12:16\nÈpic és el paratge i les històries que suren per la seua pell. Moltes gràcies Jesús!!!