recerca cultura voluntariat educació universitat art treball Treballar a l'estranger ocupació L'Hospitalet de Llobregat Idiomes Estudiar a l'estranger estiu ofertes de treball a l'estranger estudiants formació lloguer Santa Coloma de Gramenet ofertes de treball casal estranger emprenedoria habitatge premis concurs beques Voluntariat a l'estranger pràctiques formació ocupacional participar feina tallers mobilitat europea pràctiques a l'estranger europa Badalona solidaritat cursos cooperació ajuts\nTags: Immigració, Voluntariat a l'estranger, art, medi ambient, sostenibilitat\nTemàtica activitat del calendari: Permacultura, SVE, circ, migracions, sostenibilitat, voluntariat a l'estranger, voluntariat i pau\nDel dimecres 28 de novembre de 2018 al divendres 30 de novembre de 2018\nSCI Suïssa cerca voluntàries per a diferents projectes a Suïssa. Envia la teva aplicació abans del 30 de novembre!\nPots triar entre projectes de llarga durada de diferents temàtiques a Suïssa: sostenibilitat, permacultura, circ, migracions, voluntariat i pau:\n1) Eco-poble Sennrüti a Degersheim, Suïssa (4 personas voluntàrias durant 12 mesos,a partir de març): L'Eco-poble de Degersheim, un projecte integral de la comunitat que promou la vida sostenible, oferirà a 4 voluntaris/àries la possibilitat de participar en jardineria orgànica, guarderia, treballs de cuina, gestió d'esdeveniments, relacions públiques i construcció o rehabilitació ecològica. Els voluntaris seran encoratjats i recolzats en el desenvolupament de les seves pròpies idees, iniciatives i treball independent. L'objectiu és aprendre com i on poden contribuir a tots els aspectes de la vida comunitària. L'àrea comunitària Eco-Village es troba a prop d'un petit poble del cantó St.Gallen en un entorn rural.\n2) Circ Lollyop a Lüen, Suïssa (1 voluntari/ària durant 6 mesos, a partir de març): El Circ Lollypop de Lüen és un circ viatger ben establert que treballa amb nens i joves amb l'objectiu d'animar els joves a desenvolupar la seva pròpia cultura juvenil ia adquirir més consciència. Un voluntari viatjarà amb el circ a Suïssa des de març fins a agost i realitzarà parades a moltes escoles de diversos cantons. Al final del SVE, el voluntari pot fins i tot tenir l'oportunitat d'acompanyar el circ a un país d'Europa de l'Est durant el mes de setembre (principalment amb minories daquest país), però aquest mes no serà part del SVE i s'organitzarà de forma independent entre el voluntari i el circ. Les tasques del circ varien des de la configuració de la carpa per animar els nens i ajudar-los amb totes les tasques relacionades amb el circ durant 6 mesos.\n3) Centres d'asil a Valais, Suïssa (3 persones voluntàries durant 12 mesos a partir de març): L'Oficina d'Asil del cantó de Valais proporciona diversos centres a la regió, on viuen els sol·licitants d'asil, treballen i obtenen educació durant el temps que esperen la resolució per obtenir un permís d'estada. L'Oficina d'Asil acollirà 3 voluntaris/àries que treballaran a "RADOS" el centre de refugiats menors no acompanyats a Sion. Una de les tasques dels dos centres serà ajudar a acompanyar els refugiats a les cites (és a dir, amb el metge/administracions), ajudar amb la cura de nens, donar suport a alguns treballs administratius i organitzar esdeveniments per als refugiats.\n4) Center of Unity Schweibenalp, Brienz, Suïssa (1 voluntari/ària durant 12 mesos a partir de març): El Centre ofereix l'oportunitat d'experimentar la convivència, la construcció comunitària, la convivència entre nosaltres i la natura, així com la realització d'un negoci de seminaris conjuntament. La persona voluntària treballarà en les diferents àrees possibles: jardí de permacultura (herbes, vegetals, viver, llavors jardí); les tasques domèstiques, la cuina, el manteniment, i també se us animarà a tenir el vostre propi projecte.\nSi estàs interessat/ada envia el teu currículum i carta de motivació en anglès a longterm@sci-cat.org abans del 30 de novembre!\nEtiquetes: art, Immigració, medi ambient, sostenibilitat, Voluntariat a l'estranger


Sí al futur: les dones al Barça - Víctor Font - Sí al Futur\nSí al futur: les dones al Barça\nAmb motiu de la presentació de les tres noves conselleres, el projecte que lidera Víctor Font ha organitzat Sí al futur: les dones al Barça, una taula rodona per analitzar la poca presència de dones als alts càrrecs esportius i el seu rol en tots els estaments.\nDavant les restriccions sanitàries, l’acte es podrà seguir per part de tothom que ho desitgi, en streaming a través de Youtube i comptarà amb la participació de Carlota Pi, fundadora i presidenta d’Holaluz; Joana Barbany, directora general de Societat Digital del Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública de la Generalitat de Catalunya i Consellera de Sí al futur; Carles Combarros, exdirector del Centre d’Alt Rendiment (CAR) de Sant Cugat del Vallès i membre de la Comissió d’Esports de la Cambra de Barcelona, i Carlota Planas, representant de futbolistes i fundadora d’UNIK Sports Management.\nA més, Amaia Gorostiza, presidenta de la SD Eibar i única dona presidenta d’un club de futbol de primera divisió, i Natalia Arroyo, entrenadora de la Reial Societat Femení, hi intervindran de manera virtual. Entre el públic hi haurà Mª Antònia Milà, històrica presidenta de la Penya Blaugrana de Sant Boi de Llobregat, que també hi participarà. La periodista Gemma Soler serà l’encarregada de moderar la taula rodona.\nLa primera part de l’acte consistirà en una taula rodona i començarà a les 19.30h. A la segona part, Víctor Font presentarà les tres noves conselleres de Sí al futur i s’explicaran els plans d’actuació del projecte sobre la normalització del paper de la dona al Barça.


Jordi Benplantat: DISCURS D'EN CARRETERO 11-S\nBon dia, amics, companys, compatriotes!\nÉs ben cert que tenim història, que tenim referents, que tenim herois, que tenim màrtirs! Ens ho han volgut segrestar tot: els nostres mites, la nostra memòria, la nostra història. Vincles fonamentals en la consciència de tot poble.\nJa les societats humanes ancestrals necessitaven compartir mites i llegendes per a aconseguir la sensació de pertinença al grup, la força i la recerca del seu propi destí comú.\nEn el passat als catalans ens ho han volgut prendre perquè no fóssim capaços d'aconseguir la cohesió nacional, però no ho se’n han ensortit. Avui la degradant opressió contra el nostre poble també vol prendre’ns l'assumpció dels nostres reptes col·lectius.\nHem de segar aquestes cadenes que ens volen anorrear com a poble, i hem de tenir molt clar que només depèn de nosaltres.\nNo depèn de les febleses dels nostres adversaris, sinó de la nostra força i de la nostra gosadia, Força i gosadia que estem obligats a tenir si som responsables amb els nostres objectius com a poble i els perseguim sense treva ni descans.\nHem de fixar ben bé el full de ruta, l'estratègia i, amb voluntat de ferro, no defallir fins a aconseguir el nostre destí.\nHem de deixar enrere la submissió, la por, la mediocritat, la resignació, la misèria i hem de fer nostres el valor, l'excel·lència, la il·lusió, l'autoestima, les ganes de guanyar.\nCal fortalesa i valentia, sense por a perdre, perquè només el temor pot ser la nostra gran derrota. Hem d’estar segurs que guanyarem, tenim tots els atributs per aconseguir-ho, Catalunya no té l’estigma perpetu de la derrota. No hem de tenir por de caure, perquè, si és dona el cas, ens aixecarem amb més força.\nNomés hem de tenir por a la por!!!\nTenim un objectiu, com diu l'Heribert Barrera, urgent i indeclinable: la independència del nostre País. Volem la Catalunya lliure, rica i plena, en el concert de les Nacions lliures, volem l'Estat de Catalunya, un estat democràtic, un estat de benestar, un estat just, d'igualtat d'oportunitats per a tots els ciutadans, un Estat orgullós de les seves fites i de les seves glòries, un Estat que defensi la seva llengua, la seva cultura, el seu territori, un Estat que defensi els seus ciutadans i els seus interessos, obert al món, solidari, aleshores estarà lliure de ser espoliat.\nUn Estat on hi càpiga tothom que respecti els valors universals de llibertat, igualtat, democràcia i respecte als drets humans. En definitiva els valors del republicanisme més nostrat.\nReagrupament té l’objectiu de fer de Catalunya un País de referència, i aquest només es pot assolir començant per establir unes regles del joc polític com les dels millors: les dels països occidentals amb democràcies de llarga vida i sòlida trajectòria.\nNo pot ser que el País que va tenir el primer Parlament s'assembli cada cop més a les democràcies llatinoamericanes i les seves pràctiques polítiques comportin la desafecció massiva de la ciutadania.\nHem de ser capaços de bastir un País amb una llei electoral que es fonamenti en la relació directa elector--diputat. En el petit districte electoral on el diputat ha de retre comptes cada dia als electors, tant si l’han votat com si no, i rebre’n els seus suggeriments i reclamacions.\nHem de fer un País amb unes normes que obliguin a la màxima transparència en els afers públics, on els recursos públics i el seu destí siguin a l'abast fàcil de tota la ciutadania, on l'austeritat en el comportament dels càrrecs públics sigui una marca del nou estat català, amb límit de mandats. En definitiva, un País de ciutadans lliures i no un País de ciutadans captius d'un sistema pensat i fet per a la perpetuació d'una casta política exclusiva.\nEl camí és senzill, no és fàcil, cal fer política per a canviar la política, cal fer un acte de sobirania, no a la porta del Parlament, sinó dins el Parlament, cal aconseguir una majoria que proclami, de manera unilateral, la independència de Catalunya al nostre Parlament.\nAquest és el segon gran repte d’aquells que ens estem reagrupant. En l’elecció dels nostres representants al Parlament disposem del dret a decidir, cal que siguem ben conscients d’aquesta capacitat i actuem amb responsabilitat de país.\nAquest és el nostre full de ruta, aquest és el nostre camí, aquest és el nostre destí, Catalunya estat lliure.\nNecessitem la suma de tots els esforços, voluntats i capacitats, en aquest projecte no hi sobra ningú, tothom hi és benvingut, tothom és necessari, la nostra voluntat decidida és que la candidatura electoral independentista sigui el més àmplia possible i reculli totes les sensibilitats possibles del nostre País.\nEstem ben decidits que l'any 2010 sigui l'any de l'arribada amb força de les persones que no posaran per davant de la sobirania de Catalunya cap altra consideració, que no es deixaran enlluernar pels cants de sirena de la gestió de les misèries de la comunitat autònoma, que posarà tot el seu saber a disposició de la ciutadania.\nNosaltres hi volem a tothom, però no esperarem a ningú! No ens fa por perdre, per què només veiem la victòria.\nAvui, aquí, retrem homenatge al general Josep Moragues, un militar català, que va ser esquarterat, decapitat per defensar Catalunya, la seva Pàtria. El seu cap penjà 12 anys en una gàbia per a escarni i escarment. Aquest màrtir no pot ser oblidat ni menystingut, el seu sacrifici l'hem de dur present en la nostra lluita.\nEn aquest lloc, on l'escarni, com deia, va durar 12 anys, ens hem de conjurar per treballar sense defalliment per la llibertat de Catalunya.\nSegur que som l'únic poble que celebra la seva festa nacional commemorant la seva gran desfeta militar, la seva gran derrota.\nLluitarem per què, ben aviat, la Diada Nacional commemori el dia de la nostra victòria, el dia del nostre alliberament nacional.\nSi ho fem així, guanyarem!!!\na les 9:42 a. m.


Lo Racó del Mar: Avui coneixerem les rissagues o seixes que es donen al Delta de l'Ebre!\nAvui coneixerem les rissagues o seixes que es donen al Delta de l'Ebre!\nAl programa d'ahir dimarts 31 de gener podrem escoltar novetats marines de proximitat com e cas de l'Ametlla de Mar, i també podrem aprofundir en fenòmens físics marins com són les seixes o rissagues que es donen al Delta de l'Ebre. Escolteu-lo aquí!\n- El Ple de l’Ametlla de Mar rebutja el parc eòlic marí. El passat 13 de gener, el Ple de l’Ajuntament de l’Ametlla de Mar va rebutjar el projecte Zéfir, consistent en la instal·lació d’un centre d’experimentació i proves de tecnologia de generació d’energia eòlica davant la costa calera. A més, e 16 de gener van aprovar una moció de rebuig.\nTots els grups polítics del consistori han elaborat conjuntament una proposta d’al·legacions al projecte Segons Andreu Martí, alcalde del municipi, "estem bàsicament en contra d'aquest projecte perquè creiem que la instal·lació d'aquests generadors tant a prop de la costa té un gran impacte visual i paisatgístic, fet que va totalment en contra del model turístic i urbanístic i sostenible que venim planejant durant més de 30 anys. Tampoc tenim dades de quina afectació pot tenir l'emissió d'ones electromagnètiques en l'ecosistema marí i ni com pot afectar en la avifauna i la repercussió que tot això pot tenir en la pesca".\n- Una empresa projecta prospeccions a Cap de Creus per a trobar petroli o gas. Una empresa noruega ha sol·licitat permís al Ministeri de Medi Ambient per fer prospeccions entre Menorca i Cap de Creus per localitzar jaciments de gas i petroli. Dues entitats, l'Associació de Naturalistes de Girona i els científics del projecte Ninam, que censen els cetacis de Cap de Creus, han alertat que les prospeccions sísmiques que porten a terme per localitzar jaciments poden afectar els recursos pesquers i els cetacis. Demanen que s'extremin les mesures. Per aquesta àrea passen anualment centenars de dofins i balenes cap al mar de Ligúria i fan el camí invers després de l'estiu.\nEl sistema que s'utilitza per a aquest tipus de prospeccions consisteix en crear explosions amb un canó d'aire comprimit des d'un vaixell i captar com reboten les ones al fons amb sondes per tal de fer un dibuix del fons. Produeixen unes ones d'intensitats intolerables per a la fauna marina i poden ocasionar efectes negatius als cetacis. Segons el Diari de Mallorca, que es feia ressò del projecte que afecta Cap de Creus, una vegada els obté, els facilita als clients -grans petrolieres com Total, BP, Chevron o Shell- o els posa al mercat al millor postor, la qual cosa podria succeir en aquest cas.\n- Les Posidònies catalanes comencen a florir. Recentment científics i aficionats al submarinisme han observat les praderies de Posidonia oceanica de l’Ametlla de Mar florint. L’Ametlla té la praderia de Posidonia més grossa de la costa catalana i és la millor conservada segons els experts. Aquest fenòmen de floració no té lloc cada any, i solia indicar bona qualitat de les aigües. Des de fa anys que es va trobant i podria ser un indicador de canvi climàtic, ja que la floració s’estimula amb l’augment de temperatura de l’aigua del mar.\nAvui al tema monogràfic parlarem de fenòmens físics que tenen lloc al mar, que és lo que anomenaríem oceanografia física o dinàmica. En aquest cas parlarem d’un fenomen poc conegut, les rissagues o seixes.\nRissaga és el nom que es dóna a unes oscil·lacions del nivell del mar de gran amplitud i període curt, és a dir, que són ones llargues i d’una durada de l’ordre de minuts. De fet, el fenomen inicialment es coneix com a seixa, però aquest és el nom local a Ciutadella, el lloc proper on es donen amb més freqüència.\nUna rissaga té lloc en aigües somes, és a dir, de poca profunditat, i per això és un fenomen que es dóna en ports o badies, i cada port o badia té la seva pròpia seixa natural segons la forma d’aquest. El lloc més conegut pels estudiosos de les rissagues és el Port de Ciutadella a Menorca, però també es donen a altres ports balears, així com alguns llocs de les costes de la Península Ibèrica, entre elles les badies del Delta de l’Ebre.\nDe fet, una rissaga és similar a un tsunami en quant al funcionament, i de fet li diuen meteotsunamis o tsunamis meteoròlogics. La diferència està en què el tsunami es crea quan tenen lloc terratrèmols submarins, i en canvi la rissaga té un origen meteorològic.\nCom es crea una rissaga? Primer de tot té lloc la pertorbació atmosfèrica a petita escala ( podria ser un salt de pressió atmosfèrica, un front, una tempesta...) que generen ones les quals es propaguen fins a l’entrada del port o badia. Part de l’energia d’aquestes ones rebota i torna a mar obert, però si el període de les ones (és a dir, seria el temps que tarda una ona en tornar a estar al punt inicial) és el mateix que el natural del port, se sincronitzen i s’amplifiquen per un mecanisme que es diu ressonància., i és quan augmenta el nivell del mar.\nUs posaré l’exemple de Ciutadella per a què entengueu millor com funciona aquest fenomen de les rissagues. Per una banda, la zona de Ciutadella és un altiplà separat de la Península per un canal marí profund, i per l’altra, entre Mallorca i Menorca hi ha una àmplia plataforma que promou la generació d’ones llargues oceàniques. Això a nivell de geografia és clar, perquè a banda coincideix amb unes condicions atmosfèriques molt curioses a primavera o estiu: entra aire molt càlid del Sàhara en capes baixes a uns 1500m, i per sobre vents forts del sudoest freds. Aquesta diferència provoca un canvi brusc de pressió i es generen ones a l’atmosfera que es transmeten a l’oceà. Aquí es demostra la connexió que hi ha entre l’oceà i l’atmosfera! Un cop a l’oceà això genera grans ones que en arribar a la costa se sincronitzen amb el ritme natural de les ones al port de Ciutadella, i llavors s’amplifiquen i tenim una mena de gran ona dins el port, que a més té poca profunditat i fa que quan ja no té profunditat, aquesta aigua es surti fora i arrasi amb tot el què troba.\nI duren molt? Poden durar des d’hores fins a 2 dies. Però penseu que no sempre hi ha rissagues grosses i importants. De fet, hi ha com una mena de periodicitat curiosa: cada estiu hi ha ones de 0,5m a Ciutadella, cada 5 o 6 anys hi ha ones que arriben als 2 m i cada 15 o 20 anys hi ha ones que superen els 3 i 4 m.\nHistòric: A Ciutadella per exemple se’n coneixen des de fa temps, i la última grossa va ser el 15 de juny de 2006, que fou la més dramàtica dels últims 20 anys ja que ser una ona de més de 4 metres molt sobtada que va provocar un assecament d’una part important del port i que quan va retornar l’aigua va enfonsar o fer malbé més de 40 vaixells i hi va haver grans pèrdues econòmiques.\nAixò també es dóna a altres llocs del món com a la Badia de Nagasaki al Japó, al Port de Rotterdam a Holanda o al Mar Adriàtic (separa Croàcia d’Itàlia), per la zona de Venècia per exemple.\nTal i com us he dit, és un fenomen que també es dóna molt a prop nostre. En concret a les Badies del Fangar i dels Alfacs del Delta de l’Ebre, es donen sobtades oscil·lacions del nivell del mar amb períodes al voltant de les 4 hores i 3 hores respectivament que afecten a les instal·lacions muscleres i a les activitats marítimes i pesqueres de la zona. Coincideixen diversos factors externs com a responsables de la generació d'aquestes ones llargues, però és degut a la important variació de les ones de pressió atmosfèrica i als efectes de ressonància de les dues badies que s'amplifiquen de forma notable i assoleixen nivells del mar inesperats.\nAvui parlarem d’un personatge que dóna nom a un vaixell i és Pedro Sarmiento de Gamboa, un navegant, explorador i historiador espanyol del segle XVI. Es feu famós per participar en la campanya d’Alvaro de Mendaña, el qual va descobrir les illes Salomó, però tot i això, se’l vincula molt a l’Estret de Magallanes, lloc del qual fou gobernador i capità general, i al qual viatjà en dues ocasions.\nEs creu que nasqué a Pontevedra però hi ha dubtes de si va ser Alcalà de Henares al 1530, així com tampoc hi ha documentació clara d’on va estudiar. Arran del seu nomenament com a capità d’una de les naus de l’expedició de Mendaña al 1567 es té més informació sobre ell i la seva vida. De fet, tornant d’un dels seus viatges a l’Estret de Magallanes és capturat per uns pirates anglesos enfront les Açores i és traslladat a Londres. La reina Isabel l’allibera, però de tornada a casa és capturat de nou per uns hugonots francesos i esta en presó 3 anys fins que la reina paga el seu rescat. En tornar a Espanya és nomenat almirall de l’armada encarregada d’acompanyar les naus que porten or i plata d’Amèrica, i morí enfront les costes de Lisboa al 1592 en un naufragi tornant d’un d’aquests viatges.\nFont: Font: http://www.utm.csic.es\nAquest explorador dóna nom al vaixell oceanogràfic Sarmiento de Gamboa, pertanyent al CSIC, botat el 30 de gener de 2006 i que té la consideració de gran instal·lació científica ja que incorpora les tecnologies més avançades en quant a sistemes de navegació i equipament científic. Bàsicament el seu ús és investigació atlàntica i té la seva base al port de Vigo.\nPlatja de la Punta de l’Àliga\nSituada al terme municipal del Perelló, però fronterera amb l’Ametlla de Mar, és una cala de roca i pedra. També se li diu l’Illot, ja que té un illot a uns 100 metres al sudoest de la punta. És més aviat petita i no té dutxes ni serveis de socors ni altres serveis, però és molt interessant perquè ha tingut vàries vegades la bandera blava per la seva qualitat.\nHi trobem la torre construïda el 1598 com a edifici de guaita i que li dóna el nom de Punta de l’Àliga. Actualment està convertida en un mirador des del qual podem veure part del recorregut de GR-92 que la travessa.\nEn quant a la part marina, els seus fons no sobrepassen els 10 metres de fondària i hi podem trobar Posidònia, cosa que la fa un espai ideal per a practicar snorkel.\nPublicat per Lo Racó del Mar a 3:02\nLes holotúries, els spidermans del mar\nPepe Servià, bussejador professional, ens explica ...\nVoleu entendre què és el Trabucador? Entreu i lleg...\nVoleu fer un voluntariat per ajudar al mar? Avui u...\nAvui coneixerem les rissagues o seixes que es done...


Arxius de albània - Ab Origine Magazine\nEl desencadenant d’aquest debat ha estat, sobretot, l’anunci de la formació d’un nou govern a Macedònia, amb el suport dels partits albanesos que prèviament havien acordat una plataforma negociadora. El govern sortint acusa aquests partits de voler destruir Macedònia i de voler crear la Gran Albània. D’altra banda, les afirmacions del cap de govern albanès, Edi Rama, en la línia de no descartar aquesta via en cas que no es duguessin a bon port les negociacions amb la Unió Europea han provocat una allau de reaccions en cadena, entre les quals, les últimes són les William Walker, cap de l’OSCE a Kosovo. De tota manera, el debat no ha deixat mai d’estar present en els darrers vint anys, deprés de l’ensulsiada de Iugoslàvia.\nEl projecte d’agrupar tots els albanesos en un únic estat no és una proposta nova. Sovint s’ha utilitzat el terme de Gran Albània –per mimetisme amb la Gran Sèrbia o la Gran Bulgària- per referir-s’hi, sobretot per part dels detractors. Els albanesos, per la seva part, no utilitzen mai aquest terme, sinó el d’Albània ètnica.\nEls territoris poblats per albanesos abasten sis estats, però en molts casos no sempre són territoris homogenis ètnicament, i moltes vegades aquesta composició ètnica ha patit nombrosos canvis en el transcurs dels segles.\nPer tant, la possible construcció d’aquest projecte planteja alguns interrogants. És evident que actualment el territori d’Albània és poblat molt majoritàriament per albanesos, però en algunes zones “reivindicades” hi viuen altres grups nacionals. A Bujanovac (Sèrbia), per exemple, el 55% dels habitants són albanesos, a Ulcinj (Montenegro) el 60%, a Kumanovo (Macedònia) el 26%... Quin criteri s’ha de seguir en aquests casos? Què hi tenen a dir el altres grups nacionals?...\nFora d’Albània, a Kosovo és on es concentra l’altre gran nucli de població albanesa. Actualment, el noranta per cent de la població ho és, percentatge superior al d’abans de la Guerra de Kosovo (1998-99). Des de llavors, el percentatge de població sèrbia ha minvat considerablement, i molts serbis de Kosovo viuen refugiats a Sèrbia. Tot i això, hi resten nuclis importants, la majoria al nord (al voltant de Mitrovica), però també al centre o al sud. També hi viuen vuit nacionalitats més.\n[caption id="attachment_5295" align="alignright" width="300"] Territoris poblats per albanesos. Font: Wikipèdia[/caption]\nKosovo és el paradigma de territori reivindicat per diferents moviments nacionalistes, amb les mitologies respectives. Els serbis el reivindiquen com a bressol de la seva nació i els albanesos es reivindiquen com a descendents dels habitants autòctons del territori, els il·liris. Evidentment, aquestes afirmacions són molt discutibles i difícilment demostrables. Pel que fa a la demografia, tampoc se’n tenen dades del tot fidedignes si reculem gaire en el temps. Segons diversos estudis elaborats pels austríacs, el 1899 vivien al vilayet de Vucitrn un 47,88% d’albanesos i un 47,33% de serbis. Aquest vilayet, però, tampoc no es corresponia ben bé amb l’actual Kosovo, cosa que fa que se n’hagin de relativitzar les xifres. El que sí que és indiscutible és que ambdues comunitats hi estan assentades des de fa molt de temps.\nA Macedònia, aproximadament, el 25% de la població, concentrada a l’oest i al nord, es declara albanesa. A la capital, Skopje, són el 20% del total. A Grècia, que no reconeix la minoria albanesa, es concentren a l’Epir, entorn de Janina i a tot el nord, a tocar de Macedònia. La població albanesa de Montenegro, cap al 5%, s’agrupa en zones limítrofs amb Albània i Kosovo, on són percentualment importants (al sud -Bar i Ulcinj-, al sud-est de la capital, i a l’est). A Sèrbia n’hi ha en tres municipalitats (Presevo, Bujanovac i Medvedja). Els albanesos les anomenen Kosovo oriental, perquè van ser separades de la resta amb la divisió territorial de 1945. Anteriorment hi havia hagut enclaus albanesos més a l’est i més al nord encara, com a Toplica, però durant la guerra de 1877-1878 van ser-ne expulsats.\nFinalment, els arberesh, població d’origen albanès, viuen a la Península Itàlica i Sicília, on van arribar en diverses onades migratòries entre el segles XV i XVIII.\nA mitjan segle XIX, els territoris poblats per albanesos pertanyien en la seva totalitat a l’Imperi Otomà, i estaven organitzats, des de la reforma administrativa de 1864, en quatre vilayets: Vucitrn, Skopje, Monastir i Jànina, el traçat dels quals no responia a criteris ètnics. La llengua albanesa no tenia cap reconeixement oficial i tan sols era ensenyada com a matèria secundària en dues escoles.\nAquesta pertinença compacta dels albanesos a un únic poder polític va patir, des de llavors, dues grans fractures, que van coincidir amb períodes convulsos en el conjunt dels Balcans, que implicaren importants canvis en el disseny de les fronteres. A resultes d’aquestes fractures va sorgir-ne l’estat albanès modern, però també van provocar que molts albanesos en quedessin fora, germen del posterior irredemptisme.\nEl període comprès entre 1875 i 1878 és molt turbulent a tots els Balcans. La primera espurna esclatà amb les revoltes pageses de Bòsnia, (1875-76). Poc després, a Bulgària, hi hagué un aixecament popular contra l’Imperi Otomà. Els estats més o menys consolidats de l’entorn, Sèrbia i Montenegro, intentaren aprofitar la debilitat otomana per tal d’intentar annexionar-se’n part del territori, bona part del qual poblat d’albanesos.\nL’any 1878, Rússia declarà la guerra a Turquia, amb la intenció d’incrementar la seva influència a la zona, i va ser llavors quan els serbis envairen Kosovo, els montenegrins ocuparen el nord de l’actual Albània i els grecs arribaren fins a Saranda (al sud). La guerra finalitzà el 1878, i es clogué amb el Tractat de San Stefano (març de 1878), que afavoria sobretot Bulgària, que s’annexava gairebé tot Macedònia, on vivien molts albanesos. Rússia veia, així, com s’acomplien els seus objectius.\nEn aquest context es produí la primera formulació de tipus nacionalista. Es tracta de la Lliga de Prizren (a Kosovo), el 1878, constituïda el juny de 1878, just després de la signatura del Tractat de San Stefano. Era una assemblea, d’una vuitantena de delegats, impulsada per Abdul Frashëri, on es plantejava quin havia de ser el futur dels albanesos dins l`Imperi Otomà.\nS’hi manifestaren dues tendències majoritàries, una defensada pels beis més tradicionals i conservadors, que apostava pel manteniment de l’Imperi Otomà tal com estava formulat fins llavors i una altra de més moderna, defensada per la intel·lectualitat i la petita burgesia –entre els quals Frashëri-, que advocava per la creació d’un territori autònom que aplegués els albanesos de l’Imperi en un únic vilayet. Aquesta Lliga, doncs, va ser un moviment reactiu davant els canvis en l’equilibri de forces balcànic.\nEl Tractat de San Stefano fou rectificat posteriorment pel Congrés de Berlín, a finals de 1878. Les potències occidentals havien reaccionat contra la gran influència aconseguida per Rússia, i en forçaren el redisseny de les fronteres. És llavors quan es confirma que Montenegro s’apropia de les zones habitades per albanesos d’Ulcinj, Bar i Plav. Sèrbia també incrementà el seu territori sensiblement, amb Toplica, Prokuplje, Leskovac, Vranje i Medvedja, tots ells territoris multiètnics.\nLa Lliga impulsà una revolta per tal d’evitar que aquests territoris fossin cedits a Sèrbia i Montenegro, però acabà en fracàs. A més, l’Imperi Otomà no en volgué satisfer, tampoc, les demandes d’autonomia, cosa que provocà un punt d’inflexió en la fidelitat albanesa a l’Imperi.\nLa revolució dels joves turcs (1908), fou molt ben rebuda per la intele·lectualitat albanesa, però l’entusiasme incial aviat s’esvaí amb el caire que adquirí la seva política, profundament nacionalista, i esclataren diverses revoltes, el 1909, 1910 i la més important l’abril de 1912.\n[caption id="attachment_5292" align="alignleft" width="600"] Propostes de diversos traçats fronterers, 1912-1914\nFont : Guy Nicola Albanian Question in British Policy and the Italian Intervention[/caption]\nLa humiliant derrota de l’Imperi Otomà a Líbia per les tropes italianes (1911), en posà de manifest la fragilitat. Els estats de la zona inicaren, llavors, una guerra conjunta contra l’Imperi. L’octubre de 1912 Montenegro, Sèrbia, Bulgària i Grècia declararen la guerra a Turquia. Esclatat aquest conflicte internacional, els revoltats albanesos (liderats per Isamil Qemal i Hassan Prishtina) s’apressaren a proclamar solemnement la independència d’Albània a Vlora, el 28 de novembre de 1912..\nAquesta independència només fou efectiva en un territori molt limitat, però serví per posar la qüestió albanesa sobre la taula en les negociacions de pau, que culminaren amb el Tractat de Londres (maig de 1913). Amb aquest tractat quedà constituït el nou estat albanès, malgrat l’oposició de Rússia i França, i només amb el suport d’Àustria-Hongria i Itàlia, que tenien com a objectiu evitar la sortida de Sèrbia al mar, evitar-ne la supremacia als Balcans i contrarestar la influència russa. Eren, és evident, els anys del repartiment imperialista de tot el planeta.\nAquesta independència era més formal que no real, com ho demostra, per exemple, el fet que el nou cap d’estat, Guillem de Wied, fos triat per aquestes potències, i que en la comissió que havia de delimitar-ne les fronteres, només hi hagués un albanès, de set membres que tenia.\nAlbània neix com un estat dèbil, bàsicament, per dos motius: d’una banda, per la resistència dels grans terratinents del sud i dels clans del nord, que no volien sotmetre’s a un estat modern i, d’altra banda, pels interessos expansionistes, a costa de territoris poblats per albanesos, dels estats veïns -Montenegro, Sèrbia, Grècia i Bulgària-, que eren contraris a la creació d’aquest nou estat.\nLes fronteres de 1913 coincidien a grans trets amb les actuals, un territori d’uns 28.000 quilòmetres quadrats i només 800.000 habitants, cosa que implicava que set-cents mil albanesos en quedessin al marge. Això provocà una sensació de greuge en la majoria de la població albanesa que es veié integrada en estats on sovint eren considerats com a elements a extirpar. Llavors nasqué l’irredemptisme.\nPoc després de la proclamació i reconeixement de la independència albanesa esclatà la Primera Guerra Mundial, que tornà a enfrontar els països de la regió i comportà la pràctica liquidació d’aquesta independència. El país fou ocupat, primer, per tropes sèrbies, gregues i montenegrines, i després per les franceses, italianes i d’Àustria-Hongria.\nEl desembre de 1918, un cop acabada la Primera Guerra Mundial, es constituí un nou govern provisional albanès. A poc a poc, aprofitant les contradiccions entre les potències, i malgrat l’oposició dels estats veïns, acabà sent reconegut una altra vegada, i es consolidà a finals de 1920, quan Albània fou admesa a la Societat de Nacions (SDN).\nAlbània, molt inestable políticament, no acceptà d’entrada el traçat fronterer, i no ho feu, malgrat la pressió internacional, fins l’any 1925, quan Ahemd Zogu s’autoanomenà president de la República. Zogu havia estat exiliat primer a Sèrbia, cosa que ha fet que es considerés l’acord amb Sèrbia, com una compensació pels favors que se li havien fet.\nDe resultes de tot això, Kosovo -que ja havia estat repartit entre Sèrbia i Montenegro l’any 1913- passà a pertànyer al nou Regne dels Serbis, Croats i Eslovens (Iugoslàvia, des de 1929). La majoria de la població albanesa de la zona, pèro, no acceptà aquesta incorporació i alguns optaren per la resistència armada, per tal d’unificar-lo amb Albània. Aquesta revolta coneguda com a revolta dels katxaks es prolongà fins al 1927.\nGrècia, per la seva banda, s’annexionà el territori que els albanesos anomenen Txamèria, tot i que durant la Primera Guerra Mundial arribaren a ocupar fins i tot Himara i Gjirokaster, al sud d’Albània. Després de la Primera Guerra Mundial, el 1923, n’expulsaren seixanta mil, amb l’argument que eren turcs. L’any 1923 s’acabava de signar el Tractat de Lausana amb Turquia, arran del qual es produïren importants moviments de població, de centenars de milers de persones. L’any 1937, segons fonts gregues, encara hi restaven noranta mil albanòfons. Durant la Segona Guerra Mundial, es cometeren diversos atacs contra la població albanesa, i una guerrilla albanesa, que col·laborà amb els feixistes italians, també perpertà diverses atrocitats contra la població grega. A resultes de tot això, uns vint mil albanesos més abandonaren Grècia i s’establiren al sud d’Albània.\n[caption id="attachment_5296" align="aligncenter" width="442"] Galica Shote i Azim Bejta,guerrillers katxaks. Font: Wikipedia[/caption]\nLa Segona Guerra Mundial i la creació d’una gran estat albanès\nL’any 1939, Itàlia ocupà Albània, la convertí en un estat satèl•lit, i hi imposà un Ordre Nou, calcat del feixista. La corona albanesa passà a ser ocupada per Víctor Manuel III, el rei italià. Poc després, l’abril de 1941, Iugoslàvia fou ocupada en tot just tres setmanes per les potències feixistes. Tropes alemanyes, italianes, hongareses i búlgares van fer-se seves àrees que sempre havien considerat que els pertocaven o bé que hi tenien interessos a defensar. Iugoslàvia va quedar esquarterada en diverses àrees d’influència: un estat serbi sotmès a Alemanya, una Croàcia independent controlada pels ústaixes, Bulgària s’apoderà de gran part de Macedònia, i Hongria, de la Voivodina. Itàlia, per la seva banda, s’apropià de gran part d’Eslovènia, d’illes de l’Adriàtic i de la costa dàlmata i de la major part dels territoris albanesos.\nL’ocupació italiana d’Albània permeté la constitució d’un estat que aplegués tots els territoris de l’“Albània ètnica”, ja que a Albània s’hi incorporà gairebé tot el territori poblat per albanesos, com Bar i Ulcinj –Montenegro-, la franja occidental de Macedònia, Kosovo i Txamèria. La tendència a la disgregació dels territoris albanesos aparentment es revertí llavors, però només fou fruit de la intervenció italiana i del seu afany expansionista, això sí, amb la participació activa de molts albanesos.\n[caption id="attachment_5293" align="aligncenter" width="640"] Vlora (sud d’Albània), ocupada pels italians, 1941. Font: Wikimedia Commons[/caption]\nA Kosovo, els italians foren ben rebuts per la població albanesa, que els considerà com a alliberadors. Pensaven que la seva presència serviria per aturar la política de colonització que havia endegat l’estat iugoslau els anys precedents. Entre les mesures adoptades per les noves autoritats hi hagué la introducció de l’albanès a les escoles, la presència dels símbols albanesos… Tot i això, la zona nord –Mitrovica- no formà part d’aquesta Gran Albània, ja que fou administrada pels alemanys -general Eberhardt-, tot i que amb la col·laboració d’alguns clans albanesos La població sèrbia va ser víctima de la repressió, que en provocà la mort de molts, potser cent mil, i l’exili d’altres.\nLa resistència partisana fou molt dèbil a Kosovo, amb diferència on menys presència va tenir a tot Iugoslàvia. El nombre de comunistes albanesos de Kosovo era escàs, com a molt tres centenars. El control itailià de Kosovo finalitzà amb la capitulació italiana del 8 de setembre de 1943. A partir de llavors, els alemanys intentaren substituir-los.\nEls nous estats socialistes i la fallida Federació balcànica\nLa Segona Guerra Mundial acabà, tant a Iugoslàvia com a Albània, amb la victòria de les forces partisanes, que crearen nous estats socialistes. A Bulgària també es formà un u govern de coalició on els comunistes de George Dimitrov tenien un paper cabdal, i que acabaren controlant.\nDurant aquells anys, estigué sobre la taula un projecte de creació d’una federació balcànica, Les desavinences, sobretot, entre Ttito i Dimítrov, d’una banda, i la qüestió de si els subjectes de la federació havien de ser Iugoslàvia, Albània i Bulgària, o bé si Bulgària i Albània s’havien d’incorporar a una mena de Iugoslàvia ampliada feren fracassar el projecte.\nAmb això, els territoris poblats per albanesos de Kosovo, Macedònia i Montenegro acabaren incorporats a la nova Iugoslàvia, i les propostes panalbaneses quedaren aparcades durant anys, tot i alguns tímids contactes. La qüestió kosovar, però, jugà un paper determinant en la dissolució de Iugoslàvia, durant els anys vuitanta i noranta. És evident que la liquidació de la seva autonomia, el 1989, marcà l’inici de la disgregació del país, primer amb les declaracions d’independència, i posteriors guerres, de Croàcia i Eslovènia, el 1991, i després amb la guerra de Bòsnia (1992-1995).\nTot i que a Kosovo feia anys que s’estava covant el conflicte, no esclatà del tot fins al 1998, amb la guerra, l’intent de neteja ètnica i els bombardejos de l’OTAN sobre Iugoslàvia. La creació del protectorat de Kosovo no va ser més que el preludi de la posterior independència unilateral, el 2008. Evidentment la possibilitat d’una possible unificació amb Albània estigué present en tot moment (a Kosovo, a les manifestacions, la bandera omnipresent és l’albanesa).\nL’any 2001 esclatà el conflicte armat, també, a Macedònia, entre una guerrilla albanesa i les forces governamentals. Durà només dos mesos, i finalitzà amb els acords d’Ohrid, que han permès, durant anys, l’estabilitat del país. Finalment, també, hi hagué algunes accions d’una guerrilla a la vall de Presevo, a Sèrbia, i l’aparició fugaç d’un Exèrcit d’Alliberament de Txamèria, a Grècia.\n[caption id="attachment_5298" align="aligncenter" width="600"] Memorial en record dels desapareguts de la guerra de Ksovo, 1999. Font: Claudio Poli[/caption]\nAquestes últimes setmanes, la qüestió de la possible constitució d’una “Gran Albània” ha tornat a centrar bona part de l’interès polític dels Balcans. Dirigents de Macedònia, de Sèrbia, d’Albània, de Kosovo… n’han parlat, de vegades amb un to que no fa presagiar res de bo. El desencadenant d’aquest debat ha estat, sobretot, l’anunci de la […]


IB3 | El Centre Pare Morey necessita més recursos per atendre els menors que hi ha tutelats\nPortada > societat > El Centre Pare Morey necessita més recursos per atendre els menors que hi ha tutelats\nEl Centre Pare Morey necessita més recursos per atendre els menors que hi ha tutelats\nAquest 2019 han arribat 24 pasteres a les Pitiüses amb 320 migrants, 25 d'ells menors\nEl Centre de Menors Pare Morey del Consell d’Eivissa necessita més recursos econòmics i humans per atendre els usuaris que hi ha tutelats. Asseguren que els 25 menors migrants que han arribat enguany a les Pitiüses han fet augmentar la ràtio del centre de manera notable.\nLa institució tutela una seixantena de menors; 40 dels quals, d’entre 12 i 18 anys, són al Centre Pare Morey. L’arribada de migrants aquest 2019 ha augmentat la ràtio del servei. A Formentera han arribat 175 migrants, 15 d’ells menors; i a Eivissa 145, amb 10 menors més. Per fer front a aquesta situació demanaran la col·laboració institucional més enllà de la comunitat.\nAquest 2019 han arribat a les Pitiüses 24 pasteres: 13 a Formentera i 11 a Eivissa. Els 320 migrants que hi anaven a bord procedien d’Algèria. Tots eren homes, excepte una dona que va arribar a Formentera el 18 de setembre.


El Govern celebra "els èxits del cinema català" i referma el "seu compromís" amb el sector de l'audiovisual - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEl Govern celebra "els èxits del cinema català" i referma el "seu compromís" amb el sector de l'audiovisual\nquery_builder 23 març 2021 14:21\nEl vicepresident Aragonès i les conselleres Budó i Ponsa reben a Palau els guanyadors de la XIII edició dels Premis Gaudí\nEl vicepresident del Govern i conseller d’Economia i Hisenda, Pere Aragonès; la consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Meritxell Budó i la consellera de Cultura, Àngels Ponsa, han rebut aquest migdia, al Palau de la Generalitat, els guanyadors de la XIII edició dels Premis Gaudí, als quals han agraït “la feina ben feta” i han felicitat “pels èxits del cinema català”.\nEl vicepresident del Govern i conseller d’Economia i Hisenda, Pere Aragonès, ha agraït el compromís del sector audiovisual i ha afirmat que en l’actual etapa de reconstrucció del país provocada per la pandèmia “podem posar uns fonaments nous, i un d’aquests fonaments ha de ser la cultura de l’audiovisual”. Pere Aragonès ha assenyalat que “estic convençut que el Govern que surti de tots els debats que es produiran aquesta setmana estarà compromès amb l’audiovisual del país”. També ha destacat que “els governs estan per servir la seva ciutadania, i la cultura és una de les millors expressions de com es veu a si mateixa una societat”.\nPere Aragonès ha fet un agraïment especial a la presidenta de l’Acadèmia de Cinema Català, Isona Passola, per “tot el compromís i tenacitat al llarg d’aquests vuit anys al capdavant de l’Acadèmia. Ha estat una tasca impagable, una bona feina de representació i d’insistència en les necessitats del sector audiovisual del país i de l’obligació que tenim els governs de poder-hi donar resposta. I també una bona tasca en aconseguir uns Premis Gaudí més feminitzats que mai”.\nLa consellera de la Presidència, Meritxell Budó, per la seva banda, ha donat la benvinguda als guardonats “a la seu del Govern de Catalunya”, i els ha expressat “l’enhorabona per la feina ben feta”. Budó ha celebrat “els èxits del cinema i de la cultura del nostre país”, en un any, ha dit, “especialment difícil” per a tothom, i els ha encoratjat a continuar treballant en favor del cinema català\nLa consellera de Cultura, Àngels Ponsa, en el seu torn, ha felicitat també tots els guardonats “per la bona feina i per continuar fent cinema català i en català, i per esdevenir portaveus de la llibertat d’expressió, tan necessària, tan perseguida, malauradament”. Ponsa també ha destacat “el goig” de premiar dones creadores, “dones valentes que expliquen històries”, així com “talents joves i emprenedors de la cultura catalana”. I ha refermat el compromís del Govern amb el sector: “Continuarem apostant pel cinema, pel nostre cinema: un sector estratègic; acompanyant-vos en els processos de producció audiovisual; donant suport a la indústria, per créixer i per internacionalitzar la cultura catalana i, en definitiva, per continuar construint l'imaginari audiovisual del país”, ha dit.\nA la recepció celebrada aquest migdia al Palau, hi han assistit una vintena de guardonats, entre ells la guanyadora del Gaudí d’Honor, Carme Elias, a més de la presidenta i la directora de l’Acadèmia del Cinema Català, Isona Passola, i Laia Aubia, respectivament.\nFoto de la recepció (Jordi Bedmar) 420\nFoto de la recepció (Jordi Bedmar) 373


Com afecta el tabac a l’entorn? I a la salut? – FARMACIA MASNOU\nEl tabac danya el medi ambient des del seu procés de sembra, ja que necessita un gran nombre de plaguicides per sobreviure i ser collit.\nPerquè el cigar arribi a mans dels seus consumidors passa per un procés en el qual més de tres mil substàncies químiques són afegides a ell, de les quals algunes com la nicotina, causen càncer. El fum que el cigar desprèn queda en l’aire per hores i fa mal a moltes més persones, no només al fumador.\nPer no parlar de les burilles, ja que molts consumidors les tiren en llocs inadequats i causen incendis forestals que fan malbé els nostres boscos.\nEls filtres que contenen els cigars no són biodegradables i a l’arribar a mars, rius, llacunes i brolladors els afecten.\nA Espanya moren cada hora més de sis persones per malalties vinculades a l’tabac, 7 vegades més que per accidents de trànsit. Suposa la primera causa aïllada de malaltia evitable, invalidesa i mort prematura.\nL’ús de l’tabac s’ha associat amb més de 25 malalties, que poden agrupar-se en tres grans famílies:\n• Malalties respiratòries.\n• Malalties cardiovasculars.\nEl 70% de les morts relacionades amb el tabac van ser degudes a quatre causes:\n• Càncer de pulmó (29%)\n• MPOC (20%)\n• Cardiopatia isquèmica (12%)\n• Malaltia cerebrovascular (9%)\nEl tabac és responsable de el 30% dels morts per càncer, de el 20% dels morts per malalties coronàries i cerebrovasculars i més de l’80% dels morts per MPOC.\nDe les nombroses substàncies presents en el tabac, les més relacionades amb l’increment de risc de càncer són els hidrocarburs, mentre que les més relacionades amb les malalties cardíaques i vasculars cerebrals són el monòxid de carboni i la nicotina.\nPer tant, el millor per a tothom, és reduir el consum de tabac i canviar-lo per hàbits saludables.


L'orgull de ser d'Olot - Olot TelevisióOlot Televisió\nL’Ajuntament d’Olot ha creat una marca que vol promoure l’orgull de ser olotí. Podran lluir-la empreses i entitats per portar el nom de la capital de la ciutat arreu del món. Prèviament, hauran de signar un conveni amb el consistori per fer un ús adequat de la marca. Ahir, nou empreses i entitats de la ciutat ja van signar aquest conveni que els dóna dret a usar la marca 100% Olot.\nAquesta és la nova marca que ha encarregat l’àrea de promoció de la ciutat de l’Ajuntament d’Olot per promoure l’orgull de ser olotí arreu del món. Ha estat creada per l’agència de publicitat gironina de Publicitat la Perruquera. La podran usar empreses i entitats d’Olot per promocionar valors vinculats a la ciutat com són l’autenticitat, el sentit de pertinença i la qualitat. Ahir va ser presentada al saló de plens del consistori davant els representants del teixit social i empresarial d’Olot.\nAhir ja van signar el conveni que els permet fer ús de la marca nou empreses i entitats. Les primeres empreses que han volgut incloure la nova marca als seus diferents suports comercials han estat la càrnia Noel i la comercialitzadora de begudes Masoliver Grup. També s’hi ha afegit l’agrupació d’empreses Cercle EURAM de la Garrotxa. Ahir també van signar el conveni per fer ús de la marca algunes de les entitats més importants a la ciutat i a la comarca, com són l’Associació d’Hostalatge de la Garrotxa, l’Associació de Comerciants d’Olot i l’Associació de Placers de la Plaça Mercat d’Olot; la Unió Esportiva Olot, que la temporada vinent portarà el logotip a la samarreta, el restaurant Les Cols, amb dues estrelles Michelin, que inclourà la marca a la seva carta, i l’associació El Til·ler, encarregada d’organitzar el Festival Internacional de la Cornamusa d’Olot, que col·locarà el logotip al seu material de promoció. Es calcula que el nombre de persones a qui arribarà la campanya, gràcies a les exportacions de les empreses i la presencia internacional de les entitats signants, és de 50 milions a 60 països diferents. També s’han creat dos dominis a Internet per promocionar la marca 100% Olot, greatvolcaniczone.com i visitolot.com.


Manuel, l'home que volia assassinar Sánchez: «Volia impressionar una noia»\nManuel, l'home que planejava assassinar Sánchez: «Volia impressionar una noia»\n«No tinc cap intenció de matar a ningú, per favor», va revelar un Murillo que assegurava que el dia que va escriure els missatges havia «begut massa»\nper Redacció divendres, 9 de novembre 2018 - 15:19h\nManuel Murillo, l'home que va intentar assassinar Sánchez, diu que volia «impressionar» una noia | Cedida\nEl franctirador que volia matar Pedro Sánchez va trencar el seu silenci durant la seva declaració. En seu policial, Manuel Murillo va negar la màxima assegurant que va escriure els missatges de ‘Whatsapp’ «a causa de l’alcohol» i que, tot plegat, només ho va fer per «quedar de patriota i impressionar una noia de VOX».\n«No tinc cap intenció de matar a ningú, per favor», va comentar l’home durant una declaració on també assegurava: «No sóc ni simpatitzant de VOX, ni afiliat. Sóc un català orgullós de ser-ho i també espanyol. Només vaig enviar una cosa en un grup d’amics i vaig pensar que mai sortiria d’allà».\nManuel assegura que no volia assassinar el president\nTot era causa, segons ell, de l’alcohol i de l’anhel de seduir una noia. De fet, segons treu a la llum ‘El Español’, l’home va revelar: «Sí, jo vaig enviar tots aquells missatges. Em vaig quedar al·lucinat en llegir tot el que havia escrit. Jo no mato ni animals».\n«El dia que vaig dir tot allò havia begut. Sé que no és excusa, però és així. Recordo que aquell dia tot el que vaig beure em va afectar més del què és habitual», començava explicant l’home mentre afegia: «Jo no tenia pensat assassinar Sánchez ni ningú. Tot plegat se m’acudia mentre ho escrivia. Ara ho llegeixo i veig que són tonteries; no tinc diners per comprar-me un pis, així que tampoc tinc temps per muntar un pla d’aquestes dimensions».\nManuel Murillo va assegurar que volia desfer-se de Pedro Sánchez | CatalunyaDiari.cat\nLes armes a casa, una situació «normal»\nEn ser preguntat per l’enorme ventall d’armes que tenia al seu domicili, Manuel Murillo contestava: «Si tenia molta munició?. A mi em sembla normal, ni molta ni poca». Murillo, qui reconeixia ser «força manetes» per construir armes, també assegurava: «Les armes mai van sortir al carrer».\nUn excompany del franctirador: «Volia assassinar Zapatero»\nTot l'arsenal que Manuel M.S. tenia a casa per assassinar Pedro Sánchez | Mossos d'Esquadra\nUn excompany de feina del mateix Murillo, entrevistat a ‘Rac1’, va revelat que l’home no estava «molt fi» i que, fins i tot, tenia intenció d’assassinar a l’expresident José Rodríguez Zapatero.\n«Vaig treballar amb ell durant sis mesos. Va entrar a una empresa internacional de transports amb mi. El senyor diguem-ne que no estava molt fi», explicava l’home durant l’entrevista mentre apuntalava: «Era l’època de Zapatero i deia que s’havia comprat un fusell o un arma per matar elefants que volia utilitzar contra ell».\nA presó per fer aquesta barbaritat a la seva neboda de 5 anys\nTerrassa Mossos d'Esquadra Pedro Sánchez


La coreògrafa Sol Picó il·lumina la foscor dels cabarets del Paral·lel entre drama i dansa\nMalditas plumas fa un recorregut pels diferents episodis de la vida d’un personatge, interpretat per la prestigiosa coreògrafa i ballarina Sol Picó, en un viatge que transita entre la tendresa i la decadència. El públic coneixerà la història d’una vedet del Paral·lel: els seus records, les seves experiències i les seves vivències. Però… i si tot això només són els seus somnis, les seves projeccions vitals, els seus desitjos no acomplerts? Tot inspirant-se en el gènere de la revista espanyola i en la seva picaresca, aquest espectacle juga amb la transformació, la interacció amb el públic i la confusió entre ficció i realitat, sempre amb la ironia i el sentit de l’humor que caracteritzen el llenguatge de Sol Picó.\nEspectacle guanyador del Premi de la Crítica 2022 a la millor ballarina per a Sol Picó.\nDirecció i interpretació: Sol Picó\nAdaptació: Cristina Morales\nMúsica: Aurora Bauzà i Pere Jou\nCoproducció: Sol Picó i Teatre Nacional de Catalunya\nDe la mateixa coreògrafa\nRed Room (TA19), Dancing with Frogs (TA17), We Women (TA15), One Hit Wonders (TA14), Memòries d’una puça (TA12), Bésame el cactus (TA01)\n8 de desembre, 19:30\nATENCIÓ: Espectacle reprogramat al dia 8 de desembre a causa de la normativa Covid-19\n4.1% d'entrades disponibles


Sessió presencial: Dilluns 4 de Març de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 11 de Març de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 18 de Març de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 25 de Març de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 4 de Març de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 11 de Març de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 18 de Març de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 25 de Març de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 4 de Març de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dilluns 11 de Març de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dilluns 18 de Març de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dilluns 25 de Març de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dimecres 6 de Març de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dimecres 13 de Març de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dimecres 20 de Març de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dimecres 27 de Març de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dijous 7 de Març de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.\nSessió presencial: Dijous 14 de Març de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.\nSessió presencial: Dijous 21 de Març de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.\nSessió presencial: Dijous 28 de Març de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.\nSessió presencial: Dimarts 19 de Març de 2019 Horari: 16:30 - 18:30h.\nSessió presencial: Dijous 21 de Març de 2019 Horari: 16:30 - 18:30h.\nSessió presencial: Dimarts 26 de Març de 2019 Horari: 16:30 - 18:30h.\nSessió presencial: Dijous 28 de Març de 2019 Horari: 16:30 - 18:30h.\nSessió presencial: Dilluns 1 d'Abril de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 8 d'Abril de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 15 d'Abril de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 29 d'Abril de 2019 Horari: 09:00 - 11:00h.\nSessió presencial: Dilluns 1 d'Abril de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dimecres 3 d'Abril de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 8 d'Abril de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dimecres 10 d'Abril de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 15 d'Abril de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 29 d'Abril de 2019 Horari: 17:00 - 19:00h.\nSessió presencial: Dilluns 1 d'Abril de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dilluns 8 d'Abril de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dilluns 15 d'Abril de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dilluns 29 d'Abril de 2019 Horari: 19:00 - 21:00h.\nSessió presencial: Dimecres 3 d'Abril de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dimecres 10 d'Abril de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dimecres 17 d'Abril de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dimecres 24 d'Abril de 2019 Horari: 13:00 - 15:00h.\nSessió presencial: Dijous 6 de Juny de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.\nSessió presencial: Dijous 13 de Juny de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.\nSessió presencial: Dijous 20 de Juny de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.\nSessió presencial: Dijous 27 de Juny de 2019 Horari: 10:00 - 12:00h.


El Quartet Gerhard – ICMC Hamburg\nAquests dies vivim molt més intensament del que ho fem normalment.\nLes emocions es tripliquen!\nMentre el nostre país albira la llibertat, el Quartet Gerhard ha guanyat el pas a la final del prestigiós concurs Internationaler Kammermusikwettbewerb Hamburg 2012\nVora el foc de Puiglagulla, a mitjans dels anys 60, el Sr. Fèlix que era un mestre ancià, em va dir: avui és 11 de setembre, avui Catalunya va perdre la llibertat.\nJo era molt petita però recordo amb nitidesa com aquestes paraules van donar sentit al meu món.\nFeia molt poc que havia començat d’anar a estudi.\nPer sort ja no teníem aquella mestra de Zamora que a l’escola de Vilalleons ens feia cantar el Cara al sol, ens posava còpies amb el text: los castellanos hemos venido a Cataluña para ensenyar a los catalanes, la que cada matí ens feia formar per penjar la roja y gualda i que ens pegava.\nBé, ens pegava fins el dia que em va pegar a mi, que era la més petita de l’escola. Em va clavar un parell de bufetades per dir-li que m’havia posat una resta i ella deia que era una suma. Eres tan tota que no sabes sumar? Però li vaig plantar cara i li vaig dir: ara ho vaig a dir al meu pare!\nI vaig fugir escapada de l’escola, vaig enfilar la pujada i no vaig deixar de córrer fins a Puiglagulla per dir-li al meu pare que la mestra m’havia pegat perquè havia fet una resta en comptes d’una suma.\nEl meu pare va fer el camí de baixada, la va agafar pel coll dos pams enlaire i li va dir que s’havia acabat.\nVa anar a veure l’alcalde i el capellà i la van facturar cap al sud.\nEl Sr. Fèlix sovint em deia que jo, quan fos gran, podria ser presidenta de la Generalitat i em relatava episodis de l’escola de la república. Tot ho deia amb un to serè, nostàlgic i veraç.\nAvui, sóc mestra, no sóc presidenta (encara!;) però des de l’ANC treballo perquè ben aviat visquem en una Catalunya lliure i justa.\nPer tota aquesta gent que va mantenir la flama de la pàtria ho hem de fer possible.\nPer tots els nens que es pengen l’estelada i se senten súper herois, ho farem possible.\nMai més ens trepitjaran.\nEns mantindrem ferms i farem el que faci falta per ser, el més aviat possible, un nou estat d’Europa.\nCatalans, amb el somriure la revolta!


Marcel·lí Antúnez, Premi Ciutat de Barcelona d’arts visuals | Bonart\nMarcel·lí Antúnez, Premi Ciutat de Barcelona d’arts visuals\nEl jurat del premi Ciutat de Barcelona, dins l’àmbit d’arts visuals, va atorgar el premi a Marcel·lí Antúnez “per l’exposició Sistematúrgia a l’Arts Santa Mònica per haver presentat de manera molt completa i coherent una trajectòria multidisciplinària dedicada a la investigació en el món de les arts visuals, i per haver integrat la tecnologia, les arts escèniques i la capacitat de generar interacció amb els públics”.\nL’exposició mostrava el mètode utilitzat per Marcel·lí Antúnez per crear les seves accions, la denominada Sistematúrgia.\nUn mètode que esdevé una dramatúrgia, formada per un conjunt d’elements que narren un procés creatiu que esdevé un tot. No hi ha en l’obra de Marcel·lí cap possibilitat de petites parts creatives, tot està entrelligat i configura una totalitat de gran potència.\nElements audiovisuals, interfícies corporals i elements robòtics es manifestaven a través dels quatre àmbits de l’exposició: els processos, les instal·lacions, els dispositius i l’escenari.\nD’entrada, el mural SADDI rebia el visitant per anar-lo acompanyant a través d’una ascensió que permetia introduir-te dins el món de la sistematúrgia. Una gran serp dibuixada als murs iniciava un recorregut a la part baixa de l’edifici per anar ascendint fins a expulsar a la segona planta tot el que s’havia anat definint en el recorregut.\nEn arribar a dalt, una explosió de dibuixos, jocs i dispositius et convertien en un element més de l’univers creat per l’artista. Un univers il·limitat i expansiu que prenia forma en una exposició en què l’espectador rebia un impacte que en cap cas et podia deixar passiu.\nAl claustre, l’escenari esdevenia un cop per setmana l’element on prenia vida el que el mateix artista defineix com a intent utòpic d’organitzar els materials i els treballs realitzats per l’artista i de l’univers que se’n deriva\nPer Marcel·lí Antúnez, “art i instint són una mateixa cosa” i aquesta és una premissa essencial per poder deixar-se emportar pel seu món. D’una manera directa, l’expressió de la seva radicalitat converteix el seu art en una manifestació imaginativa de la matèria instintiva que ens defineix com a homes.\nLes seves accions, en què el caos i l’apoteosi es converteixen en una mena de catarsi en què s’exploren les relacions de l’home amb la seva realitat: des del sexe fins a la mort, des del cos fins al pas del temps. Amb una mirada irònica i poètica, les seves màquines ens apropen a la nostra biologia i a la nostra filosofia des d’un punt de partida real en què tots els sentits entren en acció i en què el món virtual ens desperta una empàtica diversió.\nA la imatge, Sistematúrgia de Marcel·lí Antúnez (Foto Juande Jarillo).\nEtiquetes: Marcel·lí Antúnez · Premi Ciutat de Barcelona


el racó de sa lluna: Jocs de Déus\nDonde pongo la vida pongo el fuego by Pedro Guerra on Grooveshark\nM'amago com la lluna quan neix el dia\ni no és vergonya, endormiscada a la nit\nT'amagues com el sol quan tomba el dia\ncor cuirassa vols mostrar\nAmaga'm cada cop\nque a la llengua esclati el teu nom\nque sóc tendresa i desig\ni estic afamada de les teves intencions\nHo tractem com un joc, tu i jo\nenginyós, divertit, a cops perillós\ntot i que les regles no entengui\nels Déus juguen a l'ambigüitat i somriuen\nGuarda'm de l'odi i de l'oblit\nno t'amaguis de la meva lleialtat\nperquè, malgrat tot, sé\nque no pots negar-me\nper què em demanes que et miri\nsi no ens hem de mirar\nmés enllà dels ulls?\n(sa lluna, juliol-2013)\nXimo Segarra "ACAPU" 30.10.13\nM'ha encantat el poema, Lluna... hi ha vida, hi ha nit i hi ha dia, hi ha tendresa, hi ha foc i hi ha música bonica amagada darrere del silenci...\nsa lluna 4.11.13\nSobretot sentida, t'ho asseguro.\nCarme Rosanas 30.10.13\nÉs molt maco, però el sento massa dolorós. No em facis cas, dec ser jo i el meu punt de vista...\nUna abraçadeta dolça\nSempre faig cas al teu punt de vista, nina.\nBessets dolcets. :)\nBona poetesa, bona fotografa... sensibilitat i elegància a més no poder.\nAgraïda pels teus elogis, no sé si merescuts.\nM'agrada la poesia, m'agrada la fotografia però d'això a fer-ho bé hi ha un un bon tros.\nestic afamada de les teves intencions....amb això dius molt, i espero que siguin intencions de les bones.\nImagino que cataloguem les "bones intencions" de la mateixa manera...\nBessets, guapo. :)\nJo també trobo, com la Carme, que és un poema preciós, però amb un fons trist i dolorós.... No sé perquè, però últimament tinc ganes de coses felices, optimistes i rialleres! Deu ser que l'hivern m'entristeix més del normal i no vull.... Ptonets lluneta!\nL'hivern ha arribat més aviat a aquest racó i, com dius bé, entristeix.\nTot i així, segueixo buscant els colors i la llum cada dia.\nMil somriures i una aferradeta.\nNo t'amaguis ni deixis que ho faci ningú, sobretot que no t'amaguin mai la poesia! M'ha agradat molt :)\nAixò que dius ens va bé per a totes dues, cadascuna pels seus motius personals, oi?\nHe vist que ja ets per aquí, cosa que em fa molt feliç. :)\nGemma Sara 30.10.13\nFa dies que no et vinc a veure i no sé si ja et trobes millor, espero que sí, m'agraden molt aquests últims versos, no demanis que et miri si no podem mirar-nos/estimar-nos més a fons...\nAferrades ultramarines, m'agrada la foto, per cert.\nDoncs m'han aconsellat que digui que molt, molt, bé i com veus jo faig cas dels bons consells ... estic molt millor, tot comença a estar al seu lloc. Gràcies, bonica!\nPotser si que te com un deix melangiós…\n"Quin plaer mirar-te tota,\ni la seva carícia silent"\nEts un mestre de les paraules dolces, de les més senzilles, de les que arriben al cor, de les que fan néixer i florir sentiments.\nA mi tb m'agrada el poema, poser si que té un punt de tristor, però és preciós!!!\nLa tristesa no deixa de ser un sentiment i, com a tal, bell.\nBessets ensucrats, Lluna. :)\nIldefonso Robledo 31.10.13\nUn poema muy bello, amiga... Me quedo con eso de jugar al escondite en el juego del amor. Bella proposicion,\nLos juegos -en el amor- son muy interesantes, siempre que sepamos las reglas y las aceptemos.\nAferradeta ben forta. :)\nHelena Bonals 31.10.13\nM'agrada molt. El primer vers és massa, però.\nEm fas molt contenta, Helena. Gràcies!\nM. Roser 31.10.13\nEl teu poema m'ha arribat a l'ànima Lluneta, té un rera-fons de tristor...Res d'amagar-se, deixa que l'aire t'acaroni.\nMirar-se als ulls és tan bonic, que de vegades no cal res més.\nHi ha dues formes de mirar-se als ulls. Per admirar la seva forma, la seva bellesa o ... mirar més lluny per amarar-se de la seva llum. M'estimo més la segona.\nNanit preciosa, bessets!\nTrist però ple de vida. M'ha agradat molt\nVivim per petits batecs, uns tristeses, altres alegries.\nTORO SALVAJE 1.11.13\nLa frustració d'allò que no pot ser, o potser la covardia...\nLa frustració arriba quan et dónes per vençut, mentre hi hagi il·lusió el joc segueix.\nL'amor pot samagar-se, sols amb tendresa es pot arribar a trobar. Xò com costa, de vegades.\nDe vegades la tendresa no és suficient, és complicat, Encara que a vegades es donen totes les circumstàncies favorables i llavors, només en aquest moment màgic, resulta molt fàcil.\ndirecte al cor! poesia sentida....\nMatemáticas de Gabriel 3.11.13\nTota una preciositat de poema. Feia molt de temps que no em sentia tan identificat amb la lletra d'un poema o d'una cançó, m'has tocat la fibra, sensibilitat en estat pur. Si, a més a més, afegeixes aquesta meravella del Pedro Guerra, no queden moltes coses per demanar-hi. T'assegure que m'apuntaré el poema ben apuntat. Xulíssima també la fotografia. Gràcies per compartir aquestos sentiments tan personals. Bona setmana, una abraçadeta.\nEm fa feliç saber que t'ha arribat tan dins, és el millor regal que puc rebre. Quan no transmets, els sentiments deixen de ser per transformar-se en només lletres.\nBessets i molt bona nit!


Recaudado 1.281 €\nObjetivo 5.500 €\nA Catalunya, en els darrers 7 anys el nombre de persones incapacitades a partir d’un procés judicial s’ha doblat, passant de 2.750 persones a 5.600 persones. El 50% d’aquestes persones estan afectades per un trastorn mental, disminució psíquica o malaltia associada a l’envelliment. Quan les persones perden la capacitat d’obrar, se les acompanya tant en l’àmbit psicològic com econòmic i legal, a través d’un tutor, fins que poden tornar a recuperar la seva autonomia i reinserció a la societat.\nLa Carmen té 58 anys, vivia al carrer i dormia en caixes de cartró. Després d’estar 5 anys tutelada ha demanat recuperar la capacitat d’obrar i és totalment autònoma.\nL’Aurea té 53 anys i va demanar ella mateixa que la incapacitessin perquè a partir de diferents intervencions per uns tumors i pèrdua de la parla, la seva famiíia es va voler aprofitar d’ella i es va trobar totalment sola. Després de 5 anys, ha recuperat la capacitat d’obrar i es val per ella mateixa de nou.\nEl projecte #JoAcompanyo pretén fer possible que més persones en situacions d’aïllament i solitud social com les de l’Aurea i la Carmen, puguin disposar d’un acompanyament socio-emocional i material individualitzat.\nSuma’t ara a la campanya “JoAcompanyo” per fer-ho possible!\nSi vols conèixer la història d’algunes persones tutelades que ja han recuperat la seva autonomia, clica aquí\nMés informació de la Fundació Tutelar Lluís Artigues: www.fla.cat\nSerge Louis hace 4 años\nBravo por el trabajo y la labor. Os deseo el mayor éxito a todo el equipo.\n??nims. Una molt bona causa\ngràcies per la vostra feina al costat dels que més ho necessiten\nmolta sort en el repte !\namadeu hace 4 años\nFelicitats i sort en el projecte ! La vostra tasca és admirable\nRoser hace 4 años\nEndavant amb la feina que esteu fent!\nDesitjant que aconseguiu el vostre repte d'ajudar el màxim nombre de persones possible, Heus aquí el meu granet de sorra. Enhorabona per la feina que esteu fent!\nJord hace 4 años\nEnhorabona per la feina que desenvolupeu! Sou molt grans!\nBravo per la feina que feu!\nMolts ànims amb la feina que feu!!! ??s molt important!!!\n#joacompanyo i comparteixo, felicitats per la tasca que és gran i complexa!\nfelicitats per la tasca que realitzeu tots els professionals de la Fundació Lluis Artigues a favor de les persones incapacitades amb problemes de salut mental. Molta sort en el repte !\nRecaudado 1.281 € de 5.500 €


La vindicació de Mary Shelley - Teatre Barcelona\nFelipe Cabezas dirigeix Mary Frankenstein Shelley a la Sala Fènix, un relat fantàstic i grotesc d’estètica steampunk sobre la vida i obra de l’autora de Frankenstein, Mary Shelley.\nPotser molta gent desconeix que l’autora de Frankenstein és una dona, Mary Shelley. Una dona, a més, que té una història gairebé més interessant que el seu propi personatge literari. Filla de la filòsofa i escriptora feminista Mary Wollstonecraft -autora de Vindicació dels drets de la dona (1792)- i del polític i pensador anarquista William Godwin, no només va desafiar el masclisme de l’època tirant endavant la seva producció literària, sinó també en la seva vida personal, mantenint una relació oberta amb el poeta Percy Shelley -amb qui es casaria després de la mort de la seva primera esposa-, tot i haver d’aguantar tot tipus de crítiques i reprovacions.\nMalgrat que durant molts anys ha estat coneguda precisament com a «filla o esposa de», cada cop més s’està posant en valor la seva figura, no només en l’àmbit acadèmic o literari, sinó també cinematogràfic. Haifaa Al-Mansour, la primera dona directora d’Aràbia Saudita, n’ha dirigit un biòpic protagonitzat per Elle Fanning que encara no té data d’estrena.\nFelipe Cabezas cus a Mary Frankenstein Shelley vida i obra en un relat fantàstic i grotesc a quatre veus que combina projeccions, titelles, còmic, ombres i música en directe de la mà de JoanGe. Les actrius Alba Valldaura, Elena Visus i Aleyda Puerto interpreten tots els papers, tant Mary Shelley, els pares, la germana i el marit, com Victor Frankenstein, el personatge literari que crea el famós monstre, mentre que Cabezas manipula el titella que li dóna vida i alhora assumeix el paper de narrador amb la veu del poeta Lord Byron. “La tria d’actrius per interpretar personatges masculins és absolutament volguda”, explica el director, que ha volgut “jugar amb allò androgin”.\nEl muntatge se centra en la vida i creació de Mary Shelley i pretén “rescatar el nom de l’escriptora, la seva lluita per la llibertat i la seva dignitat com a dona, artista i creadora” per tal de reflexionar sobre allò que espera la societat d’una dona “i sobre el poder de la dona per decidir el seu paper en la societat”. Alhora, explica Cabezas, la peça també s’acosta a la maternitat, tant des de la vessant biològica i el vincle mare-fills, com des de la creació artística.\nL’obra s’inicia a Vila Diodati, als Alps suïssos, on Mary Shelley va gestar la idea de la novel·la l’estiu de 1816, amb la narració de l’amfitrió de la casa, Lord Byron. A partir d’aquí s’aniran enllaçant els records, des del naixement de l’escriptora, amb la mort de la seva mare durant el part, fins als seus avortaments prematurs o el suïcidi de la dona de Percy Shelley. Una vida marcada per la mort, la literatura i l’amistat amb els artistes de l’època.\n“Mary Shelley va ser una dona molt avançada en el seu temps. És interessant repassar la seva obra per adonar-se que parlava de coses que, tot i que actualment ja son una realitat, en el seu dia eren absolutament impensables: trasplantaments, cirurgia estètica, la reanimació a través de l’electricitat…“, explica Cabezas, que també es mostra fascinat pel seu romanticisme. “El fet que visqués la mort de tant aprop -la mare, els avortaments…- fa que el desig de mort i de reviure estigui molt present a la seva obra”.\nAquest romanticisme és el que l’ha portat a optar per una estètica steampunk, moviment retrofuturista que s’ha basat, de fet, en el mateix Frankenstein o les obres de Jules Verne o Mark Twain. El públic estarà situat a tres bandes, a escassos centímetres dels actors, “amb la sensació d’estar al saló-menjador” de Byron.


El porter de l’infantil de la UEHC, Víctor Jaén, convocat per la Selecció Catalana | Ràdio Calella Televisió\nEl porter de l’infantil de la UEHC, Víctor Jaén, convocat per la Selecció Catalana\nVíctor Jaén, porter de l’equip infantil de la Unió Esportiva Handbol Calella, ha estat escollit per formar part de la Selecció Catalana Infantil d’handbol. Jaén disputarà la Granollers Cup i el 25è Torneig Infantil de Seleccions Autonòmiques a Cangas de Narcea.\nEl jove porter calellenc s’ha proclamat campió de primera catalana infantil aquesta temporada. L’equip calellenc va guanyar el Top4 disputat aquest cap de setmana a Sabadell. La UEHC es va desfer del Sant Quirze (27-29) a la semifinal i a la final va guanyar al fins llavors imbatut Sant Vicenç dels Horts (31-24).\nSegüent Nova convocatòria dels Pressupostos Participatius, dotats amb 125.000 euros\nAnterior L’Ajuntament reforçarà el servei policial durant l’estiu\nVolei: Les noies de l’Escola Pia Calella guanyen 3-0 l’Ametlla\nLes noies del CB Calella treballen fort per guanyar el Mollet


Tastets de música: Green a pèl | Auditori Sant Martí | Ajuntament de Barcelona\nTastets de música: Green a pèl\nOl'green - Concert\nOl'green és un grup vocal format per vuit joves cantants que tenen com a màxima passar-ho bé sobre l'escenari i fer gaudir al públic. El grup es va formar a finals de l’any 2009, i s’ha anat consolidant a l’escena de la música vocal catalana a poc a poc però amb força. Un repertori variat, arranjaments de qualitat interpretats amb cura però de forma desenfadada, ball i interpretació són els ingredients de la marca “verda”, que compta amb la direcció musical de la Michèle Alderete (Gema4), l’assessorament coreogràfic de l’Esther Luengo i la direcció escència a càrrec de Mone Teruel.\nEl 2013 van ser coneguts pel gran públic quan van ser finalistes del concurs de TV3 “Oh Happy Day!”. El 2014 van realitzar una extensa gira per Catalunya, omplint el Teatre BARTS (Barcelona) o exhaurint les entrades del Black Music Festival (Salt), sense oblidar el seu pas per l’escenari principal de les Festes de la Mercè a Barcelona, acabant amb la presentació del seu primer disc “A la Verda!” (Satélite K) al Teatre Condal (Barcelona), el mateix dia que van ser proclamats “Grup Revelació” als Premis ARC.\nOl’green no deixa mai de buscar nous reptes: aquest 2018 han incorporat noves veus i és un grup totalment a capella, han participat al festival Girona A Capella i concurs internacional de Moscow A Cappella i segueixen adaptant-se a diferents escenaris per mostrar la seva versatilitat.\nEntrada gratuïta. aforament limitat. No cal recollida prèvia d'entrades.


Josep Maria Mestres parla sobre Almuerzo en casa de los Wittgenstein (Ritter, Dene, Voss)\nQuè et va interessar de Almuerzo en casa de los Wittgenstein que et va animar a dirigir-la?\nDiuen que és el millor text de Thomas Bernhard i penso que tenen raó, perquè hi ha totes les constants de l’autor: el dualisme amor-odi per la pàtria, pel teatre i en general, per tota la tradició cultural occidental. M’interessava molt reflexionar sobre això i entrar en el món de Bernhard. Penso que és l’obra més emocional de l’autor i per tant, la més fàcil d’entrar-hi. I també és de les més complexes. Té obres més metafòriques, com La força del costum, que és més senzilla, és més clar el que vol explicar. A Almuerzo en casa de los Wittgenstein, l’autor es despulla i t’obliga a tu mateix a despullar-te, a entrar en el seu món i a veure com tu, explicant-lo a ell, t’impliques i et mulles amb ell. Penso que és un dels autors que es mulla més, és molt sincer, no té cap pudor en posar tota la carn a la graella, la seva pròpia carn. A la novel•la El nebot de Wittgenstein, ell confessa que es va basar en el personatge de Ludwig Wittgenstein, el filòsof, però sobretot en el seu nebot, Paul, que era amic seu. En aquesta novel•la ensenya la traïció cap al seu amic, no el segueix, no l’acompanya en els seus últims dies perquè (Paul) estava boig i era un home irrecuperable, i això em sembla que és un acte de valentia i de sinceritat que he vist en pocs autors.\nVols dir que Bernhard abandona el seu amic abans de morir?\nBernhard explica que al final dels seus dies, Paul es va disparar cap a un món on ell no el podia seguir, li era massa molest tenir-lo al costat i, tal com ho explica, penso que és una cte de valentia absoluta. El fet d’explicar un sentiment que, moltes vegades, per pudor o per ser políticament correctes, no explicaríem. A mi em va frapar molt. Penso que aquest impudor, aquesta sinceritat descarnada, les poques ganes que té de quedar bé és una de les coses més atractives de la seva narrativa i del seu teatre, no és un personatge simpàtic i té la voluntat de no ser-ho, no li importa. És una opció vital. I tot això ho converteix en art, en literatura, en filosofia, en poesia. I per això és tant interessant.\nCreus que l’autor trasllada les seves pròpies contradiccions als personatges de l’obra?\nEstic segur que són “alter ego” seus. Per això l’obra també és tan interessant, et permet una identificació. No del tot amb cap dels tres germans, però sí amb molts aspectes de cadascun. El que té de bo és que anem al quid de la qüestió, al tema de l’obra, que és, sobretot, la família. I la família com a infern. I això és el que la fa propera a tothom.\nEn el programa de mà tu comentes que al públic li vindran ganes de curar les ferides d’aquests tres germans. Consideres que són unes víctimes de les circumstàncies?\nAbsolutament. Són uns antiherois que porten un pes terrible a sobre que no saben gestionar. L’autor agafa gent d’una posició altíssima, a elles les fa ser actrius, és un incongruència, una trampa meravellosa. Com és que les filles d’una de les cases més bones de Viena són actrius? Això no s’ho creu ningú. Sí eren, en canvi, una família musical, tenien contacte amb tot el món musical de l’època, amb Brahms, amb Strauss. És una cosa que uneix aquesta família amb Bernhard, que tenia molt talent musica. Això es nota en la musicalitat de la seva prosa, ell escriu sense comes ni punts, amb una mena de vers lliure, sense signes d’interrogació. Agafa una família de les més influents de finals del segle XIX i la converteix en un estereotip de la gent culta, els prohoms de la societat i va a matxucar-los. I a partir d’aquí, aprofita per posar en qüestió la pintura, el teatre, el nacionalisme, una sèrie de coses terribles que no el deixaven viure. No oblidem que ell va posar en el seu testament que no volia que les seves obres es representessin a Àustria.\nPerquè fa que les germanes siguin actrius quan, precisament, carrega contra el teatre?\nHi ha el mite que ell detestava el teatre, però llavors ¿perquè en feia? Escriu una obra per aquests actors, així que tan terribles no els deuria trobar, és una contradicció. Jo penso que és un acte d’amor. És un acudit que li serveix per parlar del teatre. Hi ha un cosa molt bonica que va dir el propi autor en una entrevista i que a l’obra li fa dir a Dene (Carmen Machi): “jo he fet teatre per estar amb gent”. El teatre té la virtut o el defecte que t’has de socialitzar, no el pots fer sol. I aquestes dues germanes que poden sortir, però no ho fan, li serveixen com a metàfora per explicar la seva contradicció: vull estar amb gent, però a la vegada, la detesto. Ell era un llop solitari i amb uns problemes de relació absoluts, era un personatge molt interessant, però molt torturat a la vegada. Amb una ment molt brillant, però complicada.\nHas comparat aquest autor amb Shakespeare. En què hi trobes semblances?\nTé la grandesa èpica de Shakespeare. Les temàtiques que es planteja, els seus personatges són antiherois, sempre lluiten contra el destí, hi ha un punt tràgic. I no parlen normal.\nNo parlen normal...?\nAixò està relacionat amb aquest llenguatge barroc que utilitza, absolutament artificial. Els fa parlar d’una manera artificiosa volgudament. No és un teatre realista en cap moment. I també s’assembla en l’ús de l’humor, Berhnhard té molt sentit de l’humor, molt negre, però hi és. És una escapatòria per a ell i per l’espectador.\nCom heu treballat un text sense signes de puntuació?\nEt trobes que fins i tot, una setmana abans d’estrenar, encara descobreixes que una cosa era una pregunta en comptes d’una afirmació i això t’obre tot un món. I et posa trampes constantment, de coses que en una primera lectura sembla que vagin per un costat i després, resulta que van per un altre. Una coma pot canviar el sentit d’una frase. Això és molt atractiu, el submergir-te en un món molt obert, però a la vegada molt acotat. I intentar no trair un home que va tan fort.\nL’autor justificava aquesta manera d’escriure?\nLi agradava, era el seu estil. La seva narrativa també és així. I la seva lectura és molt addictiva. Al principi, fa vertigen, però comences a entrar i en vols més. T’enganxa. I en teatre, espero que no sigui l’última obra seva que dirigeixi perquè m’ha enganxat absolutament.\nHeu fet alguna modificació o actualització del text?\nNi una. Només el títol, l’original és Ritter, Dene, Voss i parlant-ho amb el Calixto Bieito ens va semblar que aclaria més el fet d’afegir el nom Wittgenstein.\nPrecisament, Calixto Bieito va dirigir una versió de l’obra el 1992. T’ha influït en la teva posada en escena?\nNo la vaig veure.\nEn algun moment et vas plantejar fer una versió de l’obra en català?\nL’obra ja neix amb la idea que hi ha la Carmen (Machi), és el que aixeca el projecte. Jo coneixia molt bé l’obra perquè l’havia vist en la versió del (Krystian) Lupa al Temporada Alta, va fer un espectacle magnífic. D’entrada fa vertigen, quan has vist un espectacle molt bo, fa com un pudor, t’han de marxar les imatges i has de fer l’exercici de no pensar en aquella versió. Si no hagués sigut perquè el text és tan bo, li hagués dit al Calixto que no, perquè allò ja estava fet i molt ben fet. El que passa és que aquella versió la van veure 500 o 1.000 persones i penso que el públic de Barcelona i de la resta d’Espanya, si es fa gira, té dret a gaudir d’aquest text de Bernhard, un dels grans textos de la literatura dramàtica contemporània.\nTots els moviments que fa Ludwig (Mingo Ràfols) amb els quadres són acotacions de l’autor?\nÉs un autor que posa unes acotacions molt bones. No són gens gratuïtes, són d’opinió. Per exemple, quan indica que Dene li posi la salsa a Ludwig, després el personatge diu “quan volia fer una cosa, la mare m’ho tapava amb la salsa i la sopa”. Precisament, per això veus que no pot ser un home que detesti el teatre perquè l’entén molt bé i en sap molt. Està escrit des de dins i estic segur que hi havia contacte amb el director, amb els acto


FINALS ESCOLARS DE CATALUNYA PER EQUIPS – Club d’Escacs Mollet\nFINALS ESCOLARS DE CATALUNYA PER EQUIPS\nMaig 17, 2009 wassabi joves\nAvui diumenge 17 de maig s’han disputat les dues darreres rondes del campionat escolar de Catalunya per equips. El nostre club ha participat amb dos equips.\nUn a categoria SUB10, amb jugadors novells que s’estrenaven en aquesta competició i un altre a categoria SUB16 amb jugadors molt experimentats i amb un gran nivell de joc.\nEls més petits han patit, no han guanyat cap partida, com era presumible doncs s’han enfrontat a jugadors de la seva edat molt experimentats en competició. Malgrat això l’experiència ha estat molt positiva i alhora necessària en el seu camí per millorar.\nEls SUB16 (Jordi Bals encara SUB14!!!, Carlos Cuesta, Cristian Fernández i Kiriam Vicente), que no paren de millorar, han estat realment impressionants. Han apallissat al Llinars i al Barberà, i també han guanyat al Cerdanyola del Vallès. A la darrera ronda se l’han jugat contra el Sabadell, encara que amb la moral pel terra una vegada han vist a la penúltima ronda com els de Llinars (amb una conducta reprovable) no es presentaven a jugar contra el Sabadell regalant-los els 4 punts i pràcticament el primer lloc… Volem pensar que no ho han fet premeditadament, malgrat que ens han perjudicat molt clarament.\nPer tant, l’equip SUB16 ha quedat SOTSCAMPIÓ, i s’ha guanyat la participació a les finals de Catalunya que es disputaran a l’Hotel Palas de Salou… Sincerament, aquest equip pot aspirar a guanyar el campionat de Catalunya, i hi posarem totes les energies….\nAra li toca treballar dur al Mestre Rojas…\nRONDA 11. Lliga escolar de Mollet »\n« 11è Obert de Promoció Festa Major de Tàrrega 2009


Valls tindrà més de 600 nous elements de senyalització | Diari de Tarragona\nValls tindrà més de 600 nous elements de senyalització\nEl pla de senyalització urbana està elaborat per l’empresa MCRT\n5 de Agosto de 2017 - 10:13 hs\nImatge de la reunió informativa que va tenir lloc aquest dijous a l’Ajuntament de Valls. Foto: CEDIDA\nDijous al migdia va tenir lloc al consistori de Valls una reunió informativa entre l’Ajuntament i representants del Comerç de Valls. El motiu va ser per informar del procés d’implementació del pla de senyalització urbana de la ciutat.\nEn la reunió hi va participar l’alcalde de Valls, Albert Batet; el primer tinent d’alcalde, Jordi Cartanyà, i el regidor de Mobilitat, Francesc Anguela, en una trobada amb representants de la junta de l’entitat del Comerç de Valls encapçalada per la seva presidenta, Carme Sendra.\nLa instal·lació de la nova senyalització informativa urbana continuarà durant les pròximes setmanes, i, durant la reunió, també es va informar la manera específica de la senyalització que indica els diferents eixos comercials, en concret, l’eix el Pati, seguint pel carrer de la Cort, el de l’Abat Llort, el carrer Avenir i el passeig de l’Estació.\nA més, la trobada també va servir per explicar que s’analitzaran els aspectes a corregir o millorar per tal de completar el projecte amb tots els aspectes que siguin necessaris.\nLa nova senyalització urbana de la ciutat inclou més de 600 nous elements d’orientació que substituiran els actuals senyals i suposaran una millora pels veïns de la ciutat, i els forans.\nEl pla de senyalització urbana d’orientació, elaborat per l’empresa MCRIT, té en compte la jerarquia viària de les destinacions a l’hora d’elaborar una distribució dels senyals que faciliti la mobilitat i les rutes d’accés a les diferents zones de la ciutat. Espais d’interès turístic, equipaments i serveis públics, entre d’altres.\nLa instal·lació de la nova senyalització i orientació pels carrers de Valls representa una inversió de 129.200 euros més IVA. La instal·lació de la senyalització informativa s’anirà ampliant durant les pròximes setmanes al municipi indicant els principals eixos d’interès.