Deu esports arreu del món on els animals són els protagonistes | La FOSBURY\nDeu esports arreu del món on els animals són els protagonistes\nSi parlem d’esports amb animals, de seguida ens vénen al cap els típics exemples: hípica, curses de gossos… Però la realitat ens diu que arreu del món hi ha moltes variacions realment curioses i que val la pena destacar. Us en deixem deu.\nEl horseball és un esport de gran espectacularitat i rapidesa de moviments que barreja coses del bàsquet, el rugbi i l’equitació. Amb un nom creat a partir de dos mots en anglès: horse/cavall, ball/pilota, enfronta dos equips de quatre jugadors per banda que han de recollir de terra, sense baixar del cavall, una pilota embolicada en una armadura amb sis nanses de cuir que, passant-la entre els diferents membres, s’ha d’introduir en unes cistelles fixes que hi ha als extrems del camp.\nEs tracta d’un esport d’equip mixt que permet al genet gaudir del joc i de la seva relació amb el cavall i els companys.\nEl canicross és un esport que consisteix a córrer juntament amb un gos que es troba unit al cos de l’esportista mitjançant un arnès. Habitualment es practica sobre terra, encara que de forma ocasional es pot practicar sobre neu, corrent en aquest cas amb raquetes si és neu tova o amb sabatilles si és dura.\nEl Canicross va ser introduït al nostre país fa aproximadament 15 anys i a nivell federatiu depèn de la Federació d’Esports d’Hivern. A tot Europa el Canicross compta amb molta afició, existeix una Federació pròpia amb importants campionats dedicats exclusivament a aquesta modalitat i amb un nivell competitiu altíssim.\n3. Arrossegament de pedra\nL’Arrossegament de pedra és un esport rural molt estès, sobretot a Euskal Herria i Cantàbria, i especialment en la modalitat d’arrossegament de pedra per a bous (en basc idi-dema o idi proba). L’arrossegament s’efectua sobre una pista normalment de 18×36 metres quadrats de superfície i sobre un terra de còdols, molt millor que la llamborda, on els bous rellisquen. Al recorregut se li dóna el nom de «clau» (28 metres), encara que les distàncies dels concursos poden variar entre els 22 i els 28 metres. Les pedres poden pesar 1.500, 1.800 i fins a 3.000 quilos normalment, encara que la pedra de Tolosa pesa 4.000 quilos i les de Guernica i Munguía 4.500 quilos.\nTambé se celebren competicions d’arrossegament de pedra per homes (gizon proba), per a rucs (Asto-proba), per a mules (comandament-proba) o per a cavalls (zaldi-proba).\n4. Curses de coloms\nLes curses de coloms són un esport que té pràcticament 2000 anys. A tot el món, aficionats entrenen i organitzen competicions amb un tipus especial de colom missatger. Porten els seus coloms en gàbies a un lloc que es troba a una distància acuradament mesurada de la seva llar. Després obren les gàbies i mesuren el temps que els coloms triguen a volar de nou a casa. El colom que fa el millor temps obté el premi; o, millor dit, el seu amo obté el premi.\n5. Rodeo Xilè\nEl rodeo xilè és un esport eqüestre originat a Xile, on se l’ha considerat com a esport nacional des de gener de 1962. Actualment és una pràctica esportiva que es regeix per normes molt estrictes, però es va originar en el dur treball del pagès per controlar el ramat i la necessitat d’ordenar el bestiar.\nEs disputa dins d’un recinte en forma de circumferència anomenat mitja lluna i el seu objectiu és que una «collera» -integrada per dos genets i dos cavalls- aconsegueixi detenir un vedell en una zona dins de la mitja lluna anomenada «tallada».\nEl Pato és un esport eqüestre originari d’Argentina i pare del Horseball que hem comentat anteriorment, amb el que té moltes semblances. Es practica a Argentina des de principis del segle XVII, tal com ho mostra una crònica de Felix de Azara en la qual relata una “corrida” realitzada a Buenos Aires l’any 1610 dient: “s’ajunten per això dues quadrilles d’homes de cavall i s’assenyalen dos llocs apartats a una llegua (cinc quilòmetres aproximadament). Després cusen un cuir en què s’ha introduït un ànec viu que deixa el cap fora, tenint aquest dues o més nanses o manetes, de les que s’agafen els dos més forts de cada equip al mig de la distància dels punts assignats, i estiren fins que el més poderós s’emporta l’ànec, caient el seu rival a terra si no l’abandona”.\nActualment el joc ha evolucionat i ja no hi ha un ànec dins la pilota, però sí molta afició a l’Argentina.\n7. Lluita lluire entre camells\nLa lluita lliure entre camells és un esport molt famós en països com Turquia. Els camells mascles es posen un davant de l’altre i treuen escuma pel nas i la boca, i després, i no sempre, es comencen a barallar. I és que no acostumen a estomacar-se a la natura, i menys en un estadi davant de molts espectadors. L’objectiu d’un combat de lluita lliure de camells és, generalment, dominar al rival i fer-lo seure.\n8. La marató de l’home contra el cavall\nAquesta prova gal·lesa és una cursa anual de més de 22 milles (35 km), on els corredors competeixen contra els genets a cavall. Els seus inicis es remunten al juny de 1980 quan el propietari d’un pub, Gordon Green, va escoltar a dos homes parlar sobre les diferències entre homes i cavalls corrent per la muntanya.\nEl premi per a un corredor que guanya al primer cavall i genet, va començar amb 500 lliures i s’incrementa en 500 més per any fins que algú guanya. Actualment està en 1500 £. Un dels premis més grans va ser per a Huw Lobb el 2004, que es va embutxacar 25.000 lliures!\nEl Kaninhop és un esport pensat per a conills que han de, ni més ni menys, saltar obstacles. Va aparèixer a la dècada de 1980 a Suècia i va ser creat per criadors de conills reproductors, que van tenir la idea de posar als seus animals petits obstacles per divertir-se. És principalment important als països nòrdics, on es fan diverses competicions.\nL’altura més alta que ha saltat mai un conill és 99,5 cm, mentre que la millor distància assolida és de 3 metres.\n10. Curses de cargols\nTot i que tots hi hàgim jugat alguna vegada, les curses de cargols estan regulades i l’actual campió del món és en George, guiat pel seu amo Dale Thorne. I és que durant més de 25 anys el Campionat Mundial de Curses de Cargols s’ha celebrat a Congham, el Regne Unit.\nPer competir, els caragols han de portar un adhesiu amb un número perquè puguin ser identificats i participen en un circuit en forma de cercle de 33 cm de radi, de forma que han d’anar des del centre cap a l’exterior. El crit per començar és: “Preparats, llestos, lent!” i comença l’emoció El rècord del món és d’un cargol anomenat Archie, que el 1995 va tardar dos minuts a fer el recorregut.


Convocatòria anual (2017) d’accés a les dades del Registre del Codi IAM. Canal Salut\nConvocatòria anual (2017) d’accés a les dades del Registre del Codi IAM\nAmb l’objectiu de difondre els resultats del Codi infart i promocionar la realització d’estudis científics de qualitat, el Comitè Científic del Registre del Codi infart del Pla director de malalties de l’aparell circulatori del Departament de Salut obre una nova convocatòria en el 2017 per al foment de l’anàlisi i la recerca en l’atenció a l’infart agut de miocardi amb elevació del segment ST (IAMEST) a Catalunya a partir de les dades del Registre del Codi infart corresponents als anys 2010-2016.\nLa convocatòria té un caràcter competitiu. S’aprovaran únicament 6 projectes per permetre l’accessibilitat a la base de dades del Codi IAM. Per als projectes que obtinguin les 3 primeres posicions les anàlisis estadístiques no complexes seran sufragades per la oficina tècnica sense cap cost addicional. Els investigadors dels projectes amb la posició 4, 5 i 6 hauran d’aportar 2.000€ per cobrir les despeses de l’anàlisi estadística.\nAtesa la resolució de les convocatòries prèvies, en la present convocatòria s’ha de considerar l’existència d’una sèrie de projectes ja aprovats en convocatòries precedents que poden tractar la mateixa temàtica. Els títols dels projectes ja aprovats en convocatòries prèvies són:\n- Relació entre factors climàtics i contaminació atmosfèrica amb la incidència i severitat de la síndrome coronària aguda amb elevació de l’ST en la ciutat de Barcelona.\n- Malalt diabètic amb un primer infart agut de miocardi: característiques clíniques, resposta del sistema sanitari i relació amb la morbimortalitat.\n- Característiques diferencials i implicacions pronòstiques del bloqueig de branca esquerra en el Codi IAM.\n- Rol del gènere en l'atenció en xarxa de l’infart agut de miocardi amb aixecament de l’ST (Codi IAM).\n- Trasllat per a angioplàstia primària versus fibrinòlisi sistèmica in situ en els pacients atesos precoçment (primeres 2 hores d'evolució) en el Registre Codi IAM.\n- Variables predictives i valor pronòstic dels falsos positius en el Codi IAM a Catalunya.\n- Epidemiologia i pronòstic dels pacients que presenten insuficiència cardíaca com a complicació d’un infart de miocardi amb elevació d'ST.\n- Determinants i valor pronòstic de l'absència d’ona Q en l'infart agut de miocardi amb elevació de l'ST.\n- Efecte del temps d'isquèmia i primer contacte mèdic-baló en la mortalitat de l'infart agut de miocardi amb elevació del segment ST.\n- Tendències temporals en les dades demogràfiques, característiques clíniques i mortalitat en pacients amb infart agut de miocardi complicat amb xoc cardiogènic sotmesos a angioplàstia primària a Catalunya.\n- Diferències en les característiques clíniques, angiogràfiques i pronòstic dels pacients amb infart amb elevació del segment ST atesos durant el dia versus els atesos durant la nit. Anàlisi del CODI IAM, anys 2010 – 2014, Catalunya.\n- Estudi de l'associació entre l'estrès psicosocial a la comunitat i la incidència i pronòstic de l'infart agut de miocardi amb elevació de l'ST: Registre Codi IAM.\n- Evolució de la influència del gènere en pacients amb un primer infart de miocardi amb aixecament del segment ST: característiques clíniques, resposta del sistema i la seva relació amb la morbimortalitat.\n- Determinació d'un sistema d'alerta del risc d'aparició de casos de síndrome coronària aguda amb elevació del segment ST a Catalunya basat en condicions climàtiques: The Climheart Warning Scoring System.\n- Valor pronòstic de la classificació de Killip en pacients amb infart amb elevació del segment ST a l'era de l'angioplàstica primària.\n- Impacte de l'estrès emocional intens en la incidència de síndrome coronari agut amb elevació del segment ST a Catalunya.\n- Impacte pronòstic de la diabetis mellitus en el pacient ancià amb infart agut de miocardi sotmès a intervencionisme coronari percutani primari.\n- Seguiment clínic dels pacients amb infart agut de miocardi amb supradesnivellació del segment ST secundaris a trombosis de stent versus a lesions de novo.\nEs considerarà prioritari l’interès científic dels projectes, la seva factibilitat i el caràcter multicèntric dels grups sol·licitants del projecte.\nEl Comitè Científic valorarà la complexitat de l’anàlisi estadística a realitzar en cada projecte. En cas que es consideri que l’anàlisi és complexa, i per tal de garantir la correcta utilització de les dades i de l'anàlisi estadística, aquesta s’haurà de realitzar en un dels dos centres autoritzats (Vall d’Hebron o Institut Municipal d’Investigació Mèdica). Aquesta anàlisi addicional haurà de ser sufragada pels investigador sol·licitants. La sol·licitud d’anàlisi senzilla, un cop aprovat el projecte, es realitzarà mitjançant la presentació de les taules (bivariades generalment) sol·licitades. Si calen anàlisis multivariades es discutiran amb els investigadors abans de ser executades. Els retards en la resposta dels investigadors a les peticions dels centres que fan les anàlisis estadístiques no es computaran en el termini d’entrega estipulat més amunt.\nEls terminis de la convocatòria són:\n- Rebuda de projectes: del 3 al 14 de juliol de 2017.\n- Resolució de sol·licituds: 15 de setembre (termini prorrogable).\nLa sol·licitud es farà a través d’un formulari web i es demana respectar rigorosament les instruccions d’emplenament especificades.\nLa valoració dels projectes serà realitzada per un jurat integrat per membres del Comitè Científic i per investigadors del Registre designats pel president del Comitè Científic. L’ordre de prioritats es decidirà en funció de les puntuacions obtingudes en les avaluacions.\nLes decisions del Comitè Científic són inapel·lables.\nResolució de la convocatòria 2017 de treballs de recerca científica del Codi infart\nInstruccions per a l'emplenament de la descripció del projecte\nUtilitzeu el model adjunt per adjuntar-lo al formulari.\nData d'actualització: 22.05.2017


BLEACH NEW SEASON 17 DATA DE LLANÇAMENT, NOTÍCIES I ON MIRAR-HO - LLEIXIU\nData de llançament de la nova temporada Bleach, visuals i tràilers\nPrincipal Lleixiu Data de llançament de la nova temporada Bleach, visuals i tràilers\nLa nova temporada de Bleach, l’arc de la Guerra de Sang de Mil anys, s’estrenarà el 2021. El nou anime adaptaria l’arc final del manga que abasta els volums 55-74.\nLa temporada 17 de Bleach adaptarà l’arc final del manga, l’arc de la Guerra de la Sang de Mil anys, i també serà la conclusió de l’anime.\nBleach, un anime sobre un noi rebel que guanya els poders d'un madurador d'ànimes, ha recorregut un llarg camí. La sèrie va tenir una llarga durada i és un dels anime 'Big 3'.\nUn Shonen típic sobre un noi que guanyava els poders d’un desgarrador d’ànimes va acabar tenint milions de fans a tot el món i va tornar a encendre l’emoció després dels anuncis de la temporada 17 al març de 2020.\nPer si no ho heu sentit, torna l’anime Bleach. Llegiu l ''Arc sanguini de mil anys' abans que sigui animat. Comença a partir del capítol 480! Els membres poden llegir tot Bleach i molt més a Shonen Jump Digital Vault. https://t.co/OxnZRF0yYv pic.twitter.com/KHjhOWUWE2\n- Shonen Jump (@shonenjump) 21 de març de 2020\nDesprés de vuit llargs anys d’espera, els fans de Bleach finalment seran testimonis de l’arc de la Guerra de la Sang de Mil anys en format anime L'última temporada s'ha confirmat per al seu llançament el 2021.\natac a Titan episodi 5 sub\nTaula de continguts 1. Data de llançament 2. Trama de la temporada 17 3. Visuals i tràilers 4. On veure Bleach 5. Quant a Bleach\nL'arc final s'ha confirmat i està previst que es publiqui el 2021 com a part de Bleach 20thProjecte aniversari.\nsèrie monogatari, primera temporada, episodi 1\nBleach | Font: Fandom\nBleach es va emetre a TV Tokyo de 2004 a 2012 amb 366 capítols. Més tard es va emetre a Adult Swim.\nEl nombre d'episodis encara no està clar, però podem esperar una llarga temporada en diversos cursos.\nLLEGIR: Guia senzilla completa per saltar els farcits de lleixiu i gaudir de l'anime.\n2. Trama de la temporada 17\nLa propera temporada final adaptaria l’arc de la Guerra de Sang de Mil anys, que cobreix els darrers 19 volums .\nAquest arc revelarà informació impressionant sobre el passat d’Ichigo i disseccionarà Soul Society amb revelacions realment boges. També donaria llum a altres qüestions que es van deixar sense resposta a l'anime.\nBleach Thousand-Year Blood War comença amb la 12a divisió descobrint que Hollows desapareix de sobte en grans grups.\nDos dies després d’aquest incident, un home estrany apareix de sobte al llit d’Ichigo i es presenta com Asguiaro Ebern. Ichigo li pregunta si és un Arrancar, que al seu torn fa enfadar a Ebern i convoca una arma espiritual.\nMentrestant, a Soul Society, a la caserna de la 1a divisió, mentre a Yamamoto li reben un informe de les altres divisions, s’enfronten diversos homes emmascarats que han vingut a declarar la guerra.\nMentre Ichigo lluita contra Ebern, es pregunta per què Ebern utilitza una creu de Quincy i té un medalló. D’altra banda, a Soul Society, un dels homes emmascarats declara que el Wandenreich destruirà la Soul Society en cinc dies.\nLLEGIR: Com es pot veure Bleach Filler-Free? Mireu Order of Bleach\n3. Visuals i tràilers\nPodem prendre un moment per contemplar la bellesa d’aquest visual? Sembla cruentment brillant i tots els nostres personatges són impressionants.\nBleach Visual | Font: Bilibili\nÉs difícil predir la trama des del propi visual, però sembla que la qualitat de l’animació s’ha refinat.\nEl pàgina web oficial va anunciar una nova temporada de Bleach per a l'últim arc de la franquícia en un vídeo promocional.\nAl mateix PV, que va anunciar l’anime derivat de Bleach, Burn the Witch i Art Exhibit, també va revelar una nova temporada de Bleach per al proper any.\nVa revelar un nou personatge Yhwach, al costat de retalls de manga per a l’arc de la Guerra de la Sang de Mil anys.\nEls lectors de manga aconseguirien la seva finalització durant aquesta temporada, ja que la darrera temporada del 2012 va deixar un mal gust a la boca d’alguns fans.\nAquesta temporada us garantirà tallar qualsevol punta solta i donar un final perfecte a la franquícia.\nLLEGIR: Bleach és un bon anime? - Una revisió completa\n4. On veure Bleach\nMireu Bleach a:\n5. Quant a Bleach\nBleach és una sèrie de televisió d’anime japonès basada en el manga del mateix nom de Tite Kubo. La sèrie d’anime adapta el manga de Kubo, però també presenta alguns arcs històrics nous, originals i autònoms.\nTé la seva seu a Karakura Town, un estudiant de secundària Ichigo Kurosaki de 15 anys que es converteix en un Soul Reaper substitut quan Rukia Kuchiki, Soul Reaper, posa els poders Soul Reaper a Ichigo. Amb prou feines aconsegueixen matar el buit.\nTot i que inicialment es resisteix a acceptar la pesada responsabilitat, comença a eliminar alguns buits més i descobreix que diversos dels seus amics i companys de classe són conscients espiritualment i tenen poders propis.\nquant de temps heu de veure tota una peça\nen quin ordre mirar el destí\nbonic cristall de lluna marinera guardià: somni, primera part


Internet s'omple de mofes contra Trump i la seva obsessió amb el mur\nEls usuaris de la xarxa són crítics amb els esforços del president per frenar els migrants que arriben per Mèxic\nEl president Trump riu en una roda de premsa durant la seva visita a la frontera amb Mèxic la setmana passada. LEAH MILLIS / REUTERS\nBarcelonaLa promesa electoral estrella de l'actual president dels Estats Units, Donald Trump, segurament va ser construir un mur a la frontera dels EUA amb Mèxic per frenar l'arribada d'immigrants al país nord-americà. Un mur que, segons l'anhel de Trump, havia de pagar el mateix govern mexicà.\nDes de llavors, ara fa dos anys, Trump ha reiterat la seva polèmica i criticada intenció de materialitzar la mesura. I ha sigut en aquestes últimes setmanes quan el debat i la voluntat del mandatari han arribat més lluny: el govern nord-americà porta gairebé tres setmanes tancat –sense que els treballadors cobrin– per la negativa dels demòcrates a finançar la tanca fronterera. El president assegura que fins que no tingui el seu suport, l'administració estarà tancada. I ja s'ha convertit en el 'shutdown' més llarg de la història dels EUA.\nEl tancament de govern, doncs, és el tema més comentat al país, i internet, com ja és costum, ha sigut reflex d'aquest neguit. En els últims dies molts usuaris han expressat la seva visió més irònica sobre el tema a través de mems, molts dels quals són una resposta a un tuit del mateix Donald Trump del 6 de gener, en què publicava una imatge seva emulant la popular sèrie televisiva 'Joc de trons' i afirmava "El mur està arribant".\nLes representacions més freqüents mostren el president Trump construint el seu propi mur. Com si la negativa dels demòcrates i part de la població nord-americana el portés a ser ell mateix l'encarregat de fer la infraestructura. Com si fos l'única via possible.\nInternet fa mofa de Trump i de la seva obsessió amb el mur fronterer.\nL'oposició d'una part de la població al mur de Trump és tan intensa que alguns fins i tot preferirien veure el mandatari entre reixes. En aquest altre mem es veu a Donald Trump passejant pel pati d'una presó d'alta seguretat i al text es pot llegir: "Aquest és el mur que tornarà a fer Amèrica segura altre cop".\nEn aquest altre es potencia l'obsessió del president amb el mur, que ha paralitzat l'administració i ocupa bona part de les polítiques del govern. S'hi veu Trump a l'interior de la Casa Blanca: el president porta un vestit amb un estampat de maons, que també representa el polèmic mur. A la imatge es llegeix com el president pregunta a la seva dona, Melania Trump, si creu que el vestit que porta és "massa escandalós". És a dir, si mostra de manera massa clara el seu desig de construir la tanca.\n"Un mur perquè Amèrica sigui segura? Així hauria de ser", diu aquest mem, que mostra una foto de Trump amb la boca tapiada per un mur fet de maons. Una clara referència al discurs incendiari i les polítiques radicals del mandatari que, segons molts nord-americans, posen en risc l'estabilitat dels EUA.\nEls mems també traspassen fronteres –i mai més ben dit–. Enmig de la Gran Muralla xinesa, Donald Trump li pregunta al president xinès, Xi Jinping, "com van aconseguir els diners" per construir-la. I és que les dificultats que està tenint Trump per aprovar el projecte per finançar la tanca fronterera del sud són cada cop més grans.\nN'hi ha de tots els colors. En el següent, el mandatari protagonitza la portada del joc de construccions infantils Lego, on se'l veu aixecant una barrera de joguina capitanejada per la bandera dels Estats Units.\nEn aquestes representacions satíriques, la idea que sense Trump tot aniria millor és recurrent. En la propera imatge, un obrer aixeca un mur al voltant de Donald Trump, que queda a l'interior amb cara d'indignació, a punt de quedar engolit.\nEn la mateixa línia, Trump queda atrapat, sense poder sortir, a l'interior d'un altre mur. La imatge va acompanyada d'un text que, en anglès, diu: "Construïm aquest mur. És més barat".\nI, per acabar, l'últim mem d'aquesta llista representa la frontera que separa els Estats Units i Mèxic, sense cap tanca que separi els dos països. On sí que s'hi dibuixa la tanca és al bàndol nord-americà, on es veu Donald Trump construint un altre mur fictici que separa el país en dos. Segons el mem, la dèria de Trump amb la tanca està separant i perjudicant els EUA.\nEn aquest dibuix es representa la frontera que separa els Estats Units i Mèxic, sense cap tanca que separi ambdós països. On sí que s'hi representa la tanca és al bàndol nord-americà, on es veu a Donald Trump construint un altre mur fictici [les polítiques impulsades pel mandatari] que, segons el mem, està separant i perjudicant el país nord-americà.\nEstats Units Mèxic Mur Donald Trump immigració


Baixa WeatherBug 10.0.7.4 – Vessoft\nPàgina oficial: WeatherBug\nWeatherBug – un programari per veure les últimes condicions meteorològiques a tot el món. El programari és capaç de mostrar la informació detallada sobre el temps amb els indicadors de temperatura, vent, humitat, pressió, precipitació, etc. WeatherBug li permet veure les previsions meteorològiques per hora i per setmana. El programari permet seguir el nivell d’animació de la pressió, el percentatge d’humitat, la direcció del vent o la velocitat al mapa. També WeatherBug conté les eines necessàries per a configurar les opcions del temps per a les necessitats personals de l’usuari.\nPresentació detallada dels canvis en el clima\nPrevisió del temps per hora i per setmana\nMostra les condicions meteorològiques al mapa\nComentaris a WeatherBug\nWeatherBug programari relacionat\nAccés ràpid i convenient a les aplicacions o carpetes. El programari li permet simplificar l’addició d’elements al panell i permet expandir les oportunitats mitjançant la connexió de les addicions.\nUn altre programari\nEl programari per ressaltar el cursor del ratolí amb un cercle de colors, l’àrea al voltant del punter en un fons ombrejat i dibuixar amb el cursor a la pantalla.\nRainmeter 4.1 i 4.2 beta\nEina per visualitzar el rendiment del sistema i dissenyar l’escriptori. El programari li permet veure les diferents configuracions de l’ordinador.\nEl programari per organitzar les icones de l’escriptori, agrupant-los en diferents categories. El programari permet personalitzar l’aspecte del bloc amb icones per a les necessitats de l’usuari.\nEl programari per a un disseny clàssic del menú de Windows. També el programari és compatible amb un gran nombre d’eines addicionals per potenciar el menú.\nEl programari per a fixar les finestres seleccionades a la part superior d’altres finestres. El programari li permet veure els programes de televisió, pel·lícules i emissions de vídeo a la part superior de les finestres que s’obren.\nEspañol, English, Deutsch...\nEl conjunt de ginys útils i informants per a l’escriptori. Entre els instruments que hi ha un calendari, planificador, informant del rendiment del sistema i més.\nProtecció integral, Antivirus\nEl complex antivirus amb un nivell de protecció adequat està dissenyat per a la resposta efectiva als virus moderns i als diferents tipus d’amenaces per Internet.\nRedactors de mitjans\nUn dels principals editors de vídeo amb el poderós suport de flux d’àudio. El programari ofereix a les àmplies possibilitats de crear un vídeo professional d’alta qualitat.\nEl programari per crear la música d’estudi de diferents gèneres. El programari és compatible amb una àmplia sèrie d’instruments musicals i un gran nombre de diferents efectes de so.\nEl client guanyant popularitat per comunicar-se al xat. El programari té un conjunt de funcions que s’utilitzen a les xarxes socials.


CÀPSULA FORMATIVA | Com cercar feina amb el mòbil: aprèn a sincronitzar diferents dispositius! – Gavà Impulsa\nLes sessions seran molt pràctiques i podràs aplicar al teu dispositiu mòbil les indicacions que la formadora vagi explicant. A més a més, podràs solucionar possibles dubtes, a mesura que vagis aplicant la informació treballada.\n📲 T’interessa perquè\nDescobriràs que el teu mòbil pot ser un dels teus majors aliats per a cercar feina, millorant els teus processos i arribant a oportunitats abans que altres persones candidates.\nSe’t facilitaran els coneixements que et permetran utilitzar les aplicacions de recerca de feina des del dispositiu mòbil i sincronitzar els diferents dispositius i eines de Google.\n✏ Què aprendràs?\nLes funcionalitats de la cerca de feina des del dispositiu mòbil.\nGestionar l’espai d’emmagatzematge: personalitzar, descarregar aplicacions, netejar dades i arxius, etc.\nConèixer les aplicacions mòbils que afavoreixen el procés de recerca de feina.\nSincronitzar els teus dispositius amb les eines Google i traslladar els teus arxius al núvol.\nPersones en situació d’atur i/o situació de millora de feina, inscrites a la Borsa de Treball del Servei Local d’Ocupació, amb interès d’aprofundir en el coneixement de la utilització del mòbil en la recerca de feina.\nDijous 12 i divendres 13 de maig de 10 a 13 h. A càrrec de Marta Sánchez, formadora i Elisa Muñoz, tècnica de l’equip del Centre de Serveis per a l’Ocupació – Rosa Luxemburg de l’Ajuntament de Gavà.\nVols que t’avisem quan surtin noves formacions i ofertes de feina a Gavà? A banda de seguir-nos a les nostres xarxes Gavà Impulsa pots subscriure’t al nostre servei d’avisos per correu aquí i al nostre servei de WhatsApp aquí!\nPrevious Entry Gavà es prepara per celebrar els 90 anys de la Fira amb Temps d’Espàrrecs\nNext Entry PROPERES SESSIONS INFORMATIVES | Tant si ets una empresa que travessa dificultats com si ets un empresari/a i vols aportar els teus consells, t’interessa!\nManuel Escobar Gago ha dit:\n5 Abril, 2022 a les 2:28 pm\nBuenas tardes y gracias por ayudarme a mejorar en mi saludos\n6 Abril, 2022 a les 6:01 pm\nGracias por confiar en nosotros, Manuel 😉


Medicina preventiva per a mascotes a Terrassa - Entremaliats\nA entremaliats recomanem una visita anual on es realitza una exploració general de l’animal; la nostra tasca no es limita només a tractar malalties, també ens encarreguem, en certa mesura, d’evitar que apareguin o bé, que s’agreugin.\nÉs important mantenir al nostre animal en perfecte estat de salut, és per aquest motiu que ens preocupem per la seva correcta vacunació, mitjançant una pauta de vacunació contra malalties potencialment fatals causades per bacteris i / o virus. (Les malalties més comunes)\nTampoc podem oblidar-nos de la desparasitació (interna i externa) és un factor a tenir en compte tant per les malalties que transmeten els paràsits als nostres animals com pel seu risc potencial zoonosi (poden afectar també a les persones), us assessorem sobre els mètodes més efectius en cada cas i les pautes a seguir.\nAquestes visites de rutina són fonamentals per animals d’edat avançada per prevenir i detectar patologies associades a l’envelliment com degeneracions articulars, disminució de la capacitat auditiva i de visió, tumors, alteracions cardíaques o altres afeccions.\nCal recordar que l’aplicació de tractament a temps pot frenar el desenvolupament d’una malaltia, alleujar el dolor, millorar la qualitat i augmentar l’esperança de vida de la vostra mascota.


XLIII Festival de Música de Maó | Orquestra de Cambra Illa de Menorca, Farran James, Emili Brugalla i Vesko Stambolov\nConcert per a dos pianos BWV 1060 en Do menor\nConcert per a dos pianos BWV 1062 en Do menor\nSimfonia nº 49 en Fa menor “La Passió”\nSimfonia nº 29 en La major K. 201\n3. Menuetto: Allegretto-Trio\nL’Orquestra de Cambra Illa de Menorca presenta dos concerts de Bach per a dos teclats, repertori difícil d’escoltar en viu en l’actualitat i que ens transportarà a l’ambient altament cultivat del Leipzig de començaments del segle XVIII. Completen el concert dues simfonies del repertori clàssic, de tots prou conegudes, però sempre captivadores de l’atenció un cop sentim els primers compassos. Tot sota la direcció musical de l’expressiva i enèrgica violinista Farran James.\nFARRAN SYLVAN JAMES, concertino-directora\nFarran James va començar a estudiar violí a la seva ciutat natal, Vancouver (Canadá) i va completar els seus estudis a la State University i a la Julliard School, a Nova York amb Joel Smimoff i Joyce Robbins. Fa quinze anys trasllada la seva residència a Europa, on comença a treballar amb grups i orquestres de música antiga, tant de primer violí com de concertino: Al Ayre Español, Bach Consort Wien, La Tempestad o el Cuarteto Albada. Ha tocat als més pretigiosos auditoris europeus com el Musikverein de Viena, el Theatre des Champs-Elysèes de Paris o la Philarmònica de Berlín. Ha estat convidada per destacades agrupacions i grans directors com Savall, Dantone, Hugget o Sempe.\nEntre els seus enregistraments destaquen els realitzats com concertino i violí prinicipal a diversos grups i orquestres pels segells Harmonia Mundi, Ambroise, Naive, Challenge, Sony i Arsis. És destacable el seu darrer enregistrament l’any 2012 realitzat amb Al Ayre Español com concertino: “Händel’s Memories”, una selecció dels Grand Concerts Opus 16 de G. F. Händel pel segell holandés Challenge Records. Farran James desenvolupa també una intensa activitat concertística en el terreny de la improvisació, així com en altres tècniques i estils musicals. Farran James toca un violí Johannes Cuypers construït el 1790.\nEmili Brugalla es diploma en el Conservatori Superior de Música del Liceu. Estudia posteriorment amb Eulàlia Solé, Bruno Canino, Maria Curcio i Maria Joao Pires. Ha actuat en diversos Festivals com ara la Internacional de Música de Granada, Perelada, Torroella de Montgrí, etc., així com a diversos països europeus i a Brasil, Centreamèrica i Orient Mitjà, Argentina, Puerto Rico, Xina i Japó. Des de 1998 és membre fundador del Trio Kandinsky. Ha enregistrat nombrosos CD’s , entre els quals la Integral de Danzas Españolas de Granados (Mà de Guido), Trios de Brahms i Clara Schumann (Columnamúsica) i el primer enregistrament de les Variacions per a orquestra de Joaquim Serra (Naxos).\nVesko Stambolov és un dels solistes més desitjats de Bulgària, on ha treballat oferint fins a 200 concerts. El seu repertori inclou 30 concerts per a piano i orquestra, destacant els dos de Chopin, Schumann, Grieg, Chaikovsky, Ravel, Prokofiev… Ha ofert nombrosos recitals en països europeus, asiàtics i africans. L’ any 2010 fa el seu debut al Musikverein de Vienna, amb un recital íntegrament dedicat a J.S.Bach. Ha enregitrat diversos CD’s i obtingut premis com el Grand Prix i el Premi Especial de la Societat “Chopin” de Paris o primers premis en els concursos “S. Rachmaninov”, “Clásica vienesa”, etc.


jornada | L'Ateneu Popular 9 Barris\nSembla que no passi el temps, però el Sindicat de Llogateres ja fa cinc anys que de lluita pel dret a l'habitatge. La jornada començarà amb una paella popular al migdia, i a la tarda hi haurà diferents activitats d'oci, culturals i espais de pensament compartit i a partir de les nou del vespre començarà una marató de concerts i actuacions musicals. La recaptació dels concerts es destinarà a la Caixa de Resistència del Sindicat de Llogateres.\nLlegeix més sobre 5è Aniversari Sindicat de Llogateres\nDes de la Xarxa d'Espais de Gestió Comunitària us presentem la primera festa conjunta amb xerrades, espectacles, tallers i concerts. Som una xarxa d'espais i projectes que posem l'energia en COM fem les coses. Projectes horitzontals i arrelats al territori, gestionats per les mateixes comunitats que els habiten. Projectes transformadors més enllà de les lògiques capitalistes, infraestructures col·lectives al servei de les lluites dels territoris.\n11h a 13h Comunitats organitzades, respostes col·lectives.\nLlegeix més sobre laculturaCOM\nDes de La Morada us convidem a la Jornada de presentació del nostre projecte d'habitatge cooperatiu feminista. Tenim ganes de sortir de l'armari i explicar-vos el que estem tramant al solar del carrer Pla de Cirerers de Roquetes: qui som, les apostes polítiques, els somnis i les ganes d'unir-nos al teixit i lluites del barri. També parlarem de les formes de col.laborar en el projecte i tindrem algunes convidades d'honor.\nLlegeix més sobre Presentació de La Morada\nL'accés a un habitatge digne és cada cop més complicat. L'especulació al mercat immobiliari ens està portant a una situació límit a bona part de la població, mentrestant les administracions són incapaces de limitar el preu i es dediquen a subvencionar els lloguers, o dit d'una altra manera, a donar diners públics a qui no el necessita. En aquest context, els sindicats d'habitatge de la ciutat estan jugant un paper clau, defensant el dret a l'habitatge de forma directa, amb el cos, la paraula i el suport mutu.\nLlegeix més sobre Aniversari Sindicat Habitatge Nou Barris\nLlegeix més sobre Jornada de Circ Social i Comunitari\nLlegeix més sobre Inauguració de temporada\nDes de Nou Barris volem retre un homenatge musical a aquesta gran ciutat amb qui compartim la diversitat i la reivindicació de l’ús de l’espai públic per part dels veïns com a element cohesió enfront de la gentifricació i l’especulació que comporta.\nLlegeix més sobre NOU BARRIS MEETS NEW ORLEANS\nCelebrem els 30 anys de Ràdio Contrabanda FM, una ràdio lliure no comercial, assembleària i autogestionada, que ha emès en les ones de Barcelona des de gener de 1991. El manteniment de la ràdio, sense rebre cap subvenció pública ni privada, ni incloure publicitat en la seva emissió, depèn de les quotes que paguen les persones sòcies. Aquestes participen en la presa de decisions i treballen voluntàriament per a tirar endavant aquest projecte.\nLlegeix més sobre 30 anys de Contrabanda FM\nAcollim la celebració dels 15 anys de La Directa, un projecte periodístic i cooperatiu per la transformació social. Un referent per molts motius que sentim molt proper. Tot un dia d'activitats amb espectacles, concerts i debats. Durant la jornada Reskate Studio realitzarant una intervenció artística a les parets de l'Ateneu en directe.\n12h: Espectacle familiar: Les ombres que conten contes.\nGratuït | Reserves disponibles a partir del dilluns 26 d'abril\nLlegeix més sobre 15 anys construint La Directa\nAquest any engeguem un projecte nou conjuntament amb El Graner i La Central del Circ emmarcat dins de La Biennal de Pensament.\nLlegeix més sobre Territori(s), Comunitat(s) i pràctiques artístiques


Published Juny 19, 2013\tReflexions 1 Comment\nEtiquetes: crítica, dictadura, Gaddafi, Hisham Matar, Líbia\nFugint de les novetats editorials, recupero una llista de títols pendents. Trio Al país dels homes (Ed. La Magrana, 2007), el debut de Hisham Matar (TW i FB). No decepciona. Mereix fer costat a títols com L’imperi de Kapuscinski. El protagonista és un nen, Suleiman; com al també recomanable El fusell del meu pare de Hiner Saleem. Al país dels homes retrata les nits més fosques de la Líbia de Gaddafi, als anys setanta. Aquest pot ser-ne el resum.\nUn nen camí d’una mesquita a Benghazi, el març del 2011 / Suhaib Salem-BRQ\nDel sistema repressiu a l’herència religiosa, l’univers personal del protagonista és narrat magistralment, amb totes les misèries, alegries i contradiccions de la infantesa i del conjunt d’aquella societat, com mostra el següent fragment:\n«Les paraules de la mare em van deixar tocat; perquè la veritat era que sí que tenia un lleuger setniment de culpa quan estava sol amb Kareem. Tenia raó, una certa tristesa li havia penetrat als ulls el dia que es van endur Ustath Rashid, però no era la tristesa de l’enyorança, era la tristesa de la traïció, la tristesa silenciosa que provoca l’abandonament. O almenys això és el que sembla ara. Kareem es va tornar més callat -sempre estava callat, però no d’aquella manera- i no volia participar en cap dels nostres jocs. En comptes d’això, es repenjava en un cotxe del voltant mentre nosaltres jugàvem a futbol al carrer, mirant-nos d’una manera que em feia sentir molt lluny d’ell. Quan passava allò em venien ganes que tornés el Comitè Revolucionari i aquesta vegada s’endugués el meu pare per tal que fóssim iguals, units de nou per aquell misteriós lligam de sang que, fins aquell dia, havia semblat un avantatge.»\nUna aproximació a la dictadura líbia, al passat, que ajuda a entendre el procés de l’anomenada primavera que va enderrocar Gaddafi en aquest país. Segurament la protagonitzen Suleimans que s’han fet grans. El llibre també ajuda a comprendre’n les principals cruïlles o divisions socials i les dificultats per bastir uns nous fonaments.\nSegurament, els líbis més vells mai van creure que el curs de la història canviaria tan ràpid dècades després. El següent és un diàleg ben simbòlic:\n-No t’amoïnis, Rashid no cantarà.\n– No em mamo el dit, jo. Sé de què és capaç aquesta gent.\n-He passat per davant de la universitat amb cotxe. Els estudiants s’han apoderat de tot el campus i han penjat cartells a les finestres: No estem en contra de la revolució, estem en contra dels extrems de la revolució. Autonomia per a la unió d’estudiants. Aquests eslògans estan inspirats en els nostre fulletons.\nEm vaig imaginar la mare agitant la mà a l’altura de l’orella com acostumava a fer quan no estava d’acord amb alguna cosa que sentia, perquè Moosa va afegir:\n-Um Suleiman, no siguis tan cínica. Estem vivint un moment fascinant. Tot pot canviar.\n-Núvols -va dir-. Núvols i prou. S’ajunten i després marxen. Què us penseu, que quatre estudiants colonitzant la universitat ensorraran una dictadura militar? Per l’amor de Déu, si fos tan fàcil ho hauria fet jo mateixa. Ja vas veure què va passar fa tres anys quan aquells estudiants van gosar parlar. Els van penjar. I ara estem condemnats a tornar a reviure aquella història una altra vegada. Estúpids somiatruites! I animar-los a fer-ho és estúpid i irresponsable.\n– La nostra obliagació és denunciar la injustícia.\n+ «Al país dels homes», comentari de Lluís-Anton Baulenas a Público\n+ Entrevista a Hisham Matar, World Book Club de la BBC\nPublished Desembre 20, 2011\tMemòria Leave a Comment\nDiumenge, després de saber una notícia tràgica, em va venir al cap, una vegada més, la mateixa reflexió: Per què els “imprescindibles”, segons Brecht, sempre se’n van més d’hora? Com ha descrit una amiga, en ‘Cala’ lluitava amb el somriure. Així el recordo i recordaré; per això m’he decidit a homenatjar-lo amb una foto. Com expliquen Hervé Pi, Feliu Ventura o Aleix Renyé, tothom qui el va conèixer està de dol. Molts més dels que volen i diuen. Són els qui treballen incansablement per un país lliure i millor; ni esquarterat ni a qualsevol preu, com ell ens va alliçonar sàviament, tendrament.\n* “Hi ha homes que lluiten un dia i són bons; n’hi ha d’altres que lluiten un any, i són millors; n’hi ha que lluiten molts anys, i són molt bons; però n’hi ha que lluiten tota la vida. Aquests són els imprescindibles” (Bertolt Brecht)\nPublished Novembre 28, 2011\tReflexions Leave a Comment\nEtiquetes: deontologia, Periodisme, TV3\nDiumenge 27 de novembre de 2011. TN migdia de Tv3. Una entrevista imprescindible a Josep Fontana sobre la crisi econòmica i un reportatge (minut 20.40) de context sobre la crisi del periodisme signat per Sílvia Heras, i complementat amb una 1a peça de Carles Costa sobre ètica periodística al Regne Unit. Imprescindible relacionar-les totes dues. “Ho volem ben fet o ho volem ara?”, pregunta Paddy Coulter, qui també explica que un estudi recent de la Universitat de Cardiff conclou que només el 12% de les notícies analitzades eren històries pròpies.\nHores més tard, al vespre, s’emet “El negoci del deute“, un documental de 30 minuts. Això sí, un programa setmanal, un oasi enmig del desert televisiu. I mentrestant, l’autoproclamat govern dels millors i anomenat dels nacionalistes catalans retallant el pressupost d’aquesta TV pública; tisorada gran de servei públic i de tot un símbol de l’era pujolista. “Volem un mirall trencat?” es preguntava Mònica Terribas l’octubre passat.\n+ Article: “Política audiovisual i construcció nacional“, Joan M. Tresserras, Ara\nPublished Novembre 21, 2011\tNotícies , Reflexions Leave a Comment\nEtiquetes: campanya, CiU, discursos, eleccions, ERC, espectacle, ICV, partits, politica, pp, psc\nVotació en una consulta sobre la independència / 25.4.10\nEfecte previsible i càstig brutal del vot econòmic per als hereus de Zapatero: prop de 5 milions de desocupats a l’estat, 4,3 milions de vots perduts. Als Països Catalans, però, també tsunami blau: 36 de 88. Finalment, doncs, unes eleccions espanyoles (resultats) tenyides de blau arreu de l’estat excepte al Principat de Catalunya -també domini dretà, això sí- i al País Basc -amb Amaiur, en canvi, superant la dreta autòctona-. Crits de ‘Viva España’ al carrer Gènova de Madrid i ‘Independència’ a l’Hotel Majestic de Barcelona… i que continuï l’espectacle!\nA casa nostra, hi ha qui interpreta cofoi una mena de resistir és vèncer: que malgrat la majoria absoluta de Rajoy al Congrés, el mapa no és uniforme. Sens dubte, no diré que una menció d’aquesta diferència al NYTimes no és simbòlica. En el cas de CiU, és clar, l’alegria és doble perquè es defineix com a victòria històrica el ‘sorpasso’ fet al PSC-PSOE i el trencament del tradicional vot dual (bé, llàstima, de la província de Barcelona). Rubalcaba perd… i Chacón ja ho veurem si precisament no n’acaba traient profit. Ara, per algú del PSC amb perspectiva centrada a Catalunya, pinten bastos.\nL’alegria moderada d’ERC-Rcat és precisament per això, perquè aturada l’hemorràgia d’un cicle electoral nefast ara és possible una mica d’optimisme. Encara que els agafi a peu canviat en un moment històric que està capitalitzant CiU, la seva esperança és créixer, com ha fet ICV-EUiA. Alegria justificada és la de Compromís al País Valencià, que tindrà veu i més presència mediàtica (d’entrada més d’11 segons en el pròxim debat electoral); tristesa en la coalició PSM-IV-EXM-EQUO per cap diputat, malgrat superar el 7% de vot a les Illes. Cal afegir res de la sucursal gestionada per Sánchez Camacho? ‘Todo por la patria… i por Rajoy’, així que el rànquing català és una anècdota i a esperar premis en forma de nomenaments i càrrecs a la seu central. Com farà Rita Barberà, tot i perdre uns 20.000 vots a la ciutat de València.\nEls populars catalans segur que també jugaran un paper clau en el nus del capítol del pacte fiscal. La traducció política de l’alegria de Duran, Mas i cia. al balcó del Majestic per guanyar a Catalunya i fer ‘el triplet’ és qüestionable. El contrast amb el poder gairebé absolut (prèvia aprovació del duet Merkozy i cia.) del seu interlocutor per rebaixar les demandes catalanes és obvi. I la necessitat política de Rajoy per satisfer-les secundària.\nAixí, els resultats avalen CiU però ja veurem com gestiona les expectatives creades perquè la seva força actual se li pot acabar girant en contra. Sempre, és clar, que parlem de més ambició nacional i complir promeses electorals. Per tant, també de què faran els altres. Per exemple, el nou PSC per venir i la nova ERC, que voldrà fer un revival de la millor època de Carod i posicionar-se com l’antídot contra una nova versió de l’absolutisme de Madrid. De fet, allò important és vendre el producte i la qualitat sempre és relativa al que pugui oferir la competència.\nAixí, doncs, què tenim? Penso que tenim un país de votants que al Principat confien més en vaques sagrades com Duran i Lleida mentre que al País Valencià i a les Illes, no gosen sortir del bipartidisme PPSOE malgrat el que ha plogut (per frustració, corrupció i incompetència, per exemple). I penso que tenim, sobretot, un país de gent que vota amb la pinça al nas o no vota: creixement de l’abstenció (el 36,5%sumada amb vots blancs i nuls) i la desconfiança arreu, per les poques esperances de canvi a curt termini i la dependència dels anomenats mercats, que són els qui tallen el bacallà i demà obriran sumaris informatius. En resum, tenim un model de doble dependència (de Madrid i dels guies econòmics de Brussel·les). Un país que retallarà més i que, per exemple, és previst que pugui eixugar ben poc l’espoli fiscal.\nEl mal menor? Les impostures no són eternes i hi haurà moviment. La frase “el que més s’assembla a un espanyol de dretes és un d’esquerres” la majoria de catalans no la tenim interioritzada i ens movem per flamarades i gestos reactius ‘contra la dreta espanyola’. Rajoy potser fa el mateix que el seu predecessor però diria que hi haurà qui despertarà una mica de l’oasi autonòmic català, també portes endins.\n+ Molt recomanable una vegada més seguir el recompte i les valoracions via Twitter: #20N, #eleccions20N… Això sí, sense seguir la munió de militants, simpatitzants o professionals a sou que es dediquen a fer propaganda (informar?) pel boc gros i sense pausa (per xafardejar-los de tant en tant, res com crear una llista fora del ‘timeline’). No només els polítics ‘piulen’ cada 4 anys.\n+ Enllaços ‘especials 20N’: Ara, 324.cat, Nació Digital, Vilaweb, El Temps, El Punt-Avui\n+ Article ‘Amunt, que fa pujada‘, de Marta Rojals a Vilaweb\nEl #20N a Igualada i l’Anoia\nPublished Novembre 21, 2011\tNotícies Leave a Comment\nEtiquetes: anoia, CiU, eleccions, ERC, ICV, pp, psc\nSobre els resultats electorals a Igualada (oficials i Twitter #20NIgd) i l’Anoia (veure taula anoiadiari), en resum, una tendència molt similar a la del Principat. En concret, a Igualada, continuïtat amb les eleccions prèvies -municipals i autonòmiques-: CiU (+12,5% vs. 2008) fent el ‘sorpasso’ al PSC (-18,5), PP +2,5, ERC -1 i ICV +1. A l’Anoia, destacar feus socialistes inexpugnables com Santa Margarida de Montbui, Vilanova del Camí i Cabrera d’Anoia; el descens de la PxC d’Anglada en una comarca amb molt atur; o rècord electoral del PP (millorant l’any 2000), de CiU (millorant el 1993) i d’ICV-EUiA (superant els 3.000 vots).\n+ Resultat general Igualada; Resultats per meses electorals\nPublished Novembre 12, 2011\tReflexions Leave a Comment\nEtiquetes: campanya, eleccions, Països Catalans, partits, Poder, politica\nAlegria al PP català. 7.6.2009\n‘Ara ve un nou cicle electoral i els catalans són l’esperança del Partit Popular per guanyar les eleccions generals a Espanya’. 7 de juny de 2009. Alícia Sánchez Camacho, joiosa, proclama que el Tripartit català s’esgota i, en canvi, el PP comença la seva cursa triomfant per recuperar el poder a Madrid, l’objectiu de la sucursal de Barcelona. Ho fa després de conèixer els resultats d’unes eleccions al Parlament Europeu i envoltada de cava, però el seu vaticini va camí de fer-se realitat el proper 20 de novembre (Twitter).\nLa premsa catalana ens explica que molt a prop de CiU, que podria superar els 10 actuals, i cada vegada més d’un PSC en caiguda lliure, que perdria al voltant de 10 de les 25 cadires actuals. ERC podria mantenir els 3 diputats i ICV créixer, mentre que una sorpresa important pot ser l’entrada de la coalició valenciana Compromís amb un diputat i, d’altra banda, la campanada d’Amaiur.\nAfectarà decisivament el nostre benestar el resultat final d’aquesta mena de rànquing de diputats catalans a Madrid? Tenir-hi veu i presència mediàtica pot ser positiu per a un partit, d’acord. I per als ciutadans que representa és realment així? Si la resposta és no, tan estrany és que creixi l’abstenció, fins i tot entre independentistes que ja no veuen cap motiu per anar a les urnes diumenge vinent? Llegiu ‘No els penso votar‘, de Jaume Claramunt.\nCartell de CiU de 1982. Extret del diari Ara\nSom davant d’un retorn electoral a l’any 2000, i Artur Mas i companyia han rebatejat el cove com a ‘pacte fiscal’. Aquesta és la seva estratègia. Avui, però, el directori europeu Merkel-Sarkozy gestiona amb mà de ferro la crisi econòmica, una excusa perfecta per fer realitat el consens de PP-PSOE per recentralitzar l’estat i reduir el pastís autonòmic. Per tant, podem esperar alguna millora estructural en aquest escenari? La distribució dels 47 escons de Catalunya (el 13,4%) al Congrés pot alterar si allà hi manaran uns o altres, difícilment com ho faran sobre nosaltres, hi hagi ministres catalans o no. El cost polític de la dependència espanyola en temps de crisi és doble. Hi ha qui celebra el corredor mediterrani com si no fos a les mans de Madrid dur-lo a terme.\nVaig néixer el 1982, l’any del Naranjito, aquella taronja que va fer de mascota al Mundial de futbol. Resulta que aquell any Duran i Lleida ja feia campanya al costat de Miquel Roca, un dels anomenats ‘pares de la Transició’ (acompanyat de Peces-Barba, Manuel Fraga…) Deu anys més tard, durant els Jocs Olímpics del 92 que també van jugar a vulnerar drets humans fonamentals, encara era massa jove per adonar-me d’aquest fals conte de la democràcia espanyola. Avui, malgrat els fracassos polítics de capítols com l’Estatut o un espoli fiscal que continua, sembla que res es mogui a nivell institucional. Això sí, ningú pot qüestionar la necessitat de la renovació política ni el creixement de l’independentisme.\nUn país i un model\nLa previsible continuïtat del cost social de la dependència és desesperant. Fer bandera de defensar els interessos dels catalans al mateix temps que aquests pateixen com mai i no s’actua decididament és una contradicció.\nCom es pot ser tan obedient per aplicar les retallades imposades per Madrid i Brussel·les i tan poruc per no plantar-se i exigir la fi immediata d’un l’espoli fiscal excepcional a Europa? Com pot fer-se càlcul polític d’una situació que ara mateix genera més de mig milió de desocupats al Principat, l’emigració obligada del jovent més ben preparat, l’augment de la pobresa a nivells molt preocupants…? No parlo d’un partit concret ni de demagògia electoralista i barata a cop de vídeo made in spin doctor. Em pregunto, si no és en aquesta situació, què ha de passar perquè un parlament es planti democràticament? Com pot ser que la nostra classe política faci com qui dia passa any empeny mentre la resta sovint no troba ni motius per somriure?\nSense autocentrament ni valentia per una renovació interna important, com pot la classe política catalana generar confiança? Comptat i debatut, el vot dual és un comportament ben normal; fins i tot els mateixos líders polítics catalans semblen sentir-se còmodes formant part d’un subsistema de partits dependent de l’espanyol. Tornant a Duran, de fet ell sembla sentir-se cofoi fent d’actor secundari de la política espanyola. Potser ell i bona part del seu gremi se senten satisfets amb el model neoliberal o neoconservador que Zapatero i Rajoy accepten i la resta és secundari, són danys col·laterals i la crisi ja s’acabarà un dia o altre. I sobre la corrupció, la partitocràcia i altres foteses, doncs: ‘Què vol que li digui? Ja se sap que a tot arreu…’.\nA Islàndia van poder canviar el govern i el rumb, apostant per un model diferent al que els havia portat a la fallida (documental). Els catalans i les catalanes ara per ara no podem fer ni una cosa ni l’altra. Mentre no tinguem les claus de casa, la resta és xerrameca. I el nostre drama és que semblem entretinguts i obstinats a decidir mantenint el dret a decidir dels altres sobre nosaltres. Ni a decidir país, ni a decidir model ni a decidir quines interdependències internacionals.\nPublished Octubre 19, 2011\tReflexions Leave a Comment\nEtiquetes: eleccions, ETA, Euskadi, northernireland, terrorisme\nMural al Bogside, Derry. 'Peace without freedom is not peace at all'.\nEl congrés internacional de pau celebrat el passat dilluns 16 d’octubre al palau d’Aiete de Sant Sebastià ha aixecat tot tipus de reaccions. Com en qualsevol conflicte polític això és ben normal, tot i que certes declaracions del PP espanyol o certes interpretacions de la premsa de Madrid hagin fet un ridícul d’abast mundial. De fet, allò important no són les reaccions ni el rebombori de fons, sinó si el procés de pau realment avança i es deixen enrere les causes que han alimentat durant anys la confrontació armada, per donar pas a una nova etapa basada en el diàleg. És a dir, allò que destaquen experts com Antoni Batista (Ara) o les cròniques de Dani Gómez i Martxelo Otamendi (Cat. Ràdio).\nÉs evident, com diu el tòpic, que no hi ha dos processos de pau iguals, perquè no tenen lloc en societats ni en moments històrics idèntics. Ara, també és evident, com s’ha escrit aquests dies, que hi ha similituds notables entre el cas d’Irlanda del Nord o Sud-àfrica hi el del País Basc (Ara). No cal fer massa cas als qui neguen del tot qualsevol comparació, perquè són els mateixos que neguen un conflicte polític i, per tant, que calgui canviar res de l’escenari actual. Per exemple, treure de la presó Arnaldo Otegui, artífex del canvi de rumb de l’esquerra abertzale. Durant uns mesos he pogut viure de ben a prop el cas del nord d’Irlanda, des de Belfast, i conèixer una mica més tota la seva complexitat. No en sóc cap expert, tot i que en aquest vídeo repasso l’evolució des de 1998 a títol introductori.\nPer això, si comparem 4 dels 5 punts que centren el contingut de l’acord de Sant Sebastià (comunicat a Vilaweb), 13 anys després crec que els avenços a Irlanda del Nord són notables: l’activitat armada no s’ha acabat però ara és de baixa intensitat, és una pau relativa molt allunyada del grau de violència política dels anomenats Troubles; el diàleg s’ha imposat a nivell institucional i entre la majoria de comunitats com a via per gestionar els problemes i els recursos; és evident que es manté una societat polaritzada culturalment i política, amb una dinàmica de ‘nosaltres’ i ‘ells’, i que la reconciliació és un camí de llarg recorregut, però els exemples de progrés són moltíssims en aquest sentit. Com el treball de ‘peacemakers’ menys mediàtics com Padraig O’Malley i líders comunitaris que treballen per consolidar la pau a la regió, o bé compartir l’experiència del nord d’Irlanda per altres situacions de conflictes polítics (post Fórum de les Ciutats en Transició).\nConsentiment democràtic i voluntat política\nEn quart lloc i finalment, el consentiment democràtic com a única via per decidir el futur de la regió continua sent acceptat per totes les parts. La negociació multipartida va concloure en l’acord de Divendres Sant que només els ciutadans del Nord d’Irlanda poden decidir a les urnes l’estatus polític; si continuar dins el Regne Unit o bé reunificar-se de nou amb el sud d’Irlanda. La sobirania política és precisament la clau de volta del procés de pau d’Euskadi. La negociació d’Irlanda del Nord no va ser entre una nació dividida en dos estats diferents (França i Espanya) sinó entre una regió que pertany íntegrament a un estat (el Regne Unit), la meitat de ciutadans de la qual volen reintegrar-se en un altre estat, la República d’Irlanda o sud d’Irlanda. Ja ho hem dit, sempre hi ha diferències i aquesta n’és una d’important.\nMural al Bogside, Derry. John Hume, M. Luther King, Mare M. Teresa de Calcuta i Nelson Mandela.\nNo obstant, el que destacaria és la cultura democràtica i la voluntat de canvi. D’una banda, tan els governs de torn de Londres (Tony Blair i Mo Mowlam, secretària d’Irlanda del Nord) com el de Dublín (Bertie Ahern, present a St. Sebastià) van activar tota la maquinària diplomàtica, van acceptar i impulsar la mediació d’actors clau com el senador nord-americà George J. Mitchell (Principis Mitchell).\nO bé, van consensuar que no s’oposarien a la decisió de les urnes dels sis comtats del nord d’Irlanda; a una consulta ciutadana, doncs, capaç de canviar l’estatuts polític de la regió. Des d’aleshores, la proporció entre unionistes i republicans es manté al voltant del 60% i 40% respectivament i el canvi és difícil a curt termini. Són unes xifres contràries a les de la comunitat autònoma del País Basc, en relació a la proporció d’unionistes i independentistes. Per això, potser el que fa més por a Madrid i explica moltes actituds és precisament el resultat de les urnes, com diu Batista a Vilaweb que podria passar.\nD’una altra banda, John Hume (líder social-demòcrata) va ser l’artífex del canvi de Gerry Adams al capdavant del Sinn Féin (mai es va castigar l’activitat política ni il·legalitzar-lo per vincles amb l’IRA). En el bàndol unionista, David Trimble (DUP i Premi Nobel de la Pau 1998 al costat de Hume) va jugar el paper necessari per a la pau formal, mentre que el mossèn protestant Ian Paisley del DUP boicotava qualsevol negociació. Paradoxalment, el seu relleu, Peter Robinson, ha acabat encapçalant el govern compartit d’Stormont, al costat del Sinn Féin d’Adams i McGuiness; tots dos, partits minoritaris abans de l’acord de pau. Si fos per electoralisme i curtesa de mires, doncs, els líders més moderats durant l’acord de pau, Hume i Trimble, s’ho haurien pensat dues vegades. Molts dels companys de partit de Paisley, en canvi, lamenten avui el paper obstruccionista que van jugar aleshores i tenen un discurs ben diferent.\nMural a Falls Rd., oest de Belfast\nLes reflexions d’aquesta entrevista a Jesús Eguiguren, president del PSE, són molt reveladores: “Los socialistas hemos perdido la oportunidad de abanderar la paz”; “Los vascos eligieron al lehendakari Patxi López para hacer la paz”; o “Tampoco entiendo muy bien por qué Otegui está en la cárcel […] Estamos alimentando un mito”.\nMentre la “no condemna de la violència” per part de l’esquerra independentista basca sempre ha sigut una mena de casus belli per a molts partits i mitjans, catalans inclosos que no van rebutjar la Llei de Partits, hi ha actituds sorprenents. Quan aquesta subscriu la declaració de St. Sebastià i demana a ETA que declari la fi definitiva de l’activitat armada, fins i tot sembla que, quan arribi aquest moment, hi ha qui no el celebrarà sinó tot el contrari.\nEn qualsevol cas, cal esperar la declaració d’ETA i la reacció posterior del govern espanyol, l’actual o el nou sorgit de eleccions espanyoles del 20-N. I també, el resultat d’Amaiur a les urnes. El paper de París, a qui els mediadors també insten a involucrar-se en el procés, resta per veure. Ja sigui final definitiu o abandonament de la violència d’ETA, això va per llarg. Al nord d’Irlanda, el desarmament va ser un dels aspectes més delicats i van caldre 8 anys per tancar-lo. Comptat i debatut, comparat amb ara fa un any (post 7 d’octubre 2010), és evident que han passat moltes coses i s’ha avançat.\n+ Documental: “Pluja seca” de Gorka Espiau-TV3, sobre el paper dels mediadors internacionals (veure, TV3 a la carta).\n+ John Hume a TV3, 10 anys després de l’acord de pau.\nPublished Setembre 5, 2011\tNotícies 3 Comments\nEtiquetes: internacional, minories, northernireland, Poder\nDocumental ‘casolà’ que repassa la realitat política i social del nord d’Irlanda, tretze anys després de l’acord de pau. Fet l’estiu de 2011 a Belfast, aprofitant una estada laboral.\nAmateur documentary in Catalan about the current social and political reality of Northern Ireland, thirteen years after the Good Friday Agreement. Edited the summer of 2011 in Belfast, during a working scholarship.\nPublished Juliol 4, 2011\tNotícies Leave a Comment\nEtiquetes: majories, minories, northernireland\nMarxa orangista a Donaghadee\nCoincidint amb l’arribada de la calor, ja fa dies que ha començat la temporada de marxes orangistes a Irlanda del Nord. La tensió creix perquè aquestes desfilades continuen sent una font de disputa molt gran (ampliar). Cada 12 de juliol els protestants commemoren la victòria del rei Guillem d’Orange sobre Jaume II (batalla de Boyne, 1690), amb centenars de marxes simultànies arreu dels sis comtats irlandesos sota sobirania britànica. Amb simbologia militar i clima triomfalista, celebren una victòria històrica que, malgrat el canvi de context, va definir un estatuts polític que es manté.\nEnguany, dues nits consecutives d’enfrontaments entre lleialistes i republicans a l’est de Belfast no han estat fins ara els únics incidents, tot i que sí els més greus. Aquests no van ser a causa del pas d’una marxa orangista, però els paramilitars unionistes de l’UVF van tenir molt clar el context a l’hora de provocar un esclat de violència contra l’enclavament catòlic de Short Strand. Divendres passat, 6 policies van ser ferits en nous enfrontaments al mateix escenari, una de les zones limítrofs de Belfast entre catòlics i protestants.\nSegons alguns mitjans, l’objectiu indirecte d’aquesta facció de l’UVF seria precisament desestabilitzar la Comissió de Marxes, la institució encarregada de permetre aquestes desfilades així com definir-ne el recorregut i condicions. El seu repte és conciliar dos drets recollits per la Carta de Drets Humans de 1998 britànica que no són absoluts i són incompatibles entre ells. D’una banda, en paraules pròpies d’una resolució, ‘permetre la legítima expressió cultural dels organitzadors de les marxes’; de l’altra, ‘corregir els aspectes que puguin ofendre greuement la comunitat nacionalista’. Finalment, reduir en la mesura del possible la tensió i l’enfrontament violent durant la marxa.\nL’exemple d’Springfield Road\nMembres de la marxa orangista entrant Springfield...\nEl passat 25 de juny un miler d’orangistes van desfilar per l’avinguda de Shankill, a l’oest de Belfast, en l’anomenada marxa de Whiterock. Una vegada més, però, no van poder fer el recorregut desitjat sinó l’establert per la la Comissió de Marxes. El Grup d’Acció de Residents d’Springfield -que agrupa veïns de l’altre costat de la línia de pau que els separa dels unionistes- va emetre una protesta formal parcialment acceptada. Al nord del feu republicà de Falls, aquestes marxes no hi són benvingudes.\n... pas de vianants a l'altre costat, Springfield Rd\nL’intent de mediació i diàleg entre les dues parts en conflicte continua sense un acord final, així que la Comissió va decidir de nou una mesura intermitja: només tres bandes que no van poder superar els 50 membres i sota les mateixes condicions establertes des de 2006 van poder desfilar per una part de la carretera d’Springfield (des de la Worman Av. fins a W. Circular Rd. segons aquest mapa), sense poder exhibir cap símbol vinculat a una organització paramilitar. La resta dels orangistes van haver de fer un recorregut diferent, sense creuar el pas de vianants de la línia de pau (retrobant-se finalment a Woodvale Pk). Enmig d’un fort desplegament policial, finalment no hi va haver incidents greus.\nA les portes d’un nou 12-J\nLes marxes orangistes simbolitzen un passat que no ha canviat massa. La jeràrquica Ordre d’Orange no admet catòlics entre els seus membres i és el gran exponent d’un unionisme protestant aferrat a la tradició sectària i excloent del passat. Hi ha espais de diàleg entre organitzacions de totes dues comunitats, però és impossible posar-se d’acord en la ruta definitiva d’aquest tipus de marxes. Això no ha canviat gens des de l’acord de pau de 1998. El reclam orangista de desfilar lliurement per on es vulgui topa amb la identitat i memòria dels veïns catòlics. El Servei de Policia d’Irlanda del Nord ha de garantir el recorregut i mandat establert per la Comissió.\nLa segregació per barris o pobles sencers entre totes dues comunitats gairebé s’ha mantingut inalterable amb el pas dels anys. Les topades violentes no són doncs arreu, sinó que acostumen a limitar-se a determinades zones limítrofs. A Belfast, (mapa) més enllà de la citada carretera d’Springfield (Clonard) a l’oest o Short Strand a l’est (Ballymacarrett), a la carretera d’Ormeau al sud (Botanic) o bé a la de Crumlin, al nord, per accedir a Ardoyne. Precisament a les portes d’aquest barri hi va haver els incidents més greus del 12-J de l’any passat, amb desenes de detinguts i policies ferits (vídeo dels incidents).\nLes 'línies de pau' separen comunitats segregades\nA la resta de la regió, són ben conegudes les disputes a Drumcree (Portadown) o al feu republicà del Bogside de Derry (mapa distribució de la població catòlica a Irlanda del Nord). Enmig del clima festiu dels unionistes i la protesta dels republicans per acabar d’una vegada amb el pas d’aquestes marxes per dins o al costat dels barris on resideixen, altres veïns aprofiten per escapar-se a llocs més ‘tranquils’ o fins i tot fora d’Irlanda del Nord el 12-J.\n+ El norte de Irlanda, bloc molt actualitzat en espanyol.\n+ Documental ‘Dos camins cap a la pau‘ (30 Minuts, 17/05/1998), per veure l’exemple de Portadown


o_5639 – Traces\nCASA DE LES TRIES\nEdita obra CASA DE LES TRIES\nC- 150 Km 51'5 Olot (Garrotxa)\nGran mas de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes principals. Els murs, de pedra menuda, són estucats, remarcant els cantoners. Disposa de planta baixa, dos pisos i golfes. La planta baixa és ocupada per les corts i té petites finestres de ventilació. Els dos pisos superiors estan ocupats per la vivenda, amb la distribució a partir d'un ampli menjador central. Cal remarcar les cinc arcades rebaixades del pis, decorades amb balustrades. El mas disposa d'una era i una àmplia pallissa, amb teulat a dues aigües sostingut per bigues de fusta i teules col·locades a salt de garsa.


el dia 17.9.20\nFa uns anys vaig participar en un curs sobre el llibre de Jonàs que vam organitzar al Centre de Pastoral Litúrgica. La cosa consistia a anar llegint el text i mirar d’experimentar allò que llegíem. La missió que Déu encomana a Jonàs, a l’inici del llibre, la vam escenificar intentant comunicar-nos entre nosaltres, per parelles, amb dos iogurts units per un fil. Un xivarri notori, perquè tots parlàvem alhora, i uns mitjans tècnics diguem-ne penosos, van dificultar, com ja us podeu imaginar, la mútua comprensió. Però a nosaltres ens va servir per pensar sobre com escoltem Déu, perquè a banda del nostre propi soroll, hi ha la dificultat de mantenir una actitud d’escolta i d’entendre bé el missatge: ¿què vol Déu de nosaltres? I després, és clar, si ho entenem, cal la confiança i l’empenta de fer-ho. Jonàs entén perfectament el missatge, però surt corrent en direcció contrària.\nM’hi ha fet pensar el text de l’evangeli d’aquest diumenge (Mt 21,28-32). Quan el pare els demana de treballar a la vinya, el fill rondinaire acaba fent la feina, mentre que el complaent s’escaqueja. Jesús rebla el clau dient allò que “els publicans i les prostitutes us passen al davant cap al Regne de Déu”.\nFa temps que hi penso, en això de la crida, o de la vocació. No pas en termes solemnes o institucionals, sinó en les petites o grans crides de ser al costat d’alguna gent en determinades circumstàncies, de fer tal o qual servei a persones o grups. Són crides que no solen arribar quan ens sentim potents, clarividents, disponibles. Ben al contrari, arriben quan arriben: quan estàs especialment enfeinada, quan no et trobes en el millor moment, quan no veus clares les coses. I arriben a més, no pas per fer-nos millors o ser més piadosos o més solidaris, ni en funció del que creiem que són les nostres millors virtuts. No arriben en funció de nosaltres, sinó en funció de les necessitats dels altres. No sé quin procés se segueix quan es vol discernir el camí de la vida religiosa o al presbiterat. Però sí que sé què passa quan la crida és que la mare té un càncer o el cunyat discapacitat necessita que estiguis més per ell. L’ordre de prioritats s’ha de capgirar i tant si et ve de gust com si no, cal posar-se a la feina sense necessitat de fer-ne gaires anàlisis.\nAl cap i a la fi del que es tracta no és de fer un camí de perfecció o de santedat. El publicà i la prostituta ens recorden que la perfecció personal és irrellevant. Per entrar al Regne de Déu cal vestit de festa i disponibilitat. Estimar és el que compta.\nSortirà aviadet a Catalunya Cristiana


blocdenkbrota: Sí, pero no exactamente\nSí, pero no exactamente\n(al #dillunskabrota d'abril)\nQui és la Sandra Rossi? D'on ha sortit? Que hi fa a Catalunya? Ah..., si haguéssiu vingut al #dillunskabrota d'ahir us en hauríeu assabentat, perquè a l'espectacle Sí, Pero No Exactamente ens ho explica —tot i que potser no exactamente—.\nNascuda a Buenos Aires, traslladada a Barcelona i vivint en un municipi de l'Alt Penedès des de fa una pila d'anys, de ben petita la seva àvia ja li va pronosticar la seva vocació de contadora d'històries, el dia que va veure com intentava convèncer al dentista que no li fes res, que a canvi ella li explicaria el conte de l'Esquirol Popi, que patia de mal de queixal. No va funcionar, però ho va intentar. Un dia la van portar al teatre i va descobrir quin seria el seu camí. Besnéta d'un anarquista català exiliat, amb poc més de vint anys va travessar l'oceà en busca d'unes arrels llunyanes... i aquí la tenim.\nVal, val... però i l'obra? Cert! L'obra és un 1, 2, 15; una narradora, dos mons i quinze personatges, que són els que interpreta començant pel seu naixement a Argentina fins que s'instal·la a Catalunya (dos mons amb dues llengües), explicat, interpretat, cantat i ballat, i a la que el públic es distreu el fa participar fent efectes especials. Un crack!\nÉs un espectacle farcit d'humor, de sinceritat i especialment de tendresa perquè comparteix, des del cor, una pila de retalls de la seva vida. Utilitza amb saviesa el bilingüisme, amb un castellà porteño —chorar en contes de llorar— i un català perfecte que va començar a aprendre anant a comprar a la Boqueria... i quan ens té ben divertits, descollonats de riure, de sobte fa un gir sentimental que ens fa pujar una bola per la gola i ens emociona. No és gens fàcil fer això sense trencar el ritme.\nEl text és de la pròpia Sandra i la direcció de Jordi Giraval i m'atreveixo a dir que es nota que no s'ha autodirigit, doncs al llarg dels vuitanta minuts que dura l'obra, mai es desmarxa ni es queda enganxada en un gag graciós exprimint-lo com una llimona fins que es fa pesat. L'espectacle és àgil del començament al acabament.\nAcabada la funció el públic es pregunta "però... tot això és veritat?". Jo no em vaig atrevir a preguntar-li i fins i tot vaig pensar que ara, després de fer aquest monòleg tantes vegades, potser ni ella mateixa ho sap. El que sí sé és que el menjador de can Kabrota, abarrotat d'un públic entusiasta va aplaudir i aplaudir fins a trencar-se les mans... per a continuació muntar les taules i fer-li em compte al pica-pica, que per això el posem.\nPublicat per Josep M. Ribaudí a 18:52\nEtiquetes de comentaris: #dillunskabrota, Jordi Giraval, S´pero no exactamente, Sandra Rossi\nfamilia cargol 20 d’abril de 2016 a les 3:21\nfamilia cargol 20 d’abril de 2016 a les 3:22\nM'hagues encantat venir però a tot arreu no s'hi pot ser, que deia aquell\nKabrota 20 d’abril de 2016 a les 11:10\nI a nosaltres que hi fóssiu, però de moment esteu molt bé on esteu.


La Cuina de l'Olga: FLORS DE CARABASSERA EN PASTETA DE @lacuinadecasaQuarteró\nFLORS DE CARABASSERA EN PASTETA DE @lacuinadecasaQuarteró\nFa unes setmanes vaig anar al Mercat de Tortosa. Al passar per davant d'una parada de verdura vaig veure flors de carabassera i em va fer goig comprar-les.\nVaig reservar unes quantes per fer una pizza (que al final no la vaig poder fer i vaig preparar un altra cosa que encara no us he presentat.....😉) i la resta les va preparar la meva sogra "en pasteta".\nÉs com s'han preparat tradicionalment a #casaQuarteró i a moltes altres cases de les Terres de l'Ebre.\nLa meva sogra m'ha ensenyat a fer-les i aquí us les presento!\nFlors de carabassera netes\n1 cdta de postres de Royal si utilitzeu aigua, una mica menys si utilitzeu sifó\nPrepareu una pasteta una mica espessa, el suficient com per a que s'enganxi a les flors.\nFregiu-les en abundant oli d'oliva. Deixeu-les reposar damunt paper de cuina absorvent. Col·loqueu-les en una safata o plat ben bonic.\nEmpolvoreu-les amb sucre o aboqueu un rajolí de mel al vostre gust.\nAquestes postres són una autèntica delícia, una autèntica tradició de les que no podem permetre'ns perdre.\nPublicat per La Cuina de l'Olga a 10:54\nEtiquetes de comentaris: @lacuinadecasaQuarteró, POSTRES, TRADICIONS\nSilvia T. Clarasó 18 d’agost de 2017 a les 18:22\nBonissim, tenim a casa, pero... estan pochetas a la mata, m'agrada molt :)\nLa Cuina de l'Olga 25 d’agost de 2017 a les 19:42\nOi que són molt bones, Sílvia?No hem de perdre la cuina tradicional!\nGràcies per la visita i les teves paraules!\nMarta Jubert 19 d’agost de 2017 a les 15:40\nVeus, jo n'he vist i no n'he comprat! Com les figues ... encara els hi falta!! Així arrebossem les carxofes, bunyols, i estan de mort! Com les teves! 😘😘\nLa Cuina de l'Olga 25 d’agost de 2017 a les 19:43\nAmb aquest arrebossat tot està de mort però....és un gran pecat! Una vegada molt de tant en tant i ja està!\nPetonets, Marta! Gràcies per la visita i per les paraules!


L'exposició es podrà veure des de l'1 al 30 d'abril de 2019, en horari de 9.00 hores a 20.00 hores\nper Redacció 01/04/2019 18:20h\nTrinitat Solé amb la seva exposició | Sara Molina\nUna col·lecció de papallones pintades a l'oli de Trinitat Solé s'exhibeixen a la sala Manolo Calpe de la Federació de Colles de l'Aplec (Fecoll) durant aquest mes d'abril. Solé (Lleida, 1950) exposa una vintena de creacions que plasmen papallones amb força color i que tenen una gran diversitat. A més, reserva un espai de la mostra per ensenyar cinc quadres inèdits que reprodueixen cinc angles diferents de la Seu Vella de Lleida.\nLa sala Manolo Calpe de la Federació de Colles de l'Aplec del Caragol de Lleida (Fecoll) ha acollit durant tot el mes de març fotografies de l'Elio Martin. La mostra comprèn una trentena d'instantànies de gossos i gats, tan en blanc i negre com en color.\nMarin (Lleida, 1977) és fotògraf especialista en fotografia familiar i de mascotes i presenta ara a la seu de la Fecoll aquesta col·lecció d'instantànies sota el títol "Animals peluts". Una exposició que estarà oberta al públic durant tot el mes de març i que mostra la tendresa d'aquests petits animals a través d'unes imatges captades per l'artista.\nSegons explica el mateix fotògraf, que col·labora amb la Protectora d'animals de Lleida Lydia Argilés, la inspiració de la mostra li va venir perquè «m'encanta captar la mirada d'aquests animals amics».\nLa Federació de Colles de l'Aplec del Caragol de Lleida (Fecoll) convoca la novena edició del Concurs de Rodolins i Versos Satírics 'Memorial Jordi Plens'. El termini de presentació d'originals és el pròxim 30 d'abril de 2019 i s'estableix un únic premi consistent en una ruta cultural, turística i gastronòmica pel centre històric, per a dues persones i inclou l'obsequi del llibre 'Lo lleidatà és fàcil'.La Federació de Colles de l'Aplec del Caragol de Lleida (Fecoll) convoca la novena edició del Concurs de Rodolins i Versos Satírics 'Memorial Jordi Plens'.\nEl termini de presentació d'originals és el pròxim 30 d'abril de 2019 i s'estableix un únic premi consistent en una ruta cultural, turística i gastronòmica pel centre històric, per a dues persones i inclou l'obsequi del llibre 'Lo lleidatà és fàcil'.\nTambé et pot interessar: La Fecoll signa un conveni de col·laboració amb Mercolleida


Fàbrica i fabricants de bates de bebè de la Xina | Senlai\n1. La nostra funda per a bebè s'adapta a la forma del cos del nadó. El teixit és impermeable i transpirable. A l’estiu no farà gafes, però a l’hivern pot mantenir-se calent. La funda pot embolicar el braç del nadó davant del cos. Pot bloquejar eficaçment els aliments que caiguin al cos.\n2. La tela està feta de tela impermeable de fibra de polièster, que és impermeable. La sopa de verdures de gra d’arròs és polsosa, enfangada i greixosa. Tot està aturat per la gorra, de manera que els nens no han de canviar-se de roba diverses vegades al dia i és molt convenient netejar-la.\n3. Els nostres monos tenen una forma de moda, diversos colors i diversos patrons. Hi ha molts estils de la batuta dels nostres nens, que es poden dividir en diversos estils segons diferents característiques. Per exemple, segons la longitud de la màniga, es pot dividir en estil de màniga llarga, estil de màniga curta i sense estil de màniga. L'estil de màniga llarga és més adequat per a l'hivern, l'estil de màniga curta i l'estil de màniga no és més adequat per a l'estiu.\n4. Segons el disseny de la butxaca d'arròs, es pot dividir en una butxaca inferior d'arròs, butxaca mitjana d'arròs, sense butxaca d'arròs i butxaca d'arròs ajustable. El disseny de butxaca d’arròs s’utilitza principalment per contenir els aliments dispersos quan el bebè menja.\n5. Segons la longitud i l’estil de la bata, es pot dividir en faldilla curta, llarga i llarga, davantal Segons la connexió posterior, es pot dividir en diners de velcro, diners de corda, deducció de premsa.\nPròxim: Sac de dormir per a nadons\nBata de colors per a nadons