David Hume - Wikisofia\nAvís: El títol a mostrar «David Hume» sobreescriu l'anterior títol a mostrar «Hume, David».\nFilòsof empirista escocès, figura màxima de la Il·lustració anglesa i de l'empirisme britànic, i un dels pensadors de major influència en la filosofia posterior. Va néixer a Edimburg (Escòcia), i va estudiar a la universitat d'aquesta mateixa ciutat, més interessat per la literatura i la història que per l'advocacia, professió a la qual va voler dedicar-li la seva família. Després d'un intent frustrat d'emprar-se en un comerç en Bristol, a 18 anys decideix anar-se'n a França per a dedicar-se als estudis literaris i filosòfics, creient que havia de donar un canvi radical a la seva vida. Durant els anys que va passar a França, primer en Reims i després en La Flèche (1734-1737), va escriure el Tractat sobre la naturalesa humana, publicat en dos volums (1739), que va passar totalment inadvertit, i que, segons la seva mateixa opinió, va ser una obra prematura que «va sortir morta de les premses». En 1740 va intentar publicar una recensió d'aquest llibre que va acabar sent un Compendi d'aquest, publicat amb el títol de Abstract. Va refondre després la primera part del Tractat, publicant-la amb el títol d'Investigació sobre l'enteniment humà (1751), així com la tercera amb el títol d'Investigació sobre els principis de la moral (1752). Cap d'aquestes obres li va donar la fama literària que anhelava, que només va començar a arribar amb la publicació dels seus Discursos polítics (1752). Nomenat bibliotecari de la facultat de dret d'Edimburg, va començar a publicar una Història d'Anglaterra (1754) que va suscitar polèmica i que, segons el seu propi autor, va resultar un èxit rendible.\nVa viatjar a París (1763-1766) com a secretari privat de Lord Hertford, ambaixador a França. Va tornar de França amb el seu amic Jean-Jacques Rousseau, l'obra del qual Emili li causava problemes. Va ocupar el càrrec de sotssecretari d'Estat (1767-1768) i es va retirar finalment a Edimburg, on va morir de càncer, acceptant la seva malaltia amb un sentit totalment epicuri de la vida. En la seva autobiografia, editada pel seu amic Adam Smith, es va definir com a home de disposició cordial, amb sentit de l'humor, jovial i social, el caràcter del qual no van aconseguir agrir els revessos de fortuna contra el seu desig de fama literària. Els seus Diàlegs sobre religió natural, obra considerada clàssica en filosofia de la religió, escrits cap a 1752, es van publicar pòstumament en 1779.\nSegons diu en el seu Tractat sobre la naturalesa humana, que porta el subtítol de Intent d'introduir el mètode experimental de raonament en els assumptes morals, Hume va voler dur a terme, al món moral humà, allò que Newton havia fet amb el món físic (investigació basada en l'observació i experimentació). Va pretendre, per tant, investigar la capacitat de l'enteniment humà amb mètodes diametralment oposats als del racionalisme, i partint de la base que el coneixement humà no es basa en veritats innates i a priori, sinó en un conjunt de creences bàsiques, o suposicions sobre el món exterior –les relacions entre els fets–, que són a manera «d'un instint natural, que cap raonament o procés de pensament pot produir o impedir» (veg. text). De manera que «no és, per tant, la raó la que és la guia de la vida, sinó el costum» (veg. text), amb el benentès que les creences sorgeixen del costum. Els materials bàsics (els «àtoms» de la ment) dels quals es nodreix el coneixement són percepcions de la ment. Aquestes percepcions són impressions, si són sensacions o sentiments (per exemple, sentir, veure, sentir, estimar, odiar, desitjar, voler), i són percepcions vivaces i intenses; o són idees, si són records o imaginacions de sensacions. Les idees són sempre febles i fosques, i són còpies de les impressions, mentre que aquestes, afirma Hume, provenen de causes desconegudes. Les paraules, al seu torn, representen a les idees, raó per la qual, per a saber si una paraula té significat, cal esbrinar quin és la idea que representa, i es coneix la idea esbrinant la impressió d'on procedeix (veg. text). (Vegeu també l'evolució de la noció d'idea).\nAquest principi, que sol anomenar-se el microscopi de Hume, l'aplicarà Hume acuradament com un important recurs metodològic per a l’anàlisi de conceptes com ara els conceptes metafísics tals com els de substància, causa, llibertat, i uns altres, que solen considerar-se paraules clau de la filosofia tradicional. Per tant, l'origen de les idees és la sensació, interna o externa. Ara bé, les idees s'entrellacen espontàniament entre si, constituint un món ordenat. Des de Plató insisteixen els filòsofs en què pensar és ordenar idees.\nLes lleis per les quals s'associen les idees en la ment són:\nla contigüitat en l'espai o en el temps, i\nA aquesta associació o relació, per la seva importància en la ciència de la naturalesa, dedicarà Hume una anàlisi especial (veg. text). Tota idea deriva, per tant, d'una impressió i, per aquesta raó, no hi ha idees innates, a menys que s’entengui per tals algunes inclinacions procedents directament de la naturalesa humana (de les passions, per exemple, que amb posterioritat a Hume seran conegudes com a instints). De fet Hume critica a Locke per haver dit que tots els coneixements són idees i que aquestes són representacions mentals de coses, mentre que per ell les idees solament són representacions mentals d’impressions procedents de les sensacions, la reflexió o les passions. En aquest sentit pot dir que hi ha una certa classe d’idees innates sense renunciar a l’empirisme radical, ja que es tracta simplement d’un corol·lari de l’acceptació de l’existència d’una naturalesa humana. (veg. text).\nAixí, doncs, per la mateixa naturalesa humana la ment posseeix certa tendència natural (una força suau, en diu Hume) a l'associació d'idees, el resultat principal de les quals és la constitució d'idees complexes. La idea de substància és, per exemple, una idea composta per associació: no es deriva de cap impressió, interna o externa; no és més que «la col·lecció d'idees simples unides per la imaginació», que atribueix el conjunt de característiques a alguna cosa desconeguda, com si fos el seu suport permanent. Mitjançant quin sentit es capta la substància d'una poma? Amb els ulls, amb les oïdes, amb el paladar? Tota idea abstracta no és més que una idea particular, a la qual correspon, per tant, una impressió; assignant un nom diferent a aquesta impressió, la fem capaç de representar a totes les idees que mantenen certa semblança entre si. La idea general d'«home» és la idea particular de «Pau», per exemple, a la qual, canviant-li el nom, li donem el significat de representar a «Julià», «Maria», «Anna», etc.\nSegons Hume es pot passar d’una impressió sensible a una altra, però mai no podem passar d’una impressió a alguna cosa de la qual mai no n'hem tingut impressió o experiència. Com que no hem tingut mai impressió o experiència de les Idees innates cartesianes ni del concepte de substància, això vol dir que aquestes idees no es corresponen amb res real. Si la intel·ligència pot arribar a creure que hi ha substància, és simplement per errors en les associacions d'idees. Allò que ens fa creure en substàncies és el fet que hi ha mecanismes psicològics basats en errors en el procés d’associació d’idees, que ens porten a trobar constàncies en les coses, però això no implica una necessitat lògica. Solament a través de la imaginació ens podem arribar a creure que hi ha substàncies (eternes, perfectes...) quan la percepció ens indica un món fet de canvis. ([[Recurs:Hume:_imaginació_i_memòria|veg. text).\nL'home, a més de percebre, raona, o construeix frases. Així, si es considera les diverses proposicions amb les quals la ment expressa la veritat, veiem que hi ha dues classes:\naquelles la veritat de les quals consisteix en relacions d'idees i\nAquestes dues classes de veritats constitueixen la denominada «forquilla» de Hume; tota proposició o és necessària o contingent (analítica o sintètica, en l'expressió de Kant). Hi ha coses que són veritat en virtut de les mateixes idees que pensem i d'aquestes hi ha veritable coneixement o ciència, que s'obté per intuïció o demostració. És el món de la veritat matemàtica o lògica. En canvi, en tot el que es refereix a l'existència d'objectes, a les qüestions de fet, no hi ha possibilitat de cap coneixement demostratiu: tot el que sabem, ho sabem per observació directa, quan ens atenim als fets, o per inferència inductiva, quan anem més enllà dels fets. (De fet aquesta divisió entre qüestions de fet i relacions d’idees procedeix de la filosofia de Leibniz, qui parlava de veritats de fet, que considerava sintètiques i veritats de raó o analítiques)\nLa inferència que ens porta més enllà del directament observat es basa en el principi de causalitat, i ell mateix és una qüestió de fet que només arribem a conèixer per experiència. Tot el que s'afirma pel principi de causalitat, o per una relació entre causa i efecte, pot no succeir, per tant no és un saber demostratiu, sinó inductiu. Abans hem dit que tot coneixement és solament present (d’impressions presents o de records presents d’impressions passades), i tota previsió del futur es basa en inferències causals.\nTot raonament sobre l'experiència, diu Hume, es basa en la suposició que la naturalesa transcorre d'una manera uniforme. Però aquest supòsit no té cap base racional (no es funda en una demostració); es funda en una mera creença, que es deu a l'observació d'una conjunció constant dels fets en l'experiència. A la idea de «causa», que apliquem a fets dels quals diem «A és causa de B» no correspon cap altra impressió sensible que la presència contigua en l'espai i successiva en el temps de (causa) i B (efecte). Però, en realitat, a la idea de causa atribuïm una altra característica que és la de connexió constant entre A i B. Aquesta idea no correspon a cap impressió sensible, és només fruit de l'associació d'idees deguda al costum o hàbit d'observar que «sempre que A, llavors B», o bé que «no es produeix B, si no existeix prèviament A». Tenim per costum associar el que hem observat que es produeix repetidament, i traduïm l'associació com una connexió necessària (veg. text). A aquesta connexió necessària hauria de correspondre alguna impressió externa o interna: externament, no hi ha res més que la conjunció de A i B; internament, no hi ha res més que la inclinació, que produeix el costum, de passar d'un fet a un altre que normalment li acompanya. La «necessitat» és merament mental, no està en les coses, ni en la naturalesa, «pertany completament a l'ànima». Si s'afegeix que, posant la confiança en el principi de causalitat, creiem que el que ha succeït en el passat succeirà igualment en el futur (veg. text), llavors cal que ens adonem d'haver argumentat dins d'un cercle viciós, o amb un argument circular: només podem suposar, això és. donar per descomptat, i no provar, que el futur serà semblant al passat (veg. exemple); o bé, tot el que sabem del futur ho sabem per experiència, per arguments que són només probables i, per tant, no demostratius. Així, doncs, el principi de causalitat es fonamenta en una creença o hàbit i en el supòsit metafísic segons el qual el futur serà com el passat, és a dir, en el supòsit metafísic de la regularitat de la naturalesa.\nAquesta crítica de Hume al principi de causalitat oposa directament Hume no només a Descartes i als racionalistes en general, sinó al mateix Locke i als supòsits de la física de Newton. D'una banda, segons l'empirisme de Hume, el coneixement de la naturalesa no és demostrativament cert, com ho és en el racionalisme, però, per l'altre, sabem que la ciència de la naturalesa es basa en l'observació i la inferència inductiva, la qual, per definició, només ofereix un coneixement probable. I així neix, històricament, l'anomenat problema de la inducció, que ha de tenir repercussions directes en la teoria de la ciència.\nQuan es diu, per exemple, que «els metalls fonen a temperatures determinades», llei de la naturalesa que s'expressa mitjançant una generalització, no es vol indicar que existeixi una relació necessària o causal entre determinades temperatures i els punts de fusió dels diversos metalls, degudes a coses no observables, sinó que entre un fenomen i un altre, existeix una conjunció constant en la qual basem les prediccions per al present i el futur, perquè la naturalesa humana té el costum de sentir-se influïda per la repetició de fets i tendeix a creure que el que ha succeït fins al present continuarà succeint en el futur.\nHume, no obstant això, manté que els raonaments inductius, si provenen d'observacions regulars i uniformes al curs de la naturalesa, constitueixen autèntiques proves que no permeten un dubte raonable i distingeix entre demostracions, proves i probabilitats; aquelles són els raonaments per relacions d'idees, mentre que la diferència entre les dues últimes consisteix en si la conjunció que es manifesta entre dos esdeveniments pot considerar-se constant o simplement variable (veg. text).\nAixí, d’un seguit de fenòmens dels que n’hem tingut repetides experiències en podem fer inferències causals sempre que hàgim observat la connexió entre el que anomenem causa i el que anomenem el seu efecte, sabent, però, que l’únic fonament d'aquesta inferència és el costum i la suposició metafísica de la regularitat de la naturalesa. Però de cap manera podem inferir una hipotètica causa de la simple observació d’algun fet. Si no hem observat la conjunció entre l'anomenada causa i l’efecte no podem inferir de cap manera la seva hipotètica causa. Així, per exemple, de l'observació del món no se’n pot desprendre de cap manera la necessitat d’una causa que l’hagi creat.\nLa crítica empirista als conceptes metafísics.\nde la realitat exterior i\nde la identitat personal.\nLes tres substàncies cartesianes, encara acceptades per Locke, queden en entredit (Veg. esquema més avall):\nde Déu no en tenim cap impressió, i és solament una idea de la imaginació. Atesa la crítica anterior al concepte de causalitat, cal reforçar que encara seria més absurd dir que Déu (imaginari) és la causa de res. Amb això ataca tant la posició de Descartes com la de Berkeley i, en general, totes les concepcions teistes que consideren necessària la idea de Déu com a fonament explicatiu o "causa" de tot el que existeix;\nde la realitat exterior, món o substància extensa cartesiana tampoc no en podem parlar amb seguretat, com ja ho havia fet notar Berkeley (tot i que des d’una perspectiva ben diferent), fet que l’aboca a un fort fenomenisme i escepticisme. (veg. text). Locke justificava l’existència del món extern a partir de la idea de causa. Tenim coneixement del món extern, deia, perquè el món o realitat extramental és la causa de les nostres impressions. Ara bé, a partir de la crítica de la idea de causa, Hume no pot acceptar això, ja que l’ús de la inferència causal (que solament es fonamenta en l’hàbit o creença) solament és possible quan podem passar d’una impressió a una altra impressió però no podem anar des de les impressions a una suposada causa o origen de les impressions. Així, solament coneixem impressions, però no podem saber d’on han sortit les impressions, per tant no podem dir, tampoc, si realment hi ha una realitat diferent de les nostres impressions i idees.\nDel Jo, finalment tampoc no podem dir que sigui res constant, cap substància. L’ànima, diu Hume, en la mesura en què podem concebre-la, no és res més que un sistema o una successió de percepcions diferents. La nostra idea de ment, llavors, és només la idea de percepcions particulars, sense noció de cap cosa que pugui anomenar-se substància, simple o composta. (veg. text). L’existència del Jo com a substància pensant, diferent dels seus actes, havia estat considerada indubtable, no tan sols per Descartes, sinó també per Locke i Berkeley. Tots pensaven que del jo en tenim un coneixement directe o intuïtiu com el "cogito" cartesià. No obstant això Hume també critica el "Jo" com a realitat diferent de les impressions i les idees. Hume descarta l’existència del Jo com a subjecte permanent dels actes psíquics, perquè no hi ha cap impressió sensible que sigui permanent, sinó que el Jo està constantment en canvi i transformació. De fet l'única manifestació de continuïtat personal la proporciona la memòria i la imaginació, ja que el "Jo" està constituït per una relació entre percepcions i, per tant, canvia quan les percepcions canvien. De fet mai no coneixem el "Jo" desproveït de percepcions (sempre és un "jo camino", un "jo llegeixo", un "jo converso"...), per tant no podem parlar d’una "substància" permanent o suposat substrat del "jo", solament coneixem un conjunt o feix de percepcions canviants. La consciència de la pròpia identitat, el reconeixement de la permanència de la mateixa identitat personal al llarg del temps es fonamenta en la memòria que permet la connexió que existeix entre les diferents impressions que se succeeixen.\nAixí, finalment, Hume ha de concloure de manera fenomenista i escèptica que solament podem estar segurs que hi ha feixos de percepcions. Aquesta és la conseqüència de l’empirisme portat a les seves darreres conseqüències.\nEl fonament del coneixement i de la moral, i la crítica de la religió\nEl que sosté Hume definitivament, enfront de les pretensions del racionalisme, és que el coneixement de la naturalesa ha de fundar-se exclusivament en les impressions que d'ella tenim. D'aquesta conclusió, en sentit estricte, es deriva el fenomenisme i l'escepticisme (veg. text): l'home no pot conèixer o saber res de l'univers; només coneix les seves pròpies impressions i idees i les relacions que estableix entre elles per hàbit, costum, principi d'associació o sentiment de la ment (veg. text). No hi ha cap impressió que correspongui a «cos» o a «objecte material», i molt menys a «jo», «món», «causalitat», «substància»; tot el que l'home sap, per discurs racional, sobre l'univers es deu únicament a la creença, que és una espècie de sentiment no racional.\nEls poders de la raó són, doncs, summament limitats. Sobre les qüestions de fet, no en tenim autèntic coneixement; només la regularitat dels fenòmens ens fa creure en connexions necessàries. No obstant això, les creences religioses no s'expliquen per la regularitat dels fenòmens, ja que varien de religió a religió; es fonamenten en molt diverses causes, com són la ignorància, el temor, l'esperança i fins a la manipulació de totes aquestes coses amb vista a mantenir el poder. De cap manera la creença religiosa es fonamenta en el raonament, més aviat qui té fe experimenta en si mateix la determinació de creure el més oposat al costum i a l'experiència. De Déu no en tenim cap impressió, de manera que en aplicació del criteri metodològic que permet distingir idees verdaderes d’idees falses, Hume conclou que la idea de Déu no és més que una composició de les idees que adquirim en reflexionar sobre les operacions de les nostres pròpies ments. (veg. text)\nPer altra part, contra els qui creuen que la religió és la sustentació de la moral, Hume emprèn la tasca de sotmetre a revisió les creences morals en el seu Assaig sobre els principis de la moral, per a precisar que també elles, igual que les lleis de la naturalesa, se sostenen en l'experiència universal. Desenvolupant idees de Francis Hutcheson (1694-1747) i Joseph Butler (1692-1762), Hume funda la moral en el sentiment universal dels homes si es fes la vida agradable. Aquesta teoria es coneix amb el nom d’emotivisme, que és la teoria segons la qual les idees ètiques i morals procedeixen de l’emoció, o sentiment, i no tenen una justificació racional. Per altra part, en connexió amb l’esperit de la Il·lustració (que posteriorment Kant va definir com la majoria d’edat de la humanitat), es desprèn del pensament de Hume que cal afirmar que no fa falta un "pare suprem" o "Déu" per a justificar les accions humanes. Allò que està bé o allò que està malament no depèn de la voluntat d’un ésser suprem i, la moral no necessita la religió com a fonament.\nHume criticà també el que G. E. Moore posteriorment va anomenar fal·làcia naturalista (veg. text), que consisteix a pensar que del "ser" d’una cosa pot derivar-se’n algun "haver de ser". D’allò que és, no se’n deriva un imperatiu moral, no se’n deriva cap "haver de ser", ni un dret ni un deure, ja que la tria de les finalitats està situada al marge de l’esfera de la raó.\nDe tota manera l’ètica no es fonamenta en el simple atzar, ja que es poden establir criteris per a avaluar les nostres accions. De manera que es basa en la naturalesa humana (potser en el que més endavant es dirà instint o, en la nostra època, s’atribuirà a les característiques genètiques que són fruit de la selecció natural). L’emotivisme de Hume també inclou una avaluació de les conseqüències dels nostres actes: l’home no tendeix només individualment a la seva felicitat, d’una manera hedonista i egoista, sinó que, com que és capaç de compassió (o simpatia), sintonitza amb la felicitat i el malestar dels altres, que és capaç de percebre com a propis. Per això la moral de Hume té una perspectiva social molt semblant a la de l'utilitarisme anglès. D’aquesta regularitat de sentiments morals neixen les diverses creences morals; aprovem el que és agradable i desaprovem el que és desagradable: i en això consisteix el sentiment moral i al primer l’anomenem bé i al segon mal (veg. text). La raó no té aquí una altra funció que la de discernir les conseqüències socials dels actes anomenats morals.\n__________________________________________________________ Classes de percepcions (impressions i idees) segons Hume __________________________________________________________ Crítica de Hume a les tres susbtàncies cartesianes.\nExemple d'argument circular ↓\nSuposem que «el futur serà semblant al passat», perquè, fins al moment present «el futur ha estat semblant al passat». Per a relacionar les dues frases, caldria construir el següent argument:\nPremissa 1: Fins al moment present, el futur ha estat semblant al passat\nPremissa 2: El futur és sempre semblant al passat\nConclusió: Per tant, d'ara endavant, el futur també serà semblant al passat.\nEn la premissa 2 apareix com suposat el mateix que es vol demostrar en la conslució\nVegeu Extracte del Tractat de la Naturalesa Humana\nInvestigació sobre els principis de la moral, apèndix I\nSobre el costum com a fonament: (costum com a fonament dels raonaments causals veg. text) / (costum com a guia de la vida veg. text).\nDiferència entre idees i impressions: es coneix la idea descobrint la impressió d’on procedeix (veg. text)\nSobre la imaginació i la memòria (veg. text)\nEls principis de l’associació d’idees (veg. text)\nDiferència entre relacions d’idees i qüestions de fet (veg. text)\nLa idea de connexió necessària (veg. text)\nEn què es basa la creença en el curs uniforme de la natura? (el que ha succeït en el passat succeirà igualment en el futur?) (veg. citació)\nL’experiència raonable (veg. text)\nSobre l’escepticisme: Contra què cal orientar l'escepticisme (veg. text) / L'escèptic i el món extern (veg. text)\nOrigen de les impressions i les idees\nRelacions entre impressions i idees\nSobre l'associació d'idees\nClasses de percepcions\nSobre la regressió a l'infinit\nPodeu /w/images/c/cb/Hume.ogg">descarregar el clip o descarregar un reproductor per a veure el vídeo al vostre navegador.\nBibliografia:Bibliografia sobre David Hume\nObtingut de «https://www.wikisofia.cat/w/index.php?title=Autor:Hume,_David&oldid=60364»\nDarrera modificació de la pàgina: 9 feb 2020 a les 15:00.


"Això apunta cap a una divisió de la societat santcugatenca i catalana en dos blocs, que, pel que sembla, es volen irreconciliables", diu Casas\nper Jordi Casas Historiador 28 de novembre de 2019\nSegons he llegit, la delegació santcugatenca de l'ANC està recollint signatures (no sé si quan escric això encara manté la intenció) per tal que l'actual equip de govern municipal es trenqui i se'n formi un d'independentista. I, com que la coherència és l'últim que es perd, demanen el mateix pel que fa a la Diputació de Barcelona. Seria lleig que els qui volen que entrin a l'Ajuntament de Sant Cugat seguissin remenant les cireres diputacionals amb els qui volen que surtin a l'ídem. Perquè, al cap i a la fi, es tracta d'establir un cordó sanitari entorn dels qui han comès un pecat polític mortal (el 155, per entendre'ns).\nAquesta recollida de signatures té sens dubte un component francament antidemocràtic: qüestionar allò que ha permès que un seguit de partits pactin lliurement un programa de govern i acordin aplicar-lo conjuntament, que no és altra cosa que un suport majoritari de la ciutadania. Perquè, a veure si ens entenem, què és allò que ha de prevaldre, les propostes programàtiques o la coincidència entre elles, o l'adhesió a un determinat capteniment polític, sobre el qual em reservo la meva opinió.\nA més, això apunta cap a una divisió de la societat santcugatenca i catalana en dos blocs, que, pel que sembla, es volen irreconciliables. I es produeix en un moment que l'adhesió a l'opció independentista, d'acord amb les enquestes del CEO, està en el nivell més baix dels darrers anys; en tot cas, lluny del 50%. I en aquest context se segueixen defensant estratègies que no tenen res de transversals i, per tant, de nacionals.\nEncara sort que des de l'alcaldia se segueix defensant la continuïtat de l'actual equip de govern, quelcom molt d'agrair en uns moments en què s'imposa el tacticisme.


Deixalleries de Córdoba compren material a l’empresa catalana Alquienvas - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nDeixalleries de Córdoba compren material a l’empresa catalana Alquienvas\nLa Conselleria de Medi Ambient i Ordenació del Territori ha finalitzat les obres de tres punts nets de recollida de recollida de residus urbans en tres municipis de Córdoba: Rambla, Cabra i Villanueva de Córdoba. Una iniciativa que beneficiarà a prop de 38.000 habitants i que ha suposat una inversió de 1,05 milions d’euros.\nUn Punt Net és una instal·lació d'arreplega selectiva de residus generats per particular, on s'efectua la recepció transitòria, arreplega, classificació i acumulació de certs tipus de residus sòlids urbans reciclables que no tenen cabuda en els contenidors tradicionals.\nEn concret, la instal·lació de La Rambla ha adquirit diversos materials de l’empresa catalana Alquienvas que van des de caixes metàl·liques a contenidors per residus especials (piles, oli, fluorescents...).\nAquesta infraestructura queda ara preparada per rebre residus d’olis usats de cuina i automoció, piles rebutjades, material de fotografia i radiografies, mobles de fusta, residus líquids, vidre, cartutxos de tinta i tòner d’impressores, aparells elèctrics i electrònics, envasos, fluorescents, bateries i molts altres tipus de residus que una vegada separats en les pertinents caixes podran tenir o no una segona vida útil.


IRONIES, PARADOXES I ALTRES SUBTILESES: de febrer 2013\nSunset Park (by Paul Auster)\nBenvolgut Sr. Auster,\nCom recordarà, en una altra ocasió ja li vaig manifestar la meva admiració no solament com a escriptor, sinó també per la seva persona, és a dir: pel seu pensament i posicionament a la vida.\nI seguint la tònica habitual, recentment he llegit una altra de les seves novel·les: Sunset Park, publicada per primera vegada el 2010 a NY. Aquest cop, però, li haig de dir que no l’he comprada, la novel·la, sinó que l’he demanada en préstec a la Biblioteca municipal. De ben segur que hauria preferit comprar-la perquè d’aquesta forma, com ja li vaig comentar, em permet subratllar amb llapis el què m’agrada particularment i doblegar la punteta de les pàgines d’interès i ara no ho he pogut fer, però, què vol que li digui, la crisi es deixa sentir fins aquest extrem. Per tant, tot allò que m’ha emocionat o m’ha cridat l’atenció ho he hagut de copiar i desar-m’ho al meu ordinador. Si no, d’aquí a quatre dies no me’n recordaré i em farà molta malícia.\nLa prosa en general, la riquesa del llenguatge i els personatges que conformen la trama m’han resultat entranyables. He sentit per tots ells -els principals- una gran simpatia i empatia, i al fons del meu cor els he desitjat tota la sort i encert del món. Realment m’ho he passat molt bé llegint i quasi m'he cregut que la història era certa, i fins i tot m’ha dolgut una mica haver-la acabada tan de pressa.\nAlguns passatges m’han colpit especialment. Més d’un, més de dos i més de tres, però no els puc pas citar tots aquí, si més no deixaré palesa dels que més m’han emocionat:\n* ... Escrivia el jove Miles, que les ferides són una part fonamental de la vida, i llevat que un estigui ferit d'alguna manera, mai es farà home.\n* El cos humà és estrany, imperfecte i imprevisible. El cos humà guarda molts secrets, i no els revela a ningú, excepte a aquells que han sabut esperar. (...) I observar un cos humà és copsar únicament aquest i cap altre. El cos humà es pot aprehendre però no comprendre. (...) És objecte i subjecte, és la part de fora d'un interior que no arriba a veure (...)\n* ...Acaba la conversa (que no ha anat malament), i un cop més et sents perdut enmig d'un erm. A última hora de la tarda, comences a resignar-te al fet que l'erm és ara la llar, on toca passar els últims anys de la teva vida.\nPerò, Sr. Auster, permeti’m una reflexió: de debò calia aquell final? Després de tot un seguit de situacions tan difícils i enrevessades on la gent, la bona gent, lluita i s’esforça per tirar endavant, en una sola pàgina, la darrera, m’ha deixat vostè gelada i desangelada. No senyor, i no s’ho prengui malament, però no hi estic d'acord, en Miles Heller una persona intel·ligent i íntegre no es mereixia aquest final. La novel·la en sí mateixa mereixia un altre final. Aquest trencament abrupte i precipitat, aquesta forma de llençar per la borda tota la feina de tants mesos acausa d'un rampell, no em quadra. Em resulta inversemblant, i injust.\nBé, la novel·la és com és i ja no es pot canviar. Si més no, vostè ho va triar així perquè la seva visió era aquella, però li confesso que després de gaudir amb la lectura i de sentir-me com si jo fos un altre personatge més, a la fi m’ha deixat un regust amarg. I em sap greu.\nPublicat per ROSA DE CYAN a 2/16/2013 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: carta, critica, literatura, novel·la, NY, Paul_Auster, Sunet_Park


📲 Comencen a analitzar els mòbils dels valencians per a frenar el coronavirus\nLa Generalitat comença a analitzar dades mòbils per a frenar el coronavirus\nPermet conéixer l'efectivitat de les mesures de contenció\ndimarts, 24 de març 2020 - 16:05h\nLes dades són totalment anònimes | València Diari\nLa Generalitat preveu disposar esta setmana de les primeres conclusions fruit de l'anàlisi de les dades de mobilitat que, en el marc d'un projecte pilot, s'estan recaptant de les tres principals operadores de telefonia mòbil del país, per a avaluar l'impacte de les mesures de confinament en l'expansió del coronavirus.\nSegons ha explicat la directora general d'Anàlisi i Polítiques Públiques de la Generalitat, Ana Berenguer, estes dades seran analitzades per un equip mixt, integrat per científics i investigadors i també per tècnics de la Generalitat, que s'està conformant amb l'objectiu de desenvolupar models epidemiològics més precisos.\nEs desconeix si les dades es faran públiques\n«Esperem començar esta mateixa setmana amb l'anàlisi de les dades i tindre les primeres conclusions», explica la directora general, qui desconeix si el resultat d'estes anàlisis es farà públic o no, «és una cosa que hem de discutir amb el Govern i amb les operadores de telefonia».\nEl que es pretén és utilitzar ferramentes d'anàlisis sofisticades per a «augmentar el coneixement del coronavirus a través de les dades que aporten les operadores de telefonia mòbil. Com ens movem o com deixem de moure'ns».\nLes dades són totalment anònimes\nEs tracta, apunta Berenguer, de dades totalment anònimes i agregades. Les empreses de telefonia complixen amb els mètodes d'anonimització i les dades, a demés, s'agreguen a un nivell de densitat demogràfica que permet que no siga possible identificar als ciutadans.\n«Amb eixes dades, no sabem qui està infectat o no, sinó que ens servixen per a observar la mobilitat de la ciutadania i analitzar l'impacte de l'estat d'alarma. Pararem la pandèmia en la mesura en la que siguem capaces de detindre la taxa de contagis», explica.\nPermet entendre si les mesures de contenció són efectives\nUna de les promotores d'esta iniciativa és l'enginyera alacantina Nuria Oliver, doctora pel Media Lab de l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT) i especialista en intel·ligència artificial i 'big data' aplicat a iniciatives de benestar social.\nOliver explica que «hi ha un moviment a nivell mundial orientat a l'exploració d'esta classe d'informació captada per la xarxa de telefonia mòbil per a ajudar-nos a entendre com d'efectives estan sent les mesures de contenció, fer models epidemiològics més precisos que incorporen informació de mobilitat real i la detecció de possibles focus d'infecció».\n«Està passant en països europeus, com Bèlgica, a on ja s'està començant a manejar esta informació en la presa de decisions», ha assenyalat l'experta.


Cites Terapèutiques - Ànima de Natura\nÀnima de Natura, Natura, Salut\nUs presentem un nou i últim recurs terapèutic, les cites terapèutiques. Són moltes les cites entorn de la Natura que existeixen. Moltes de les cites entorn de la natura, tenen un rerefons terapèutic que ens poden ajudar, sanar, acompanyar o guiar en el nostre recorregut vital.\nEs tracta d’un conjunt de frases inspiradores per part d’Ànima de Natura que ens han ajudat i actualment transmetem en les nostres formacions i experiències als exploradors. Les transmetem a través del nostre guiatge i acompanyament.\nMolts autors al llarg de la història de la humanitat, ens han obsequiat i deixat en herència les seves frases o cites. En elles la natura és la protagonista i aquestes cites ens ajuden a estimar-la, protegir-la, aprendre i viure amb una millor convivència amb ella. En definitiva, a conviure millor amb nosaltres mateixos.\nEs a dir, Ànima de Natura som aquest canal de transmissió de coneixement, d’aquestes cites que il·lustres pensadors passats i actuals ens han deixat d’herència als nostres temps i que volem recuperar com un tresor intel·lectual col·lectiu.\nElecció de les cites\nEn el transcurs i creixement d’Ànima de Natura, a través de les lectures personals, de la meva experiència vital com a persona, i recerca bibliogràfica per fer créixer Ànima de Natura, han aparegut cites que m’han fet de mirall, m’han ajudat a créixer com a persona i professional, i que a la vegada he transmès a través de les experiències. Així, he fet una selecció d’aquestes cites que m’agradaria compartir.\nEn conclusió, el recurs terapèutic de cites terapèutiques es podem trobar dins de la pàgina de “Natura mentora” . En definitiva, en aquest recurs us deixem algunes cites inspiradores per Ànima de Natura que et poden guiar i acompanyar o inspirar en el teu moment vital.\nIgualment, t’animem a compartir més cites en els comentaris d’Instagram.


19/01/17. La CUP exigeix pacte social per aprovar el pressupost. El Punt Avui. - Gironès per la independència\n19/01/17. La CUP exigeix pacte social per aprovar el pressupost. El Punt Avui.\nLa CUP exigeix pacte social per aprovar el pressupost\nEl diputat Carles Riera commina la consellera Meritxell Ruiz a negociar amb la comunitat educativa\nRebutjades les esmenes a la totalitat en Ensenyament, Salut, Interior i Governació\nEl diputat Carles Riera va exercir de portaveu de la CUP en la comissió d'Ensenyament del Parlament Foto: Arxiu.\nLa CUP ha decidit posar l'accent en el debat sectorial del pressupost del Departament d'Ensenyament per posar a prova la voluntat real del govern d'arribar a acords amb aquesta formació que permetin aprovar el que molts anomenen ja l'últim pressupost autonòmic.\nLa jornada parlamentària d'ahir va viure els debats de les esmenes a la totalitat dels departaments d'Ensenyament, Governació, Salut i Interior i, com estava previst, en tots els casos la unió dels vots de Junts pel Sí i la CUP van permetre superar aquest tràmit. Tot i això, els anticapitalistes van deixar clar que el recorregut que s'obre des d'ara i fins a l'aprovació definitiva no serà un camí de roses i que hi ha algunes espines que cal tenir en compte per no prendre mal.\nDe tots els peròs que la CUP ahir va exposar als quatre consellers que van acudir al Parlament a parlar de números i la seva translació en la política real, el que va plantejar el flamant diputat Carles Riera a la responsable d'Educació, Meritxell Ruiz, va ser el que va sonar com a advertència més ferma. Aprofitant la convocatòria de la jornada de vaga a l'educació pública, Riera va advertir que el sí de la seva formació dependrà que el departament sigui capaç d'arribar a un acord amb els agents del sector. “Parli, dialogui amb el moviment unitari del marc educatiu, tingui en compte el cicle de mobilitzacions i si hi ha pacte social, el pacte polític serà molt més fàcil”, va assegurar el diputat. La consellera haurà de prendre nota i esmerçar-se en el diàleg perquè la nota que ahir li va posar la CUP no és cap aprovat: “No arriben al cinc”, va afirmar Riera.\nRuiz va posar damunt la taula arguments per a l'acord explicant que els pressupostos suposaran incorporar 2.011 nous professors al sistema públic amb vista al curs 2017-2018, dels quals 800 es destinaran a substitucions”.\nD'increment de plantilla també en va parlar el conseller d'Interior, Jordi Jané, que va explicar que la nova convocatòria de Mossos suposarà la incorporació de 500 nous agents al cos. El conseller va rebre l'aval de la CUP a través de la diputada Mireia Vehí, que va advertir que “ens sobren les raons per una esmena a la totalitat” i per això va instar a negociar les seves esmenes com la que demana saber quants diners es destinen a les diverses unitats policials o la que exigeix major transparència.\nDe Vehí va aprofitar per carregar amb duresa contra la manifestació policial de dimarts, en què es va atacar la CUP titllant els organitzadors de sindicats d'extrema dreta i anunciant que posarà en coneixement del síndic de greuges i la fiscalia les declaracions que s'hi van fer i les intencions dels seus convocants.\nUn dels cavalls de batalla de la CUP en la negociació pressupostària serà la de retallar partides destinades a sous d'alts càrrecs. Així ho va deixar clar el diputat Benet Salellas en la seva intervenció a la comissió de Governació, en la qual va demanar que es faci ús del vot electrònic pel referèndum. La consellera Meritxell Borràs va respondre que així es farà si el decret de convocatòria ho demana.\nPer la seva banda, en el debat de Salut, el conseller Toni Comín va argumentar que amb el pressupost del 2017 “s'estan revertint les retallades de 1.500 milions entre el 2010 i el 2014”.\nS'ha d'apartar la policia del debat polític, i també dic que la policia ha de respectar la direcció\nEl curs 2017-2018 hi haurà la incorporació de 2.011 nous docents al sistema educatiu públic\nSi el decret de convocatòria del referèndum preveu el vot electrònic, hi haurà de ser\nAmb aquest pressupost estem revertint les retallades en Salut


Una immersió caduca, per Álex Sàlmon\nUna immersió caduca\nUna cosa és certa: el català sempre està i estarà en desavantatge. La força del castellà és devastadora.\n30 de de novembre del 2021. 20:00\nEl model d’immersió lingüística està fracassat. La causa no són unes hores més en castellà. El tema és que allò creat l’any 92, després del famós decret d’immersió (75/1992), va deixar de ser útil. Els legisladors de l’època no van pensar en els canvis de la societat.\nUna cosa és certa: el català sempre està i estarà en desavantatge. La força del castellà és devastadora. Però dificultant la utilització acadèmica de l’espanyol s’aconsegueix poc. Les evidències són clares. El català va deixar de ser una llengua transgressora, àgil i canviant, malgrat la seva bellesa i riquesa. Ara, no obstant, apareixen algunes experiències de les quals es parlarà o cantarà, amb base de rap.\nEn realitat, ningú ha anat a favor de les dues llengües. Ni els aprofitats, disposats a acceptar tres hores en anglès i dues en castellà, ni els ofuscats que van pretendre traslladar l’ensenyament en castellà a les escoles privades amb subvenció, època Wert. I això en una autonomia on, a tot estirar, hi ha només 34 escoles privades i la majoria són internacionals.\nAls anys 80, el nacionalisme va entendre que, fent una immersió a primària (EGB) de català, submergint totes les assignatures en una lògica d’idioma únic, aconseguiria allunyar les noves generacions de les seves llengües maternes. Però no va ser així.\nLa decisió encertada en aquells anys, impulsada sobretot per l’esquerra catalana (PSC-PSUC), per la necessitat d’una única xarxa d’escoles, a diferència del País Basc, va facilitar una cohesió social. Eren els temps de la normalització i adquisició de coneixements progressius de la llengua.\nPerò el ‘pujolisme’ va anar transformant els conceptes i els socialistes catalans no van saber com explicar-se. La majoria absoluta del 1984 els va noquejar i van continuar així molt, molt temps.\nAra Salvador Illa, tot i que criticat pels devots de la immersió, va respondre amb intel·ligència a la pregunta de Josep Cuní. «No em sembla malament que s’imparteixi una matèria en castellà, a part del castellà». Que és el 25%. I és que barrejar llengües i política és dolent.


Canvieu la persiana pròpia de les rodetes: instruccions en 5 passos - generalLlegir Més\nPrincipal generalCanvieu la persiana pròpia de les rodetes: instruccions en 5 passos\nCanvieu la persiana pròpia de les rodetes: instruccions en 5 passos\nSubstitució del cinturó de les persianes de rodets: instruccions en 5 passos\nPas 1: mesura el cinturó antic\nPas 2: caixa oberta\nPas 3: substituïu el cinturó\nPas 4: Obriu Gurtwicklerkasten\nPas 5: tanqueu el tauler i poseu a prova les persianes de corrons\nUna persiana important té moltes tasques importants davant de la finestra. Al mateix temps, ha de ser fàcil d’operar. L'obturador està en gran manera carregat en diversos punts. Després d’uns quants anys, la corretja de l’obturador de corrons es pot esquinçar de sobte. En cas que això passi, necessitaràs la nostra guia pas a pas per canviar de corretja a tu mateix.\nLes persianes es troben ara entre els productes més populars de la finestra. Protegeixen contra la pèrdua de calor i els robatoris per igual. La persiana proporciona un enfosquiment completament fiable i fins i tot una certa insonorització per als residents. De tant en tant, cal reparar alguna cosa en un robust persiana. Per sobre de tot, la cinta obturadora dels rodets està molt carregada, de manera que pot esquinçar-se o desfer-se. Però no cal demanar la reparació a un artesà. Aquí us mostrem com canviar el cinturó per obsequiar-se en uns quants passos perquè la persiana es pugui tornar a aixecar demà al matí.\ntisores de la llar\nRegla de plegament / mesura de cinta\nescala de tisora\ncorretja de persiana enrotllable\nEsprai de petroli / WD40\nLa renovació de l'obturador no és una ciència de coets, podeu canviar-la en cinc senzills passos. Algunes persianes més antigues encara tenen un fort cordó rodó en comptes d’un cinturó obert. Aquest cable normalment no té cap retractor i només s’embolica sobre un ganxo quan s’eleva l’obturador. Aquestes cadenes s’han de canviar molt poques vegades, ja que no estan sotmeses a exigències tan elevades. Tanmateix, si és així, un cordó de recanvi no és tan fàcil d'aconseguir. Més fàcil pot ser un intercanvi del corró. Això es pot utilitzar posteriorment amb una teranyina normal amb el rebobinat corresponent.\nSi el cinturó persiana no està completament esquinçat, podeu tallar-lo amb les tisores domèstiques. No abaixeu completament la persiana fins que no s'hagi tret el cinturó. Abans de comprar, però, haureu de mesurar l’amplada del cinturó. Tot i que en el comerç només hi ha dues amplades comunes, però gràcies als competidors de l’Extrem Orient, possibles desviacions. Per tant, hauríeu de mesurar exactament la corretja perquè s’ajusti més endavant al paper.\nFins i tot si la corretja de l'obturador de rodets només és lleugerament massa ampla, sovint s'asseca als costats i aviat serà danyada o esquinçada de nou. De la mateixa manera, també és desfavorable si el cinturó és massa estret, perquè aleshores té massa joc i rellisca sobre el corró cap endavant.\nSi voleu comprar una corretja nova abans d’eliminar la corretja antiga, podeu comptar amb aproximadament 2, 5 vegades l’alçada de la finestra com a guia de la longitud necessària. Heu de prestar especial atenció a les finestres del sostre, perquè aquí la longitud que ofereixen freqüentment cinc metres pot ser massa curta. Però en comptes de comprar un cinturó de la següent longitud acabada, els productes de jardí solen ser més barats. El cinturó per obertures en forma de rodet està disponible avui a totes les ferreteries i també a Internet.\nMesureu la longitud de la corretja\nConsell: si no teniu cap forma de substituir la corretja, per exemple perquè el cas no s’obre, heu de reparar la corretja. Agafeu una agulla de cosir forta i un fil molt fort o una línia de pesca de plàstic i cosiu de nou les dues parts al punt esquerdat. Per descomptat, no és ideal si simplement es repara l'arnès. Però una estona funcionarà si no feu la costura massa espessa.\nHi ha bàsicament tres maneres diferents d’arribar a l’obturador. Un obturador enrotllable normalment es connecta a l'espai habitable amb un panell. Així pots treballar des de dins. La tapa de la caixa normalment s’encén i es pot obrir fàcilment. En casos rars, l’obertura també es penja amb un sistema de clic.\nPer a una persiana pre-fabricada, l'accés pot ser diferent. Amb alguns models antics, també podreu tenir la sort de poder accedir al rodet de l'obturador des de baix a través de la finestra oberta. Per a altres models, obriu el quadre a la part de fora de la finestra. Depenent del model, és possible que es necessiti treure tot el retall. Deixa que algú t’ajudi amb aquest treball. Si deixeu caure el bisell i es rascada o es doblega, no podreu guanyar res a través del vostre propi treball.\nConsell: si els cargols han estat asseguts durant molt de temps i no s’han mogut mai, poden ser molt rígids. Per evitar danys al tornavís o als capçals de cargol, heu de ruixar una mica de WD40 als capçals i deixar-lo reposar un moment. Llavors heu de tocar els cargols amb el mànec del tornavís o un martell petit. Això fa que sigui fàcil tornar a afluixar fins i tot els cargols més rústics.\nPer solucionar més fàcilment els cargols vells, utilitzeu polvoritzador d’oli (WD40)\nSegons el tipus d’eix de la persiana, l’heu de desenganxar o desenroscar a l’eix. En alguns models, però, només cal treure la corretja antiga del ganxo i posar la nova corretja al damunt. Al cinturó primer heu de treballar en una ranura. Pica-la una mica i talla amb facilitat la corretja amb el tallador a la vora. Si el tall s'ha esfondrat massa fins a la vora, és millor que ho tornis a provar. En cas contrari, el cinturó pot tirar cap amunt i baixar unes quantes vegades en aquest punt es torna a esquinçar i es torna a començar.\nPrepareu-vos per enganxar el cinturó\nPengeu la corretja al disc al costat i tireu-la. Per tensar el cinturó, necessitareu aproximadament sis voltes de l’eix per a una finestra convencional. Amb una persiana davant la porta del pati, normalment necessiteu nou voltes fins que el cinturó estigui ben tensat. Aleshores l’eix es torna a penjar o s’estreny. Manteniu el tauler obert i no heu acabat de canviar la corretja.\nRanura de la ranura a la corretja\nNota: si l'antiga caixa de la bobina no sembla agradable, la podeu substituir immediatament. En canvi, podeu substituir el rebobinat normal per un model elèctric. Els enrotlladors de cinturons elèctrics també estan disponibles a totes les ferreteries. La majoria dels models es poden connectar de manera universal a qualsevol persiana. Trieu un model amb un temporitzador immediatament. Si viatgeu amb freqüència, el Gurtwickler garanteix la seguretat perfecta contra els robatoris. Tanmateix, la connexió elèctrica per a la tracció del cinturó elèctric ha de ser establerta per un electricista, cosa que no ha de fer vostè mateix.\nEl rebobinat es munta com una caixa petita a la part inferior de la finestra mòbil o es munta sota guix. El funcionament és el mateix en tots dos models, perquè el rebobinat garanteix la tensió del cinturó. En el rebobinat, el cinturó es pot tornar a desfer, si s'ha torçat.\nAtenció: hi ha un tambor o un corró a la caixa de rebobinat, molt tens. Si substituïu la corretja, el dispositiu carregat en molla podria aparèixer i volar en contra. Per tant, assegureu-vos de prestar una mica de cinturó i deixar que la tensió s’escapi lentament, o bé desenganxeu-la en conseqüència.\nLes restes del cinturó antic es poden treure fàcilment. Els fabricants han desenvolupat diferents tipus de subjecció per a la corretja en el rebobinat. Per tant, pot ser que el cinturó aquí tingui un forat similar a la part superior del corró, en alguns models, també es pot cargolar o subjectar el cintell de l'obturador del corró. A continuació, enfileu la corretja sota el fre de molla i emboliqueu-la una vegada.\nSi observeu en aquest moment de l’obra que encara us queda molta corretja, l’heu d’escurçar en conseqüència. El cinturó no ha de ser massa curt, però un metre d’excés de cinturó, per exemple, s’assegura fàcilment que el rebobinat no pot subjectar l’obturador del corró amb seguretat. A continuació, el cinturó es frega als costats de la caixa i torna a esquinçar-se aviat. A continuació, cal tornar a prémer la molla perquè el bobinat de la corretja agafi el cinturó. Aleshores el rebobinat es pot tornar a tancar.\nConsell: abans de muntar el rebobinat, sempre entregueu tota la longitud de la corretja per veure si és recte i no es retorça. Degut al color neutre de les corretges de les persianes, es pot obviar fàcilment quan la corretja es torça una vegada.\nPrimer, proveu l’obturador i tireu-lo algunes vegades. Si el cinturó circula de forma neta i suau per sobre de la pista, podeu tancar de nou la caixa de persiana oberta. Tanmateix, si es produeixen falles, s’han d’eliminar immediatament. És força comprensible si no teniu ganes de tornar a començar el treball, però hauríeu d’eliminar tota la interferència de manera que no tornareu a tenir una corretja esquinçada.\nBaixeu les persianes\nMesureu l'amplada del cinturó antic\nMesura la longitud o l'estimació\nTallar el cinturó danyat\nDesenganxeu o desenrosqueu el corró\nIntroduïu el cinturó amb cúter\nPengeu la corretja al ganxo\nGireu el corró per enrotllar el cinturó\nTorneu a fixar el corró\nObriu el rodet\nAlliberar amb cura la molla\nenganxar cinturó nou\nEnganxeu la molla i proveu el cinturó\nTanqueu la caixa de rebobinat i la tapa\nCopyright general: Canvieu la persiana pròpia de les rodetes: instruccions en 5 passos - generalLlegir Més


Teatre recomanat a Barcelona - Teatre Barcelona - Pàgina 370\nVeure “El viento en un violín” ha estat una gran sorpresa d’aquest Grec 2013. Una creació de Claudio Tolcachir que fa dels dia a dia, de les situacions que poden semblar quotidianes, una obra que a base de les improvisacions dels seus actors va realitzant la trama d’una història. Tenim la lluita de classes. Dones que s’estimen, buscant un fill desesperadament. Mares preocupades per el futur del seus fills. La vida i l’amor que envolta tot.La història sobre l’amor, el drets, les diferències socials units en aquesta proposta. Amb els actors que donen molt de sí, fan de l’obra molt propera. Encara que el lloc no és el millor. He trobat a faltar la proximitat d’altres obres, pot ser que […]\nD’homes amb ulleres de pasta n’hi ha a totes les festes. Són aquells personatges pedants, que només veuen cinema de culte, llegeixen novel·les d’autors maleïts i escolten música de grups que encara no han sortit del seu garatge. Però, com són en realitat, en el seu jo més íntim aquests individus? En Jordi Casanovas té una hipòtesi interessant que ens presenta en forma de comèdia de terror. Amb un text sorprenent, de ritme impecable i amb personatges creïbles et clava a la cadira i no et deixa anar fins al sorprenent fosc final. L’obra amb el que tot va començar (quan “tot” és la Sala Flyhard). Més informació…\nEl preu de ser perfecta\nTodas quieren ser Jackie Kennedy, de la prometedora companyia Verde Piscina, dirigida per Palma Morena Greco, és un muntatge teatral coral que arremet àcidament contra l’educació “femenina” i les seues seqüeles. La història, adaptada de l’obra d’Eduardo Recabarren, ens mostra un club de dones allà pels anys 60 unides hipòcritament amb la ferma intenció d’assolir els valors i la classe de Jackie Kennedy: ser dones exemplars, perfectes i admirables. L’obra, amb un ritme molt intens i valuoses escenes corals i de transició entre solo i solo, mostra la història de cadascuna d’aquestes dones desesperades, que amb la poca estima envers qui són i el salvavides d’arribar a ser com l’ídol femení que imiten, no mostren gaire compassió les unes per […]\n« Anteriors 1 2 3 4 … 368 369 370 371 372 … 375 376 377 378 Següents »


un blog imprescindible Descans: el blog d'un home que descansa: de juny 2013\nEn un gest de caritat humana, vaig assistir a la presentació del llibre Vloggers Now 2. Acostumat a anar a presentacions on hi ha menys de 10 persones entre el públic, no volia que el Jacint Casademont —company de Polla.cat — es fes la kilometrada Girona-Barcelona-Girona per a que ningú li fotés cas. Li vaig fer publicitat i vaig anar a l'acte.\nNo tenia ni idea de què anava el llibre, però unes hores abans vaig saber que el llibre tenia més autors, com en Jaume Fibla, i que era obra d'una editorial independent, Underbrain. El local on es feia l'acte no el coneixia, Centro Arte Mutuo, però estava al costat de la comissaria de Via Laietana, cosa que sempre neguiteja una mica.\nQuan m'acostava al local vaig veure que, tot i que la calor que feia, el terra era xop i enganxifós. Ho vaig atribuir a les begudes alcohòliques que prenen els guiris que visiten la ciutat. Un cop a la porta vaig veure molta gent jove (joves de debò, de 18 anys) i vaig pensar que seria el típic viatge de fi de curs.\nQuina fou la meua sorpresa quan vaig vore que el local s'omplia de gent, que la gran majoria tenien menys de 20 anys, i que estaven entusiasmats amb el llibre. Alguns anaven amb els germans petits i els pares (havien vingut d'Andalusia i Euskadi), i per alguna incomprensible raó, en comptes d'adreçar-se a mi de vostè i com a senyor, ho feien de tu, de tio i m'incloïen en la seua categoria de joves. Com ja haureu deduït, la il·luminació del local era força deficient, i això que explica que a mi em prenguessin per jove, i que al Jaume Fibla i al Jacint Casademont els prenguessin per guapos.\nPer increïble que sembli, un fotimer de noies frisaven per xerrar, fotografiar-se i fer-se fotos amb aquests personatges.\nArribats aquest punt hauria de descriure els personatges protagonistes, l'editor i els autors. Els autors del llibre són 44 vlòggers (amb V de video-blogger) que han fet el pas (la majoria per primer cop) a la lletra escrita i al paper. L'editor és un paio espavilat que ha fet quelcom força semblant a un llibre-atracament. A la presentació hi havia setze autors, alguns enraonaven molt bé, d'altres semblaven víctimes de la ESO; alguns eren de gènere poc definit, d'altres tenien problemes amb les talles de la roba i algun benintencionat havia confiat en els serveis d'un perruquer guenyo, dislèctic i amb pàrkinson. Una decisió errònia, certament.\nTot i que la majoria de vlòggers feien humor, el llibre és un recull d'històries dramàtiques, segons deien els propis autors. Bé, cal dir que cap autor s'havia llegit encara tot el llibre: això passa molt amb les obres col·lectives (i amb Ana Rosa Quintana, però açò és un altre tema).\nEl llibre no l'he llegit, no me l'he comprat, ni me l'han regalat, així que poca cosa us en puc dir. Els autors?\nAdelita Power, Belena Gaynor, Koala Rabioso, etc.\nPublicat per Josep a 2:20 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Cultura (si fa no fa), Intel·lectual Punk, literatura llibres i d'altres animals, vida social i tal\nUs escrivim per fer-vos saber que és possible que el grup amb què heu provat de contactar no existeixi o bé que és possible que no tingueu permís per publicar missatges al grup. Uns quants detalls més sobre perquè no podeu publicar:\n▬ És possible que hàgiu escrit o formatat el nom del grup de manera incorrecta.\n▬ És possible que el propietari del grup hagi eliminat el grup.\n▬ És possible que hàgiu d'unir-vos al grup abans de rebre permís per publicar.\n▬ És possible que el grup no estigui obert a la publicació.\n▬ És possible que tothom tingui whatsapp i que tu siguis l'únic pringat que envia missatges a Googlegrups.\n[Això explicaria perquè encara no he escoltat la conversa de La Camarga]\nPublicat per Josep a 3:23 8 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: blogueig, Intel·lectual Punk, lamentables i prescindibles observacions de la realitat, tecnologia\nNogensmenys: Sense que sigui obstacle allò que hom acaba de dir, això no obstant.\nNogensmenys és un adverbi provinent de no, gens i menys. Amb una mica de lògica, el seu antònim seria Sitotmés.\nSitotmés: Sent greu obstacle allò que hom acaba de dir, obstacle insalvable.\nEstà prohibit encendre foc a la benzinera, nogensmenys jo hi plantaré la foguera de Sant Joan.\nVolia anar a treballar, sitotmés plovia i m'he quedat a casa.\nVoleu una lectura política de la cosa? Tu ets Nogensmenys o Sitotmés?\n[Nota: al nostre diccionari tenim nogensmenys, però no sitotmés]\nPublicat per Josep a 0:30 5 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Cultura (si fa no fa), Intel·lectual Punk, Llengua\nEra una escola d'elit, i els antics alumnes feien el seu sopar anual —cita inexcusable— tot exhibint triomfs i gaudint d'una cuina excel·lent.\nEra una escola normaleta, i a través del Facebook havien intentat fer alguna trobada d'antics alumnes, però costava quadrar la data, i només aconseguiren fer-ne una, i només els solters hi assistiren per a torrar-se i oblidar les penes.\nEra una escola marginal, mancada de recursos econòmics i humans, enfonsada arquitectònica i moralment, indigna del nom escola. Els seus antics alumnes sopaven junts cada dia, al menjador de la presó.\nEl valencià ibèric, com el xoriço.\nPublicat per Josep a 6:36 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Cultura (si fa no fa), Intel·lectual Punk, lamentables i prescindibles observacions de la realitat, Llengua, política\nEscoltant una cançó del grup punk Eskorbuto m'he trobat amb aquesta interessant falca publicitària:\nCreuen que qui escolta els Eskorbuto pot estar interessat a fer-se guàrdia civil? Tenint en compte que eren punkarres i politoxicòmans, molt han hagut de baixar els requisits d'accés. A més a més, tenint en compte que es van dissoldre fa uns vint anys, la majoria dels seus seguidors ja seran trentonets o quarentonets, i em sembla que a la Benemèrita els volen més joves.\nLa cançó és Cuidado i diu coses com aquesta:\nCobardes, que van de valientes,\nSi n'esteu interessats, ací la teniu\nI potser sí que el publicista l'haja encertat: tot i estar morts, segueixen sent el que eren, i el dia en que Espanya recupere la seua vella tradició de fer votar els morts, aquests maketos s'aixecaran de la tomba i demanaran el vot per l' UPyD. Com ací ja feu el Sabino Méndez, el de Loquillo y los Trogloditas amb Ciutadans.\nEtiquetes de comentaris: blogueig, Intel·lectual Punk, lamentables i prescindibles observacions de la realitat, música\nTafanejant les notes de tall per accedir a la universitat veig que demanen més per entrar a Arqueologia que a Arquitectura.\nTé la seua lògica: és més fàcil guanyar-se la vida caçant tresors que fent cases.\n"Sota les llambordes hi ha més sòl urbanitzable; promotor, agafa pic i pala! "\nEtiquetes de comentaris: Academicus, economia, Intel·lectual Punk, lamentables i prescindibles observacions de la realitat\nMatrimoni: unió lliure entre dues persones que volen estalviar despeses i acumular greuges.\nDivorci: punt d'insostenibilitat en el que el matrimoni acumula més greuges que despeses estalvia.\nEtiquetes de comentaris: Academicus, Dret, Intel·lectual Punk, lamentables i prescindibles observacions de la realitat, tribunals i d'altres animals\nI com que no podien oferir cap notícia nova després de cinc anys de crisi galopant, com que els columnistes no podien repetir ni plagiar més del que ja havien escrit, el prestigiós diari electrònic optà per redissenyar el seu web.\nNovetats, al cap i a la fi.\nLa negociació era complicada, ja que la majoria dels participants eren durs d'oïda i cridaven constantment. Per suavitzar les formes i portar el diàleg a bon port decidiren fer-la 2.0\nMalauradament la majoria dels assistents també eren miops i escrivien en majúscules.\nL'original, ací Negociació 2.0\nPublicat per Josep a 4:20 5 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: blogueig, microrelats\n—Això que tu fas ara, això... això ja ho feia jo fa molts anys— afirmava amb contundència la vella estrella dels mitjans.\n—Sí, però ara jo ho faig bé— va respondre el nouvingut, amb una humilitat que molts no van entendre.\nEtiquetes de comentaris: Intel·lectual Punk, massa mass media, microrelats\nUn bel morir tutta una vita onora, escrivia en Petrarca. Probablement per això hi ha tants maquilladors i cirurgians plàstics que es reciclen en biògrafs autoritzats.\nEtiquetes de comentaris: autors oblidats, Intel·lectual Punk, lamentables i prescindibles observacions de la realitat, microrelats\nDurant els mesos de maig i juny són habituals les festes del comerç al carrer, en les que els establiments comercials d'una zona exhibeixen els seus productes al bell mig del carrer. A Sants hi ha molta afició, i aquest cap de setmana s'ha fet el del carrer Vallespir. Ací teniu el fulletó publicitari de Paciència Informàtica:\nFixem-nos bé en la part inferior:\nEfectivament, hi diu: " Servei de correcció ortogràfica i gramatical i/o traducció els diferents idiomes: català - castellà - anglès - francés - alemán "\nDos errors ortogràfics i un de gramatical, només en aquesta frase on promocionen els seus serveis de correctors ortogràfics i gramaticals.\nEtiquetes de comentaris: lamentables i prescindibles observacions de la realitat, Llengua\nEl tres de juny del 1915, i en el marc de la Gran Guerra, la República de San Marino li va declarar la guerra a l'Imperi Austro-Hongarès.\nVull aprofitar aquest blog per a postular-me com a comissari de l'exposició i dels actes de commemoració del centenari de tan magne esdeveniment de la història militar.\nEtiquetes de comentaris: Història, Intel·lectual Punk


L'hospital introdueix el sistema d'altra precoç per reduir al màxim l'estada de mare i nadó\n2 min. Andorra la Vella 17/02/2019 14:00\n651x366 Un recent nascut. / ARXIU ANA Un recent nascut. / ARXIU ANA\nL'hospital Nostra Senyora de Meritxell s'ha sumat a la tendència sanitària de centres de territoris propers, la qual treballa per reduir al màxim les estades de les mares recent parides i els seus nadons. En aquest sentit, ha introduït l'anomenada alta precoç, en què es permet a la dona i al seu fill marxar a casa 24 hores després del part i no en el termini més habitual, fixat entre les 48 i les 72 hores (sempre que no sigui una cessària, en què l'estada es pot allargar fins als cinc dies). Es tracta d'una mesura que s'aplica únicament quan ha estat un embaràs de baix risc i el nadó no té cap problema mèdic.\nL'alta precoç parteix del concepte que el millor per a la mare i el nadó és el seu entorn natural, sempre i quan no hagin de rebre un seguiment específic derivat d'alguna complicació o malaltia. Segons han informat des de l'hospital, aquesta alta de 24 hores es va aplicar per primera vegada l'any 2017, en pocs casos. El 2018 han estat uns quants més i, vistos els resultats, la voluntat és "anar-les incrementant" en relació al total de naixements.\nPer poder activar l'alta precoç, cal el consentiment dels professionals mèdics que han intervingut al part i en el control del nadó, però també el de la mare. Un cop hi és, es procedeix a enviar a la pacient a casa tot i que se segueix el control via atenció telefònica i una llevadora visita a casa a la mare i al nadó els dies posteriors.\nUn cas que encaixa amb la possibilitat de donar aquesta alta exprés és el d'una dona que acaba de parir el seu tercer fill, i que ha nascut sa i sense complicacions. Per temes logístics amb els altres dos infants i perquè ja es tracta d'una mare 'veterana', es considera que el més còmode per a la família és que pugui marxar a casa el més aviat possible i retrobar-se amb la seva quotidianitat.\nPresentada la crema de falles per a la revetlla de Sant Pere a Ordino


Històries breus de quan la vida s’allarga - El Temps\nHistòries breus de quan la vida s’allarga\nL’escriptora Antònia Carré-Pons (Terrassa, 1960) rebla el clau de la polivalència —de la literatura juvenil a la novel·la històrica, passant per proses poètiques o una tesi sobre Jaume Roig— amb un llibre de narrativa breu centrat en la senectut. Vuit relats de nota alta i el to just d’humor i distanciament clínic (que no cínic) per extraure substància literària de la vellesa.\nAntònia Carré-Pons | Blai Tomàs\nEl to de la narració. Aquella substància etèria —algú diria que viscosa— que tortura lletraferits, malbarata bones històries i, de vegades, enlaira plantejaments poc prometedors. Un tresor cobejat que el lector recordarà referit en multitud d’entrevistes. Amb raó, perquè per trobar-lo s’ha de cobrir la distància sideral que separa la rialla grollera en un funeral del somriure càlid i acollidor quan oferim condol.\nPotser trobaran poc edificant el símil funerari, però ve a tomb perquè aquesta història va del final de la vida, que també contempla la mort. O, per no ser tan directes, de quan la vida s’allarga i els homes i les dones arriben a la vellesa i la senectut, potser més savis i sàvies però també més baquetejats. Trànsit final de l’existència que té els seus propis codis.\nParlar de la vellesa no és fàcil. Contemplada des de fora, abans d’arribar-hi, ens pot fer caure en el paternalisme, la indulgència, la tendresa carrinclona o en una repugnància mal dissimulada. És tan difícil que un cineasta com Paolo Sorrentino fa una esplèndida pel·lícula sobre un personatge en la maduresa (La grande belleza) i s’estavella contra les roques, miserablement (això és bàsicament Youth), quan aborda el pas següent del cicle vital. Tot perquè, malgrat tenir uns actors extraordinaris, la cinta reflexiona sobre la senectut amb pinzell gros, barrejant ínfules filosòfiques amb un subratllat groller sobre l’enyor de la potència sexual jovenívola. Entre més coses, ha fallat el to de la narració.\nCom s’esbrava la mala llet és un llibre de relats que sorteja airosament les possibles trampes de la temàtica. Amb Alice Munro com a far principal, però amb la dificultat de no haver viscut encara la vellesa en primera persona, Antònia Carré-Pons se situa en el promontori de l’observador. Mira amb ull clínic, explora la quotidianitat d’aquestes persones, pren nota i conta les seues històries sense escarafalls, sense cinisme, sense jutjar i sense caure en el sentimentalisme. Amb un humor que descongestiona i trau solemnitat a la narració. L’autora, per dir-ho així, és capaç de trobar un punt de cocció intel·ligent.\nAnant a pams, el recull comença amb “El ball”, un relat ubicat precisament en el ball d’un casal, amb els flirtejos d’una parella de vidus. Una història sobre tornar a començar i sobre el sexe en la tercera edat, que reconstrueix al ritme de la dansa les vides dels ballarins i les relacions amb les seues anteriors parelles. Amb un final poderós i expressiu.\n“Quan s’acaba el dinar” és una història més curta, amb apunts sobre la convivència matrimonial: “Sembla mentida, no la trobo a faltar gens, la meva dona. D’ençà que va morir que visc molt més tranquil. Era un corcó, amb aquella mania que tenia per la neteja”. Derivades mundanes sobre un matalàs surrealista.\nMolt més redó i suggeridor és “Sembles un pallasso”, que aborda amb salts enrere la relació amb una mare aspra i gens complaent amb la filla que l’ha de cuidar en la seua vellesa. Una relació que guanya en matisos, que s’expressa per part de la narradora invocant les reflexions sobre la senectut de Herta Müller o la citada Alice Munro. Un relat amb una superba tancada poètica que planteja una temàtica apassionant, la de les persones que es fan grans i han de tenir cura de progenitors encara més grans.\nEl relat que dona nom al llibre, “Com s’esbrava la mala llet”, manté la tensió amb un inici engrescador conduït per la prosa sòbria que creua tot el recull: “El vell corpulent gasta una mala llet que no se l’acaba. El caràcter desagradable de la joventut, que havia esdevingut agressiu en la maduresa, ara s’ha convertit en una mala llet reconcentrada que fa fugir tothom del seu costat. I que oblida a utilitzar l’astúcia per aturar-lo. Camina amb dues crosses, que fa servir d’arma quan s’excita”. Una història esquemàtica, però suficient, novament tancada de manera esplèndida, amb un final amb una forta càrrega eròtica.\n“El cotxe nou” té un altre inici trempat (“Papa. M’han dit que l’altre dia vas tocar el cul a unes quantes dones”) i una història políticament incorrecta sobre un antic embalsamador de cadàvers que no deixa perdre oportunitat de tenir contacte femení, tolerat o no. En aquest cas, tanmateix, el relat resulta menys redó i satisfactori.\nL’aportació de “Doble sis” és l’humor sense prejudicis, de nou amb la sexualitat plena de matisos de l’ancianitat com a vehicle. El llibre, tanmateix, torna a recuperar embranzida literària amb “Una muntanya d’impedits”, un relat en el qual, gràcies a un mecanisme ben trobat, el debat sobre la vellesa recau en un grup de gent jove (“La Maria va dir que ella també preferia morir-se abans de la decrepitud, la Màrcia va replicar que no”), amb l’Alzheimer com a detonant.\n“Punt de creu” és un magnífic relat per tancar, de nou amb un inici escrit en estat de gràcia: “El dibuix el va copiar d’una revista de moda que havia trobat a la calaixera de la mare quan ajudava el pare a buscar la roba per amortallar el cadàver”. Una reflexió sobre la mort cosida (mai millor dit) amb originalitat i alè poètic, un viatge sinestèsic (“El dolor era morat”) al final de tot plegat, que deixa una pertorbadora sensació de plenitud.\nFinal d’un llibre plaent que assoleix amb escreix els seus propòsits.\nClub Editor, Barcelona, 2018


Airbnb® | Landeleau: lloguers de vacances i allotjaments - Bretanya, França\nTroba llocs on allotjar-te a Landeleau a través d'Airbnb\nLloguers vacacionals a Landeleau\nLandeleau, Finistère/ Bretagne, França\nAllà es troba una casa aïllada, on es respira molta tranquil·litat, molt acollidora, totalment preparada i molt neta. Només en arribar ja teníem la llar de foc encesa. Moltes gràcies Elaine\nPerdut al mig del camp bretona, aquesta encantadora casa de camp és ideal per descobrir la Bretanya, relaxar-se, gaudir de la natura. Estava sol, però és ideal per a famílies, amb un enorme camp a la part posterior de la casa! Elaine és un allotjament molt acollidor, amable amb totes les comoditats. En Definitivament recomanat per a aquells que busquen un lloc perdut al camp. Oblidar Wi-Fi i xarxa mòbil, no hi ha pràcticament cap, i això està bé!\nUn lloc fantàstic, Alexandra i Denis estan molt atents i disponibles gràcies de nou\nVam passar només una nit a l'allotjament d'Audrey. Tput va anar molt bé, el lloc és tranquil i tranquil. Al camp, en una masia. molt apreciable. L’allotjament està molt ben equipat i recent. Res a dir, el recomano\nUna càlida benvinguda i un allotjament ben decorades i netes. Magali el propietari és molt servicial i no molt lluny, en cas de problemes.\nMagali i el seu marit són molt útils i gent amable, que van ser molt ben rebuts. L'apartament té una zona preciosa i està molt ben equipada. És un lloc on podíem tornar amb el plaer. Magali gràcies.\nSpézet, Bretanya, França\nUbicació al cor de la natura, a prop de tots els allotjaments (5 km) tranquils i serens a prop de tt què visitar en paraules de l'arrée\nA casa somrient. Neta i agradable per viure. La casa mòbil està idealment ubicada per visitar els Monts d'Arhee i el bosc de Huelgoat. La vista del camp a tothom és relaxant. La relació qualitat-preu molt correcta.\nMolt benvinguts d’Audrey i el seu gos! El bungalow és gran i està molt ben equipat amb tot l’equip necessari. El lloc és molt tranquil i es troba a 5 minuts del bosc de Huelgoat, molt convenient. Host disponible i discret. Molt bona estada!\nAudrey és molt amable i acollidor. Trobareu molta informació sobre la regió elaborada amb cura per Audrey. L’allotjament és molt net i hi ha tot el que necessitareu.\nUna casa molt bonica, en una zona molt tranquil·la, al camp ... despertat pels ocells ... La casa té totes les comoditats i la decoració es fa amb molt de gust ... Una petita casa rural a l'estil que ens agrada. Helen i el seu marit són encantadors. Mantenim aquesta adreça per a la propera vegada ... Va ser realment un plaer.\nEstàvem molt bé, Helen i la seva família són amables i agradables. La casa és molt agradable i neta. En resum, molt recomanable!\nExcel·lent hospitalitat, Helen i Julian estaven disponibles mentre es mantenien discrets. Esmorzar generós i variat per un preu més que raonable. Un refugi de pau per a una estada il·luminada amb plaer i felicitat.\nUna adreça per recordar! Ens va encantar la nostra estada a Helen. Xalet espaiós amb decoració amb encant. Se sent realment a casa amb tot el que hi ha disponible. Un paradís de verdor situat al centre de Bretanya.\nAllotjament d'acord amb la descripció, net i funcional. Molt benvingut. Una petita peça de paradís que us recomanem!\nRealment gaudim de la nostra estada a la bonica casa d'Helen i Julian i ens vam sentir molt benvinguts. Ambient encantador, decoració, jardí i gent! La casa estava molt neta, els llits eren còmodes, la cuina estava ben equipada. Definitivament tornarem si tenim la possibilitat! Gràcies de nou :)\nA Helen, res de dir sobre l'allotjament i la benvinguda. És el més amunt! Només un petit suggeriment, la presència d'una barbacoa (elèctrica o de carbó vegetal)\nHabitatge a la perfecció amb la descripció. Net, tranquil, molt agradable, ben equipat. Ho recomano. Vam tenir una bona estada malgrat el clima plujós.


França: la introducció del terme “polyhandicap” y la cobertura de les necessitats del col·lectiu – FEPCCAT\nFrança: la introducció del terme “polyhandicap” y la cobertura de les necessitats del col·lectiu\nPosted on 13 juliol, 2018 15 febrer, 2019 by fepccat\nEl darrer viatge de la FEPCCAT dins el projecte “L’altra cara de la paràlisi cerebral” 2018 va ser a França, fa tot just un mes, on es va visitar l’associació Les Tout Petits.\nAixí mateix, els representants de la federació van sumar-se al col·loqui que el Groupe Polyhandicap France (GPF), la federació d’entitats de persones amb pluridiscapacitat, organitza anualment a la seu de l’UNESCO. Enguany, aquest portava per títol: “La participation sociale de la personne polyhandicapée”.\nLa visita al país veí va permetre seguir estudiant el concepte “polyhandicap”, la seva gènesi, i l’assoliment de l’especificitat del col·lectiu de persones amb majors necessitats de suport. En aquesta línia, es van visitar les Llars d’Acollida Especialitzada, així com els serveis per a infants (a l’entitat i ambulatoris).\nDurant la Jornada del GPF, els representants de la FEPCCAT van intercanviar punts de vista amb la doctora Elisabet Zuckman, qui va crear el terme “polyhandicap” l’any 1965 per reivindicar les necessitats d’atenció socio-sanitària del col·lectiu.\nEls coneixements recollits al llarg del projecte seran presentats durant el segon semestre de l’any en un informe de la FEPCCAT.\nEl grup del projecte Talento ASPACE tanca el curs dedicat a l’avaluació de la comunicació


La Policia Local de Roses decomissa 841 articles articles d’un local que actuava com a magatzem del top manta\nRoses.- La Policia Local de Roses ha dut a terme aquest dijous al migdia un operatiu que ha donat com a resultat el decomís de 841 d’articles destinats a la venda il·legal al passeig Marítim de la població.\nArxivat com a: Alt Empordà, Societat, Successos Etiquetat com a: 'top manta', Alt Empordà, decomís, falsificació, investigació, manters, operatiu policial, policia local, roba, Roses, societat, successos\nEls comerciants de Roses es manifesten contra el top manta i adverteixen que continuaran sortint al carrer “diàriament”\nRoses (ACN).- L’Associació de Comerciants de Santa Margarida de Roses s’ha manifestat aquest dijous per denunciar la presencia de manters al passeig marítim.\nArxivat com a: Alt Empordà, Comerç, Societat, Successos Etiquetat com a: 'top manta', Alt Empordà, comerç, manifestació, Roses, Salut, societat, successos\nPart dels articles destinats al ‘top manta’ que es van comissar durant l’operatiu de dilluns a Roses i que es guardaven a dins de quatre vehicles que es feien servir de magatzem\nRoses .- (ACN) Operatiu dels Mossos i la Policia Local de Roses contra el ‘top manta’. Els agents han intervingut nombrosos articles –sobretot, sabates- destinats a la venda il·legal en un dels comisos “més grans dels últims anys”, segons destaca l’Ajuntament. L’operatiu es va dur a terme aquest dilluns passat després de dies de seguiments policials, que van permetre descobrir quatre vehicles carregats de mercaderia que es feien servir com a magatzem.\nArxivat com a: Alt Empordà, Successos Etiquetat com a: 'top manta', article, comissar, dispositiu policial, falsificada, marca, Mossos d'Esquadra, operatiu, policia local, roba, Roses, sabata


Deltafira i Mescla | Viulebre\nDivendres, 19 Maig, 2017 - 17:00 - Diumenge, 21 Maig, 2017 - 21:30\nPlaça Vint de Maig i recinte firal\nLloc: plaça Vint de Maig de Deltebre i recinte firal\nLa Deltafira d'enguany estarà dividida en cinc eixos: gastronòmic (amb la mostra de gastronomia de les Terres de l'Ebre Mescla), comercial, cultural, lúdic i institucional. Tres dies d’activitats per celebrar els 40 anys de la segregació de Deltebre.\nA banda de les degustacions, maridatges, conferències, tastos i cuina en directe, s’hi incorporen novetats, com la Nit de Mescla, un sopar elaborat pel xef amb dos estrelles Michelin Fran López, acompanyat amb música de fons.\nUn dels plats estrella de Mescla serà la demostració de cuina en que oferiran les estrelles Michelin Jeroni Castell, Fran López i Vicent Guimerà conjuntament, amb la participació d’Arnau Bel, concursant del programa televisiu Masterchef Junior.\nCom els altres anys, el programa comptarà també amb la nit de gala dels quintos i quintes del 1999, i altres activitats de sector primari, com ara exhibició de gossos de mostra i d’atura entre d'altres.\n17:00 h Inauguració de Deltafira i Mescla\n18:30 h Demostració de cuina del restaurant Deltahotel\n19:15 h Demostració de cuina km 0\n19:45 h Conversa amb Riu a l’Ebre\n20:00 h Demostració cuina de Shushi MC\n20:45 h Maridatge amb vins DO Terra Alta.\n21:15 h Sorteig de regals dels establiments participants\n21:30 h Demostració cocteleria de Gin Harbour\n12:15 h Demostració de cuina amb Arnau Bel, de Masterchef Junior\n12:45 h Conversa amb el Museu de l’Arròs de Camarles\n13:00 h Demostració de cuina de l'Associació de Dones de la Cava\n13:45 h Demostració d’ostres Musclarium\n14:15 h Sorteig de regals dels establiments participants\n17.30 h Obertura de mescla\n18:00 h Demostració de cuina d’autor\n18:45 h Demostració de cuina amb essència ebrenca\n19:15 h Demostració de cuina Hotel Rull\n19:45 h Conversa amb Arrossaires del Delta\n20:00 h Tast de sake Kensho & ostres Musclarium\n20:30 h Sorteig de regals dels establiments participants\n20:45 h Demostració cocteleria ginebra Harbour\n21:15 h Comiat de la fira i música\n21:30 h La Nit de Mescla\n12:00 h Vine a fer el vermut a Mescla!\n12:15 h Demostració de cuina amb Xiringuito del Port\n13:00 h Demostració Mestres del Morter\n13:30 h Conversa amb Molí de Rafelet.\n13:45 h Concurs de paelles Els regidors als fogons\n17:45 h Conversa amb Riet Vell\n18:00 h Demostració de cuina del Delta\n18:30 h Conversa amb l'Associació Empreses Turístiques del Delta de l’Ebre\n18:45 h Demostració de cuina del Delta\n19:15 h Tast d’olis\n19:30 h Arròs amb fotja, l’alcalde de Deltebre a la cuina!\n20:00 h Especial i únic show coocking amb les estrelles Michelin Jeroni Castell, Fran López i Vicent Guimerà.\n20:30 h Comiat de la fira a càrrec de l’alcalde de Deltebre, Lluís Soler.


Som víctimes de les seves mentides\nVivim submergits en un oceà de mentides continuades, que ens engoleixen fins a profunditats abissals, on és complicat veure-hi clar. Podríem esmentar nombrosos enganys, per part de polítics, mai admesos davant dels electors. Només que recopiléssim una petita part de les boles electorals dels darrers comicis, ja en tindríem prou per completar una sinistra trilogia, que podria sortir per Sant Jordi. Dubto que algú tingués ganes d’endur-se-la cap a casa, però, saturats com estem dels seus tripijocs. Per evitar el desbordament, és necessari que ens centrem en alguns casos paradigmàtics, com ara l’agressió a l’Esther Quintana o l’estafa de les preferents, el macrodelicte en el qual la manipulació flagrant de la informació bancària ha conduït milers de persones vulnerables a la ruïna. La justícia, si arriba, ho fa en comptagotes.\nNaturalment, el brutal aparell mediàtic es posa gairebé sempre de la banda del poder. Els fanàtics de l’ultraliberalisme, mestres de la impostura, oculten tota la deixalla que convingui, alhora que criminalitzen sense pietat qualsevol forma de protesta ciutadana. Malgrat les innegables humiliacions a les quals ens veiem sotmesos els ciutadans, aquests miserables farsants, amb ínfules de catedràtics, pretenen que ens comportem com xaiets, camí de l’escorxador. Suposo que, amb el sou que cobren per redactar columnes infames, poden pagar-se les vacances en hotels de cinc estrelles, on deuen mofar-se alegrement de la desgràcia aliena. Sento un profund menyspreu pels personatges que es lucren a costa d’abocar porqueria sobre els ciutadans indefensos, que lluiten dignament perquè no els manllevin els drets bàsics.\nQuant a l’Esther, després de l’agressió que va canviar-li la vida, ara ha de sofrir l’obstinada ocultació d’una evidència inqüestionable: una pilota de goma que va colpejar-li violentament la cara i va buidar-li un ull. Els màxims responsables d'aquest atac salvatge exoneren els botxins de llur responsabilitat, malgrat els informes professionals que avalen clarament la paraula de la damnificada. Una vegada més, s’ataca la raó dels humils, a favor de l’omnipotència dels bàrbars. Hom es pregunta si mai es cansaran de la hipocresia o si, arribats a aquest extrem, ja es creuen cegament els seus propis enganys. Al meu entendre, no tergiversen pas la realitat de forma puntual i utilitària, com ho faria l’infant que manipula les notes un sol dia, per evitar que els pares el castiguin. Tampoc estem davant de cap fantasia compensatòria. El problema és més greu perquè ha esdevingut una forma de pensament, que s’anomena deliri. Aquesta és la masmorra mental on pretenen empresonar-nos per sempre. Paradoxalment, per més esforços que hi esmercin, mai no aconseguiran eradicar la necessitat humana de trobar la veritat. Aquest és el seu gran fracàs; ha succeït en totes les dictadures: sempre hi ha persones que, fins i tot sota tortura, es neguen a agenollar-se davant de la realitat paral·lela dels tirans.\nL’ésser humà no es resigna a malviure entre la immundícia moral. Per il·lustrar aquesta necessitat elemental, penso en el gran actor que va ser Paul Newman, a la pell d’un advocat alcoholitzat a The Verdict (1982), un film que tracta la recerca de redempció d’un professional esclafat per les fal·làcies del sistema judicial. En el darrer tram de la seva fracassada carrera, a Newman li toca defensar el cas d’una dona que està en coma, a causa d’una negligència mèdica, en un hospital dirigit per l’església catòlica. El lletrat podria acceptar el sucós suborn que li ofereixen però opta per lluitar contra els elements. En el seu speech final, davant del jurat –imprescindible, en aquest gènere-, argumenta que la mentida ens mata, de mica en mica i ens converteix a tots en víctimes. Ens embolcalla fins que arriba un punt que desconfiem completament de les institucions. Això no obstant, tota la parafernàlia verbal i la corrupció no tenen prou força per destruir l’anhel de fer justícia, que sobreviu expectant en el cor de l'ésser humà. Penso que nosaltres tampoc no podem consentir que ens embruti la duplicitat dels opressors. No defallim, mirem cap endins: encara som a temps de salvar-nos.\ncinema justícia policia política premsa violència\nCorruptes: per què posen la mà a la caixa?\nLa fatiga per compassió


Tercer cas d'hepatitis infantil aguda a Catalunya\nConfirmat el tercer cas d’hepatitis infantil aguda d’origen desconegut a Catalunya\nSalut estudia tres casos més probables d'aquesta malaltia, considerada perillosa per als infants\nClara Vera Colina | divendres, 29 d'abril del 2022, a les 16.49\nEl Departament de Salut de la Generalitat ha confirmat un tercer cas d’hepatitis greu d’origen desconegut, alhora que està estudiant tres casos probables més d’aquesta malaltia potencialment perillosa per a nens petits. El conseller de Salut, Josep Maria Argimon, ha informat que el sistema de vigilància epidemiològic està atent en la detecció de l’hepatitis greu d’origen desconegut.\nAquest tipus d’hepatitis és una malaltia que pot causar quadres clínics aguts i que el causant podria ser un adenovirus, al costat d’altres factors que n’incrementarien la virulència i que encara s’estan estudiant.\nUn centenar de casos al Regne Unit\nEl conseller explica que “al Regne Unit hi ha un conglomerat de casos superior a l’esperat, però a la resta d’Europa no és així, tampoc a Espanya i a Catalunya, en principi, però estem atents”, ha tranquil·litzat el conseller en unes declaracions a Granollers. Va ser al Regne Unit on es va donar l’alerta per aquest nou tipus d’hepatitis greu d’origen desconegut i on s’han detectat un centenar de casos.\nPer això, l’OMS ha llançat una alerta internacional perquè els països estiguin a l’aguait si observen quadres clínics similars.\nA Catalunya ja hi ha dos casos confirmats d’hepatitis aguda en infants i a Europa la majoria presenten malestar general, vòmits i dolor abdominal\nQuè fer per evitar l’hepatitis infantil aguda?\nEls símptomes d’aquesta patologia són dolor abdominal, vòmits o icterícia; el quadre clínic presenta una ràpida i marcada elevació de les transaminases, uns enzims que es troben dins de les cèl·lules hepàtiques i que serveixen de marcador per a possibles patologies del fetge. Les autoritats sanitàries aconsellen com a principal mesura preventiva el rentat freqüent de les mans, cobrir-se a l’hora de tossir amb la part interior del colze i utilitzar mocadors d’un sol ús. També recomanen consultar el pediatre si el menor comença a tenir símptomes que s’agreugen en pocs dies.\nL’organització recomana aplicar mesures ja vistes durant aquests dos anys de covid per prevenir els casos d’hepatitis aguda entre infants\n— infants — salut pública\nVeïns de Sancho de Ávila paguen una tanca per evitar els botellots a sota de casa\nDetingut un home per fer tocaments a una passatgera dins de l’estació de Provença dels FGC\nEl “triangle golfo” del Poblenou, la zona amb més denúncies per incivisme nocturn de Barcelona\nTreballadores del SAD reclamen millores laborals en una protesta a Sant Jaume


L'equip de govern de Figueres aprova en solitari un pressupost de 59,6 MEUR per al 2020 La República\nACN Figueres.-L’equip de govern de Figueres (format per ERC, PSC, Guanyem i Canviem) ha aprovat inicialment el pressupost de la ciutat per al 2020. Ho ha fet per majoria absoluta […]\nACN Figueres.-L’equip de govern de Figueres (format per ERC, PSC, Guanyem i Canviem) ha aprovat inicialment el pressupost de la ciutat per al 2020. Ho ha fet per majoria absoluta i amb el no de l’oposició. Els comptes superen els 59,6 milions d’euros (MEUR), dels quals 5,7 MEUR es destinaran a inversions. Entre els principals projectes hi ha la construcció del nou pavelló municipal o la restauració de la casa natal de Salvador Dalí. L’oposició, formada per Junts per Figueres i Ciutadans, han votat en contra de la proposta apuntant que es “va tard” i que no s’han tingut en compte les seves aportacions. En canvi, l’alcaldessa de Figueres, Agnès Lladó, ha assegurat que són unes xifres “reals” que permetran posar la ciutat de Figueres “al dia”.\nEls grups que formen l’equip de govern de l’ajuntament figuerenc s’han quedat sols aquest dimecres al matí defensant els comptes pel 2020. En un ple extraordinari s’ha portat a votació una proposta de pressupost que finalment s’ha acabat tirant endavant per majoria absoluta i amb la negativa dels dos grups de l’oposició, Junts per Figueres i Ciutadans. D’aquesta manera, sense sorpreses, la votació ha rebut 11 vots a favor i 10 en contra) i s’ha donant llum verda a un pressupost de pràcticament 60 MEUR.L’alcaldessa ha subratllat que es tracta d’un pressupost que “s’ajusta a la realitat”. Per Lladó això ha estat possible gràcies a un model de gestió “responsable” que ha posat sobre la taula unes xifres “realistes” i fetes amb “rigor”. De fet, un dels punts en els que més ha incidit ha estat en la sortida del Pla d’Estabilitat Pressupostària (PEF). Un fet que permetrà al consistori “tenir més autonomia” a l’hora de decidir sobre els comptes municipals.Més inversió sense apujar els impostosEl pressupost aprovat s’incrementa en un 2,18% respecte els comptes de l’any anterior (quan van ser de 58,4 MEUR). Una apujada que l’ajuntament ha justificat per la millora de “l’eficiència” en el cobrament de taxes. Això sí, segons l’equip de govern, no es tradueix en una apujada d’impostos ja que l’equip de govern ha recordat que són “conscients” de la situació socioeconòmica dels ciutadans. Els comptes contemplen un total de 5,7 MEUR en inversions, entre les quals hi ha projectes com nou pavelló municipal (1,5 MEUR), la segona fase d’ampliació del centre Ferran Sunyer (280.000 euros), la restauració de la casa natal de Salvador Dalí (294.000 euros), la millora de l’enllumenat públic (350.000 euros) o les reformes al Museu Empordà (135.000 euros). També preveu diferents millores en equipaments esportius: vestidors i tancaments de l’Estadi Albert Gurt (125.000 euros), l’adequació de vestidors, grades i protecció de la piscina (84.000 euros) i la il·luminació del camp de futbol Marca de l’Ham (50.000). A més, al pressupost s’incrementa el personal, concretament amb 7 policies, 5 membres de la brigada municipal, un arquitecte municipal, serveis tècnics i cobriment de places vacants. Pel que fa a la seguretat, la despesa augmenta un 18,56% respecte el 2019, el que suposen 808.000 euros més.Mala maror amb l’oposicióDurant la celebració del ple extraordinari les discrepàncies entre els 21 regidors que el formen s’han fet d’allò més evidents en una clara divisió entre l’equip de govern i l’oposició. El primer en manifestar el seu malestar ha estat el portaveu de Junts per Figueres, Jordi Masquef que ha lamentat que no s’hagi inclòs cap de les propostes del seu grup als comptes. Entre aquestes hi havia la creació de l’oficina ‘Figueres 2030’ i la instal•lació de lectors de matrícules. Malgrat en un inici podia semblar que la intenció de vot es decantava cap a l’abstenció, finalment s’ha reconvertit en un no rotund. Masquef ha titllat els comptes de “continuistes” afegint que la major part de les partides ja s’havien fixat a l’anterior mandat, quan ell era alcalde. El portaveu de Junts per Figueres tampoc ha vist amb bons ulls l’augment de personal.Encara més dur ha estat el portaveu de Ciutadans, Hector Amelló, que ha acusat l’equip de govern de no invertir prou en àrees com la de Cultura, Educació, Joventut i Urbanisme. Amelló també ha denunciat els augments en les partides de contractació de personal i comunicació. Ha estat després d’aquest argument que Agnès Lladó li ha contestat que s’han reagrupat despeses i que no es pot comparar el govern del 2019 – de cinc regidors – amb el del 2020, format per un total d’onze. Unes explicacions que no han convençut al grup de Ciutadans que ha acabat votant en contra dels pressupostos. Amelló ha apuntat que es tracta d’uns pressupostos que van “en la línia dels presentats els darrers anys” i malgrat ha afegit que hi ha alguna part en què estan d’acord, en general els semblen “pitjors”. Des de Ciutadans també han incidit en el “retràs” en presentar el pressupost per un any 2020 que ja està plenament encarat.


En compliment amb el deure d’informació recollit en l’apartat 2n de l’article 22 de la Llei 34/2002, d’11 de Juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i del Comerç Electrònic, la present política de cookies té per finalitat informar- lo de manera clara i precisa sobre les cookies que s’utilitz en en la pàgina web de Josep Soler Girvent.\nQuè són le s cookie s?\nAutoritz ació pe r a l’ús de cookie s\nVostè pot restringir, bloquejar o esborrar les cookies de Josep Soler Girvent o qualsevol altra pàgina web utilitz ant el seu navegador. En cada navegador l’operativa és diferent, pot trobar com fer- ho en el menú d’ajuda del seu navegador on s’estableix el procediment per a la seva eliminació. Per a més informació:\nPHPSESSID Aquesta cookie és originària de les aplicacions PHP. La cookie s’utilitza per emmagatzemar i identificar l’ID de sessió únic dels usuaris amb l’objectiu de gestionar la sessió d’usuaris al lloc web. La cookie és una cookie de sessió i s’elimina quan es tanquen totes les finestres del navegador. Sessió Necessari\npll_language Aquesta cookie està configurada pel complement Polylang per a llocs web amb WordPress. La cookie emmagatzema el codi d’idioma de l’última pàgina navegada. 1 any Funcional\nJosep Soler Girvent es reserva expressament el dret a modificar unilateralment, totalment o parcialment, sense necessitat de previ avís, la present Política de Cookies. L’usuari reconeix i accepta que és la seva responsabilitat revisar la present Política de Cookies.


Centre d’Imatgeria Festivade Sant Martí – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\n17 febrer 2012Les Cases de la Festa\nEl Centre d’Imatgeria Festiva de Sant Martí és un equipament municipal integrat en el contenidor cultural Can Saladrigas, que també inclou la biblioteca Manel Arranz del Poblenou, i que està gestionat per l’entitat Associació de la Imatgeria Festiva del Poblenou, creada a partir de l’acord de la Colla del Drac del Poble Nou i la Colla dels Gegants del Poblenou. Aquesta entitat es fa càrrec del funcionament i l’oferta d’activitats del Centre d’Imatgeria Festiva de Sant Martí. En aquest equipament s’hi exposen les figures d’imatgeria festiva del Poblenou: els gegants, els dracs, la víbria, el lloro del 36, els capgrossos… que es poden veure des d’un gran aparador de vidre que és visible des del vestíbul de l’equipament.\nEls objectius principals del Centre d’Imatgeria Festiva de Sant Martí són els d’oferir recursos a les entitats que treballen els temes de la imatgeria festiva i els aspectes que hi són relacionats, especialment a aquelles que el seu àmbit d’actuació és el Districte de Sant Martí i la Ciutat de Barcelona; donar a conèixer al públic en general tots els aspectes relacionats amb la imatgeria festiva com són creació plàstica, música, coreografia, teatre popular, etc. i implicar-los amb la realitat quotidiana del Poblenou i, per extensió, de la ciutat de Barcelona, pensant molt especialment en les generacions més joves; i contribuir a elevar la valoració social de les figures d’imatgeria festiva com a patrimoni cultural col·lectiu.\nAquest equipament és un projecte de llarg recorregut, doncs la idea de crear el Centre d’Imatgeria Festiva, inicialment només del Poblenou, va néixer l’any 1997 a partir de l’acord de la Colla del Drac del Poble Nou i la Colla dels Gegants del Poblenou. Ambdues associacions van valorar que, pel que feia a la imatgeria festiva, al Poblenou s’havia arribat a un moment de maduresa que els portava a fer un pas endavant que havia de permetre consolidar la situació i assegurar unes condicions adequades per al manteniment i l’aprofundiment de l’arrelament social de les figures d’imatgeria festiva de cara el futur, tot procurant esdevenir un punt d’enllaç entre la tradició i la modernitat en l’àmbit social, històric, cultural i territorial. A partir d’aquest acord, es va fer arribar una proposta de creació d’aquesta infraestructura cultural al Districte de Sant Martí, en la que es sol·licitava per aquesta finalitat la cessió de l’avui enderrocat Xalet de la Paperera.\nDesprés de diverses converses, l’Ajuntament va oferir allotjar el Centre d’Imatgeria Festiva de Sant Martí, ja no només del Poblenou, a l’edifici de l’antiga fàbrica de Can Saladrigas, un antic vapor prototipus de l’arquitectura industrial catalana de finals del XIX que actualment és un dels conjunts industrials més antics i de major extensió que es conserven a la Ciutat Comtal. Finalment, el Centre d’Imatgeria Festiva de Sant Martí es va inaugurar el dia 10 maig de 2009, i ocupa 312 metres quadrats de la planta baixa, amb una sala permanent d’exposicions , tres despatxos, un centre de documentació i recerca, tres sales insonoritzades per assaigs de música i cursos, un espai per actuacions musicals i teatrals de petit format i un taller per a la construcció i reparació de figures. Al centre també es programen altres activitats per difondre la imatgeria festiva entre els més joves, entre els quals cal destacar els tallers de reproducció de figures amb motlle o els monogràfics de cap de setmana entre altres.\nEl Centre d’Imatgeria Festiva de Sant Martí és la seu social de les dues associacions del Poblenou dedicades a la imatgeria festiva, la Colla del Drac del Poble Nou i la Colla dels Gegants del Poblenou. La imatgeria que podeu trobar-hi és justament la que gestionen aquestes dues entitats: l’Estarrufat i l’Estarrufadet, Drac i Drac petit del Poblenou respectivament, la Víbria, l’Estendard, el Fènix, els Capgrossos Mercè el cabàs de les dotze i Jaume el Boter, els Gegants Bernat i Maria, el Lloro del 36, el gegantó Bomber i la comparsa de Capgrossos.\nEntre els elements que s’hi poden trobar cal remarcar, per diferents motius, la Víbria del Poblenou, que fou la primera víbria recuperada a la ciutat de Barcelona; l’Estendard, distintiu de la Colla del Drac i que és a la vegada senyera i element d’imatgeria que fins i tot llença foc; el Fènix, bèstia nascuda ja a Can Saladrigas; i el curiós Lloro del 36, per la seva tipologia i, sobretot, pel llegendari que porta incorporat.