Quim Torra: "No crec que durant la meva presidència hi hagués aquest retorn a l'autonomisme"\nEntrevista al 131è president de la Generalitat, que publica 'Les hores incertes' (Símbol Editors), un dietari dels darrers mesos del seu mandat\nOt Bou Costa\tAlbert Salamé (fotografies)\nActualització: 29.03.2022 - 15:38\nEl president Quim Torra (Blanes, 1962) acaba de publicar Les hores incertes (Símbol Editors). És el segon dietari sobre el seu mandat, que ara n’abasta els darrers mesos, del maig a l’octubre del 2020. L’estil és planer, fins i tot rutinari, com si l’esperit fos de deixar senzillament una constància cronològica dels fets. Hi ha poc judici i molta descripció. Però, entre el dia a dia de la crisi sanitària i les tensions polítiques que l’envolten, als seus apunts s’hi van filtrant mirades enrere, fins al començament del mandat. Reflexions sobre els obstacles i les ombres de la seva presidència, amb la distància íntima de saber-la esmorteïda, del tot submergit en la pandèmia i amb una inhabilitació a la cantonada. S’arriba a demanar per què va acceptar el càrrec. Hi parlem de tot plegat.\n—Si el president Puigdemont era el candidat del grup que tenia capacitat de formar govern, per què vau acceptar de ser president?\n—És una bona pregunta. Hi ha tres investidures fallides més, a part de la del president Puigdemont. Jo arribo després de quatre intents fallits, quan tots havíem acceptat que prioritzàvem d’engegar les institucions per sobre d’uns altres criteris. Res del que passa en la legislatura de la meva presidència no es pot entendre sense tenir en compte la situació del país: 155, presos polítics, exiliats, repressió. El lema era: “De la restitució a la constitució.” Vaig pensar que no solament podia estirar Junts, sinó avançar cap a la independència amb Esquerra i la CUP. Sóc molt honest, i ho dic al llibre: és possible que també hi hagi un punt de vanitat personal. T’ofereixen de ser president del país i penses: “Potser ho aconsegueixo.” Potser és ingenuïtat. Potser és el moment, tan excepcional, en què hi ha moltes veus dient que ens hem de treure de sobre el 155. I a sobre t’ho demana el president a l’exili. I dius: “D’acord.”\n—Però vós crèieu en la lògica de la restitució.\n—I no vau pensar de dir-li al president Puigdemont: “Si no hem de fer un govern que restitueixi, cal que abans passem una altra vegada per eleccions”?\n—Havia treballat molt en el Pla República, en els quatre motors que veia per arribar a la independència. Exili, presó, institucions i entitats. Tothom havia d’avançar alhora. Em negava que un d’aquests motors es quedés enrere. Perquè no funcionaria. És publicat en l’acord de legislatura amb Esquerra. Fèiem una assemblea a Brussel·les per a constituir el Consell per la República catalana, que situava un escenari de legitimitat de l’exili. I per una altra banda, avançàvem amb el Debat Constituent, en què jo volia que sortís la paraula referèndum i va sortir la paraula multiconsultes. En la negociació amb Esquerra no me’n vaig sortir. Respecto molt la lògica de la pregunta, però vaig pensar que si tot això es complia alhora, donàvem prou eines a l’independentisme i al país per continuar avançant.\n—Però quan parleu dels dies en què era damunt la taula la restitució dels consellers, ja dieu que hi havia una opció de “confrontació que podia prosperar. Havíem vingut a això, no? Impossible”. I també dieu: “A tothom li semblava bé nomenar un segon govern? No vaig tenir la força per a oposar-m’hi.” Com és que vau voler presidir el govern si a la primera decisió que corresponia directament al president ja dieu que no vau tenir força?\n—Perquè en la lògica de la restitució hi havia un sentiment de respecte als consellers. Això va passar fins al final. Havies de tenir en compte el conseller d’aquell departament. Quan nomenem el segon govern també es té en compte. Es fa amb el seu consentiment. Totes aquestes preguntes són molt lògiques, però són molt difícils de contestar ara i no en la pressió del moment, en què si no fèiem això, continuàvem sota el 155. Pel que sigui, va pesar més aquesta via que no l’altra.\n—La cantarella del govern efectiu, de la qual dèieu que estàveu en contra, hi va ser d’ençà del primer moment. I respecte d’aquests quatre motors, al dietari es nota que la solitud vau sentir-la també d’ençà del primer moment. Potser hi havia moments en què semblava possible, però no eren moments sense correlació de forces?\n—Sí, i per a algú que no té el partit darrere, que no el domina, que el dirigent del seu espai és el president Puigdemont… Tot plegat feia que la situació del meu lideratge fos molt complicada. Vaig intentar una aliança amb la ciutadania, passant per sobre dels partits. Vaig pensar que em seria més fàcil. Per caràcter, perquè sempre he tingut una prevenció i no he militat mai en cap partit, no els he acabat d’entendre mai. Amb totes aquestes dificultats, ja li dic, potser d’una manera vanitosa, o ingènua, o pensant que era el meu deure, o pensant en la situació del país, en les angoixes, vaig resistir tots aquells mesos mirant de no retrocedir.\n—Hi ha un moment del llibre que us definiu com un nacionalista radical. I estàveu manifestament en contra de l’autonomisme. No vau pensar mai que la presidència d’un dels candidats menys autonomistes, retòricament, accelerava i facilitava el retorn a l’autonomisme, en la mesura que no era capaç d’oferir-hi una alternativa tangible?\n—No. Vaig pensar que, justament, amb la posició que jo i el meu equip vam defensar, evitant moltes reculades, érem un cert dic de contenció de l’autonomisme. I sóc molt crític amb mi mateix. Al llibre ho dic. He estat al ball i he ballat, sóc el responsable de tot. Era el president del país.\n—De tot què vol dir?\n—De tot el que ha pogut passar. Del que feia aquest govern. És que el president del govern és el responsable de tot el que fa el govern.\n—D’una part del retorn a l’autonomisme, també?\n—És que no crec que durant la meva presidència hi hagués aquest retorn a l’autonomisme. No ho crec.\n—I en quin moment concret ha passat?\n—Quan crec que no tenim aspiracions d’avançar cap a la independència és el desembre del 2019, gener del 2020. I em trobo en una disjuntiva. O convoques eleccions o hi ha un pressupost que fa molts anys que no s’aprova. I creia que era millor d’esperar-nos uns mesos i aprovar-lo, perquè eren molts milions d’euros. I llavors, eleccions. Però va arribar la pandèmia. M’han acusat molt de ser un president retòric. I no hi estic tant d’acord. M’he cregut tot el que he dit. I he intentat tot el que he dit. Que no me n’he sortit? D’acord. Fracàs. Volia la independència i no la tenim? Doncs, mira, Quim, no ho hem fet bé. Ara, d’aquí a la situació que vivim en aquests moments, en què no hi ha un projecte… En aquests moments no hi ha projecte, tan sols un desig. Vostè no creu que és molt més retòric el moment present que no pas el meu?\n—Si hi ha un fracàs, en vista de com ha anat tot, tornaríeu a acceptar la presidència?\n—És un fracàs del punt de vista que el país no ha arribat a la independència. Qualsevol independentista que assumeix una responsabilitat, també el president Aragonès, que ha dit que culminaria la independència, si no la culmina, fracassarà. Et marques un objectiu i si no l’assoleixes, fracasses. En les empreses passa igual. Però després de ser tan crític amb mi mateix, avui ha emergit de mi un cert orgull. Tot el que vam fer i tot el que vam patir, és allà. Jutgin-ho vostès. Si va ser un desastre… Vam recular o no vam recular? Vam mantenir l’esperança que podíem fer alguna cosa o no? Tot això em porta a dir que sí que ho tornaria a acceptar.\n—Però dieu que us vau sentir sol, en el moment que podríeu haver organitzat una confrontació, a final del 2019.\n—Ens passem centenars d’hores, amb els partits polítics, mirant de consensuar una resposta a la sentència. Totes les discrepàncies entre nosaltres apareixen d’una manera diàfana i resulta que no hi ha una resposta. Mentre la ciutadania fa les Marxes per la Llibertat, el parlament i els partits fan silenci. Jo havia de donar la cara. I és quan vaig dir que el mandat del Primer d’Octubre s’havia de revalidar a les urnes, en el termini d’un any, perquè amb el que havia passat i el que havíem fet tots plegats, s’havia de tornar a afirmar. I va caure com una gerra d’aigua freda. Però els ho havia dit: si no hi ha una resposta conjunta, penso dir a la ciutadania què faria jo.\n—I quan aquesta proposta no va rebre cap suport, per què no vau dimitir?\n—És una bona pregunta. Perquè aquells moments encara són molt complicats per al país. Encara hi ha presos polítics. Però ja m’ho plantejo. Només faltarà, finalment, que al cap d’un mes i escaig Esquerra voti la investidura de Pedro Sánchez i dic que no hi ha cap recorregut. Acabo dimitint. Dic que convocaré eleccions quan s’hagi aprovat el pressupost.\n—Però sobre la segona sessió de la vostra investidura, més d’un any abans, vau escriure: “Quan t’embranques en la gestió autonòmica, tot perd força, fins i tot sentit. T’atrapa la grisor, la manca d’ambició, la submissió.” La sensació que hi havia aquest risc, ja la teníeu a la vostra investidura…\n—No. El primer discurs d’investidura va ser molt més polític, el segon parlava de les competències que té la Generalitat. La Generalitat fa coses. Les diputacions, també. Només faltaria que amb més de 30.000 milions que té la Generalitat no fes coses. Lògicament. Aquest mentrestant no és que no m’interessés. És que ja ho donàvem per descomptat, que faríem coses. Aprovem la llei de regulació de lloguers, la moratòria de la construcció a la Costa Brava. Gestionem. Però la gestió en si mateixa no em sembla el que defineix què ha de fer el govern de Catalunya. I menys un govern independentista. La política és avançar cap a la independència; si el mentrestant és la teva política, t’has quedat sense res. Vas nu. No hi ha cap ambició. Cap pla d’acció. És el que passa ara. Puc acceptar el mentrestant. El mentrestant el tindràs. Tens unes competències, uns recursos, personal, tens directors generals. Tot això crea una activitat. Però del punt de vista independentista, això té sentit si tens clar que l’objectiu és un. Jo crec que tenia aquest objectiu. Per això acceptava el mentrestant.\n—Si malgrat tenir l’objectiu, el camí cap a la independència no avança i la gestió és l’única cosa que es converteix en tangible, no és autonomisme?\n—Sí, però és que jo, modestament, no crec que reculéssim, i vam posar certes eines, com ara el Consell per la República i el Debat Constituent, que ens podien portar a complir el programa d’investidura, que no es va complir. I després ens va enxampar la pandèmia. Amb totes les dificultats, i sabent que teníem presos polítics i exiliats i un judici –i, per tant, és molt difícil de jutjar aquesta situació com si no passés res, perquè hi ha molts condicionants– anàvem avançant.\n—Dieu també: “No ens enganyem, tot va quedar congelat a l’espera del judici. Ho puc entendre per tot el que hi havia en joc i perquè no podíem sinó respectar les estratègies de defensa dels presos polítics.” L’estratègia del moviment havia de quedar supeditada a l’estratègia de defensa d’un grup de dirigents empresonats? Això no donava un poder extraordinari a l’estat espanyol?\n—Immens. Però no hem estat capaços de fer-ho d’una altra manera.\n—Però vós dieu que enteneu que tot quedés supeditat a això per respecte a la seva estratègia.\n—És que per mi era impossible de saltar-me aquesta estratègia. No me la volia saltar. Com espero que ningú no vulgui saltar-se l’estratègia dels processos en què jo pugui incórrer. Mentiria si digués que això no ha tingut una gran influència. És obvi que l’ha tinguda. En les nostres actituds i decisions.\n—Un altre fragment: “No crec que l’actual sistema de partits polítics a Catalunya, amb el grau d’enfrontament fratricida que hi ha per conservar o assaltar el poder autonòmic –el trist, feble, minso i escapçat poder autonòmic–, i amb la dependència dels polítics al partit i no del partit als polítics, ens porti enlloc. Més ben dit, ens porta a fer més autonomia.” Cal un canvi en les direccions, o en els partits, o quina mena de canvi cal?\n—Torno al 2015. El que aconseguim llavors és modificar l’estructura dels partits abans de les eleccions. Sempre ens venen que la prioritat és la unitat estratègica, i que després de les eleccions, ja ens posarem d’acord. Doncs no. No passa. Va ser la força que teníem que va obligar els partits polítics. I jo de fet volia anar més enllà. Volia una llista única, cívica, que vaig proposar aleshores, quan era a Òmnium, i que va acceptar tothom, Esquerra, la CUP, l’Assemblea i Òmnium, excepte Convergència, excepte el president Mas. No és el mateix, i penso que va ser un error. Però va ser Junts pel Sí, que era una cosa diferent de les estructures dels partits. Fins que això no passi, no ens en sortirem. Els partits són una màquina dedicada a guanyar eleccions. En aquests moments, pensen més en les municipals que en fer la independència. Tots. En aquest engranatge, hi hem de posar un bastó per aturar-lo. La no elecció del president Puigdemont, el gener del 2018, no és el començament de res, és la conseqüència d’una guerra civil atàvica entre Esquerra i l’espai convergent-Junts. Passava abans, va passar durant la meva presidència i passa ara. I això no ho podem aturar si les maquinàries dels partits continuen igual. A mi m’interessa que hi hagi explosions dins els partits.\n—De Junts no el van avisar que es constituirien en nou partit. Dieu que, tot i haver manifestat que no us hi afiliaríeu, us sap greu. Les relacions que hi relateu semblen molt distants.\n—Sí. Sap greu relativament. Vaig dir de seguida que no hi militaria perquè volia continuar essent independent. Però d’aquí a assabentar-me’n el mateix dia que es constituïa Junts… Potser n’hauria sabut alguna cosa abans. Potser el meu problema va ser que d’ençà que esclata la pandèmia no penso en res més. La vida i la salut de les persones.\n—Parleu de poca sintonia personal amb Jordi Sànchez. Dieu que el vau conèixer quan van fer-lo president de l’ANC, malgrat que hagués guanyat les eleccions dues vegades Liz Castro, a qui vau donar suport el 2016. Us sorprenia que fos secretari general de Junts?\n—No. Ell va ser secretari general de Junts quan es va convertir en partit. En el meu Junts, diguéssim, no ho era.\n—Però hi ha un contacte constant al llarg de la vostra presidència. De Sànchez i d’Albert Batet n’insinueu que van demanar-vos més d’una vegada que anéssiu a eleccions abans de la inhabilitació. Va ser així?\n—No, no. No va ser així. Tothom jugava la partida de la convocatòria de les eleccions com creia que havia de jugar-la. Per a mi era una qüestió molt menor. Hi tinc un problema més aviat de tarannà, amb en Jordi Sànchez. Potser per la meva aversió a les trifulgues polítiques. No hi tenia gaire sintonia. Però aquestes frases d’un dietari, extretes així, de vegades fan una sensació…\n—Dieu, per exemple, que en el moment d’esdevenir president de l’ANC va rebre el suport de membres de “la vella guàrdia convergent, com el president Mas”.\n—Tots els partits han intentat sempre de pressionar les entitats. Jo ho vaig viure sobretot a Òmnium. I amb l’Assemblea va passar igual. La prova és que Carme Forcadell ara és a Esquerra i Jordi Sànchez ara és a Junts. Tot això no és que sigui normal, però passava.\n—I després dieu que us va sobtar fins a quin punt Josep Rull, Jordi Turull i Joaquim Forn estaven poc al corrent del dia a dia de Junts. “Sembla que és un tema que porten el president Puigdemont, en Bonvehí i en Jordi Sànchez i prou”, escriviu. Us sorprenia aquesta tríada?\n—Això és diferent. Quan dic que hi ha Bonvehí no és perquè ell volgués crear Junts. Em sembla que ja era el moment que se separaven i ell, per un costat, volia salvar el PDECat, i per un altre, negociaven el president Puigdemont i Jordi Sànchez. Dic que em va sorprendre que un dia em diguessin que n’estaven poc al corrent. I per això ho vaig posar.\n—També sou contingut en la descripció de la vostra relació amb el president Puigdemont. “La meva lleialtat al president Puigdemont és inqüestionable, però he de reconèixer que m’he trobat sol.” Us vau sentir poc acompanyat per ell?\n—No. Tots els presidents se senten sols. Hi ha un moment que la màxima decisió sobre un afer recau sobre teu. I estàs sol. Ell tenia tota la seva acció política i jo, sobretot en aquests moments de la pandèmia, tenia tota aquesta qüestió. I en la pandèmia sí que estava sol. Però és que a més és una solitud física. Hi havia unes altres qüestions polítiques que en aquell, moment, a mi, no… Volia que em diguessin: “Què podem fer, en l’àmbit hospitalari, respecte dels recursos per als sectors que hem d’aturar?” Veia que la meva màxima preocupació era aquesta, però que hi havia gent que tenia uns altres maldecaps, que pensaven en un mitjà i llarg termini més polític. A mi no se’m va ocórrer mai. Per mi era tan greu allò que vivíem que potser vaig interioritzar massa el dolor que veia. I que algú et digui: “Ei, què puc fer?”, de vegades t’ajuda.\n—Dieu que Jordi Cuixart té una capacitat transformadora enorme, i que “potser serà l’home que ens caldrà”. Encara ho penseu, avui, dos anys després?\n—Sí. Jo sóc molt amic d’en Jordi. Em substitueix després de ser uns mesos el president interí d’Òmnium. Sempre he pensat que podia haver estat jo, en Jordi Cuixart. Al judici va ser potser qui es va adreçar amb més contundència i més arrenglerat amb la defensa davant els tribunals d’una acció de desobediència. Llàstima que no ho fes en català, però ell mateix ho va reconèixer. I té un seguit de connexions que no tinc, per exemple, amb el món dels comuns, o amb uns altres, que si volem tirar endavant podrien ser interessants. Sé que ha rebut algunes crítiques, les trobo un punt injustes. Per tot això que ha passat, perquè som amics i perquè ha tingut un comportament ètic, com a pres polític, i una defensa política de les seves accions que jo li agrairé tota la vida.\n—Quan dieu que les crítiques són injustes “per tot això que ha passat”, voleu dir que són injustes perquè ha estat a la presó?\n—No. [Riu.] No, no, no. Són injustes des de la meva perspectiva. Perquè m’ha fet la sensació que el seu comportament ha estat el d’un pres polític que desobeeix. I que diu al tribunal: “He fet això.” I que ningú com ell no ho va fer amb aquesta contundència. Per mi això el fa ser un valor.\n—Òmnium ha fet un tomb, d’ençà que en vau ser president. En la darrera assemblea general extraordinària, l’entitat va afegir als seus objectius que treballava per la cohesió social i per la promoció de l’exercici dels drets fonamentals. Cuixart ha parlat també de “lluites compartides” i dels grans consensos del 80%. En aquesta part discursiva, també hi esteu plenament d’acord?\n—Vaig entrar a Òmnium en els temps de la Muriel Casals. Ella deia: “Després de totes les baralles entre nosaltres, queda Òmnium.” Òmnium ha de ser com una barra d’enganxar; té aquesta voluntat, si no, no l’entendrem. Sempre vol que mirem d’anar endavant, que no ens enfadem. Per això els personatges de la Muriel i la Carme Forcadell em semblaven tan complementaris. Se n’ha fet molta broma, de la revolució dels somriures. Doncs sort en vam tenir. És un moment de creixement, d’alegria, d’esperança. Ho necessitem. S’ha volgut pervertir i dir: “Éreu uns naïfs.” Doncs no, senyor. La Muriel Casals somreia però era una revolucionària.\n—Tanmateix, ara dèieu que l’acostament que pot representar Jordi Cuixart al món dels comuns pot ser interessant. Al llibre, en canvi, s’hi nota molt la vostra decepció amb els comuns i arribeu a dir que s’han convertit en una crossa del règim del 78. Cal que l’independentisme s’hi acosti o no?\n—Cal rascar tot allò que puguem. L’independentisme ha assolit la majoria social, però també hem de créixer. Cap problema que creixem. Però creixem confrontant-nos, no renunciant a tot. Dic que a mi, durant la pandèmia, els comuns se’m presenten com els grans defensors de tot allò que fa el govern d’Espanya. Nosaltres, perquè som molt crítics amb nosaltres mateixos. Però ningú no ha demanat què coi va passar perquè el govern espanyol tardés quinze dies a decretar un confinament total de la població. I ningú no ha demanat responsabilitats al senyor Illa, que estava en aquell govern? Tot això ho vaig viure molt malament. Però estic molt contaminat pel moment de la pandèmia. Igual que quan sortia Joan Tardà i deia “més junquerisme i menys torrisme”.\n—Durant el relat dels mesos de la pandèmia, són continuades les diferències de criteri amb la consellera Alba Vergés, de qui en alguns casos arribeu a dir que acaba prenent decisions tot i que vós li manifesteu que no són la vostra opció. Us vau arribar a plantejar mai de destituir-la?\n—En un moment determinat, si no s’haguessin fet un seguit de canvis i de reaccions que vaig demanar, sí.\n—Com el nomenament del doctor Argimon com a secretari de Salut Pública?\n—És que feia setmanes que no teníem secretari de Salut Pública. No podia ser. La consellera feia de secretària de Salut Pública. Necessitàvem un expert. Aquell moment exigia màxima efectivitat. I l’administració de vegades és molt lenta. Vaig arribar a dir al vice-president Aragonès i a la consellera Vergés: “Porteu-me les màscares.” En el cas d’un avió amb material que havia de venir. I hi havia un cert risc. Però era pitjor no prendre’l, que se’ns moria la gent, coi, si no portàvem aquell material. “És igual, ja em faig responsable de tot, ja signo jo els papers, però aquest avió, que vingui!” Hi ha moments que tu estires molt, i potser l’altre no reacciona o té uns altres maldecaps i no els saps veure. Per això crec que és molt important el context d’aquells moments.\n—En un altre moment parleu de com va pujar la tensió política quan Esquerra va donar suport a les pròrrogues dels estats d’alarma. Vau arribar a cancel·lar les reunions del grup de coordinació. Això va afectar la gestió de la pandèmia?\n—No. Perquè les reunions de coordinació venien molt treballades…\n—… Però aleshores no servien de res?\n—No, home, és com si em diu: “Les reunions del Consell Executiu no serveixen de res.” No és això. Però hi ha una feina prèvia feta als departaments i acabes emmarcant aquelles decisions. Aquí hi va haver una emprenyada absoluta. Enmig de tot allò que vivíem, defensant allò que li convenia a Catalunya, de cop em trobo que el soci del govern s’absté en una pròrroga de l’estat d’alarma. L’estat d’alarma era confiscació de competències. Això va votar Esquerra Republicana. No ho vaig entendre.\n—Hi ha un moment que arribeu a dir a la conferència de presidents autonòmics que la posició del govern de la Generalitat és contrària a la pròrroga, tot i que els vostres socis del govern hi estan a favor.\n—Això és un joc a què tothom ha jugat. Dir: “No, és que el govern ha fet això però els partits fan això altre.” Ara ho veig molt amb l’actual govern, que va decidint un seguit de qüestions i al parlament hi ha unes batusses tremebundes. “És que el govern és una cosa i els partits al parlament en són una altra.” No, perdoni. Tot és el mateix. Per això em va saber molt de greu.\n—El llibre s’acaba amb la vostra inhabilitació. Què us ha semblat que s’hagi acatat la inhabilitació del diputat Pau Juvillà?\n—La presidenta mateixa ja va dir que no havia estat un resultat satisfactori. Va fer autocrítica. Allò que diferencia el meu cas del d’en Pau Juvillà, segons que jo sé i que ha comentat la presidenta Borràs, és que ella ofereix la possibilitat d’una desobediència que incloïa, per exemple, la de la quota del 25%. Tant de bo el president Torrent m’hagués ofert aquesta opció.\n—Un apunt d’actualitat. Què us sembla l’acord d’ERC, Junts, PSC i comuns en què pacten de reconèixer per llei el castellà com a llengua d’ús a l’escola?\n—Hi he mostrat el meu desacord total. El que ha enervat la gent és el contingut, però també la manera com s’ha gestionat. El contingut, perquè senzillament és l’entrada de l’espanyol com a llengua d’ús a les escoles; i implica que la llengua en què s’ensenya primer als nouvinguts no sigui sempre el català. Però enerva la successió dels fets. La manifestació del dia abans, la fotografia, i després el text d’aquest acord i com s’anuncia. La suma de totes dues coses ha causat aquest estat de rebuig.\n—La immersió ja no es complia en molts punts del país. Què podria haver fet diferent, la Generalitat? Quins errors s’han comès?\n—Se n’ha parlat molt, de què passava a les aules amb el català. Així com se n’ha parlat en uns altres àmbits socials. És un problema molt complex. Segurament, s’haurien d’haver fet unes inspeccions més rigoroses. Segurament, s’hauria d’haver vetllat més pel compliment de la immersió. Però mai no s’havia arribat al punt que s’ha arribat ara. Em sembla que el conseller Gonzàlez-Cambray ha contestat així el TSJC. A més, si ja ens podíem queixar que no hi havia prou control d’allò que passava a les escoles, ara serà impossible, perquè cada centre decidirà el que vulgui. És un moment crític.\n—Penseu que hi ha hagut contraprestacions per la concessió dels indults?\n—A mi no em consta. No ho sé. I, per tant, no en polemitzaré.\n—Hi ha res que voldríeu afegir?\n—Bé, no hem parlat gaire del govern espanyol, o de Pedro Sánchez, o del PSC o de Miquel Iceta, als quals dedico algunes pàgines molt importants. Tendim a ser molt crítics amb nosaltres mateixos i amb els nostres companys de viatge. Però tinc molt clar que els meus adversaris són aquests. El meu adversari és el PSC. Això ha de marcar la teva acció política. Això és el que hi ha, bé o malament. Cal jutjar aquesta presidència amb tots els defectes i encerts, si n’hi ha haguts. Tal com passa amb el llibre, i amb aquesta presidència, demano que es vegi en la seva complexitat.\nPodeu comprar Les hores incertes a la Botiga de VilaWeb


Pàgina d'inici\tExperiències\tLes plantes aromàtiques al Parc de les Olors\nPlantes aromàtiques al Parc de les Olors\nEl Parc de les Olors de Claverol, a la Conca de Dalt, organitza visites guiades al voltant del cultiu de plantes aromàtiques i medicinals. Es tracta d'una experiència única no tan sols perquè permet estar en contacte amb la natura, sinó també perquè podem aprendre i gaudir d'una jornada especial i diferent. Durant la visita, en primer lloc ens centrarem a conèixer, amb els cinc sentits, les plantes aromàtiques: les tocarem, les olorarem i, fins i tot, les cultivarem. Per acabar, la sessió finalitzarà amb la degustació d'un vermut aromàtic molt singular.\nHora: A partir del març, amb reserva prèvia.\n610 424 490


A Priori Viterbo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nA PrioriApartamentPiazza del Gesù 23, Viterbo Centre, Viterbo, Itàlia, 01100 - Veure al mapaExcepcional9,8Basada en 136 comentarisA PrioriVeure més fotos"Location was central. Host was very helpful and friendly!"AndrewUnited KingdomVeure més fotosVeure totes les 28 fotos\nAl visitar Viterbo, vosté es sentirà com a casa a A Priori, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El A Priori, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets , servei de cangur. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, despertador, aparell de televisió, nevera a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses massatge, jardí, sauna, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Viterbo, faci de A Priori la vostra llar.


El Campus Universitari Igualada-UdL celebra la segona Jornada de portes obertes aquest dissabte en format virtual\nEl Campus Universitari Igualada-UdL celebra aquest dissabte 15 de maig la segona Jornada de portes obertes en format virtual. Una jornada on l’estudiantat i les famílies podran conèixer tota l’oferta formativa del campus igualadí per al curs 2021-2022, amb presentacions en directe de les titulacions al llarg del dia. Per participar-hi cal connectar-se a la web http://www.portesobertes.udl.cat/ i inscriure’s-hi prèviament.\nEl programa inclou sis presentacions al llarg del dia. A les 10h, la del grau en Administració i Direcció d’Empreses (ADE) i el doble grau en Enginyeria en Organització Industrial i Logística i en ADE; a les 11h, la del grau en Infermeria i el doble grau en Nutrició Humana i Dietètica i en Fisioteràpia; també a les 11h l’Escola Politècnica Superior de la UdL fa una presentació general del estudis que imparteix a Igualada i, a les 12h, presenta individualment els graus en Enginyeria Química, en Organització Industrial i Logística, i en Tècniques d’Interacció Digital i de Computació, així com el nou doble grau en Enginyeria en Organització Industrial i Logística i en ADE, que s’ofereix el curs vinent amb 10 places.\nA les 16h, l’Escola Politècnica Superior de la UdL dedicarà una sessió a les dobles titulacions internacionals que té amb la universitat brasilera de Facens (Sorocaba) i la recent anunciada doble titulació en Enginyeria Química i Tecnologia Energètica amb la Universitat NOVIA UAS de Finlàndia; a les 17h, la xerrada informativa del què oferta el centre es farà en castellà. Tota la programació i els enllaços per connectar-se a les sessions es poden trobar a la web de la jornada de portes obertes.


LEM 2013 | Barcelona Cultura\nDivuitena edició del festival de músiques experimentals, fins al 19 d'octubre\nDes del 2 d’octubre i fins al dia 19 ja està en marxa la divuitena edició del LEM, que es celebra en diversos espais de la ciutat. El veterà festival de músiques experimentals sembla aliè a les dificultats econòmiques del sector. Deu ser pel fet de ser un esdeveniment que sempre ha conviscut precisament amb les dificultats, pel caràcter marginal de la proposta.\nEl cartell compta amb noms que potser només resulten familiars als seguidors de les sonoritats més inquietes i arriscades, però amaga propostes de les que qualsevol amant de la música en general en pot gaudir si s’hi apropa amb bona disposició. És el cas dels austriacs Radian, que integren post-rock, jazz i electrònica des de fa més quinze anys i amb notable acollida a països com Estats Units. Charles Hayward és un altre dels noms destacats: el que va ser bateria de la banda post-punk This Heat segueix any rere any eixamplant les possibilitats expressives del seu instrument.\nEl LEM, un any més, combina la reivindicació d’artistes de llarga trajectòria com enguany: Zoviet*France, Perucho’s o Candor Chasma amb propostes més novelles com Puce Mary, Coàgul o Tiger Menja Zebra.\nData de publicació: Divendres, 04 Octubre 2013


PAG 11/35 - TOTAL 413 Propietats\nXalet - Altea (La Olla) , Superfície Construïda 135m2, 2000m2, 80m2, 3 Habitacions, 2...\nApartament - Altea (Garganes) , Superfície Construïda 110m2, 15m2, 4 Habitacions, 2 Banys, 600...\nEdifici - Villajoyosa (Almassera) , Superfície Construïda 300m2.\nCasa - Altea (1a linea) , Superfície Construïda 100m2, 4 Habitacions, 3 Banys, 15 Distància del mar.\nTerreny urbà - Altea (Casco Antiguo) , 90m2, 200 Distància del mar.\n695.000 € - 1.800 €/mes - Traspàs 200.000 €\nCasa de Poble - Altea (Casco Antiguo) , Superfície Construïda 220m2, 30m2, 3 Habitacions, 2 Banys,...\nBungalow - Altea (Casco Antiguo) , Superfície Construïda 140m2, 30m2, 3 Habitacions, 3 Banys, 200...\nTerreny urbà - Altea (La Sierra) , 1600m2, 600 Distància del mar, Urbanització.\nTerreny urbà - Altea (La Sierra) , 1420m2, 600 Distància del mar, Urbanització.\nLocal comercial - Albir , Superfície Construïda 526m2, 180m2.\nAdossada - Altea (Casco Antiguo) , Superfície Construïda 140m2, 30m2, 3 Habitacions, 2 Banys, 250...\nApartament - Altea (Cap Negret) , Superfície Construïda 75m2, 10m2, 1 Habitació , 1 Banys, 100...


Xerrada 'XVI Cicle de filosofia. Què vol dir viure bé?: la gestió política de la vida. És possible viure sense govern? Representació política i negació de la democràcia' Xerrada 'XVI Cicle de filosofia. Què vol dir viure bé?: la gestió política de la vida. És possible viure sense govern? Representació política i negació de la democràcia' | Infancia\nXerrada 'XVI Cicle de filosofia. Què vol dir viure bé?: la gestió política de la vida. És possible viure sense govern? Representació política i negació de la democràcia'\nA càrrec d'Andityas Matos, professor de filosofia del dret a la Universidade Federal de Minas Gerais.\nBen al contrari del que sostenen els mitjans de comunicació, els i les especialistes en ciència política i els poders estatals, la democràcia i la representació política són experiències no només allunyades sinó més aviat irreconciliables. Mitjançant una lectura filosòfica-arqueològica, es pretén demostrar el caràcter elitista i aristocràtic de la representació política, que es revela dins la història des dels seus orígens medievals, passant per pensadors moderns i contemporanis fins a arribar a les formes actuals de separació política transvestides retòricament amb el segell de la democràcia. L’objectiu no és només desvetllar i criticar el caràcter autoritari de les formes polítiques representatives sinó proposar línies de fuga orientades envers pràctiques de llibertat calcades de la idea de la democràcia radical, aquella que floreix a llocs tan diversos com Rojava, Chiapas, els ZAD i altres formes actuals i històriques d’autogestió social.


ARAMULTIMÈDIA - L'Horta Teatre presenta la seua versió 2.0 del relat radiofònic 'La Guerra dels Mons' d'Orson Welles\nAquest diumenge 27 de novembre a les 19 hores al Teatre Calderón d'Alcoi\nL'Horta Teatre presenta la seua versió 2.0 del relat radiofònic 'La Guerra dels Mons' d'Orson Welles\n24/11/2016 - 12:40 Escrit per ARAMULTIMÈDIA\nLa Guerra dels Mons 2.0 és l'últim muntatge de la companyia valenciana L'Horta Teatre./ AM\nEquip AM - 24/11/2016\nLa companyia valenciana L'Horta Teatre, amb la col·laboració en la producció de CultuArts Teatre i Dansa (Generalitat Valenciana), presenta al Teatre Calderón d'Alcoi un dels seus últims projectes. Es tracta de l'adaptació teatral del relat de 'La Guerra dels Mons', una versió, la valenciana, adobada amb música en directe i tecnologia audiovisual que s'ha anomenat 'La Guerra dels Mons 2.0'. Aquest espectacle suposa la culminació de les diferents celebracions de L'Horta Teatre dins del 40 aniversari de la seua fundació com a companyia teatral. 'La Guerra dels Mons 2.0' es representa al Teatre Calderón d'Alcoi aquest pròxim diumenge 27 de novembre a partir de les 19 hores. L'espectacle està escrit i dirigit per Roberto García (guanyador, precisament, de l'última edició del Premi de Teatre Ciutat d'Alcoi) i compta amb tres actors de primer ordre dins del panorama teatral: Jordi Ballester, Verònica Andrés i Álvaro Báguena. Tres músics en directe interpreten la música creada per a l'ocasió pel prestigiós compositor i director Andrés Valero Castells. L'equip artístic, íntegrament valencià, el completa Luís Crespo, responsable de l'escenografia, Ximo Rojo, amb la il·luminació, Pasqual Peris, amb el vestuari, Assad Kassab amb la imatge gràfica i Alfred Picó amb la producció. Amb una trama addictiva i una intriga creixent, 'La Guerra dels Mons 2.0' ens submergeix en un joc d'espills pervers, com els què agradaven a Orson Welles. Un espectacle visualment hipnòtic i de rabiosa actualitat que ens parla de la confusió que ens genera no saber què és veritat i què és mentida i de la por com la més efectiva arma de manipulació massiva. El punt de partida del projecte és la versió radiofònica que Orson Welles va fer de 'La Guerra dels Mons' a la fi de 1938. Durant aquell programa, milions de nord-americans van creure que uns invasors marcians, que solament estaven en la seua imaginació, sobrevolaven la Terra, destruïen els exèrcits humans i ocupaven zones de poder. Va ser l'emissió del pànic. El primer fenomen veritablement viral del món modern. Les entrades per a 'La Guerra dels Mons 2.0' (diumenge 27 de novembre a les 19 hores al Teatre Calderón) es poden adquirir a taquilla i a la web www.instanticket.es, a un preu de 6 i 8 euros.


Gabinet Immobiliari - Casa aparellada de nova construcció en venda en Medinyà per 350.000 € - 100001\nCasa aparellada de nova construcció en venda a Medinyà\nREF.: 100001 350.000 €\nAdreça Calle Segadors\nSuperficie total\t128\tm2\nSuperficie solar\t300\tm2\nSuperfície útil\t107\tm2\nDescripció Cases aparellades a Medinyà\nCases aparellades d'obra nova amb 127m² construïts sobre parcel·la de 300m². Distribuïdes en dues plantes. Planta baixa: ampli espai diàfan de cuina i menjador de 33m² amb sortida a l'exterior, 1 habitació doble amb armari vestidor, 1 bany complet amb plat de dutxa. 232m² de jardí. Planta primera: safareig, terrassa de 12m², 2 dormitoris amb armaris, 1 bany complet amb plat de dutxa, 1 dormitori doble suite amb armari vestidor i bany complet amb plat de dutxa. Acabats d'altíssima qualitat amb una àmplia gamma d'acabats per poder personalitzar casa teva.\nNOVA PROMOCIÓ – MEDINYÀ (OPCIÓ 2)\nCases aparellades d'obra nova amb 127m² construïts sobre parcel·la de 300m². Distribuïdes en dues plantes. Planta baixa: garatge, ampli espai diàfan de cuina i menjador de 33m² amb sortida a l'exterior, 1 bany complet amb plat de dutxa. 232m² de jardí. Planta primera: safareig, terrassa de 12m², 2 dormitoris amb armaris, 1 bany complet amb plat de dutxa i 1 dormitori doble suite amb armari vestidor, bany complet amb plat de dutxa. Acabats d'altíssima qualitat amb una àmplia gamma d'acabats per poder personalitzar casa teva.\n1. COMPRA SOBRE PLÀNOL: Amb la compra sobre plànol, tindràs la opció de personalitzar casa teva amb una àmplia memòria de qualitats aportada per la promotora. Totes les aportacions econòmiques (Reserves, contracte d'arres i pagaments pactats per el client i la promotora) seràn avalades per la promotora mitjançant entitat bancària.\nGaudeix de la tranquil·litat i benestar amb la família i els amics que ens aporta el poble de Medinyà. El poble disposa d'una gran quantitat de serveis.\nCentre d'Atenció Primària (CAP), Escola bressol, Centre d'estudis primaris, Entitat bancària, Farmàcia, Supermercats, Restaurants, Parcs infantils, Línia d'autobús, etc.


Mas al Carrer de Santa Llúcia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Mas al carrer Santa Llúcia (Capmany))\nEl mas al Carrer de Santa Llúcia és un mas construït al segle xviii dins del nucli urbà de Capmany, a la banda de tramuntana del terme, formant cantonada entre els carrers de Santa Llúcia i Alt.\nEntitat territorial administrativa Campmany (Alt Empordà)\n42° 22′ 31″ N, 2° 55′ 12″ E / 42.375230°N,2.920135°E / 42.375230; 2.920135Coord.: 42° 22′ 31″ N, 2° 55′ 12″ E / 42.375230°N,2.920135°E / 42.375230; 2.920135\nMasia de planta irregular formada per diversos cossos adossats amb una gran zona de pati a migdia. L'edifici principal és rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a migdia, presenta un cos adossat cobert amb una terrassa al nivell del primer pis, sostinguda per dues grans voltes de canó bastides en pedra. Les obertures presents a l'edifici són rectangulars, amb els brancals bastits amb carreus de pedra i les llindes planes. Algunes finestres presenten els ampits motllurats i d'altres han estat reformades o bé són de nova obertura. Adossats a la façana de tramuntana hi ha el forn i el pou de la casa, de planta circular, amb les cobertes d'un sol vessant de teula i arrebossats i pintats. La construcció es complementa amb altres cossos adossats a la casa, disposats a la banda de llevant. Tot i que el conjunt està bastit en pedra, majoritàriament presenta els paraments arrebossats i pintats.\nEl nucli primitiu de Capmany quedava inclòs dins el recinte medieval emmurallat de la Força. De la mateixa manera van aparèixer diferents nuclis de població relacionats: la Força Forana, la vila d'Avall, la vila d'Amunt, la pujada i alguns masos dispersos. Actualment aquesta edificació que data del segle xviii queda englobada dins del nucli urbà de Capmany, dins del barri de la vila d'Amunt, encara que per la seva tipologia i situació correspon a un dels diferents masos que abans eren situats fora de nucli i que amb el creixement posterior de Capmany, produït pels bons resultats de la vinya i de l'olivera durant el segle xviii, varen ser absorbits pel poble.\n↑ 1,0 1,1 1,2 «Mas al carrer Santa Llúcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre del 2014].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mas_al_Carrer_de_Santa_Llúcia&oldid=26370514»\nDarrera modificació: 16 feb 2021 a les 20:27\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 feb 2021 a les 20:27.


Federació Catalana de Caça - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa Federació Catalana de Caça és l'organisme rector encarregat de reglamentar, tutelar, organitzar, gestionar i controlar l’esport de caça a Catalunya. Forma part de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya.\nFederació Catalana Caça\nRambla. Guipuscoa, 23\n2.1 Arcadi Balaguer Costa (1940-1953)\n2.2 Josep Maria Bofarull Vilaregut (1953-1966)\n2.3 José Miguel Zuazu Garnica (1966-1977)\n2.4 Francesc Ordeig Terricabres (1977-1986)\n2.5 Josep Jordà Barreras (1989-2002)\n2.6 Antoni Quer Puignau (2002-2005)\n2.7 Domènec de Vargas López (2005-2007)\n2.8 Ramon Mayench Calvet (2007-2009)\n2.9 Francesc Piera Orozco (2009-2016)\n2.10 Sergio Sánchez Mateu (2016 - actualment)\nEn els anys vint ja existia una Associació de Caçadors de Catalunya. i no va ser fina el 1940 que va néixer la Federació Catalana de Caça com una delegació de la Federació Espanyola que es va denominar Tercera Federació Regional de Caça i englobava les províncies de Barcelona, Tarragona, Lleida i Girona. Aquesta estructura es va mantenir fins que l’any 1970 la Delegación Nacional de Educación Física y Deportes (DNEFD) va recomanar a les federacions espanyoles que dividissin les seves federacions regionals en cinquanta-dues delegacions territorials provincials, cada una amb un president, passant doncs a tenir Catalunya quatre delegacions provincials,una per cada província. Fins que el 14 de febrer de 1984 es crea la Federació Catalana amb entitat jurídica pròpia. La federació defensa la pràctica de la caça com un dret natural que ofereix la natura, tenint-ne cura i aprofitant-la racionalment, i entre les seves competències hi ha la de repoblació d'algunes espècies animals per tot el territori català. Està dividida en cinc representacions territorials sense entitat jurídica pròpia (Barcelona, Tarragona, Lleida, Girona i Terres de l’Ebre), i organitza competicions de deu modalitats. La d’ocellaires, que ja hi havia competicions a finals del segle XIX i des de 1970 se celebren els Campionats de Catalunya; la falconeria, declarada Patrimoni Immaterial de la Humanitat; els gossos de mostra, on es valora l'ensinistrament del gos i les seves aptituds; els cans eivissencs, en què es capturen conills vius; la caça menor amb gos, la becada i el Sant Hubert, que combinen les habilitats dels gossos i els caçadors; els recorreguts de caça i el Compak Sporting, en les quals els caçadors exerciten les seves habilitats disparant sobre uns blancs que simulen el moviment dels animals; i els recorreguts de caça amb arc, en què els caçadors disparen fletxes sobre figures d'animals.\nArcadi Balaguer Costa (1940-1953)Modifica\nVa ser el primer president de la Tercera Federació Regional de Caça, creada a finals de l'any 1940 poc després de la fundació de la Federació Espanyola de Caça, i que englobava les quatre províncies catalanes. Malgrat que va dirigir la caça catalana fins a l'any 1953, va ser més conegut en altres facetes, especialment per la seva etapa com a president del FC Barcelona.\nJosep Maria Bofarull Vilaregut (1953-1966)Modifica\nVa entrar a la Federació com a vicepresident en l'època que la presidia Arcadi Balaguer, havia estat fundador de la Germandat de Caçadors de Sant Hubert, patró dels caçadors, fundador i president honorari de la Societat de Caçadors d’Alella, fundador de la Societat Foment de Caça i Pesca de Camprodon i membre de la junta directiva de l’Associació de Muntanyencs de Catalunya. Durant el seu mandat de tretze anys, la caça catalana va créixer espectacularment, com ho demostren les trenta-vuit noves societats que es van crear durant aquest període.\nJosé Miguel Zuazu Garnica (1966-1977)Modifica\nDesprés de deixar la presidència de la Federació Catalana de Pilota es va aficionar a la caça menor i va entrar a la federació catalana d'aquest esport com a assessor jurídic. El 31 de març de 1966 va prendre possessió del càrrec de president i va seguir sent-ho quan el 1970 la Federació Espanyola va dividir les federacions regionals en territorials. Durant el seu mandat va donar un gran impuls als campionats de caça menor amb gos i es va augmentar significativament el nombre de llicències.\nFrancesc Ordeig Terricabres (1977-1986)Modifica\nCofundador de la Societat de Caçadors de la Comarca d’Osona, a mitjan anys setanta va entrar a la Junta Directiva de la territorial de Barcelona. Durant el seu mandat es va produir el procés de transformació de les delegacions de les federacions espanyoles en federacions catalanes, i ell va ser elegit primer president de la Federació de Caça a finals de 1983. Entre 1976 i 1984 també va ser vicepresident de la Federació Espanyola, president del seu Comitè de Competicions i responsable de l'equip espanyol en els Campionats del Món de Recorreguts de Caça, especialitat en la qual també va ser àrbitre.\nJosep Jordà Barreras (1989-2002)Modifica\nDes de molt jove va formar part de diverses societats de caçadors, com la SC La Torcaz, la SC La Codorniz de Sant Cugat o la SC El Ciervo de Cervelló. L'any 1972 va entrar a formar part de la Junta Directiva de la llavors Federació Provincial de Barcelona i el 1984, quan es va crear la Federació Catalana amb entitat jurídica pròpia, va ser elegit vicepresident i president de la Territorial de Barcelona. Durant el seu mandat va aconseguir la creació de les granges cinegètiques de Torreferrussa i la d'Esterri d'Àneu, productores de perdiu roja i perdiu xerra respectivament i propietat de la Generalitat de Catalunya, que són assessorades per personal veterinari qualificat de la pròpia federació, i que els caçadors tinguin representació a la Junta d’Homologació de Trofeus de Catalunya i als Consells de Caça, tant provincials com de Catalunya. També va posar en marxa l’Escola de Caça de la Federació Catalana.\nAntoni Quer Puignau (2002-2005)Modifica\nVa començar la seva etapa com a directiu amb vint-i-dos anys, quan va entrar a formar part de la Junta Directiva de la Societat de Caçadors de Port de la Selva i Selva de Mar. El 1993 va fundar l'Associació de Tradicions i Costums del Cap de Creus i Serra de Rodes, que engloba totes les societats de caçadors d’aquesta zona i que va portar a terme activitats com la reintroducció del cabirol. L’any 1996 va fundar, a l’Alt Empordà, la primera Associació Comarcal de Caça de tot l’estat, i el 1997 va entrar, com a president de la Representació Territorial de Girona. En el seu mandat va impulsar el projecte de radiotransmissors per als caçadors catalans i entre altres projectes, es va crear la revista La geneta.\nDomènec de Vargas López (2005-2007)Modifica\nLes seves primeres passes en l'àmbit directiu van ser com a president de la Societat de Caçadors La Marta de Martorelles, càrrec que el va portar a la presidència de la Federació Territorial de Barcelona de Caça i, en poc temps, a la de la Federació Catalana i a la vicepresidència de la Federació Espanyola. Al marge de treballar per la futura Llei de caça de Catalunya, un dels seus principals projectes va ser donar a conèixer la caça a les escoles.\nRamon Mayench Calvet (2007-2009)Modifica\nEl seu primer contacte amb el món federatiu va ser com a president de la Federació Territorial de Lleida de tir al plat entre els anys 1972 i 1974. La seva veritable vocació, la caça, li havia inculcat el seu pare, amb qui anava a caçar a Montagut. Abans d'arribar a la presidència de la catalana, n'havia ocupat la vicepresidència i havia estat president de la Federació Territorial de Lleida des del 1981. i\nFrancesc Piera Orozco (2009-2016)Modifica\nEs va iniciar de ben petit practicant la caça menor i major, sent gosser i cap de colla del senglar. Es va introduir de ben jove en el món federatiu i ha ocupat diferents càrrecs des dels vint anys. Es va iniciar com a president de la Societat de Caçadors de l’Estany i posteriorment va ser secretari de la Societat de Caçadors La Torcaz, president de la Societat de Caçadors de Montfalcó, i vocal i vicepresident de la representació territorial de Barcelona de la Federació Catalana de Caça. Quan va accedir a la presidència de la federació, també va ser nomenat patró de la Fundació per a l'Estudi i la Defensa de la Natura i la Caça (FEDENCA). Dos mesos més tard també va ser nomenat vicepresident de la Federació Espanyola. Des del seu càrrec, ha impulsat la creació de la llicència federativa catalana.\nSergio Sánchez Mateu (2016 - actualment)Modifica\nDesprés de formar part de la Junta Directiva de la Representació Territorial de la Federació Catalana de Caça a Barcelona, on exercia de tresorer, des del 21 de juny de 2016 presideix la Federació Catalana de Caça. A la seva carta de benvinguda a la pàgina web oficial de la Federació Catalana de Caça explica els primers objectius de la seva legislatura.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Federació_Catalana_de_Caça&oldid=24129651»\nDarrera modificació: 17 jul 2020 a les 15:35\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 jul 2020 a les 15:35.


Què fem - Qui som - Muface - Portal Muface\nExisteixen dos mecanismes de cobertura en el Règim Especial de la Seguretat Social dels Funcionaris Civils de l'Estat són:\nEl Règim del Mutualisme Administratiu que gestiona MUFACE.\nEl Règim de Classes Passives, que té les competències per al reconeixement dels drets passius i la concessió de les prestacions de classes passives (jubilació, viduïtat, orfandat i en favor de familiars).\nDins del Règim del Mutualisme administratiu MUFACE gestiona un important conjunt de prestacions per a la protecció del seu col·lectiu, format per 1.500.000 de persones aproximadament. A grans trets, podem distingir :\nLes prestacions sanitària i farmacèutica.\nLes prestacions socials, que inclouen, entre altres, el subsidi per incapacitat temporal o per risc durant l'embaràs o durant la lactància natural, les indemnitzacions per lesions permanents no invalidants o la prestació econòmica per gran invalidesa.\nEn MUFACE no....\nEn MUFACE no gestionem prestacions del Règim de Classes Passives de l'Estat, és a dir, prestacions de jubilació, viduïtat, orfandat i en favor de familiars.\nAquestes prestacions del Règim de Classes Passives, les gestiona la Direcció general de Costos de Personal i Pensions Públiques del Ministeri d'Hisenda que té les competències per al reconeixement dels drets passius i la concessió de les prestacions citades.\nA més, cal assenyalar que els drets passius d'aquells mutualistes que van ingressar en l'Administració a partir de l'1 de gener de 2011, és a dir, les seves pensions de jubilació, incapacitat, viduïtat i orfandat, les gestiona l'Institut Nacional de la Seguretat Social, INSS, en quedar aquests funcionaris enquadrats en el Règim General de la Seguretat Social.


EL SECRET DE LA LLOLL (Conte d'una nit d'estiu)\nDissabte, 03 de març - 21:00 h\nPreus: 17,00 €\nTemps era temps... A començament del segle passat, el palau Maldà va tenir un estadant molt especial. Un comte francès que, fascinat per la ciutat de Barcelona, es va instal·lar en aquest palauet del Barri Gòtic, que ell va anomenar la seva "barraqueta".\nUn conte amb fragàncies de cabaret, un concert teatralitzat, un divertimento musical. Una història romàntica i d'aventures, plena de sorpreses i de bogeries.\nUn espectacle fresc i divertit, on la Lloll hi fa tots els papers de l'auca i desplega el seu ofici i el seu art per explicar la història mai no contada del comte i la cupletista.\nACTRIU – LLOLL BERTRAN\nACTOR – BERNAT COT\nPIANO – ARIADNA CABIRÓ


Suïcidi: Escoltar i ajudar sense por | PSILOMED IN SITU\nSuïcidi: Escoltar i ajudar sense por\nHome/Notícies/Suïcidi: Escoltar i ajudar sense por\n“¿De verdad vale la pena hablar de esto? Vale la pena pues es la pura verdad.” Associació Després del Suicidi*\nHem après que és millor no parlar d’allò que fa por o provoca malestar y pensem que així no patim “innecessàriament” o evitem que es doni un “efecte contagi”. Passem pàgina, mirem a una altra banda i ens estalviem temes incòmodes, sense ser conscients que en realitat el que fem és no donar espai ni temps per demanar ajuda.\nLa Psicologia de la Salut ens ha ensenyat, que pel contrari, per estar bé cal parlar, compartir, verbalitzar i treure del nostre cap pensaments que ens causen un neguit o patiment. Amb els pensaments de mort i la ideació suïcida, no és diferent. De fet aquesta es la clau de la prevenció pel Suïcidi, parlar abans.\nPerò primer cal trencar amb mites que ens dificulten la prevenció com ara: qui ho vol fer no ho diu (fals), no es pot prevenir perquè és un impuls (fals), parlar-ne augmenta el risc (fals) o que la persona que vol suïcidar-se està decidida a morir (fals). La mort és irreversible però la decisió de morir no. És un procés en el qual la persona sovint dubta i tan sòls te clar que pateix, per aquest motiu moltes persones un cop inicien la teràpia o s’han recuperat, agraeixen no haver-ho dut a terme. Per tant, el Suïcidi es pot prevenir i només promourem un canvi si som capaços de comprendre que no parlar contribueix a negar i invisibilitzar una realitat que demana la nostra atenció i de totes les institucions.\nActualment moren per suïcidi 4.000 persones a l’any en tot l’estat espanyol i que a Catalunya es tracta de la segona causa de mort en joves de 14 a 24 anys, desprès dels accidents.\nPerò, COM PODEM AUXILIAR? 8 de cada 10 persones que s’han suïcidat, abans ho havien expressat clarament. La prevenció va més enllà de demanar ajuda, també cal “saber escoltar” per poder auxiliar. Es cert que els professionals de la psicologia i la psiquiatria estem experimentats en la detecció de risc i el seu abordatge, però no som els únics que podem auxiliar i prevenir, de fet qualsevol persona que ho desitgi pot oferir auxili psicològic a persones que estan en situació de risc. Algunes indicacions:\nESCOLTAR sense por. Traslladar-li que ha fet un primer pas per demanar ajuda compartint el que sent.\nNormalitzar el DEMANAR AJUDA. Pots demanar-li si li ha explicat a algú més del seu entorn proper o bé ho ha pensat i encoratjar-lo/a per tal que ho faci i acudeixi al seu metge/essa, psicòleg/oga, psiquiatra.\nTraslladar que NO ESTÀ SOL/À. Tu l’escoltes, i hi han persones i professionals en les que es pot recolzar.\nOferir que ESPERI, que no es precipiti en aquesta decisió i es DONI TEMPS a ell/a, a la teràpia… donat que si adopta recursos per afrontar el que li passa, pot veure-ho de forma molt diferent.\nAcompanyar físicament a la persona als dispositius de salut mental.\nFer un “SEGUIMENT”, preguntant i mostrant interès en ell/ella, per conèixer si ha demanat ajuda professional i si hi acudeix. Una milloria després d’una crisis suïcida no vol dir que el risc de suïcidi hagi acabat, el camí cap a la recuperació continua.\nTrucar a EMERGÈNCIES si s’escau. A Catalunya comptem amb el Codi Risc Suïcidi, una mesura pionera en polítiques de prevenció, que defineix l’actuació específica urgent dels/les professionals de salut implicats/des quan es detecta un cas amb risc de suïcidi alt. Però això ha d’anar acompanyat d’una implicació social que ens activi a ajudar, trucar a emergències (112 o 061) en els casos necessaris i a poder acompanyar la persona a demanar ajuda.\n*Associació de Supervivents DSAS\n**Asociación de Supervivientes de una muerte por suicidio. : “Mejor hablar antes”\nPer Cristina Vidal| 2016-11-19T18:22:10+00:00\tnovembre 19th, 2016|Categories: Notícies|Tags: ajuda, prevenció, psicologia, suïcidi|0 Comentaris


El president del TC admet que militava al PP quan ja era magistrat - VilaWeb\nDijous 18.07.2013 14:07\nFrancisco Pérez de los Cobos va pagar quotes d'afiliat al partit entre el 2008 i el 2011\nEl president del Tribunal Constitucional espanyol, Francisco Pérez de los Cobos, ha admès als membres del ple del tribunal que militava al PP quan ja n'era magistrat. Ha dit que ja no pagava les quotes d'afiliat, en una reunió que havia convocat d'urgència per explicar-se sobre la informació que avui publica El País. Aquest diari explicava que De los Cobos apareix en la llista de donants i afiliats del PP en un document que forma part del cas Bárcenas. La constitució espanyola prohibeix cap mena d'afiliació política als jutges i magistrats, de qui s'exigeix 'total independència'.\nDe los Cobos va pagar quotes de militant del PP entre el 2008 i el 2011, fins i tot després d'haver estat elegit magistrat del tribunal, el 29 de desembre del 2010.\nEn aquella llista hi ha apuntats el nom de qui va fer l'aportació, el número de DNI i la quantitat aportada. I en el cas de De los Cobos, les quotes van ser de 37,14 euros cada anys, que resulta que és la quantitat mínima que paguen els militants del PP a la ciutat de Barcelona.\nEl magistrat va viure a Barcelona durant la seva època de catedràtic de Dret del Treball de la Universitat Autònoma, entre el 1996 i el 2007.\nEls jutges i magistrats tenen prohibit per llei de pertànyer a partits polítics o sindicats, segons estipula l'article 395 de la llei orgànica del poder judicial. També ho indica la constitució espanyola en l'article 127.\nFrancisco Pérez de los Cobos va assumir la presidència del Tribunal Constitucional espanyol ara fa un mes. Substitueix en el càrrec el magistrat de perfil progressista Pascual Sala, que ocupava la presidència de l'alt tribunal des del gener del 2011. De los Cobos és un jurista catedràtic de Dret del Treball i de la Seguretat de la Universitat Complutense de Madrid, i doctor en Dret per les universitats de València i de Bolonya.\nTambé fou catedràtic de la Universitat Autònoma de Barcelona i va fer d'assessor elaborant dictàmens i informes per a diverses institucions, entre les quals hi ha el Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya. També ha estat àrbitre del Tribunal Laboral de Catalunya.


Hotel Relax Krasnodar Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nGagarina Street 110, Prikubansky, Krasnodar, Rússia, 350000 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Relax està situat idealment a Krasnodar; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Krasnodar. L'hotel ofereix recepció 24 hores, servei d'habitacions, habitació familiar, restaurant, servei de bugaderia per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb piscina privada, banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, escriptori a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com bany, sauna, piscina coberta, spa, massatge. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Krasnodar, faci de Hotel Relax la vostra llar.


Desenvolupament Organitzacional Sistèmic\n“Tot home confon els límits del seu camp visual amb l’horitzó del món”.\nEl Desenvolupament Organitzacional Sistèmic és l'actitud per veure "el bosc i no únicament un arbre" a l'empresa.\nDesenvolupament Organizacional, Coaching & Formació\nEm vaig llicenciar en Psicologia per la Universitat Ramon Llull i treballo com a Consultora en Desenvolupament Organitzacional Sistèmic, configuradora Organitzacional i Coach Sistèmic.\nAcompanyo organitzacions, empreses i professionals a desenvolupar recursos que els permetin crear un projecte sòlid, àgil i el més eficient possible en el seu funcionament i presa de decisions estratègiques.\nVaig liderar l’àrea de Selecció per Montaner&A a Andorra, he format part del Consell de Direcció d’un holding familiar durant el seu canvi de model estructural i he col·laborat amb empreses com AVIS, VASARI, Repsol, RACC Viatges, Grup Renault o Mr. Wonderful.\nTreballo sota una mirada sistèmica focalitzant-me en l’anàlisi de 3 eixos bàsics.\nPertinença a l’organització\nEquilibri en els centres de força organitzacional.\nSISTEMA: conjunt d’elements que estan interconnectats entre si en una continua relació de canvi.\nLa visió sistèmica aplicada al Desenvolupament Organitzacional, ofereix l’oportunitat de veure les dinàmiques que s’oculten en el funcionament d’una organització i que generen les palanques de fre o el conflicte.\nIntegrant aquesta visió, podràs valorar els motius pels quals es donen els conflictes, reconduir i crear vies de solució perdurables, globals i integradores en un breu espai de temps.\nIBM, BMW, organitzacions publiques i financeres, recorren a aquesta metodologia per seguir desenvolupant-se amb èxit.\nEl Coaching Sistèmic (CS) és el recurs que ens permet analitzar i veure, en sessió individual, quines causes estan dificultant l’assoliment dels teus objectius i l’èxit. La finalitat és ampliar la mirada més enllà del fet per si mateix, acompanyar-te en la comprensió de la situació i orientar a la solució.\nEl treball individual et permet fer tangible la imatge interna que existeix de l’ assumpte/fet que s’aborda.\nEl CS utilitza diferents recursos com tacos de fusta, post-it, bases de feltre… La funció d’aquests elements és identificar agents del sistema i “anclar” l’objectiu. La posició que se’ls atorgui, els vincles relacionals que es defineixen entre ells i els canvis que es generen durant el treball, seran els punts clau per a la conscienciació del rol que tens en la situació treballada i la base per un pla d’acció.\nL’entorn professional genera canvis ràpids, presenta noves necessitats, amb noves habilitats i competències. Tot això amb l’inherent impacte que repercuteix en equips i col·laboradors.\nTu ets diferent a la teva competència.\nCrea programes adaptats a la realitat de la teva estructura, amb professionals de diferents disciplines i ajustats en temps i recursos.\nTraining Pills: accions de curta durada. Orientades a generar un primer impacte per posterior accions.\nClose Training: projectes de formació creats i orientats específicament a un public tancat.\nWorkshops: sessions de treball intensives al voltant d’un tema concret i específic.\nD’acord amb l’establert per la Llei Orgànica 15/1999 de 13 de desempre de Protecció de Dades de Caracter Personal, l’informem que les seves dades seran incorporades en un fitxer automatitzat sota la responsabilitat de MIREIA SEBASTIÀ amb l’única finalitat d’atendre les seves consultes i remetre informació. Pot exercir el seu dret d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició mitjançant correu electrònic a info@mireiasebastia.com. L’enviament d’aquestes dades implica l’acceptació d’aquesta clàusula.


Ajuntament de Sant Celoni - Ple de 30 d'octubre de 2001\nPle de 30 d'octubre de 2001\nPresa de raó de la credencial expedida en favor del Sr. Felip Comas Dorca, del grup municipal Iniciativa per Catalunya - Verds, pressa de possessió i jurament del càrrec de regidor de l'ajuntament de Sant Celoni.\nAprovació, si escau, de la designació del Sr. Felip Comas Dorca, del grup municipal Iniciativa per Catalunya - Verds com a membre en diversos òrgans col·legiats del municipi.\nAprovació, si escau, de l'acord de fixació de les festes locals corresponents a l'any 2002.\nAprovació, si escau, de la nomenclatura de diversos carrers a nous nuclis de recent urbanització.\nAprovació, si escau, del conveni signat amb l'ajuntament de Santa Maria de Palautordera per a la creació i manteniment del nou centre d'educació infantil i primària "Escola pública de La Tordera".\nAprovació inicial, si escau, de la iniciativa per a l'establiment del servei públic d'ensenyament infantil de primer cicle, de la sol·licitud dels ajuts corresponents a la Generalitat de Catalunya i del compromís d'implantació del servei.\nAprovació, si escau, del conveni a signar entre l'IMSERSO i la Fundació ONCE per a la cooperació i integració social de persones amb discapacitats, als efectes de la redacció d'un Pla especial d'actuació per a l'accessibilitat.\nAprovació provisional, si escau, dels acords d'imposició i ordenació de contribucions especials per a la realització de les obres d'urbanització d'un tram del carrer Pitarra.\nAprovació provisional, si escau, dels acords d'imposició i ordenació de contribucions especials per a la realització de les obres d'urbanització d'un tram del carrer Mn. Jacint Verdaguer.\nAprovació, si escau, de la sol·licitud d'una bestreta de les contribucions especials imposades per a la realització de les obres d'urbanització d'un tram de la Carretera Vella.\nAprovació inicial, si escau, de l'expedient de modificació de crèdit 2/2001 del pressupost municipal per a l'exercici de 2001.\nAprovació provisional, si escau, de la modificació de les Ordenances fiscals per a l'exercici de 2002.\nAprovació, si escau, del compte general de l'ajuntament corresponent a l'exercici de 2000.\nAprovació, si escau, del nou conveni amb l'ajuntament de Santa Maria de Palautordera als efectes de regular la seva col·laboració en l'actuació de reconstrucció del Pont Trencat.\nAprovació, si escau, d'una moció referida a la política del Govern de la Generalitat de Catalunya en matèria de subvencions per a equipaments esportius.\nAprovació, si escau, d'una moció referida a la Llei d'estabilitat pressupostària.\nAprovació, si escau, d'una moció referida a la bonificació contemplada en l'Impost de Béns Immobles en favor de les autopistes de peatge.\nInformació de les resolucions dictades per l'Alcaldia i pel regidor de Governació en els mesos de juliol, agost i setembre de 2001.\nDonar compte de les contractacions de personal realitzades per l'Alcaldia en els mesos de juliol, agost i setembre de 2001.\nInformació publicada el 30 d'octubre de 2001


Redacció 07/05/2017 - 08.00 Actualitzat 07/05/2017 - 22.28\nLes eleccions franceses del 2017 seran recordades com a històriques per la victòria d'un nouvingut a la política, però també per unes xifres simptomàtiques. La participació ha estat baixa, però sobretot destaca la suma del vot en blanc i nul. Queda el voltant del 12%, una xifra rècord que duplica el que és habitual en unes eleccions franceses.\nEl vot en blanc i el nul sumen el 12% dels vots totals. Això són més de quatre milions de persones que han anat a votar, però no s'han decidit per ningú. En la resta d'eleccions, aquesta xifra està al voltant del 4 al 6%.\nEn concret, el vot blanc es queda al voltant del 9% i el nul del 3%. A la primera volta, els blancs van ser el 1,8% i els nuls el 0,8%.\nLa participació també va molt a la baixa. La dada de les sis de la tarda era del 65,3%, sis punts i mig per sota que fa cinc anys. El 2012 va ser del 71,9%. Fins i tot quatre punts per sota de la primera volta.\nPer trobar una participació tan baixa cal remuntar-se al duel entre Chirac i LePen pare.\nAquestes eleccions ja eren històriques perquè per primer cop en els últims seixanta anys no arriba a la segona volta cap candidat dels dos grans partits tradicionals, conservadors i socialistes.\nLes Femen i el Louvre evacuat\nLa jornada es desenvolupa sense incidents remarcables en la votació. A París, però, s'ha desallotjat l'esplanada del Louvre al migdia per una alerta de seguretat. Finalment ha estat una falsa alarma. Aquest espai és on el candidat Emmanuel Macron té previst celebrar la seva victòria en cas de guanyar les eleccions.\nA prop del col·legi electoral on vota Marine Le Pen, un grup d'activistes del col·lectiu Femen han protestat contra la líder ultradretana.\nEls dos candidats han votat ben d'hora. L'ambient a la votació ha estat una predicció del resultat final. El primer a fer-ho ha estat el liberal Emmanuel Macron, que ha votat a Le Touquet, el poble on té la segona residència. Macron ha estat aclamat i envoltat de gran expectació mediàtica.\nEmmanuel Macron ja ha votat per portar el seu còctel socioliberal a l'Elisi https://t.co/4Zv38ob9Wx #Món324 #FrançaTV3 pic.twitter.com/jhm4iLDYKb\n Món 324 (@mon_324) 7 de maig de 2017\nA la sortida ha tornat a rebre un bany de masses, i ha saludat i s'ha fet fotografies amb els seus seguidors durant força estona abans de marxar.\nNomés uns minuts més tard ha votat la candidata del Front Nacional, Marine Le Pen. Ho ha fet en un dels seus feus més fidels, a Hénin-Beaumont, una població del nord on governa el seu partit.\nMarine Le Pen ja ha votat i fa que Europa aguanti la respiració. Qui és Marine Le Pen? https://t.co/f4hASYwqhy #Món324 #FrançaTV3 pic.twitter.com/EL0mKhysf4\nLe Pen ha sortit del col·legi electoral envoltada de molta expectació i ha saludat la premsa i els seus seguidors, però no ha fet declaracions. Envoltada per mesures de seguretat, ha entrat a correcuita en un cotxe.\nActivistes de Femen tornen a protestar al col·legi electoral de Marine Le Pen


Fiestas de Festa de l'oli de La Fatarella, Tarragona\n9 a 10 de Diciembre\nDes de l'Ajuntament de la Fatarella es treballa des de l'any 1999 en el disseny dels continguts d'aquest esdeveniment, intentant millorar any rera any. La Festa de l'Oli es desenvolupa com una actuació transversal lligada a diferents línies estratègiques del pla de desenvolupament, concretament la potenciació de l'agricultura local com a tret cultural característic i diferenciat i la valorització dels productes artesanals locals, entre ells l'oli d'oliva.\nLa Festa de l'Oli l'organitza l'Ajuntament en colaboració amb els diferents agents implicats en el món de l'oli d'oliva, ja siguin productors, elaboradors, artesans o altres entitats.\nL'oli de la Fatarella és reconegut i valorat per les seves qualitats, havent-se reconegut així en diversos certàmens en que ha participat. Així doncs, l'activitat econòmica al voltant de l'oli és un element important per al desenvolupament equilibrat del municipi.


La Diputació de Barcelona i BBVA signen un crèdit amb l'Ajuntament de Manresa per més de 7,25 milions d'euros\nLa corporació provincial subvenciona 238.494,33 euros d'aquest préstec en el marc del Programa de Crèdit Local corresponent al període 2019-2020.\nL’alcalde de Manresa, Valentí Junyent, ha signat aquest dimarts amb el president de la Diputació de Barcelona, Marc Castells, un crèdit per valor de 7.256.331 €, dels quals 238.494,33 € estan subvencionats per la corporació. Per part de BBVA també han signat el director d'Institucions, Jordi Cluet, i el director de Relació Local, Joan Ferrer.\nCal recordar que aquest mateix any s’ha firmat l'acord entre la Diputació de Barcelona i BBVA que permet impulsar el Programa de Crèdit Local en el període 2019-2020, fruit del procés de selecció d'entitats realitzat.\nEl Programa permet als ajuntaments i entitats municipals descentralitzades acollir-se a operacions de préstecs a llarg termini, a actuacions relacionades amb millores a la tresoreria i a línies de préstecs pont per a inversions finançades amb subvencions.


Problemes d'Anàlisi Química en l'Àmbit Agrícola i Mediambiental\nNúria Fiol i Florencio de la Torre\ncatalà / / 98 pàgines\nAquest llibre és un recull dels problemes que hem anat treballant a classe, durant anys, amb alumnes de les assignatures d’anàlisi química de l’Escola Politècnica Superior de la Universitat de Girona. El tipus de problemes presentat són molt aplicats a disciplines relacionades amb l’àmbit agroalimentari i mediambiental, i més allunyada de la química analítica teòrica. Els estudiants d’estudis tècnics necessiten conèixer les tècniques analítiques i els seus mètodes de càlcul de resultat d’una manera molt aplicada, amb una gran habilitat per expressar els resultats en diferents unitats, escales o paràmetres de control. Per aquest motiu, en els dos primers capítols d’aquest llibre presentem nombrosos problemes per aprofundir en aquest aspectes. En els següents capítols es descriuen i plantegen problemes analítics per a determinacions d’elements i compostos molt habituals ens aquests àmbits, per finalitzar amb problemes bàsics emprant tècniques instrumentals.


Estem PrEParats? | UPF-BSM\nNatàlia Pascual, dir. executiva de la Càtedra Almirall de Gestió de les Innovacions en Polítiques Farmacèutiques en el SNS\nAquests dies se celebra a Màlaga el XII Congrés Nacional de GeSIDA, una trobada clau d'actualització en recerca sobre VIH en el nostre entorn. Espanya ha aconseguit pràcticament l'objectiu de tractament plantejat per ONUSIDA del 90-90-90 per a 2020 (90% d'infectats estiguin diagnosticats, 90% dels diagnosticats rebin tractament i 90% dels tractats aconsegueixin estar lliures de càrrega viral detectable). Segons les dades oficials, a Espanya només falla en els primers 90, amb un 87% de diagnòstics entre les 160.000 persones infectades pel VIH.\nL'objectiu de reducció d'infeccions passa necessàriament per la prevenció. Entre les estratègies de prevenció més eficaces continua sent la principal l'ús de preservatiu i la promoció de pràctiques sexuals més segures. En aquest sentit, un dels temes que es tractaran en el congrés, i que susciten una preocupació creixent és l'evolució recent en els patrons de pràctiques chemsex (ús de drogues en contextos sexuals).\nL'avanç recent més substantiu en la prevenció d'infecció per VIH ha estat la profilaxi preexposició (PrEP). La PrEP és un tractament oral, en format pastilla, que permet evitar el contagi per VIH en poblacions de risc. L'èxit de la PrEP per via oral està més que demostrada en nombrosos estudis clínics de l'última dècada.\nLa falta de previsió amb la PrEP va derivar en problemes logístics i llargues llistes d'espera que van dur els potencials beneficiaris a recórrer a la compra privada per mitjans no homologats\nEl 2018, el Ministeri de Salut espanyol va mostrar el seu compromís amb la implantació de la PrEP encara que no va ser fins a finals de 2019 que es va aprovar el seu finançament i accés a cost zero per als usuaris. Això no obstant, quan la pastilla es va incorporar al finançament públic, no es va complementar amb un increment de la inversió en eines de prevenció com els cribratges i controls d'infeccions de transmissió sexual. La falta de previsió inicial va derivar en problemes logístics i llargues llistes d'espera que van dur els potencials beneficiaris a recórrer a la compra privada per mitjans no homologats.\nA escala global, i més recentment, en països amb baixes taxes d'adherència (degudes al fet que és un tractament que requereix complir amb la presa diària) s'han provat amb èxit en jectables PrEP de llarga durada. Si bé encara fan falta més estudis, la PrEP de llarga durada suposa una alternativa prometedora, especialment a l'hora de protegir les dones en països en els quals són un dels principals grups de població en risc.\nS'hauria de reprendre l'agenda d'implementació de la PrEP ara que ja es tenen dades per a una primera avaluació més completa des de la seva introducció\nSi bé és cert que, com en altres àmbits terapèutics, la pandèmia de covid-19 ha desplaçat compromisos d'inversió pública ja adquirits, s'hauria de reprendre l'agenda d'implementació de la PrEP ara que ja es tenen dades per a una primera avaluació més completa des de la seva introducció. La PrEP és una eina més entre les alternatives disponibles en l'estratègia preventiva contra el VIH-SIDA, i continuar avaluant la seva implementació és essencial per al futur de les inversions i planificació públiques necessàries, més enllà de la pastilla.


Hostellerie Les Gorges De Pennafort Callas França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n8660 Route Départemental 25, Callas, Callas, França, 83830 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de La Clue, Hostellerie Les Gorges De Pennafort és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de La Clue. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets .\nL'ambient de Hostellerie Les Gorges De Pennafort es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, mini bar són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com bany, centre esportiu, camp de golf (a 3 km), piscina exterior, spa. Hostellerie Les Gorges De Pennafort és una elecció inteligents per a viatgers a La Clue, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Hostellerie Les Gorges De Pennafort de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (63) Parelles (46) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (6) Famílies amb infants grans (1) Grups (5)


You are here: Home ∼ Allò inimaginable s’acaba fent realitat\nImatge de les cues davant del TSJC d’aquest dimarts al matí / Font: ARA.cat\nLa querella contra Artur Mas també se li ha girat en contra a l’Estat. Lluny de contribuir a solucionar el foc que té encès a Catalunya des de fa dos anys, l’enèsim moviment judicial ha enervat encara més els ciutadans. Les cues davant el TSJC per autoinculpar-se pel 9N, una acció organitzada per l’ANC, demostren que encara hi ha sintonia entre la classe política i el poble. Si l’aliança estava debilitada per la tardança en les negociacions per convocar eleccions, Espanya dóna un cop de mà més perquè el procés segueixi endavant. Ja vam dir fa un mes que la querella ajudaria.\nTot s’està fent llarg, sí, ja fa gairebé un mes i mig que les converses estan en marxa i avui la gent que s’ha apropat a la seu del TSJC ha reclamat unitat i acord a Junqueras, Rull i Turull que també hi eren. Ara bé, en perspectiva tampoc és tant temps, sempre i quan acabi bé. Tots els processos tenen uns tempos, si no que li diguin a les relacions Estats Units – Cuba. Qui anava a dir als ciutadans cubans que hi hauria un anunci com el d’aquests dies amb els germans Castro encara al poder? I un dia, per increïble que sembli, el règim cubà acabarà. El 2018 és la data que fixa Raúl Castro per anar-se’n, i potser encara hauran d’esperar uns quants anys.\nEl segle XXI tot passarà molt més ràpid del que ens ha ensenyat la història -prova d’això són els règims que van caure en el marc de la Primavera Àrab, però és clar, s’ha de ser pacient. Un bon exemple és Syriza, el partit antisistema grec, que després d’uns anys d’espera veu més possible arribar al poder ara que el país hel.lènic està a punt de veure’s abocat a unes elecions. Si la formació d’Alexis Tsipras es fa amb les regnes del país, els primers mesos de mandat podrien influir en el devenir de Podemos a les espanyoles de la tardor que ve.\nEn tot cas, tot va ràpid, però tot requereix un temps. I tot i que tothom està molt nerviós perquè si tot s’endarrereix el moment de l’independentisme es pot acabar, la gent encara respon. I és que el moment actual a molts indrets del món ens diuen que fins i tot allò inimaginable s’acaba fent realitat.\nPosted in General Tagged 9N, Alexis Tsiras, ANC, Artur Mas, Catalunya, Cuba, Espanya, Estats Units, Grècia, Podemos, primavera àrab, Syriza, TSJC


Belianes acollia ahir diumenge la Diada de la comarca de l’Urgell d’aquest any 2019 | Tàrrega Televisió\nLa jornada s’iniciava amb la visita a diversos indrets del patrimoni de Belianes, com el Molí de l’Oli, l’Ecomuseu, la Biblioteca i la plaça 11 de setembre, obra de l’arquitecte Daniel Gilabert.\nL’alcaldessa de Belianes, Carme Culleré, obria els parlaments donant la benvinguda als nombrosos assistents. A continuació, el grup de bastoners de l’Esbart Albada de Tàrrega, oferia una actuació de danses culminada amb el ball de l’Eixida, que ha comptat amb la participació improvisada de l’Alcaldessa de Tàrrega Alba Pijuan Vallverdú i el President del Consell Gerard Balcells.\nDurant els parlaments, Balcells reivindicava el paper del Consell en el dia a dia dels veïns i veïnes, malgrat ser l’ens “més desconegut de l’administració” i remarcava la tasca que s’hi fa cada dia per poder estar al servei de la ciutadania.\nBalcells incidia en què els serveis que presta el Consell “ens acompanyen des de que som petits, amb el transport escolar que ens porta cada dia als nostres centres educatius, fins que som grans, proporcionant-nos, per exemple, el servei de tele-assistència. Això és una gran responsabilitat, perquè en realitat els serveis que donem als municipis són serveis a les persones, i és per aquesta responsabilitat, que cal adquirir uns compromisos, com la transparència, la justícia social, o el compromís amb el medi ambient i l’equilibri territorial”.\nEl president del Consell Comarcal de l’Urgell també explicava el canvi en el format de la festa, que abans constava d’un acte molt més polític, “per esborrar la frontera mental entre els veïns i les veïnes i la institució, per això s’ha decidit canviar el format de la festa d’avui i fer-la més popular i menys institucional. Una festa que pugui interessar a tothom i no només als polítics, un acte obert i sobretot més festiu”.\nL’acte continuava amb l’actuació del grup musical de Bellpuig Agustika, sorprenent a petits i grans amb el seu repertori d’absolut domini vocal i instrumental, tot acompanyat d’un vermut popular.\nEtiquetes BelianesDiada de la comarcaUrgell\nSense resposta per “Belianes acollia ahir diumenge la Diada de la comarca de l’Urgell d’aquest any 2019”


por Portalcat el Dl Maig 09, 2011 12:43 pm\nEl referèndum es farà durant la segona part del nou mandat que comença ara', ha confirmat Salmond. Abans, s'espera que el primer ministre escocès pressioni per ampliar els poders econòmics, ja que actualment Edimburg està negociant amb Londres l'Scotland Bill, l'equivalent a l'Estatut. Amb més poder per gestionar les finances del país, i probablement quan l'economia escocesa estigui sanejada, Salmond preguntarà als ciutadans si volen la independència d'Escòcia.\nConservadors, liberals i liberal demòcrates, però, s'oposen a la independència d'Escòcia, tot i que respecten la consulta sobiranista. 'Suposo que podríem qüestionar-nos constitucionalment on recauen els poders, però no crec que fos un ús raonable del temps de ningú', ha afirmat Moore\nEncara falta veure el talant democràtic d'Espanya quan els vascos i els catalans diguem adeu