Sabies que Oltra li va guanyar un mà a mà a Fredi a Guadassuar en 1984? - PilotaViu\n¿Sabies que Oltra li va guanyar en 1984 un mà a mà a Fredi a Guadassuar i en va perdre un altre contra Eusebio amb molta expectació?\nDijous, 27 de juliol de 2017 a les 15:00h\nEls desafiaments mà a mà eren prou habituals fa quaranta, cinquanta i més anys, quan encara no s’organitzava el Campionat Individual, que començà en 1986. I eren partides que tenien molt d’atractiu, perquè acudia molta gent als trinquets i es feien moltes travesses, ja que tampoc es veien tots els dies este tipus de partides, i perquè sempre semblaven diferents.\nEn 1984, al Nou Trinquet de Guadassuar es va jugar un mà a mà entre dos escaleters dels millors d’aquell temps, Fredi i Oltra. Este últim ara el coneix la gent per ser un dels millors, sinó el millor feridor; però en aquell temps era un escaleter també dels capdavanters, que alçava molta pilota per davant, li entrava prou a l’aire per dalt, i no la deixava fàcil al rebot. Fins i tot, arribà a quedar subcampió en el Campionat Individual de 1987, l’any en què Fredi fou campió, perquè no va poder jugar Genovés la final per lesió, i li donaren el títol a Fredi, que guanyà la semifinal davant Oltra.\nAquell mà a mà de Guadassuar no era un desafiament, però quasi, perquè hi havia un bon premi a la corda i moltes travesses. A Fredi li feria Palmes i a Oltra, Presència, tots dos habituals del trinquet de Guadassuar. Fins i tot, Presència jugava de mitger-punter i guanyà un campionat de segona junt amb Sarasol I, quan este encara era una promesa. Palmes era només feridor als trinquets de la Ribera.\nRemuntada d’Oltra en una gran partida dels dos\nEl mà a mà el dominava al principi Fredi, 20-10. Després igualaren el marcador a 25-25; 35-35; i 45-45. I a la fi, Oltra féu la remuntada i des de 45-35 per a Fredi, el de Genovés es va fer amb la partida, després de guanyar els últims cinc jocs seguits, enmig d’una gran tensió, perquè la partida fou molt bona per part dels dos, ja que entraven molt a l’aire a volea i bot de braç, entusiasmant els aficionats, que es trencaren les mans aplaudint.\nEn aquell temps, es jugaren algunes partides com esta. Fredi s’enfrontà mà a mà amb Sarasol, en Massamagrell i Pelayo, i en guanyaren una cadascú. També s’enfrontaren Eusebio, amb 40 anys, però que estava molt bé encara, i Sarasol I, al trinquet de Carlet, on guanyà el del Genovés, que era ja una ferma promesa i anava per a figura.\nFredi, anys 80. Foto: Arxiu Paco Durà.\nEusebio les tirà quasi totes dalt la galeria des del dau\nI el mateix Eusebio i Oltra també disputaren un altre desafiament, mà a mà, amb molta expectació, al trinquet de Guadassuar, on va guanyar Eusebio, després de tirar dalt un fum de pilotes i jugar molt els dos. En aquella partida, molts pensaven que la joventut d’Oltra podria amb la veterania d’Eusebio, que ja tenia 42 anys. Però el de Riola es va “falcar” molt bé al dau i eixa fou la clau per a guanyar, portant la majoria de vegades la pilota dalt a la primera, cosa que també feia Oltra, però amb menys percentatge d’encert.\nEusebio, als anys 80. Foto: Arxiu Paco Dura.


El programa que ningú oposa a la dreta en aquesta campanya electoral\nMentre les tres dretes estan enredades en una batalla pel seu electorat, el PSOE aixeca cap després de mínims històrics com “mal menor”, i Podemos es situa com a garant dels socialistes per a superar a la dreta.\ndijous 11 d’abril de 2019| edició del dia\nMentre la dreta avança parlant sense embuts i oferint les seves “solucions” pro patronals, racistes, homòfobes i misògines, el PSOE i els qui el segueixen a la seva esquerra, a penes balbotegen reformes que en el cas dels primers són meres promeses i en el cas dels segons difícils d’aconseguir amb els socis socialistes.\nUn panorama electoral, on la classe treballadora, les dones i la joventut no trobaran cap formació política que expressi els seus veritables interessos.\nNingú vol posar-li atenció al problema de l’habitatge. Mentre el preu per a la compra ha tornat a pujar, també ho han fet les condicions dels bancs per a prestar diners. Els lloguers s’han posat pels núvols especialment en els grans centres urbans. De fet els desnonaments no han acabat, només que ara la primer causa d’aquests són per impagament de lloguer.\nEl secret de la fi de la precarietat laboral està guardat amb pany i clau per tots ells. Els que no volen aprofundir-la i perpetuar-la, com a molt prometen temperar-la.\nTots els partits parlen de Catalunya com una forma de guanyar vots, no obstant això les “solucions” o són més aviat repressives o tracten de tornar a l’estatus anterior. Des del "No és No" de Pedro Sánchez. Fins al referèndum pactat (no se sap amb qui) d’Unidas Podemos. I com no podria ser d’una altra manera, més repressió i centralització de les tres dretes. Tots parlen en nom de la defensa de la Constitució del 78 mentre en les seves campanyes electorals, les demandes del poble català del 1-O queden ofegades entre presos polítics i repressió.\nEl programa de Podemos, “d’estricta aplicació dels articles de la Constitució espanyola que protegeixen a la gent” no deixa de ser paper mullat, enfront de la seva subordinació al PSOE.\nAquí algunes qüestions centrals d’un programa que es proposa resoldre de fons els problemes de les majories socials i que cap dels partits que es presenten “des de l’esquerra” oposa a la dreta i la seva amenaça.\nAcabar amb l’atur i la precarietat\nAixò no podrà fer-se sense avançar contra els interessos dels capitalistes. La derogació de les reformes laborals i prohibició dels contractes temporals, les ETTs, els contractes "basura", les externalitzacions, les contractes i subcontractes i tots els mecanismes de precarització del treball serien un primer pas important, però l’única solució eficaç i progressiva a l’atur i la precarietat passa per la reducció de la jornada laboral i el repartiment de les hores de treball entre els avui actius i els aturats, sense que això afecti el salari. Una jornada màxima de 6 hores 5 dies a la setmana, al costat d’una veritable pujada del salari mínim, poden ser la base per a eliminar la precarietat laboral i l’atur.\nExpropiació dels habitatges buits en mans de la banca i els especuladors\nCentenars de milers de famílies van perdre el seu habitatge durant la crisi, i aquesta qüestió continua sent un dels problemes més aguts entre les famílies treballadores. Un altre dels trets distintius de la precarietat que envolta tots els aspectes essencials de la vida. Per a combatre aquesta situació és necessària l’expropiació de tots els pisos buits en mans de la banca i els especuladors per a la creació d’un parc públic d’habitatges accessibles que representin un petit percentatge d’un salari. El que serviria per a combatre la gentrificació que expulsa cap a la perifèria als sectors amb pocs recursos i donar una solució radical a aquest problema.\nEl no pagament del deute i la nacionalització de la banca\nPagar el deute implica assumir un deute públic que representa més del 100% del PIB i que ha estat engreixat pel transvasament de deute privat –sobretot procedent del rescat a la banca i altres grans empreses- al deute públic. Per això l’única consigna en defensa dels interessos de les majories populars és decretar el no pagament unilateral del deute.\nCal acabar amb aquesta estafa mitjançant la nacionalització de tots els bancs i caixes d’estalvi conformant una banca estatal única, que estigui sota control de la classe treballadora i no dels capitalistes, els seus representants polítics i les burocràcies sindicals. Un sistema estatal únic de crèdit i inversió podrà garantir els dipòsits dels petits estalviadors (l’oposat a la banca comercial que els ha transformat una vegada i una altra en víctimes d’estafes com les preferents i que sempre són els primers a ser confiscats davant l’amenaça de crisi bancària) i concentrar-los per a una inversió dirigida a pal·liar les necessitats del poble treballador, afectant els interessos dels grans monopolis.\nNacionalització de les elèctriques i els serveis públics\nÉs necessari imposar una baixada de tarifes i la planificació prenent en compte les necessitats dels sectors més pobres. Això és impensable sense nacionalitzar totes les grans empreses d’energia sota control de treballadors i usuaris així com d’altres serveis públics essencials com l’aigua i el gas. És l’única solució realista per a posar fre al lucre a costa de la salut i la vida dels treballadors. Aquests recursos elementals per a la vida no han d’estar al servei dels guanys privats, sinó al de satisfer les necessitats de les majories.\nCap ésser humà és il·legal\nLa immigració és un altre dels temes espinosos on la dreta es pronuncia sense embuts, i l’esquerra sense principis prefereix no replicar pensant a evitar la pèrdua de força electoral. És necessari derogar les lleis d’estrangeria i legalitzar a les persones immigrants sense papers. Pel tancament dels CIEs, veritables camps de concentració del segle XXI! Per plens drets a les persones immigrants i refugiats.\nDona: agendes polítiques insuficients, programes misògins per a liquidar conquestes\nEnfront de fort un moviment de dones que es manifesta als carrers i ha protagonitzat una vaga el 8M, la dreta i extrema dreta reacciona amb noves promeses de liquidar drets conquistats amb dècades de lluites.\nPrendre veritables mesures contra la violència masclista implica començar per augmentar els centres d’acolliment per a les dones i els seus fills, víctimes de violència, sota l’autogestió de les organitzacions de dones i les treballadores, amb assistència professional i sense presència policial i judicial; per al que és necessari un augment significatiu dels pressupostos.\nTambé és urgent implementar assignatures d’educació sexual en tots els nivells, combatre la LGTBIfobia, augmentar el pressupost de salut per a brindar anticoncepció gratuïta a nadiues i immigrants, contractar a professionals especialitzats, etc. I perquè les dones no siguin les que s’ocupen majoritàriament de les cures, cal facilitar l’accés a educació d’1 a 3 anys, guarderies i residències gratuïtes, amb més personal i pressupost, a més d’establir llicències de paternitat i maternitat igualitàries.\nAcabar amb la monarquia i aquesta democràcia per a rics: per assemblees constituents lliures i sobiranes\nProcessos democràtics d’aquest tipus en l’Estat i en totes les nacions històriques, que permetin debatre aquestes i altres mesures:\nAcabar amb aquesta democràcia tutelada per la reaccionària, antidemocràtica i parasitària monarquia dels Borbons, hereva de la Prefectura de l’Estat per les Corts franquistes.\nPosar fi a la històrica i estreta relació entre la reaccionària Església Catòlica amb l’Estat espanyol. Així com lliurar-se de la seva ingerència en l’educació privada i concertada en favor de l’educació pública, laica i gratuïta.\nPerquè cada càrrec o representant polític no tingui un salari superior que el personal docent o una treballadora o treballador qualificat, així com la seva revocabilitat immediata i la fi dels privilegis en matèria de pensions. El que acabaria amb la casta de polítics al servei dels banquers i els empresaris que fan de les seves carreres un lucratiu negoci.\nPerquè els pobles de l’Estat espanyol puguin exercir lliurement el seu dret d’autodeterminació incloent la seva separació efectiva si així ho decidissin amb la convicció que cap poble que oprimeix a un altre pot ser lliure.\nUn procés i un programa d’aquest tipus, només pot ser conquistat amb l’organització i mobilització de la classe treballadora i els sectors populars i la joventut superant la passivitat còmplice de les direccions sindicals majoritàries. Tota política en el terreny electoral i parlamentari que es sigui quelcom més que paraules buides hauria de promoure aquesta mobilització i encoratjar-la.\nEleccions Estat espanyol / Política Estat espanyol / Vox / Unidos Podemos / Podemos / PSOE / Partido Popular (PP)


L’aigua de les platges de Tarragona, més calenta que mai | Actualidad | EL PAÍS Catalunya\nUn increment de meduses i noves espècies de peixos són els efectes possibles de l’augment de la temperatura del mar\nBarcelona 26 JUN 2017 - 21:08\tCEST\nUna medusa tipus maduixa. Gianluca Battista\nL'augment de la temperatura del mar Mediterrani i el Cantàbric ha batut rècords històrics aquest mes de juny, segons la comparació de les dades obtingudes per la Xarxa de Boies d’Aigües Profundes dels Ports de l’Estat i la boia costanera de Barcelona. En concret, el Mediterrani és el principal afectat per l’escalfament, sobretot l'aigua de la Costa Daurada. Les dades de la boia de Tarragona apunten que aquest juny les seves aigües estan més calentes que mai, perquè la temperatura ha pujat 2,53 graus centígrads respecte a l’any anterior. El 2017 s’ha registrat la temperatura més elevada fins al moment a les platges de Tarragona, de 27 graus centígrads. Aquest juny també s’han detectat màximes històriques a la boia del cap Silleiro (Galícia) amb 19,9 graus, a la de Bilbao-Biscaia (País Basc) amb 23,5, i a la boia de cap de Gata (Almeria) amb 24,3 graus.\nEls canvis progressius causats pel canvi climàtic, sobretot pel sobreescalfament a l’estiu, han afectat greument els ecosistemes marins de Catalunya. El Tercer informe sobre el Canvi Climàtic a Catalunya d’aquest 2017 destaca que les principals conseqüències d’aquesta pujada de temperatures són: la desaparició del coral·ligen del fons litoral; l’intercanvi d’espècies marines, algunes d’autòctones com el seitó no poden sobreviure amb la calor i són substituïdes per d'altres típiques d’aigües del sud, com l’alatxa, peix de la mateixa família però de menys qualitat; i l’augment de la presència d’algues tòxiques.\nL'especialista en Ecologia Marina i president de l’Institut d’Estudis Catalans, Joandomènec Ros, afirma que amb la pujada de la temperatura de l'aigua hi ha més probabilitats de trobar-se meduses, ja que aquestes són atretes per les atmosferes calentes. Ros diu que l’aigua càlida acull espècies verinoses com el peix globus, que abans només podia viure en climes subtropicals: “La Mediterrània actualment té unes condicions que afavoreixen les marees roges”, ha afegit, que són la proliferació d'algues.\nAlguns dels efectes als ecosistemes marins constitueixen clares amenaces per a la societat: pèrdua de peixos que són referents culturals, disminució del turisme per la desaparició de les costes; afectació de la pesca, menys recursos econòmics; i descens dels recursos marins per aplicacions farmacèutiques, entre d’altres. Segons Ros, la producció de musclos, ostres i cloïsses del delta de l’Ebre es pot veure ràpidament afectada, perquè s’alimenten de plàncton i "aquest estarà contaminat de partícules tòxiques per als humans”. També ha remarcat que la calor ha alterat el naixement de femelles i mascles en les espècies aquàtiques, i això provoca problemes de reproducció que només es coneixien per experiments de laboratori i ara ja es poden comprovar en el llobarro, per exemple.


GloBos.blog . Més de 1.000 poemes: "HE HERETAT L'ESPERANÇA" de M. Martí i Pol\nLa paciència, l'esperança que hem heretat no l'hem de perdre mai. Ara menys encara.\nfanal blau 9 de gener de 2016 a les 0:40\nQuina millor herència que l'esperança?\nAbraçada, estimada Glòria!\nGlo.Bos.blog 10 de gener de 2016 a les 12:21\nÉs una herència valuosa i no l'hem de deixar perdre, al contrari, hem de procurar fer-la realitat.\nUna forta abraçada i els meus millors desitjos per aquest any, Marta!\nCarme Rosanas 9 de gener de 2016 a les 9:09\nHeretem-la nosaltres també, d'ell. I seguim tossudament alçats, reclamant i fent possible allò que tant desitgem.\nL'esperança segueix... la força segueix... la feina segueix...\nSom i serem tossudament fidels.\nElfreelang 9 de gener de 2016 a les 13:08\ncuriosament avui he fet un post fent servir un poema també del Martí Pol sovint els poetes parlen per nosaltres\nGlo.Bos.blog 10 de gener de 2016 a les 12:23\nMartí i Pol és un poeta de molts registres, és fàcil parlar per boca d'ell, sempre té la paraula adecuada.\nM. Roser 9 de gener de 2016 a les 20:15\nUn poema preciós...Mai hem de perdre l'esperança, encara que el somni el veiem allà a la llunyania, perquè algun dia el farem realitat...\nGlo.Bos.blog 10 de gener de 2016 a les 12:27\nPerdre-la seria terrible, no en va és de les poques coses que ens queden als humans per fer la vida més suportable.\nAmb tenacitat farem realitat els nostres somnis, que a vegades semblen utopies, però que no ho són.\nConsol 9 de gener de 2016 a les 22:07\nL'hem heretat i no la perdrem.\nGlo.Bos.blog 10 de gener de 2016 a les 12:30\nSense esperança no és pot viure. L'esperança i la il·lusió ens ajuden a tirar endavant i a fer realitat els nostres ideals.\nTeresa Ribera 10 de gener de 2016 a les 13:06\nAvui és un bon dia per aquest poema. Aferrats a la terra però amb els sentits a punt per poder escoltar les sirenes.\nGlo.Bos.blog 11 de gener de 2016 a les 22:55\nSi, Teresa, avui és un dia on l'esperança pot començar a fer-se realitat.\nAda 10 de gener de 2016 a les 13:37\nUn cant a l'esperança per part d'un sommiador... molt bonic!\nGlo.Bos.blog 11 de gener de 2016 a les 23:00\n"Voler l'impossible ens cal\ni que no mori el desig"\nLluitem per aconseguir l'impossible i que el somni faci real.


Les llars catalanes són les que estalvien més energia de l'Estat, amb una millora del 5%\nA Catalunya és on s'estalvia més energia de tot Espanya. Les dades de l'any passat ho tornen a demostrar. Concretament, les llars catalanes van estalviar durant el 2005 un 5% més d'energia que l'any anterior, el doble de l'augment de la mitjana espanyola, que es va situar en el 2%, segons el segon índex domèstic d'eficiència energètica, elaborat per Unión Fenosa.\n17/01/2006 - 00.00 Actualitzat 17/01/2006 - 15.05\nLes llars catalanes van estalviar durant el 2005 un 5% més d'energia que l'any anterior, el doble que l'augment de la mitjana espanyola, que es va situar en el 2%, segons el segon índex domèstic d'eficiència energètica, elaborat per Unión Fenosa.\nEl consum total d'energia va pujar durant el 2005, ja que també va augmentar el nombre de llars, però, alhora, l'eficiència energètica domèstica a Catalunya va millorar, sobretot entre les persones que ja van participar en l'estudi del 2004, entre les quals l'estalvi va arribar al 6%. Les causes van ser els bons hàbits, com deixar lliures les zones de ventilació d'electrodomèstics o radiadors i revisar abans d'anar a dormir que els llums i aparells que no s'utilitzen estan apagats.\nL'estalvi energètic en les llars catalanes durant el 2005 va ser de 196 GWh (gigawatts/hora), l'equivalent al consum energètic dels habitatges de Castelldefels durant un any, va suposar uns 16 milions d'euros menys de despesa i l'emissió de 187.814 tones menys de diòxid de carboni, l'equivalent a tots els turismes de Catalunya circulant a la vegada durant 722 quilòmetres. Els habitants més eficients van ser els de major nivell d'estudis i nivell socioeconòmic.


La Cotorra de la Vall: Master class a l'Escola de Música\nLa informació sempre és important. Sabiem que el solista fagot de l’Orquestra Nacional d’Espanya és de Tavernes? Si havies llegit la Cotorra, sabies que ahir era el tercer concert del “master classes” que havien preparat els alumnes de fagot a l’Escola de Música del Prado Comarcal. El que no sabíem era el virtuosisme de Vicent Palomares Gómez, acompanyat per Sonia Sifres al piano amb un concertino de David.\nTal vegada no sabiem que en temps de vacances prepararen amb Vicent Castelló, solista d’oboé de l’Orquestra Simfònica del Teatre Real de Madrid , una obra de Poulenc - trio de oboé, fagot i piano - que va deixar els entesos en aquest intrument de doble canya emocionats pel gust de tocar els tres junts. I el final, la segona part, Berstein, Piazolla, lady Gaga, Las bodas de Luis Alonso, tots junts, mestres i futurs mestres del fagot, com un divertimento amb honradesa musical.\nEn fi, si ho haguérem sabut, els locals de Tavernes no hagueren estat suficients. Per la nostra part, agrair-los la invitació, agrair el que hem escoltat, agrair el tindre uns professionals de la talla humana, pel que han fet en temps de vacances, i musicalment pel que ens han donat a conéixer i escoltar.\nNo sabem si ho repetiran, però això sí, ha estat tot un èxit des del nostre modest punt de vista. Per cert, després al Mediterrani, a vora mar , tots i totes a sopar, a sentir el soroll de motos, i a no vore les “Llàgrimes de Sant Llorenç”, potser perquè que les havíem deixat anar totes el dia anterior amb Plinka i la genial interpretació de Pallàs. Sempre queda bé una peça romàntica, però la recorrem per temps. Plorava fins l’apuntador, per això no quedaven llàgrimes la matinada de dissabte. Tot un èxit deien els alumnes.


Wikiloc - SANTA CILIA I EL PANTÀ DE SAU trail - Santa Maria de Corcó, Catalunya (España)- GPS track\nSANTA CILIA I EL PANTÀ DE SAU\n11,734 230 1709\nSANT MIQUEL DE SOREROLS I SANTA CILIA(SANTA MARIA DE CORCÓ) (Hiking)\nBV-5207 trencant de Sant Miquel-Subiranas-Sant Miquel de Sorerols-Santa Cília-El Noguer-Balmes de la Corbera-Pla de la Fossa (Hiking)\nBV5207 - Sobiranes - Sant Miquel de Sorerols - Santa Cília - El Noguer - Baumes Corbera - Carretera l'Esquirol a Tavertet (Hiking)\nViewed 973 times, downloaded 56 times\nAquesta és una matinal per gaudir del cingles de Tavertet i del Pantà de Sau. No té gaire desnivell i és apte per a tothom, no obstant cal anar preparat amb aigua els dies de calor doncs en aquesta zona del cingle apreta molt fort i no hi ha fonts durant el recorregut.\nArribarem al punt d'inici des de la carretera de que va de L'Esquirol a Tavertet i poc abans d'arribar al quilòmetre 5 agafarem la pista que va al Mas Sobiranes. Només entrar a la pista ja buscarem un raconet per deixar el cotxe.\nComencem a caminar per la pista en direcció sud i al cap de poca estona ja comencem a tenir vistes sobre el pantà de Sau. Aquest matí la boira inundava tota la vall de Sau però es movia i a mica en mica s'ha anat aixecant provocant un espectacle preciós, doncs semblava que fumejava.\nArribarem a la casa de Subiranes, que creuarem per sota fins arribar al collet de la Creu: aquí es presenten dues possibilitats fer la ruta en sentit horari (en quin cas s'haurà de baixar el grau) o bé fer-la en sentit anti-horari (com hem fet nosaltres) per seguir la carena i tornar pel grau. Si seguiu en sentit anti-horari, el camí s'enfila una miqueta per arribar al castell de Sorerols, dels qual no en queda més que un tro´de paret integrada dins de la vegetació del turó. No obstant, us convidem a pujar al cim del turó per les vistes que té.\nPoc més enllà del castell, el camí es bifurca: cal seguir el de baixada cap a la dreta que és el que ens portarà a l'ermita de Sant Miquel de Sorerols, una preciosa ermita romànica del segle XI, d'una sola nau, amb absis semicircular a llevant ornat amb arquets cecs. Aquesta ermita passà a ser sufragània de Tavertet al segle XIV arran de la despoblació de la zona provocada per la pesta negra. L'entorn és molt agradable, inclús el petit cementiri que hi ha a ponent.\nDeixarem l'ermita i desfarem un xic el camí per anar a buscar altra cop la carena i seguir la ruta cap a Santa Cília entre mig d'alzines. En un revolt concret cal deixar la pista que seguim i agafar un petit corriol que baixa decidit enmig d'una vegetació plena de molsa fins que al final sortim davant de la casa de Santa Cília, avui molt ben arreglada. Cal sortir de la pista pel fet que més endavant hi ha una tanca metàl·lica que barra el pas i en canvi pel corriol l'accés és lliure.\nLa casa està pràcticament enganxada a les runes de l'ermita de Santa Cília que amb prou feines s'aguanten dretes. Cal que us acosteu a la punta per mirar el pantà de Sau: la vista és magnífica des d'aquí.\nDeixem Santa Cília i seguim la pista que ens portarà al Noguer tot vorejarant el cingle, és la part més bonica de la ruta. Cada dos per tres hi ha miradors naturals que permeten gaudir del pantà, del Puig La Força, de la vall de Balà, del Morro de l'Abella, etc.: impressionat espectacle.\nArribats al Mas el Noguer, passarem just per davant i ens enfilarem pel camí que suaument ens portarà al Coll de la Creu i al Mas Sobiranes i des d'aquí amb quatre gambades ja serem al punt d'inici. Val a dir que tot i tornant, no hem pogut deixar de gaudir novament des del mirador de Subiranes de les maravelloses vistes.\nFOTO DEL MAS SUBIRANES\nMAS EL NOGUER\nFoto del Noguer\nFoto del Collet de la Creu\nCASA DE SANTA CILIA\nFoto de la casa de Santa Cília\nCASTELL DE SERAROLS\nFoto del Castell de Serarols\nMIRADOR DE SUBIRANES\nFoto de les runes de Santa Cília\nSANT MIQUEL DE CERAROLS\nFoto de l'ermita de Sant Miquel de Serarols\nHi, found this interesting trail: SANTA CILIA I EL PANTÀ DE SAU https://www.wikiloc.com/hiking-trails/santa-cilia-i-el-panta-de-sau-17292585 Regards, Wikiloc - Trails of the World


Problemes de salut pública als Merinals - Sabadell Notícies\nProblemes de salut pública als Merinals\n16 agost, 2017 Ajuntament de Sabadell habitatge, salutNo comments\nComencen les actuacions per resoldre els problemes de salut pública als Merinals\nL’Ajuntament de Sabadell farà un seguiment exhaustiu de les mesures que ha reclamat a la Generalitat per solucionar la situació\nL’Ajuntament de Sabadell farà seguiment de les mesures que ha iniciat aquesta setmana l’Agència de l’Habitatge de Catalunya per resoldre els problemes de brutícia i deixadesa que pateixen els blocs de pisos de protecció oficial que queden al barri dels Merinals. La setmana passada, el govern municipal va reclamar a l’Agència que adoptés les mesures adients per resoldre aquesta situació, que estava afectant la salut pública.\nPrèviament a les mesures que ja han començat, l’Ajuntament va fer una inspecció d’urgència de la zona afectada, els resultats de la qual es van traslladar a l’Agència de l’Habitatge de Catalunya –responsable d’aquest conjunt d’habitatges– perquè hi actués més eficaçment.\nEl dilluns dia 7 s’ha començat a fer la neteja de l’espai públic que envolta els edificis afectats. Demà dijous es farà la inspecció de tots els habitatges per corroborar i determinar l’abast de la infestació de xinxes i aplicar les mesures necessàries de forma immediata. Posteriorment a aquestes mesures urgents, es continuarà amb d’altres de caire preventiu per assegurar el manteniment del bon estat de l’àrea.\nLa regidora d’Habitatge, Glòria Rubio, ha manifestat la seva preocupació per “la situació de deixadesa en la que es troba aquest veïnat, el que implica que continuarem fiscalitzant l’actuació de la Generalitat per millorar les condicions de vida dels veïns i veïnes. Durant les properes setmanes farem un seguiment de les actuacions per avaluar si els resultats de les intervencions previstes resolen el problema de salut pública existent.”\nA més del seguiment de les mesures que es duen a terme, el consistori manté un contacte permanent amb l’Associació de Veïns Arrahona-Merinals per valorar l’eficàcia de les accions adoptades.\nLa setmana passada L’Ajuntament, juntament amb els veïns i veïnes, va fer un requeriment a l’Agència de l’Habitatge de Catalunya perquè trobés una solució a la brutícia i deixadesa que viuen els blocs de pisos de protecció oficial que queden al barri dels Merinals, al Districte 5 de Sabadell. Una situació que afectava la salut pública.\nEls blocs afectats –que són competència de la Generalitat– formen part d’unes promocions d’habitatges de protecció oficial que va construir l’Instituto de la Vivienda als anys 1960. Posteriorment, el 1994 es va constatar que patien una patologia constructiva –aluminosi– i l’Incasol va aprovar un programa per enderrocar els habitatges i construir-ne de nous en sol lliure. A la tardor del 2016 l’Incasol va comunicar que la construcció dels habitatges nous on s’han de reallotjar les famílies afectades no estarà acabada fins un any i mig després del que s’havia previst inicialment.


Sobre Nosaltres - Corrector.co\nSobre nosaltres: la història del nostre Corrector\nLa llengua és l’expressió del sentiment, la raó i la cultura. El poder de la llengua es troba profundament amagat al seu ús correcte, amb el qual les paraules es doten de significat. La universitat és una institució d’aprenentatge superior on té lloc l’aplec de les ments més brillants procedents de diverses regions i localitats.\nGiuseppe Faraone i 3 joves amb ments brillants desitjosos de millorar la manera i forma en què s’escriuen les paraules i la gramàtica es varen fer amics a causa d’un propòsit. Com moltes altres persones, varen veure i s’adonaren de les errades gramaticals que normalment es fan en anglès, francès, alemany, xinès, portuguès i quasi totes les altres llengües, però varen decidir crear una solució innovadora i creativa que fóra diferent a la resta.\nAquesta és una generació digital, i com a tal, la solució ha d’estar orientada al món digital i d’estar pensada per a facilitar les correccions gramaticals i ortogràfiques en un no res. Aquest somni va dur al nostre grup a crear moltes aplicacions i programes amb la intenció de proporcionar una aplicació simple i intuïtiva compatible amb la majoria de dispositius mòbils i ordinadors personals.\nLa determinació i la persistència són atributs dels membres del nostre grup, el qual està format per un director d’articles i continguts, un programador i desenvolupador, un director de publicacions i altres professionals que formaren una força indestructible per a superar tots els reptes i complir un somni cooperatiu del què tots en poden gaudir. Suportar els rigors de crear una aplicació per a donar solucions que solucionin problemes va ésser exigent, així com ho va ser crear una marca forta i obtenir acceptació popular. Una història sobre com l’aplicació del Corrector va néixer i va passar de la imaginació a la realitat.\nTot es pot aconseguir\nAixò vol dir que totes les coses es poden aconseguir quan ments i cors amb una bona disposició treballen junts! Aquesta és la base del nostre Corrector, i és extraordinari veure com ha crescut fins a esdevenir el que és avui. Corrector va ésser funda per 5 joves que estaven i continuen estant compromesos amb l’objectiu de que les llengües es parlin, escriguin i il·lustrin en les seves formes correctes, sense cap mena d’errades.\nSense cap mena d’eina per a corregir errades gramaticals en escrits sobre diversos tipus d’idiomes, pareix només un somni. Aquests estudiants de la Universtat de Londres\ni d’edats compreses entre els 25 i els 35 anys es posaren a la feina i desenvoluparen diverses eines que són d’ús gratuït per a cercar errades i ajudar a corregir-les. Gràcies a la gran determinació de cada membre de l’equip, una eina i aplicació anomenada Corrector es va desenvolupar, i avui és una eina accessible de manera gratuïta des d’ordinadors personals i dispositius mòbils.\nCorrector és molt més que un revisor ortogràfic i gramatical online en Català. També abasta altres llengües, incloent-hi el castellà, el francès, l’italià, l’alemany, el portuguès i el xinès, i ofereix la millor plataforma de correcció gratuïta accessible per a milions de persones.\nLa passió per tenir sempre a mà una ortografia i gramàtica correctes en qualsevol text en moltes llengües ens ha portat a aquest punt, i no anem a detenir-nos aquí. Vostè pot contactar amb nosaltres si té una idea que coincideix o que està relacionada amb el nostre camp de treball, el de crear eines gratuïtes per a millorar la gramàtica i l’ortografia. Vol conèixer-nos millor? La nostra fotografia d’aquí baix pot ésser un bon punt d’inici.\nLa nueva gramática catalana es más “flexible” – Lavanguardia\n10 recursos para conocer la nueva ortografía del catalán – UPF\nLi agradaria escriure’ns un comentari o posar-se en contacte amb el nostre equip d’experts? Pot fer servir el formulari de contacte que apareix més baix per enviar-nos un correu electrònic. El nostre equip llegirà tots els correus que rebi, i no trigarà més de 24 hores a contestar. Giuseppe, Malcolm, Samuel i jo també estarem encantats de rebre comentaris negatius o positius sobre la nostra eina gramatical gratuïta.\nMàrqueting: [email protected]\nOfertes de treball: [email protected]\nL’empresa de Giuseppe Faraone i el seu equip es troben a la Av. de les Jacarandes 2, Burjassot 46100, València. Per favor, faci servir el formulari de dalt per a posar-se en contacte amb nosaltres. Consulti el mapa amb la nostra ubicació exacta.\nCorrector.co 2021 © corrector ortogràfic català, gratuït per a tothom i sense registre.\nLa nostra adreça és Av. de las Jacarandas 2, Burjassot, Valencia (ES) – IVA ESY7765126H.


El Barça Borges torna amb força (25-34) | FCBarcelona.cat\nEl Barça Borges torna amb força (25-34)\nEl Barça Borges ha reprès la competició a la pista del Torrevella amb força i serietat en una pista feixuga. El paper de Saric a la porteria i els gols de Rutenka, màxim realitzador, han posat les bases del triomf blaugrana.\nAmb una sortida seriosa, els homes de Xavi Pascual han encarrilat molt bé la visita a la pista del Torrevella. En el primer partit de l'any, el primer després del Mundial de Suècia, el Barça Borges ha marcat les diferències ràpidament i continua líder sòlid de l’Asobal.\nL'entrenador blaugrana ha comptat amb un sobri Saric i amb l'efectivitat golejadora de Siarhei Rutenka que, amb vuit gols, ha estat el màxim realitzador del partit. Gonzalo Pérez de Vargas i Aitor Ariño, els júniors, han tingut minuts de joc.\nLa sortida del Barça Borges ha estat ideal. Sense esquerdes en defensa i directes a gol, les diferències s’han obert de seguida. El Torrevella, tot i intentar tallar l’hemorràgia, només s’ha pogut apropar a quatre gols en començar el segon temps.\nLa concentració dels blaugranes s’ha palpat de seguida. Daniel Saric només ha encaixat 19 gols dels 44 llançaments alacantins. Mentre la porteria blaugrana estava ben coberta, doncs, en atac Siarhei Rutenka ha armat el braç i ha acabat amb vuit gols de 10 llançaments.\nI temps per als joves\nAmb un partit ben controlat, i sense cap por pel fet que els seus homes es relaxessin després de tornar del Mundial, Xavi Pascual ha donat minuts als júniors. El porter Gonzalo Pérez de Vargas ha fet el relleu a Saric, cobrint sobradament l’expedient. I el jove Aitor Ariño també ha estat a la pista durant 10 minuts sense desentonar.\nPrecisament, en el tram final de partit, el Barça Borges ja havia condemnat el Torrevella a la derrota. Els onze gols de màxima diferència en el minut 44 (15-26) confirmaven la victòria del líder, que ho continuarà sent una setmana més i assaboreix el retorn a l’Asobal i l’estrena del 2011 amb un regust molt agradable.\nTorrevella (11+14): Pejanovic, Peciña (2), Rochel (-), Lykke (1), Pellitero (2), David Cuartero (4), Fernández (1) –set inicial– Simonet (1), Diego Simonet (5), Matías (9).\nFC Barcelona Borges (16+18): Saric, Sarmiento (1), Ugalde (3), Rutenka (8), Rocas (2), Oneto (5), Igropulo (4) –set inicial– Pérez de Vargas (ps), Entrerríos (-), Sorhaindo (4), Romero (2), Nagy (5), Ariño (-), Jernemyr (-).\nParcials (cada cinc minuts): 1-5, 2-6, 5-10, 6-13, 8-14, 11-16 (descans), 13-18, 15-22, 16-26, 19-28, 22-31, 25-34.


Tot i que l'eslògan dels comerços de Platja d'Aro diu que que allà hi és nadal cada dia de l'any, des d'aquest dissabte les festes han arribat als carrers platjarencs de forma oficial. Els membres del govern de Castell-Platja d'Aro van accionar la palanca que va fer que les bombetes de la il·luminació nadalenca s'encenguessin i el Nadal arrenqués. La tarda, a més, va estar amenitzada amb l'actuació de Cris Juanico.\nEl cantant menorquí exlíder de la formació "Ja t'ho diré" va oferir un repertori de nadales clàssiques del cançoner català en versió jazzística que va atreure gent a l'avinguda principal de Platja d'Aro des de quarts de set de la tarda. L'afluència enguany va ser menor que en altres edicions, degut a la fred polar i el fort vent presents que feien que hi hagués una sensació tèrmica de fins a -2º C.\nJuanico va fer una pausa en el seu concert i entremig hi va haver l'acte d'encesa de llums. S'inaugurava així més d'un mes d'agenda d'activitats farcida. Alguns dels destacats a Castell-Platja d'Aro durant aquestes festes seran el concert de nadales de la Coral de la Vall d'Aro el 16 de desembre, l'exposició de diorames i pessebres i el pessebre vivient de Castell d'Aro, que arrenquen el diumenge 17, o el ja clàssic Parc Infantil de Nadal de Platja d'Aro, El Mar dels Nens, que estarà obert del 27 al 31 de desembre.


Opinió - Emocions en dies convulsos\nPublicat: el 20/oct/17\nA través d'aquestes línies vull agrair de tot cor la presència de les cent persones que el quatre d'octubre van omplir la sala gran de la Casa de Cultura amb motiu de la presentació de la novel·la 'Els amants de la rambla del Celler'. Realment feia goig veure aquell espai tan ple. Però allò a què dono valor de debò i que em va fer molt feliç va ser el fet que tothom coincidís a dir que havia estat un acte extraordinàriament càlid i emotiu, alhora que allunyat del que és la presentació convencional d'un llibre.\nVivim dies convulsos al nostre país. Ara fa uns dies, milers de catalans van ser agredits per les forces paramilitars espanyoles a les portes o a l'interior dels col·legis electorals on anaven a votar i l'Estat espanyol ha esdevingut una dictadura sud-europea amb presos polítics acusats de l'abominable crim de presidir entitats pacífiques, democràtiques i defensores dels Drets Humans. No és estrany que diverses persones diguessin que necessitaven 'una glopada d’aire net'. Aquest fou el terme exacte que va emprar una de les assistents.\nDurant una hora i mitja vam parlar d'éssers humans, de relacions humanes, d'herois anònims, de sensibilitat, de la necessitat que tenim totes les persones de sentir-nos estimades, del respecte com a element bàsic i determinant de tota convivència i vam escoltar música francesa. També vam projectar imatges, i Carme Ramells, conservadora-restauradora del Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC), ens va explicar els secrets que la reflectografia del museu havia descobert recentment amb relació al quadre 'Interior del Moulin de la Galette', de Ramon Casas, que constitueix la coberta del llibre 'Els amants de la rambla del Celler'. Jo, en concebre la novel·la, veia mentalment aquest quadre al capdavant, perquè, a més de ser una obra pictòrica meravellosa i que estimo, té una presència explícita en el text, però em feia por que raons administratives ho impedissin. Per sort, tot ha sortit bé i la coberta del llibre i la història que explica són indestriables. I és que el quadre de Ramon Casas és un personatge més de la novel·la.\nTot va començar ara fa nou anys quan, a través de la finestra del meu estudi, vaig descobrir un home i una dona norantins que passaven diverses vegades agafats del braç, sempre a la mateixa hora. La seva imatge, aflaquida per l'edat, i l'amor que traspuaven l'un per l'altra em va admirar tant que l'1 de febrer de 2008, a les pàgines del desaparegut Diari de Sant Cugat, els vaig dedicar un article titulat 'Els amants de la rambla del Celler' que els va colpir fins al punt d'emmarcar-lo i penjar-lo al rebedor de casa. Va ser així com vam establir una amistat que només la seva mort, primer la d'ell, el 2012, i després la d'ella, el 2015, va poder aturar. Vivien al número 23 d'aquell carrer i el meu desig seria que un dia fossin recordats amb una placa al portal que digués més o menys això: 'Aquí van viure Joan Grases i Maria Cabanes, els amants de la rambla del Celler'.\nNo va ser fins al 2011, però, que em va venir al cap la idea d’escriure una novel·la inspirada -només inspirada- en Joan Grases i Maria Cabanes, i els ho vaig comentar. Els va fer moltíssima il·lusió i aquests darrers anys, mentre l'escrivia, tenia l'anhel que, en publicar-se i fer-ne la presentació, ells fossin presents. Per desgràcia, com sabem, no ha estat així, i em sap molt de greu, moltíssim. Però la seva néta, Esther Madrona, ens va regalar un emotiu escrit d'una pàgina que els va descriure i representar meravellosament.\nPer això, a més de lloar la generosa interpretació que Maria Rosa Martínez i Pepa Romero van fer el quatre d'octubre de dos clàssics de la cançó francesa, com 'Les fulles mortes' i 'Sota el cel de París', vinculats al llibre, vull transmetre el meu agraïment a totes les persones que van assistir-hi i també a totes aquelles altres que m'han fet arribar les sensacions que la lectura de la novel·la els ha provocat o els provoca. Moltes gràcies, amics.\nTrets a 87 metres


Jordi Molinera serà el cap de llista d’ERC a Altafulla a les properes municipals\nLa formació vol “crear un paraigua polític que pugui aplegar totes les sensibilitats d’esquerres, independentistes i altafullenques que existeixen al poble”\nDesprés de diverses reunions i assemblees, l’Executiva d’ERC a Altafulla continua treballant per definir el que qualifiquen de “projecte d’esquerres i independentista” a les pròximes eleccions municipals. La darrera notícia que arriba des d’aquesta formació és que l’actual primer Tinent d’Alcalde d’Altafulla i cap de la secció local del partit, Jordi Molinera, serà el cap de llista d’ERC a Altafulla a les properes eleccions municipals, al maig vinent. Així ho han decidit els militants de la formació local, que s’han reunit recentment per marcar els eixos basics del programa electoral de la formació.\nDe fet, abans de l’Assemblea del partit, Molinera ja comptava amb els avals per optar a ser alcaldable per a Altafulla. Als micròfons d’Altafulla Ràdio ha insistit en “crear un paraigua polític que pugui aplegar totes les sensibilitats d’esquerres, independentistes i altafullenques que existeixen al poble”. “Ens hem marcat un objectiu ambiciós i responsable: ser una opció guanyadora a les pròximes eleccions municipals. Per això ara cal ser generós i afavorir la incorporació de més gent al nostre projecte més enllà dels militants d’ERC”, ha dit Jordi Molinera.\nDes d’ERC Altafulla s’ha afegit que “s’assumeix la responsabilitat de traslladar això al pròxim Govern municipal, que socialment pensi amb tots i totes les altafullenques i que nacionalment tingui clar que Altafulla ha d’estar per la independència del país”.\nJordi Molinera, satisfet de ser el cap de llista d'ERC a les properes municipals


Retrat de Jaume I - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAjuntament de Palma (Palma)\nUn retrat de Jaume I, datat del segle XVI, es troba a la Casa de la Vila de Palma, on presideix la sala de sessions. S'hi mostra el rei de cos sencer, de cara, amb capa i espasa. S'exposa des del segle XVII a la façana de l'edifici durant la Festa de l'Estendard.\nA la part superior hi ha la llegenda El rey en Jayme el conquistador. A l'esquerra del cap del rei hi ha l'escut nacional dels Quatre Pals. A la banda inferior, hi ha un escut de la ciutat de Palma a cada costat. És una pintura a l'oli sobre tela, de la darreria del segle XVI i còpia d'un retaule medieval anterior no conservat.\nEs tracta d'una obra d'un gran simbolisme nacional, com a representació del mite fundador de les Balears actuals i de la seva incorporació a l'àmbit nacional català. Per aquest motiu se'n troben còpies als casals de la noblesa mallorquina amb quarter de conquesta i també per això l'escut dels Quatre Pals fou tapat per les autoritats borbòniques després de la Guerra d'Ocupació. L'any 1981 fou restaurat i durant el procés de neteja es descobrí que els escuts municipals del peu són un afegit.\nEl retrat mostra i configura la imatge tradicional del rei en els dos regnes que incorporà a la nació, atès que té les mateixes característiques que el retrat reial de l'edició valenciana de 1557 de la Crònica de Ramon Muntaner, encomanada pels Jurats valencians i publicada com si fos de Jaume I. El retrat mallorquí reflecteix també la descripció del rei en la Crònica de Bernat Desclot: "era major que altre hom un palm, e era ben format, e complit de tots sos membres, que ell havia molt gran cara e vermella e flamenca, e·l nas llong e ben dret, e gran boca e ben feita, e grans dents, belles e blanques que semblaven perles, e·ls ulls negres, e bells cabells rossos semblant de fil d'aur, e grans espatlles, e llong cors e delgat, e·ls braços grossos e ben feits, e belles mans e llongs dits, e les cuixes grosses per llur mesura, e los peus llongs e ben feits, e gint calçants."\nA part d'aquestes dues imatges, de la del s. XIV dels frescs de la conquesta de Mallorca del Palau Aguilar de Barcelona, molt esquemàtiques, de les miniatures i de les posteriors al s. XVI, hi ha altres dues imatges identificades amb el rei Jaume I. La més versemblant pel seu origen és la conservada al Museu Nacional d'Art de Catalunya. És de la primera meitat del s. XV, obra de Jaume Mateu i procedeix de l'antiga Sala del Consell de la Casa de la Ciutat de València, on estava amb catorze figuracions més de reis. L'altra es troba al retaule de Santa Maria de Gràcia, obra del s. XIV de Francesc Comes, que es conserva al Museu de Mallorca.\nSuposat retrat de Jaume I del retaule de la Mare de Déu de Gràcia (Francesc Comes. Museu de Mallorca)\nEl retrat de cos sencer de Palma presideix la sala de sessions de l'Ajuntament d'aquesta ciutat i abans la sala superior de la Casa dels Jurats. S'exposa des del s. XVII a la façana de l'edifici durant la Festa de l'Estendard. Es complementà amb una sèrie de retrats de personatges il·lustres del regne de Mallorca, començant per Jaume II de Mallorca, l'infant Ferran de Mallorca, Jaume III de Mallorca i personatges com Anníbal, pintats per Miquel Calafat. Tots aquests retrats també es penjaven, amb altres obres de tema històric, a la façana de la Casa dels Jurats dia 31 de desembre i altres festes, com la del Beat Ramon Llull, del qual aleshores de n'exposava el retrat corresponent, i Sant Sebastià.\nCap de la mòmia de Jaume I, fotografiada l'any 1856 aprofitant el trasllat de les seves restes a Tarragona\nArran la destrucció, l'any 1835 del Monestir de Poblet es van traslladar les restes mortals a la Catedral de Tarragona. L'any 1856 es va fer un nou trasllat a una tomba dins d'aquesta mateixa catedral, moment en què es va aprofitar per fotografiar la mòmia.\nLa fotografia del cap de la mòmia mostra clarament la ferida feta a la cella esquerra que el mateix Rei va explicar en un passatge del seu Llibre dels feits.\nUn altre suposat retrat de Jaume I obra de Jaume Mateu (Museu Nacional d'Art de Catalunya)\nRetrat coetani de Jaume I que es conserva a Montpeller\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Retrat_de_Jaume_I&oldid=17111098»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 juny 2016 a les 07:04.


cibernauta joan: 2013\nFragment de 'Història d'una ciutat: una infantesa a Amman' d'Abdelrahman Munif:\n"Una ciutat no és només terreny, per molt que se'n puguin descriure detalls, ni és aigua ni terra ni arbres, per molts que n'hi hagi o es puguin imaginar. És tot això i molt més. Una ciutat tampoc no es limita a les persones que hi viuen, tot i que són elles les que li donen forma i caràcter. Tampoc no podem recuperar un temps passat parlant només dels esdeveniments que van ocórrer, perquè, si bé ens poden ser útils, no ens condueixen a allò que volem. Una ciutat és, per tant, totes aquestes coses i moltes altres. Coses interrelacionades de tal manera que han esdevingut elements diferents d'aquells que la conformaren, i que han mantingut els seus lligams i també les seves diferències amb ella.\nUna ciutat són múltiples i diverses formes de vida, són llocs, gent, arbres, la flaire de la pluja, i també és la pols. És el temps en si mateix, però en moviment. Una ciutat és la manera que la gent té de veure les coses, la seva manera de parlar, la seva manera de comportar-se davant dels esdeveniments, d'afrontar-los i de superar-los. Una ciutat són els somnis i les decepcions que ha viscut la seva gent, tant els somnis que s'han fet realitat com els que s'han vist frustrats i han deixat traces i ferides. Una ciutat són els moments de joia i de tristor de la seva gent. Una ciutat és la seva manera de rebre el qui se l'estima i la manera de donar l'esquena al qui no l'aprecia. Una ciutat és el plor de comiat d'aquells que n'han marxat, per força, temporalment o per sempre. Una ciutat és el somrís amb què són rebuts els que hi tornen. Una ciutat és tot això i moltes altres petites coses impossibles de recuperar."\ncartoteca: abdelrahman munif, amman, ciutat, llibres, palimpsest\nSempre parles de fugir.\nPerò, qui sap si per la por a perdre't, mai has trobat el camí.\nPerquè, quan avances, tot queda enrere.\nPerò, si retrocedeixes, tot et supera.\ncartoteca: atlanta, harry callahan, polaroids\nNOTES BERLINESES (XLVIII)\n"I la sorpresa més sensacional va ser descobrir un dia de cop i volta que els meus quadres, per primera vegada a la història, s'havien convertit en murs."\n"Potser a un altre artista tot li hauria passat més o menys desapercebut, o més o menys transitòriament. Però com podia no marcar-me a mi? Estrany destí del meu nom!"\n"Quantes suggestions es poden desprendre de la imatge del mur i de totes les seves possibles derivacions!"\nANTONI TÀPIES 'Comunicació sobre el mur' (1969)\ncartoteca: antoni tàpies, mur, notes berlineses\n- E che ne pensa della morte?\n- Come marxista è un fatto che non prendo in considerazione.\nPier Paolo Pasolini 'La ricotta' (1963)\ncartoteca: cinema, orson welles, pensaments hermètics, pier paolo pasolini, política\nO això diuen que diuen els italians... En tot cas, aquesta paronomàsia podria aplicar-se a un fenomen, absolutament grotesc, que hom descobreix tot observant la retolació del nomenclàtor de Ceret.\nResulta que la retolació de cada un dels carrers, places i racons d'aquesta vila nord-catalana sempre es fa amb dues plaques. L'una, de color blau, en llengua francesa i l'altra, de color groc, en llengua catalana. La segona, significativament, a sota de la primera.\nPerò no me n'havia adonat mai abans que, en molts casos, el contingut d'aquestes plaques no es corresponen les unes amb les altres. Així doncs, en comptes d'una simple traducció, hi llegeixes tota una traïció, digne del censor més hilarant del món.\ncartoteca: ceret, palimpsest\nFragment de 'The Broom of the System' de David Foster Wallace:\nT'ha fet allò de l'escombra, a tu? No? I ara què fa servir? No. Doncs el que em va fer a mi, que aleshores devia tenir vuit anys, o dotze, potser, qui se'n recorda, va ser fer-me seure a la cuina, treure una escombra de palla i començar a escombrar el terra furiosament, i en acabat em va preguntar quina part de l'escombra era més elemental, més fonamental, a parer meu, si el raspall o el mànec. Jo no em sabia decidir, i ella escombrava cada cop amb més violència, i em vaig posar nerviós, i finalment, quan li vaig dir que suposava que el raspall, perquè en certa manera es podia escombrar sense el mànec, només agafant el raspall, però que amb el mànec i prou no podies escombrar, ella es va llançar sobre meu, em va fer caure de la cadira i em va cridar alguna cosa com ara això a l'orella: “Exacte, i això perquè tu la vols per escombrar, oi, l'escombra? És per això, oi, que la vols?” Etcètera. I qui si l'escombra la volguessin per rebentar finestres, aleshores seria el mànec, el que seria l'essència fonamental de l'escombra, i tot seguit ho va il·lustrar amb la finestra de la cuina, amb un terrabastall que va fer venir tots els criats; però si l'escombra la volíem per, posem per cas, escombrar els vidres esmicolats, escombra, escombra, aleshores l'essència era el raspall. Ah no? I ara què fa, si no? Ho fa amb un llapis? Tant és. El significat com a tret fonamental. La fonamentalitat com a ús. El significat com a ús.\ncartoteca: david foster wallace, joseph beuys, llibres\nEL TEMPLE DE POMONA\nKarl Friedrich Schinkel, a la mort de Friedrich Gilly, va deixar la Bauakademie per així poder completar els projectes inacabats del seu mestre. Durant aquest període, el jove Schinkel, amb només dinou anys, va rebre el seu primer encàrrec. Es tracta de l'encara avui gairebé desconegut Temple de Pomona, a Potsdam. Un pavelló als jardins del Pfingstberg, llavors Judenberg, propietat de l'esposa del cartògraf i conseller àulic Carl Ludwig von Oesfeld.\nAl segle XVIII, era un terreny plantat de vinyes que, posteriorment, es va transformar en jardí. De fet, en aquell indret ja hi havia hagut una petita construcció, destinada al lleure, amb el mateix nom. En honor a la deessa romana, sense equivalent grec ni festa al calendari, Pomona: patrona pomorum, senyora dels fruits. Però no només dels fruits sinó, per extensió, dels arbres fruiters i dels hortus, durant el seu cultiu i la seva floració.\nSchinkel, però, va ubicar el seu petit temple en un lloc més elevat que l'anterior. Per poder gaudir d'una magnífica vista panoràmica, va convertir la coberta en un terrat, accessible des d'una escala posterior. En cert sentit, es podria dir que aquesta primera obra, un simple pròstil amb les seves quatre columnes d'estil jònic, prefigura elements que retrobem en altres projectes, posteriors al seu viatge a Itàlia. Com, per exemple, el Mausoleu per la Reina Lluïsa, a Charlottenburg, la Neue Wache, a Unter den Linden.\nAnys més tard, entre el 1847 i el 1863, el paisatgista Peter Joseph Lenné va rebre l'encàrrec de Frederic Guillem IV de Prússia per projectar un Belvedere al mateix indret, que actualment forma part del Neuer Garten. Lenné va decidir conservar-lo i incorporar-lo al seu jardí. Però allò que no va poder evitar és que, després del 1945, el templet acabés abandonat i convertit, paradoxalment, en una autèntica ruïna romàntica. Finalment s'ha acabat reconstruint, amb un criteri estètic força discutible.\ncartoteca: arquitectura, k.f. schinkel, mitologies, p.j. lenné, paisatge, potsdam\nNOTES BERLINESES (XLV)\n"El pla consisteix en un túnel, o potser hauries d'anar directe al desert, alliberar el camell del zoo, deslligar-lo, ensellar-lo, muntar-lo a través de Brandenburg. Podries dependre del camell."\n"Ha de ser una 'desharmonia'. Alguna cosa s'està filtrant per tota la ciutat, tothom està segur que ha llegit o ha escoltat 'desharmonia', fins i tot alguns hi han pensat, però públicament no és un lloc per ser trobat. Encara es planten més arbres, tots sobre la sorra, els arbres de l'experiència del desert."\n"Berlín ha estat arreglada. (...) La sorra està per tot arreu ara - en les sabates, en el carbó. (...) A sota, un pub resta obert a Alt-Moabit, però ningú entén com pot ser possible. Després de tot, la ciutat ha estat arreglada. El propietari aboca aiguardent doble, llavors s'autoconvida a una ronda, el seu pub era el millor, el més antic, sempre ple de gent. Però aquestes persones ja no són a Berlín. (...) Ningú vol parlar-ne més, només parlen per dir alguna cosa, qualsevol cosa, i en qualsevol cas tot es queda a les comissures dels llavis i enllà, tot doble."\n"A la nit tot Berlín és un lloc per a la facturació i l'intercanvi. Tot es barreja en la confusió, llavors algunes persones s’aparten. L‘espionatge té una vida fàcil, cada caiguda és transparent. Tothom està decidit a desfer-se del seu propi secret, a lliurar la seva informació, a confessar durant l'interrogatori. Tothom té els altres rere el clatell, i en la penombra no es pot comprovar la factura imposada. A fora torna a ser de dia, fa massa claror."\nINGEBORG BACHMANN 'Ein Ort für Zufälle' (1964)\ncartoteca: berlin, heterotopies, ingeborg bachmann, notes berlineses\nFragment de 'Moo Pak' de Gabriel Josipovici:\n"A desgrat d'elles mateixes, va dir, les ciutats són una cosa molt notable. Com que no estan i no podran estar mai del tot planificades, cadascuna d'elles ha conservat una vida pròpia. Fem tot el que podem per destruir-les, per controlar-les, va dir, però només aconseguim transformar-les. Només els escriptors poden fer justícia a les ciutats, va dir, els pintors i els compositors estan indefensos davant seu. Només els escriptors en poden copsar la diversitat, les múltiples capes de temps i d'història que determinen la composició de cadascuna d'elles. Els pintors estan obligats a concentrar-se en un moment concret, va dir, i n'hi ha que ho han fet de forma brillant, com ara Dix i Grosz, Hogarth i Richard Hamilton. Però els escriptors poden transmetre una noció del creixement i la decadència, de la varietat i la imprevisibilitat de les ciutats, poden expressar la sensació que tenim quan hi transitem que les ciutats s'escapoliran sempre de qualsevol intent de domesticar-les i donar-los un sentit."\ncartoteca: ciutat, gabriel josipovici, llibres, richard hamilton\n"TINY DESK CONCERT"\nEls "Tiny Desk Concerts" no són sinó breus concerts, en petit format, que tenen lloc en el despatx de Bob Boilen, conductor del programa de ràdio "All Songs Considered" que emet l'emissora online NPR Music. El nom també és un homenatge a Tiny Desk Unit, grup de la New Wave on el mateix Boilen tocava el sintetitzador. En aquest reduït espai hi han passat un munt de músics tan diversos com la Sharon Van Etten, els tuaregs Tinariwen... o en Jens Lekman.\nEl suec hi va actuar un 7 de novembre de 2011, acompanyat d'Addison Rogers a la percussió i fent de segona veu, interpretant una meravellosa i fins llavors encara inèdita "I Want A Pair Of Cowboy Boots", "The End Of The World Is Bigger Than Love" i "Waiting For Kirsten", una cançó on relata els seus intents hilarants per trobar-se amb l'actriu Kirsten Dunst.\ncartoteca: concerts, jens lekman, músiques, singalongs\nPENSAMENTS HERMÈTICS (LIV)\nCéret consacre ses rues à la gloire du platane.\nJulien Gracq 'Lettrines' (1967)\ncartoteca: ceret, chaïm soutine, julien gracq, pensaments hermètics\nARQUITECTURES COMPARADES (III)\nAfirmar que el declivi de la monumentalitat coincideix amb l’auge de la modernitat no és pas cap originalitat. Segons Charles Jencks, l’aparició d’aquest nou gènere, que ell mateix va batejar com l'edifici icònic, ha acabat substituint definitivament el monument urbà. Quan la gent deixa de creure en Déu, no creu en res. Creuen en qualsevol cosa. Per banal que sigui. Així doncs, si, en principi, qualsevol cosa pot ser una obra d’art, qualsevol cosa també podria ser una icona. Però no és així. Un edifici si vol ser icònic ha de tenir una imatge provocativa que generi polèmica. Que parlin de tu encara que sigui per criticar-te. En el fons, l’edifici icònic és la simple aplicació de la doctrina shock and awe i del factor wow effect, tal com l’alcalde Bloomberg, fa uns anys, reclamava en els nous edificis singulars de la ciutat de Nova York. Tot i que Deyan Sudjic argumenti que l’edifici icònic és una moda passatgera i que acabarà desapareixent, Jencks afirma que l’edific icònic és aquí per quedar-se.\nJean Nouvel 'Torre Agbar, Barcelona' (1999-2005)\nExpliquen que Agbar, després de descartar l’arquitecte italià Renzo Piano, va escollir Jean Nouvel com l’arquitecte encarregat de projectar la nova seu de la companyia. En una primera reunió amb el client, l’arquitecte francès presentà tres propostes de torre. En un moment de la presentació, Nouvel es va treure un cigar Montecristo, el mateix que fumava Mies, de l’americana i, tot col·locant-lo de cap per avall, digué: “però la meva preferida és aquesta”. Descontextualitzant, sense cap mena de vergonya, tant ‘La trahison des images’ de René Magritte com la proposta dadaista d’Adolf Loos pel concurs del Chicago Tribune de 1922. A continuació afegí que “em sembla que evoca les torres del temple de la Sagrada Família de Gaudí, també les moles pètries de Montserrat”. I acabà profetitzant que “estic convençut que pot convertir-se en una icona ciutadana”.\nNorman Foster 'Swiss Re HQ, London' (1997-2004)\nDos anys abans, Norman Foster havia rebut un encàrrec similar de Swiss Re. La companyia asseguradora volia construir una seva nova seu sobre les ruïnes de l’Old Baltic Exchange. Un edifici destruït, per una bomba de l’IRA, el 10 d'abril de 1992, al cor de la City londinenca. Per justificar la seva forma, absolutament banal, Lord Foster es veié obligat a reunir un bon munt d’excuses. A pesar de tot, el rendiment energètic de l’edifici, se suposa que consumeix un 50% menys en comparació a altres edificis similars, s’acaba convertint en el seu principal, si no únic, argument. Tot i això, Madelon Vriesendrop, jugant amb possibles analogies, va acabar transvestint-lo en un míssil, en un pintallavis, en una matrioixca o en un cogombre. I així és com finalment se’l coneix avui dia: The Gherkin.\nIvan Leonidov 'Institut des Statistiques, Moscou' (1929-1930)\nFa uns anys, tot passejant per un dels passadissos perduts del Pompidou, vaig descobrir un projecte d'Ivan Leonidov que no he vist mai publicat a enlloc. Tanta polèmica, per si l’un havia copiat l’altre, i resulta que tots dos havien plagiat un projecte, encara avui inèdit, amb més de mig segle d'existència. Una mena d’edifici-manifest insòlit pel qual la ciutat no sembla ser res més que un teló de fons. La forma, en aquest cas, s’explica com a contenidora de noves funcions. Un objecte al servei del llavors nou home socialista. El cas és que si s'afirma que aquesta tipologia no és una torre potser és perquè un, íntimament, pensa que es tracta, paradoxalment, d’una icona socialista. Però, observant-ho des d'una perspectiva històrica, tampoc seria tan estranya aquesta revelació del Leonidovisme* com a precursor d’aquest nou gènere arquitectònic que és l’edifici icònic.\n[*] En un informe de purga estalinista del 1930, sobre la tendència petitburgesa en l'arquitectura soviètica, es qualifica el Leonidovisme (terme que fa referència a l'obra de Leonidov i els seus deixebles) de pur grafisme estetitzant, d'insuficiència tècnica i professional, de contrari al materialisme dialèctic i, com no, de cosmopolita.\ncartoteca: arquitectura, arquitectures comparades, barcelona, charles jencks, deyan sudjic, ivan leonidov, jean nouvel, london, madelon vriesendorp, moscou, norman foster\nSeqüència d'irradiacions solars, en un dia d'agost tramuntanal, al Port de la Selva.\nDe fons "Guiding Star" dels escocesos Teenage Fanclub.\ncartoteca: el port de la selva, hertzianes, seqüències, teenage fanclub


Debat d'investidura: Sánchez defensa el diàleg a Catalunya i aposta per superar «la deriva judicial»\n20 setembre 2021 16:10\nPedro Sánchez durant la seva intervenció en el debat d'investidura.\nEl president del Govern en funcions i candidat a revalidar el càrrec, Pedro Sánchez, ha assegurat avui en l'inici del debat d'investidura en el Parlament espanyol que per resoldre el «conflicte català» la Llei «per si sola no basta» i ha defensat el diàleg per «superar la deriva judicial».\nPedro Sánchez ha culpat al Govern anterior de la crisi a Catalunya assegurant que es tracta d'una «crisi heretada», però que assumeix amb «lleialtat institucional» per a retornar-la a la política «deixant enrere la judicialització que tant de dolor ha causat a la societat catalana».\nEl candidat socialista ha defensat que a l'Estat espanyol «no existeix un únic mode de viure la identitat nacional», però creu necessari compatibilitzar els sentiments diversos sota unes mateixes regles de respecte.\nDurant la seva intervenció en el debat, Sánchez també ha assegurat que defensarà l'economia social de mercat, «tal com estipula la Constitució», però ha advertit que no creu en una societat de mercat i ha demanat, en referència a la dreta, un «patriotisme social».\n«No es poden lliurar al mercat béns com la sanitat, com l'educació, com la seguretat o com el futur i la vida, en definitiva, de les persones», ha recalcat en defensar que entre els impulsos de la naturalesa humana hi ha «la generositat, la solidaritat i l'empatia, a més de la persecució de l'interès personal».\nAixí, ha destacat que la coalició progressista de Govern que vol liderar es defineix per la defensa dels serveis públics, i recull el valor de la justícia social per retallar les «desigualtats punyents» que sofreix «bona part de la societat».\nEn aquest sentit, ha recordat els 12 milions de persones que estan en risc d'exclusió social, la precarietat i pobresa de molts treballadors, especialment joves i dones, la pobresa infantil, la baixa natalitat i les dificultats d'emancipació dels joves i la necessitat d'una redistribució de la riquesa.\nSánchez, durant el seu discurs, també ha parlat, entre altres temes, de les accions que el seu Executiu durà a terme en matèria de Memòria Històrica, en la lluita contra la violència masclista, així com les accions encaminades a pal·liar els efectes del canvi climàtic.\nEs com si tens una botiga, t'entra un/a comprador/a i et demana un article que val 100 €, i te'n ofereix 15, i ho prèns o ho deixes. Aquest és el seu diàleg.


Home Política El líder de VOX a Barcelona treu pit de que "mi abuelo se libró de ser asesinado por Companys"\nEl líder de Vox a Catalunya aprofita una entrevista a Libertad Digital per insultar la memòria de Companys\n16 de novembre de 2020 (12:40 CET)\nJoan Garriga és el president de Vox a Barcelona, no a Catalunya. Hem de recordar que el partit que lidera Santiago Abascal és contrari a l'estat de les autonomies perquè considera que representa una despesa innecessària i perquè vol tornar a allò de la 'España Una Grande y Libre'.\nÉs cosi d'Ignacio Garriga i ha concedit una entrevista a Libertad Digital. Garriga explica que l'objectiu del partit ultra, que es presentarà a les eleccions al Parlament, és combatre l'independentisme i el "consenso progre".\nDavant l'altaveu de Libertad Digital, Garriga explica una anècdota de fa anys. Segons ell, el seu avi es va salvar "milagrosamante" del líder d'ERC dels anys 30, Luis Companys, "golpista al que se le atribuyen miles de asesinatos".\nVox té dos diputats al Congreso de los Diputados, per la demarcació de Barcelona, els mateixos que el Partido Popular de Cayetana Álvarez de Toledo. Amb aquests resultats, tot fa pensar que tingui representació al Parlament.\nURGENT: Detingut un famosíssim ballarí espanyol per tràfic de drogues i organització criminal\nATENCIÓ: El Govern avisa que si es passa d'aquesta xifra ens quedarem a la mateixa fase\nJa preparen l'afinador: Ciudadanos truca al Primo de Zumosol de la Fiscalía per aportar presumpta informació contra Laura Borràs\nLa crida desesperada de Jaume Padrós davant la imminència de la tercera onada


“El que ha Estònia li ha costat 30 anys no ens en podria costar 4”\n“El que a Estònia li ha costat 30 anys no ens en podria costar 4”\nL’antic territori soviètic és l’exemple a seguir per culminar un projecte de digitalització que ha de servir per transformar també l’economia.\nCèsar Marquina apunta que a les PIMES se'ls vol facilitar les eines per emprendre la digitalització.\nActualitzada 19/07/2021 a les 06:41\nLidera el pla de transformació digital des d’una secretaria d’Estat que ha guanyat pes en la darrera remodelació ministerial. El projecte implica una inversió de 20,6 milions d’euros fins a l’any 2024.\nOn hauria d’estar situada Andorra el 2024?\nEl que es preveu és haver complert la gran majoria si no totes les iniciatives identificades, les 131, i, per tant, haver incidit en molts àmbits però essencialment el que hauria de ser molt visible el 2024 és l’existència d’unes infraestructures transversals que són els ciments que han de sustentar l’edifici digital que hauria de ser Andorra en el futur. No estarem el 2024 ni molt menys amb una situació de digitalització absoluta o similar al que és Estònia avui en dia perquè el que a ells els va costar trenta anys no ens podria costar a nosaltres quatre però amb col·laboracions que hem estat fent amb ells el que sí que tenim és l’aval de que estem en una bona via i que evita alguns dels errors que ells havien comès.\nLa situació actual s’ha mesurat amb un índex, el DESI, que situa Andorra en el lloc 25 d’Europa. Quina escalada s’hauria de fer?\nL’índex DESI mesura el grau de digitalització en molts àmbits, des del punt de vista de connectivitat, en aquest estem molt bé, però l’acompanyen desenes d’altres indicadors i l’hem utilitzat com a valor de referència intentant que acabat el pla ens puguem situar en un lloc mitjà de la taula, entre els 5 i 10 primers seria molt desitjable.\nL’empresa també té dèficits en l’àmbit digital i han anunciat un pla de suport a les PIMES. En què consistirà? Capacitació, subvencions?\nEncara s’està madurant però va més en la línia de posar a disposició de les empreses capacitats d’anàlisi, auditories, revisions, plans estratègics, que posaria l’administració i no entro si seria a través d’una subvenció, d’un ajut, d’un crèdit tou, són mecanismes que encara no estan tancats. Això permetria a les empreses analitzar-se i establir una mena de pla d’acció de digitalització. Andorra, per la seva idiosincràsia, té un teixit empresarial orientat molt al sector turístic que està més lluny d’altres sectors molt més tecnològics. Tot i així la crisi sanitària ha impulsat i ha fet que molts d’aquests sectors es digitalitzessin a la seva manera: gimnasos per poder reservar sales i hores i la pròpia venda online de quasi diria qualsevol producte.\nAl setembre neix l’agència de ciberseguretat. Com serà aquesta arrencada si la llei encara no estarà aprovada?\nEs crearà per decret del Govern. Crear-la és bàsicament donar-li entitat però s’ha de desenvolupar el projecte, en aquest temps no hi haurà una empara legal perquè pugui actuar però al principi no es tracta d’anar a actuar, d’anar a supervisar quin és el grau de compliment normatiu sobre els esquemes nacionals de ciberseguretat de les empreses andorranes, no té sentit. El que li donaria aquesta empara legal a poder revisar, fer accions més concretes amb les empreses andorranes vindrà donat per la llei que es preveu que pugui entrar a tràmit l’últim trimestre de l’any.\nComençarà amb personal adscrit?\nInicialment es basarà en una persona que lideri el projecte i que l’implanti i a priori no s’hi preveuen incorporacions de persones perquè el que intenta aquest òrgan és treballar molt amb les empreses del país, intentar estirar les capacitats de les empreses tecnològiques per poder proveir de serveis a l’agència.\nAndorra Telecom ha posat 4,5 milions al servei d’aquest pla. La companyia seguirà aportant inversió?\nVa ser una aposta d’Andorra Telecom per catalitzar aquet projecte entenent que ha de tenir un rol predominant en aquesta transformació digital. En el futur si vindran d’Andorra Telecom o directament dels pressupostos de l’Estat no ho puc dir ara, no em toca a mi aquesta decisió, hi ha un consell d’administració i una junta general d’Andorra Telecom i també molta part ve del propi departament de sistemes d’informació del Govern\nEstònia és el model on es miren. Què Andorra incorpori la residència electrònica és un estadi superior a tot aquest pla de transformació?\nUna e-residència no és més que algú des de fora d’Andorra pogues fer el 99% dels tràmits de gestió d’una empresa. Per arribar fins aquí hem de ser capaços de donar aquests serveis digitals, per tant és un estadi superior. Primer hem de començar per fer els deures interns i quan ja tot és accessible via internet, via canals digitals, és molt més fàcil anar a buscar que tercers vinguin a instal·lar-se aquí i que ho puguin fer fàcilment des d’allà on estiguin sense desplaçar-se a Andorra. És el paradigma de la digitalització: obrir una empresa en un altre país havent vingut només una vegada per obtenir la identitat .\nEl vot electrònic podria ser una realitat en el marc d’aquesta transformació?\nCalen unes bases per poder garantir el bon funcionament i que aquest vot electrònic tingui les màximes garanties perquè sigui vàlid i indiscutible. Si es podrà fer el 2023 o 2024 crec que depèn de molts altres aspectes, no només tecnològics, i evidentment arribat el moment si es considera oportú desenvolupar aquest projecte segurament es pugui fer. Però a dia d’avui no és una de les iniciatives identificades.\nToni va dir..Pero a Estonia no hi ha andorrans, per aixo ho han pogut fer!!\nNo hi ha Andorrans, ni Marquines!\nL'agencia de ciberseguretat serà un niu d'enxufats amb sous astronomics q no valdrà per a res. S'hauria d'externalitzar aquest servei\nA veure si espavileu i com a mínim feu que funcioni lo poc q esteu venent com q ja funciona... no es pot fer online ni la reserva de nom ni la inversio extrangera\nQui nivell teniu alguns... Ja no sabría definir en quina lliga jugueu...\nJajajajaja m'has alegrat el matí, quina raó.\nEl que no entenc com pot ser que el vot digital no s'implanti quan hi ha una de les empreses principals del sector ubicada a Barcelona, Scytl.\ni com encaixa el model de separació de la nova empresa que aquesta creant Andorra Telecom a on externalitzarà serveis de seguretat i automatització RPa?\n#2 Javier Vidal\nPotser un primer pas seria que Andorra Telecom baixes els preus del roamming i els turistes puguin visitar andorra amb el mobil encès!!\nPero a Estonia no hi ha andorrans, per aixo ho han pogut fer!!


Àgora 2022 proposa dialogar sobre temes candents per promoure transformacions en el món educatiu - Regió7\nÒscar Andreu i Carme Junyent estrenaran el cicle de diàlegs educatius a partir del gener de 2022\nManresa | 08·10·21 | 17:56 | Actualitzat a les 17:57\nCarme Junyent serà una de les veus que estrenarà el cicle ANIOL RESCLOSA\nLa Fundació Universitària del Bages – UManresa ja té pràcticament tancat el programa d’activitats “Mestres que (es) transformen” adreçada a fomentar la reflexió i el debat entre la comunitat educativa de la ciutat per activar accions de canvi i millora als centres educatius. En aquests moments, ja hi ha tancats un total de dotze diàlegs educatius. El primer se celebrarà el 28 de gener i tractarà sobre llengua, societat i escola. Hi participaran Òscar Andreu, guionista, presentador i director de programes de ràdio i televisió, i Carme Junyent, professora de lingüística, especialitzada en llengües amenaçades, antropologia lingüística i llengües de la immigració a Catalunya.\nEl programa Àgora 2022, un encàrrec de l’Ajuntament de Manresa a la FUB-UManresa en el marc del programa Manresa 2022, es troba en un estadi molt avançat de concreció però encara està obert per incorporar-hi noves propostes dels centres educatius de la ciutat. De fet, durant aquest darrer trimestre de l’any, s’estan duent a terme diferents trobades amb professorat d’escoles i instituts per animar-los a participar tant als diàlegs com als grups de treball i a proposar-ne de nous sobre temes que els interessen i que no hagin estat contemplats en el programa inicial. Totes les activitats estaran obertes a persones interessades en el món de l’educació i en el cas dels docents, la participació i assistència als diàlegs i grups de treball seran reconegudes com activitats de formació contínua.\nDotze diàlegs amb ponents molt plurals\nEls temes que abordaran els diàlegs educatius de l’Àgora 2022, a partir del febrer fins al juliol de 2022, seran el Lideratge escolar, amb Xavier López, director de l’Escola Octavio Paz, i Coral Regí, biòloga i directora de l’Escola Virolai; Escola i religions, amb Clara Fons, sociòloga i escriptora, i Agustí Lleyda, mestre jubilat; l’Ofici de mestre, amb Jaume Cela, mestre, escriptor i pedagog, i Juli Palou, doctor en filosofia i ciències de l'educació; l’Educació 360, més enllà de l’escola, amb Fathia Benhammou, mestra especialitzada en educació infantil, i Montserrat Pedreira, directora dels estudis de grau d’educació infantil de la Facultat de Ciències Socials de Manresa de la UVic-UCC; Eines digitals, ús i addiccions, amb Dominica Diez, psicòloga clínica, experta en joc psicològic i addiccions, i Rosa Vila, mestra i bibliotecària; Escola i filosofia, amb Irene de Puig, directora Grup d'Innovació i Recerca per a l'Ensenyament de la Filosofia, i Francesc Torralba, filòsof i teòleg; La bellesa de la vida, amb Eva Bach, mestra i experta en desenvolupament personal, intel·ligència emocional i comunicació, i Joan Soler, president del Consell Regulador de la DO Pla de Bages; Escola i cultura, amb Gemma Carbó, gestora cultural, i Marta Esteve, directora de la Fundació Carulla; Escola i societat, amb Salvador Cardús, sociòleg i expert en sociologia de l’educació i de les identitats nacionals, i Marina Subirats, sociòloga, experta en sociologia de l’educació i en la sociologia de la dona; Escola i transformació comunitària, amb Melina Furman, biòloga i consultora d’Educació d’UNICEF Argentina, i Pepe Menéndez, professor i expert en lideratge, innovació educativa i gestió del canvi; i, finalment, Innovació per a la transformació, amb Kaleb Rashad, llicenciat en Desenvolupament Humà i doctor en Lideratge Educatiu, i Eduard Vallory, impulsor de l'aliança Escola Nova 21 per un sistema educatiu avançat.\nGrups de treball i accions transformadores als centres\nD’altra banda, també s’ha fet una primera proposta de sis grups de treball: La ciència des de la coparticipació i la comunitat, Territoris híbrids/Espais fronterers, Transformant espais educatius amb perspectiva de gènere, Drogues i consum de substàncies durant l’adolescència, Transformació de la ciutat i Les relacions interpersonals. Tots aquests grups es posaran en marxa a partir del gener, excepte el primer que ja ha iniciat la seva activitat. Les inscripcions tant als diàlegs educatius com als grups de treball ja estan obertes, al web umanresa.cat.\nÀgora 2022 es planteja com una iniciativa transformadora del món educatiu de la ciutat. Per això, com a derivada dels diàlegs i dels grups de treball, es fomentarà el sorgiment de projectes de canvi a escoles i instituts que, a més, hauran de ser compartits entre més d’un centre. Aquests comptaran amb experts que acompanyaran aquests processos durant el curs 2022-2023. En paral·lel, es visibilitzaran les iniciatives transformadores que ja estan aplicant actualment alguns centres educatius per tal que serveixin d’estímul per a altres.\nUn curs per posar l’educació en el punt de mira\nEl programa de l’Àgora 2022 coincideix en el temps amb una aposta decidida de la Fundació Universitària del Bages, com a campus Manresa de la UVic-UCC, per ampliar i reforçar tota la seva activitat en l’àmbit educatiu, ja sigui consolidant els seus estudis de grau, postgrau i formació professional superior, ja sigui en la recerca que es duu a terme sobretot en l’àmbit de l’educació científica a les primeres edats o serveis com ara el laboratori de ciència per a infants de 0 a 6 anys, Lab 0_6, o la llar d’infants que es posarà en marxa a partir del proper curs. Tota aquesta activitat es concentrarà en un nou edifici FUB4-Educació, la primera pedra del qual es va posar el passat 17 de setembre.\nManresa 2022 és el programa sota el qual s’aixopluga l’Àgora 2020. Es tracta d’una aposta estratègica de la ciutat, transversal i participativa per celebrar els 500 anys de l'arribada de Sant Ignasi de Loiola a Manresa, de camí en el seu pelegrinatge cap a Jerusalem. El Sant va estar-se prop d'un any a la ciutat i va ser durant aquesta estada que va escriure els Exercicis Espirituals. Durant aquest període també va tenir una experiència reveladora, que va marcar la seva vida i el va dur a fundar la Companyia de Jesús.\nCuida't: Què fer si ens fan mal els talons?\nCarles Arnau Ortigosa, podòleg n. col. 1663


ENLLAÇATS NO ACATEM: França prepara la tisora per a l'ensenyament en català Google+ Google+\nFrança prepara la tisora per a l'ensenyament en català\nFont: França prepara la tisora per a l'ensenyament en català\nUna reforma de la Llei d'Educació Nacional pot posar en perill la ja minsa presència de l'ensenyament en català a les aules nord-catalanes, que segons el recompte de l'APLEC, només arriba a uns 1.800 alumnes\nEl govern de l'Estat francès prepara una reforma de la Llei d'Educació Nacional que pretén reduir entre un 25% i un 50% les hores de dedicades a l'ensenyament del català i d'altres llengües dites "regionals" a la xarxa d'escoles franceses. Així ho ha alertatl'APLEC, l'Associació per l'ensenyament del català a la Catalunya Nord, que fa anys que treballa per garantir que totes les famílies nord-catalanes puguin escolaritzar els seus fills en llengua catalana si així ho desitgen. La llei encara vigent, coneguda com a Llei Peillon, del 2013, estableix que "l'ensenyament de les llengües regionals s'ha de promoure".\nÉs per això que APLEC exigeix que amb aquesta reforma, que podria entrar en vigor aquest 2016, es garanteixi el "perllongament de l'ensenyament en català des de la primària fins a la secundària i la universitat". L'associació considera "inacceptable que el català pugui recular o sigui amenaçat, precisament quan el seu aprenentatge representa un avantatge per als joves i per al desenvolupament de Catalunya Nord".\nCoincidint amb aquesta reivindicació, l'APLEC ha fet públic el mapa de l'ensenyament del català a Catalunya Nord, una radiografia precisa de l'oferta educativa en la nostra llengua, el model bilingüe i també l'escola exclusivament en francès. Així, es comptabilitzen 109 escoles primàries,15 col•legis i 8 liceus -ensenyament secundari- que ensenyen en català, a les quals cal sumar-hi les 7 bressoles -llar d'infants-, mentre quel'ensenyament bilingüe s'ofereix en 49 escoles, 13 col•legis i 3 liceus, que sumen gairebé 1.800 alumnes. En l'àmbit universitari, l'APLEC destaca que la Universitat de Perpinyà ensenya el català en el marc de l'Institut Franco-Català Transfronterer (IFCT), amb certificats de llengua catalana, llicenciatura d'Estudis Catalans, màsters i doctorat.\nUna dada que també es remarca és que el 40% de les famílies nord-catalanes demanen escolaritzar els seus fills en la línia bilingüe, segons dades de l'Associació per a l'Ensenyament del Català. L'entitat ha fer arribar aquest mapa educatiu al ministeri d'Educació amb la intenció que serveixi de base per "consolidar, desenvolupar i estendre l'oferta responent a la demanda de les famílies, que encara no queda coberta a hores d'ara".\nLa difusió del mapa de l'ensenyament del català s'emmarca en el reglament que preveu la informació de les famílies, que estableixen "la continuïtat pedagògica dels itineraris, l'impuls d'una política lingüística coherent i la posada en marxa d'un pla plurianual de desenvolupament", segons els propis termes de la circular ministerial del 20 d'octubre 2015 sobre el Mapa de les llengües vives.


Blog de lengua: Guanyadors de la província de Tarragona al Concurs Escolar de la Once\nEl grup format pels alumnes Andrea Viedma, Marc Seco i Marina Galán, sota la coordinació de la professora Cristina Fernández, ha estat el guanyador de la fase provincial de Tarragona, a la categoría C de primer i segon d’ESO, de la 29 edició del Concurs Escolar de la Once i la seva Fundació.\nL’Institut Ramon de la Torre va presentar diferents vídeos al Concurs ja que és una activitat motivadora i educativa pels alumnes. L’alumnat, en equips d’entre tres i cinc membres, havien de gravar un vídeo de no més d’un minut que mostrés algun aspecte on encara és possible millorar l’accessibilitat e integració per a les persones amb discapacitat.\nSota el lema La cápsula del tiempo: la aventura de construir el futuro, els participants es van haver de convertir en actors i directors de cinema per imaginar com volen que sigui la societat del futur en relació amb la discapacitat i la igualtat d’oportunitats.\nEn aquesta edició han participat 133 treballs a Tarragona, realitzats per 501 alumnes de 41 centres educatius, sota la coordinació de 47 professors. A Catalunya han participat 763 treballs, realitzats per 2722 alumnes de 193 centres educatius, sota la coordinació de 217 professionals de l’educació.\nL’Institut Ramon de la Torre, com a guanyador de la fase de la província de Tarragona, passa a la fase autonòmica. El lliurament dels premis autonòmics tindrà lloc el 23 de maig a Barcelona i l’entrega dels premis estatals es farà el 2 de juny a Madrid.\nEsperem que tinguin tanta sort en la fase autonòmica i estatal com fins ara.\nposted by Cristina Fernández at 6:18 p. m.\nGuanyadora del Concurs Interescolar de Dibuix Tint...\nALUMNAT SELECCIONAT “CONCURS DE REDACCIÓ”\nPremio "Picasso en letra"\nProfesora de nuestra alma


Els misteris del Camí de Sant Jaume\nActualitzada 26/07/2021 a les 14:02\nAmb calçat còmode i lleugers d’equipatge, milers de pelegrins es dirigeixen a Santiago de Compostel·la per celebrar l’Any Sant Jacobeu.\n© Diu la llegenda que quan els endimoniats veien el campanar de Santa Maria de Cervera al fons, començaven a cridar i a gesticular.\n© Església de Santa Maria, on imposaven el Santíssim Misteri als endimoniats per guarir-los i detall de la gàbia on van posar el cap del lladre del Santíssim Misteri.\n© El carreró de les Bruixes, a Cervera, un dels indrets més peculiars del Camí Català. A dalt, detall de la petxina del pelegrí.\n© Tàrrega. La relíquia de les Santes Espines es conserva a l'interior de l'església de la Mare de Déu de l'Alba de la capital de l'Urgell.\n© Al mig del carrer dEl Carme. Es pot trobar un dels hospitals que va tenir la ciutat de Tàrrega el 1320, que es conserva parcialment\n© Tàrrega. L'antic hospital de Sant Antoni de la capital de l'Urgell. Amb un detall dels peus, tan importants per als pelegrins\n© llarga tradició. Tàrrega té una llarga tradició com a lloc de pas del pelegrinatge. Tant és així que aquesta ciutat de l'Urgell disposava de dos hospitals.\n© Anglesola. Llinda amb la inscripció 'Trinitas unus Deus'\n© Butsènit. Ermita de la Mare de Déu de Butsènit, d'on va ser robada la popular "pedreta".\nAmb calçat còmode i lleugers d’equipatge, milers de pelegrins es dirigeixen a Santiago de Compostel·la per celebrar l’Any Sant Jacobeu. D’aquests, uns 15.000 fan ruta pel conegut Camí Català, que comença a la Jonquera i, passant pel monestir de Montserrat, deixa la nostra terra enrere després d’Alcarràs. De motivació no en falta. Alguns hi troben pau interior, altres, força espiritual, i una bona part s’ho pren com un repte.El fet de viure uns dies de manera minimalista i en contacte amb la terra es rep cada cop amb més entusiasme, en especial després d’un any 2020 angoixant. Això no és tot, el camí encara té més atractius: patrimoni, paisatge, gastronomia, amistat i silenci. I, de tant en tant, algun misteri sense resoldre.\nS’ha escrit força sobre com Pelai va trobar, després de rebre un senyal dels estels, on era la tomba de Sant Jaume apòstol. Amb aquest mite va començar la història de l’itinerari més conegut del cristianisme que ha perdurat durant més d’un mil·lenni. En la seva esplendor, entre els segles XII i XIII, monestirs, hospitals i fondes van proliferar per donar servei als caminants. Amb ells, van néixer llegendes que s’han transmès de generació en generació.\nEl tram ponentí del Camí Català, des dels Hostalets fins a Alcarràs, permet fer parada i fonda en poblacions plenes d’història i tradició. A Cervera sentiran a parlar dels endimoniats i les bruixes i, per compensar tanta maldat, el Santíssim Misteri donarà consol als creients.\nA Tàrrega, coneixeran un remei infal·lible per conjurar les tempestes: les Santes Espines. Uns quilòmetres més enllà, en ple Clot de l’Infern, els sorprendran les Santes Virtuts d’Anglesola. Mentrestant, a Butsènit, encara hi ha per resoldre el robatori d’una relíquia curativa.\nEls endimoniats de Cervera i el Santíssim Misteri\nDavant deu testimonis, el 6 de febrer de 1540, mossèn Albesa, rector de la parròquia de Santa Maria de Cervera, va intentar partir un fragment de la Vera Creu amb un ganivet, per donar-ne un bocí al mossèn del Tarròs. Com que no se’n va sortir, va decidir fer-ho amb les mans i amb la força de la fe. Així, finalment, l’estella es va esquerdar i, en fer-ho, va supurar tres gotes de sang fresca.\nEn aquell moment, tot i que no hi havia ni un núvol al cel, un tro aterridor va fer que els cerverins, esverats, sortissin al carrer. Aviat es va escampar la notícia del miracle que es coneix amb el nom del Santíssim Misteri i això va fer que gent de tot arreu acudís a Cervera a cercar remei pels seus mals. I, entre aquests mals, hi havia els que infligia el diable.\nEl fenomen dels endimoniats de Cervera consta profusament documentat: durant segles, els esperitats han acudit al Santíssim Misteri per rebre la imposició de la relíquia. Segons els testimonis que, fa anys, s’hi havien trobat, la majoria procedien de la comarca de la Segarra, de poblacions properes, però també de Fraga i de les comarques de Barcelona.\nSembla que, tan aviat intuïen Cervera al fons, començaven a fer gestos bruscos i a cridar. Solien anar-hi a peu o en carreta, damunt de matalassos i, els més violents, dins de gàbies. Arribats a la plaça Major, els familiars contractaven joves forçuts que empenyien els posseïts cap a dins de l’església de Santa Maria. A l’interior, proferien blasfèmies i intentaven agredir tothom qui s’hi apropava, fins i tot el capellà que els imposava la relíquia al front.\nNo és estrany que el record d’aquest espectacle hagi passat de pares a fills i resti escrit en les cròniques. Diuen que en una de les columnes del temple encara es pot veure la petjada de la sabata d’un endimoniat, que va quedar estampada quan el dimoni li va sortir pel peu en ser expulsat pel ritual.\nPerò el Santíssim Misteri encara té més història. L’any 1619, un jove cerverí, sota les ordres de son pare, va robar el reliquiari amb el lignum crucis. Quan va confessar el seu crim, va ser condemnat a assots i el seu pare a mort, decapitat. El cap de l’home el van penjar en una gàbia de ferro que encara hi és, al costat de la porta principal de l’església.\nAl bell mig de la capital de la Segarra hi ha un carreró cobert en paral·lel al carrer Major que porta el nom de les temudes fetilleres: el carreró de les Bruixes.És un indret, com correspon, fosc, estret i humit que sembla que formava part del call jueu de la ciutat. El lloc és idoni per fer córrer la imaginació: la llegenda diu que s’hi amagaven les nigromàntiques per practicar tota mena de sortilegis i pactes diabòlics.\nEl carreró, del segle XII, és un dels llocs més especials que es poden trobar al llarg del Camí Català: és ple d’ombres i simbologia oculta, fins i tot, si pareu atenció, sentireu com hi ressonen les vostres passes. No en va, l’activitat de les bruixes a Cervera consta documentada al segle XVI: sis dones van ser jutjades pel Consell Municipal, encara que només una d’elles va ser condemnada a mort, el 1617.\nEl seu nom era Magdalena, de Montclar, inculpada per practicar la màgia, tenir tractes impúdics amb el diable i la mort d’infants, entre altres crims. Va ser torturada i penjada pel coll fins a morir.\nLes Santes Espines de Tàrrega i el control del temps\nLa ciutat de Tàrrega té una llarga tradició com a lloc de pas del pelegrinatge. Tant és així que disposava de dos hospitals. El primer era al número 17 del carrer del Carme i el va fer construir la família Ardèvol l’any 1320, al davant del seu palau i església. Actualment encara es pot veure l’edifici, parcialment modificat, on ara hi ha la cristalleria Mateu.\nL’altre hospital, de 1315, pertanyia a l’orde dels Antonians, els canonges hospitalers de Sant Antoni, i era un annex a l’església dedicada a aquest sant protector dels animals. Al segle XV tots dos establiments es van unificar i al segle XIX hi va servir Santa Joaquima de Vedruna i les seves germanes.\nNo és estrany que amb un vincle tan fort amb el romiatge hi hagi, a Tàrrega, una llegenda relacionada de la qual es té constància almenys des del 1551: resulta que un diumenge, quan tothom era a missa major, un pelegrí va entrar a l’església de Santa Maria de l’Alba i va deixar, damunt l’altar, unes espines de la corona de Crist i tot seguit va desaparèixer.\nLa tradició explica que es tractava d’un àngel disfressat de romeu i que va voler premiar la ciutat per l’atenció pietosa que oferia als pobres i als caminants. Aquesta relíquia, que consta de dues espines de 6 i 8 centímetres, té fama de conjurar temporals: quan es preveu que s’aproxima una gran tempesta a la ciutat, un toc especial de les campanes avisa els targarins de l’exhibició de les Santes Espines justament sota la llinda de la porta situada en direcció on s’aproximen els núvols obscurs.\nLes Santes Virtuts d'Anglesola\nA Anglesola tenen una relíquia tan valuosa com desconeguda. Es tracta de les Santes Virtuts, vuit estelles de la Veracreu protegides per un reliquiari romànic gairebé idèntic als que tenen a la catedral de Santiago de Compostel·la i al Museu del Louvre, a París. Tots tres estan manufacturats en el mateix lloc i amb les mateixes eines, amb fusta de Jerusalem i laminats de plata, i daten de la mateixa època, la segona meitat del segle XII.\nEl Llibre de confraries d’Anglesola, del XVIII, relata un prodigi similar al de les Santes Espines de Tàrrega: un àngel disfressat de romeu anomenat Martino de Monte Sancto va caure malalt i el van atendre els pares trinitaris, al convent que encara conserva dempeus algunes restes. Abans de morir, va oferir els fragments miraculosos als frares.\nLa seva existència a la població consta almenys des del 1362, quan els prohoms del poble van pactar amb el mossèn que cada cop que s’apropés una tempesta, pujaria les Santes Virtuts al campanar.\nEl robatori de la "pedreta" de Butsènit\nEncara avui és un misteri sense resoldre on ha anat a parar la “pedreta” de Butsènit, una relíquia de cent cinquanta anys d’antiguitat amb poders curatius per als mals de la vista.\nL’any 2012, la van robar de la sagristia, cosa que va provocar la indignació dels fidels d’aquesta parròquia lleidatana tan vinculada al Camí de Sant Jaume des del segle XII. Hi ha constància de la devoció per la “pedreta” des de fa gairebé dos segles: nombroses persones han viatjat fins a l’ermita de Butsènit des d’indrets llunyans per trobar remei diví a les seves malalties oculars.\nEl ritual consistia a seure el malalt al primer banc de l’església i lligar-li un mocador al coll, per evitar que la “pedreta” caigués a terra. Després, se li introduïa la lentilla de nacre a l’ull, on es mantenia més o menys temps depenent de la gravetat del mal. Quan es desprenia, el prodigi es considerava realitzat.\nEn realitat, tot i el seu nom popular, no és una pedra, sinó que es tracta de l’opercle erosionat d’una espècie de caragol de mar anomenada bolma rugosa, que els pescadors coneixen com “ulls de Santa Llúcia”. Els romans ja utilitzaven els opercles en joieria i se’ls atribueix, en la cultura mediterrània, poders protectors i de curació.\nINVERSIÓ EN PATRIMONI CULTURAL\nFer el camí és una modalitat de turisme respectuós i sostenible que incideix positivament en l’economia dels llocs per on passa. En aquesta línia, la diputació de Lleida i 17 municipis s’han unit per posar en valor el patrimoni cultural del Camí Jacobeu.\nAquesta operació suposarà una inversió de 2.950.632,31 € cofinançada pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER). El projecte preveu intervenir en la conservació del patrimoni d’aquests municipis i definir un Pla conjunt de Foment Territorial del Turisme. Els dos objectius principals són millorar l’experiència turística i realçar els elements patrimonials del Camí de Sant Jaume.\nVAL D'ARAN I ALTA RIBAGORÇA: L'ITINERARI OBLIDAT.\nEl pelegrinatge està d’enhorabona: s’ha recuperat un tram oblidat del Camí de Sant Jaume. Aquest estiu s’ha presentat la ruta jacobea que travessa la Val d’Aran i l’Alta Ribagorça. El traçat, de 246 quilòmetres, disposa de 14 etapes i s’inicia a Sant Bertran de Comenge, a França, i finalitza a Berbegal, Osca, on enllaça amb la continuació del Camí Català.\nAquesta proposta, d’indubtable atractiu paisatgístic i cultural, és una iniciativa promoguda pel Conselh Generau d’Aran, el Consell Comarcal de l’Alta Ribagorça, la diputació d’Osca i la Comunitat de Municipis dels Pirineus Alta Garona. Trobareu més informació al web: https://caminodesantiagoaranpirineos.com/


12. (im)mobilitats i (im)mobilitzacions urbanes, abans, durant, i després de la pandèmia – CoCA\n12. (im)mobilitats i (im)mobilitzacions urbanes, abans, durant, i després de la pandèmia\n“Benvinguts al nostre món”: les mesures d'immobilització durant el covid i el règim de mobilitat a Palestina.\nBuses en llamas: pandemia, (dis)movilidad y utopía moderna en una ciudad rebelde\nEl futur com un fet urbà\nLa COVID19 i la implementació de l’urbanisme tàctic a Barcelona\nLlavors, ara som normals? Discursos de persones diagnosticades d'agorafòbia en context de confinament ciutadà.\nPersones en situació de carrer: circumstàncies i motius de una dura (im)mobilitat urbana\nRestriccions de mobilitat i informalitat durant la pandèmia de la COVID-19. Una reflexió sobre la relació entre alternatives de transport informal i l’acció de l’Estat a partir del cas dels klandos a Ziguinchor (Baixa Casamance, Senegal)\n← 13. Gobernanza comunitaria y socionaturalezas\n11. Patrimoni Cultural Immaterial: de les polítiques patrimonials als usos polítics del patrimoni, una mirada des de l’antropologia →


La Cotorra de la Vall: Us oferim una emissió històrica: la primera de Valldigna Radio\nUs oferim una emissió històrica: la primera de Valldigna Radio\nAhir dia 4 de maig del 2017 va tindre lloc la primera emissió de l'emissora municipal de Tavernes, Valldigna Ràdio, encara que les emissions regulars s'han iniciat aquest matí a les 8.\nPodeu escoltar aquesta fita històrica, la primera emissió, en el muntatge que hem preparat per a vosaltres lectors. I escoltar la primera veu en les ones, la de la locutora Iris Pons, a la qual s'ha unit després la d'Àlex Blasco.\nCal felicitar a l'Ajuntament i a l'equip de govern de Compromís en especial per la tasca duta a cap i fer possible la primera ràdio municipal a Tavernes, una emissora que arriba amb vora 20 anys de retard perquè abans ningun govern va fer efectiva la llicència que li havia concedit la Generalitat a l'Ajuntament.\nI fent un poc d'història recordar també i agrair l'esforç i treball que va dur en la dècada dels anys 1990 l'aleshores regidor d'EU, Vicent Canet, qui va iniciar i presentar el projecte, encara que com hem dit, posteriors governs municipals mai no feren mai efectiva la llicencia concedida per la Generalitat.\nUna cosa.Per favor,a veure si als continguts musicals deixem el "reguetton" de banda i posem música de qualitat,que aquesta nova ràdio aprofite també per a "educar" musicalment a la ciutadania que l'escolta,sempre que siga possible.\nÀnims i endavant amics !!!\n6 de maig 2017, 21:37:00


Propietat industrial per a pimes. Nivell bàsic. ACCIÓ - Agència per la competitivitat de l'empresa Agenda. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\ndijous, 10 d'octubre del 2019\nNo t'ho perdis!ACCIÓ organitza aquesta jornada en el marc d’activitats del projecte Enterprise Europe Network, del qual ACCIÓ forma part i que agrupa més de 600 organismes de suport a l’empresa a 66 països.\nPresentació: Propietat industrial per a pimes\nFormar-te sobre la propietat industrial per tal d'obtenir una visió de la situació de la teva empresa.\nUna empresa que vulgui informar-se de les característiques de la propietat industrial.