Istorija Evropske unije predstavlja vremenski period koji počinje 1952. osnivanjem prve velike evropske nadnacionalne ekonomske zajednice — Evropske zajednice za ugalj i čelik. U Evropi su 1958. osnovane još dve nadnacionalne zajednice — Evropska ekonomska zajednica i Evropska zajednica za atomsku energiju, koje su se 1967. zajedno sa Evropskom zajednicom za ugalj i čelik ujedinile u Evropske zajednice. Godine 1993. Evropska ekonomska zajednica je, postavši jedan od tri stuba Evropske unije, ušla u njen sastav kao Evropska zajednica, a deset godina kasnije, istekom Ugovora iz Pariza, i funkcije Evropske zajednice za ugalj i čelik su postale deo nadležnosti Evropske zajednice, a samim tim i EU. Evropska zajednica za atomsku energiju je nastavila da postoji kao samostalna nadnacionalna organizacija.\nOd svog nastanka, pa do današnjih dana, Evropska unija je rasla i razvijala se. Ono što je počelo kao šestočlana organizacija za slobodnu trgovinu industrijskim sirovinama, razvilo se u jedinstvenu uniju unutar čijih 28 država članica je omogućeno slobodno kretanje ljudi, roba, usluga i kapitala. Većina njenih građana se služi zajedničkom valutom, a članice ostvaruju jako blisku saradnju u pravnim, policijskim, odbrambenim i spoljnopolitičkim pitanjima. Od zajednice koja je izgradila Evropu iz pepela nakon Drugog svetskog rata, prerasla je u uniju sa preko 510 miliona stanovnika, sa najvišim bruto društvenim proizvodom na svetu.\n13 Ugovor iz Mastrihta\n23 Dalji razvoj i delovanje\nIdeja o ujedinjenoj Evropi[uredi]\nIdeja o ujedinjenoj Evropi je jako stara i potiče iz perioda Rimskog carstva. Posle njegovog raspada, bilo je više pokušaja ujedinjenja Evrope na principima nacionalne države (Franačka država, Sveto rimsko carstvo, Poljsko-litvanska unija, Prvo francusko carstvo i Nacistička Nemačka). Međutim, svi ti pokušaji su propali, zato što su bili zasnovani na prinudnom ujedinjenju država, a ne na njihovoj međusobnoj saradnji.\nPo završetku Prvog svetskog rata, rešene da ne dozvole da se užasi rata ikada ponove, mnoge države počinju da razmišljaju o politički ujedinjenoj Evropi. Austrijski grof Rihard Koudenhove-Kalergi (nem. Richard Coudenhove-Kalergi) je 1923. osnovao Panevropski pokret i 1926. je na prvom Panevropskom kongresu održanom u Beču okupio brojne ličnosti iz sveta politike. Između ostalog, tom prilikom je rekao sledeće:\n„ Evropa kao politički koncept ne postoji. Ovaj deo sveta obuhvata narode i države koji se nalaze u haosu, na buretu baruta međunarodnih sukoba, na polju budućih sukoba. Ovo je evropsko pitanje: međusobna mržnja Evropljana koja truje atmosferu. (...) Evropsko pitanje biće rešeno samo putem ujedinjenja evropskih naroda. Najveća prepreka stvaranju Sjedinjenih Evropskih Država su 1.000 godina rivaliteta između dvaju najbrojnijih nacija Evrope — Nemaca i Francuza... ”\nFrancuski premijer Aristid Brijan (franc. Aristide Briand) je na sednici Društva naroda 1929. predložio formiranje federacije evropskih država u cilju ekonomskog napretka i političko-socijalne saradnje. Brojni političari i ekonomisti su dobro prihvatili Brijanov predlog, tako da mu je Društvo naroda dalo zadatak da napiše memorandum sa konkretnim projektom. On je 1930. predstavio dokument koji je nazvao „Memorandum o organizaciji sistema Evropske federalne unije“, ali je tada početak Velike ekonomske krize gurnuo u stranu ideju o ujedinjenoj Evropi. Brijanov sunarodnik, političar Eduar Erio (franc. Edouard Herriot) je 1931. objavio knjigu „Sjedinjene Evropske Države“, kako bi pažnju javnosti ponovo usmerio ka ideji evropskog ujedinjenja. Međutim, njen dalji razvoj potpuno je prekinut usponom nacizma u Nemačkoj koji je doveo do početka Drugog svetskog rata.\nPo završetku Drugog svetskog rata, stvaranje nadnacionalne organizacije bilo je potrebno iz političkih i ekonomskih razloga, pa se sve češće moglo čuti mišljenje da je njeno stvaranje jedini način da se spreče dalji ratovi između evropskih naroda. Privreda „starog kontinenta“ je u ratu pretrpela velike gubitke — proizvodnja je skoro stala i životni standard ljudi je znatno opao. Veliki broj političara je verovao da se privreda može obnoviti samo stvaranjem zajedničkog tržišta, koje bi podstaklo veću konkurenciju, usled čega bi došlo do rasta produktivnosti rada i životnog standarda.\nBritanski premijer Vinston Čerčil je 19. septembra 1946. na Univerzitetu u Cirihu održao govor koji po mnogima predstavlja prvi posleratni korak napravljen ka evropskoj integraciji. On je tom prilikom rekao:\n„ Danas želim da vam govorim o evropskoj tragediji. (...) Postoji jedan lek koji bi mogao, ako bi bio usvojen globalno i spontano od strane velike većine ljudi u mnogim državama, poput čuda da potpuno promeni situaciju i da celu Evropu, ili njen veći deo, učini slobodnom i srećnom kao što je danas Švajcarska. Koji je to pouzdani lek? To je obnova evropske porodice, ili onolikog njenog dela koliki možemo obnoviti, i obezbeđivanje strukture koja bi joj omogućila da živi u miru, sigurnosti i slobodi. Moramo da napravimo neku vrstu Sjedinjenih Evropskih Država. (...) Prvi korak u obnovi evropske porodice mora biti partnerstvo Francuske i Nemačke. ”\nZahvaljujući Čerčilovom govoru, u Hagu je 1948. održana konferencija na kojoj su prisustvovali brojni političari i predstavnici vlada, ali i predstavnici raznih građanskih udruženja. Cilj konferencije bilo je osnivanje Saveta Evrope, a na njenom kraju je donet Statut Saveta Evrope. Statut je 5. maja 1949. u Londonu je potpisalo 10 evropskih zemalja — Belgija, Danska, Francuska, Irska, Italija, Luksemburg, Holandija, Norveška, Švedska i Ujedinjeno Kraljevstvo. Ovim događajem, koji je poznatiji kao Londonski sporazum, osnovan je Savet Evrope. Iako je u samom početku Savet pokušao da utiče na produbljivanje političke saradnje između zemalja članica, njegova osnovna funkcija svodila se na jačanje demokratije i poštovanja ljudskih prava u njima.\nUgovor iz Pariza[uredi]\nPredstavljanje Šumanove deklaracije (1950)\nMnogi Evropljani su smatrali da se zapadnonemačka privreda prebrzo oporavljala od posledica rata i da se na neki način mora kontrolisati. Kako bi ispunio volju naroda, francuski ministar spoljnih poslova Rober Šuman (franc. Robert Schuman) je na osnovu plana svog sunarodnika, ekonomiste Žana Monea (franc. Jean Monnet), predložio ujedinjenje francuske i zapadnonemačke industrije uglja i čelika, i pozvao je i druge zemlje da se pridruže. Šumanova deklaracija (takođe nazivana i Šumanovim planom) je predstavljena 9. maja 1950, i počeli su pregovori o osnivanju Evropske zajednice za ugalj i čelik (EZUČ), koji su uspešno završeni. Na osnovu Šumanove deklaracije izrađen je Pariski ugovor, kako je Ugovor o Evropskoj zajednici za ugalj i čelik nazivan u javnosti. Predstavljen je 18. aprila 1951, i njegovim stupanjem na snagu 24. jula sledeće godine, i to na vremenski period od 50 godina, došlo je do ujedinjenja industrija uglja i čelika šest zapadnoevropskih zemalja — Francuske, Zapadne Nemačke, Italije, Belgije, Holandije i Luksemburga. Sve carine u trgovini gvožđem, ugljem i čelikom su ukinute, uvedena je zajednička tarifa prema zemljama van EZUČ, a počela je da se sprovodi i stroža kontrola proizvodnje i prodaje ovih sirovina. Kao rukovodeće telo EZUČ osnovana je Visoka vlast, za čijeg je prvog predsednika izabran Žan Mone, idejni tvorac EZUČ, a za privremeno sedište je izabran Luksemburg. Zajednička skupština, koja je imala samo savetodavnu ulogu, osnovana je 10. septembra iste godine i za njenog predsednika je izabran belgijski ministar spoljnih poslova Pol Anri Spak (franc. Paul Henri Spaak). Takođe, osnovan je i Savet ministara, čiji je cilj bio zaštita interesa zemalja članica. Sud pravde Evropske unije je četvrta institucija osnovana Pariskim ugovorom, i to sa ciljem da rešava nesporazume koji bi mogli nastati unutar Zajednice.\nEkonomska unija Beneluksa[uredi]\nJoš 1921. Belgija i Luksemburg su se udružili u ekonomsku uniju, a 5. septembra 1944. vlade zemalja Beneluksa u izbeglištvu[a] su donele odluku o osnivanju Carinske unije Beneluksa. Shvativši da su privrede njihovih zemalja premale da bi samostalno mogle da opstanu na svetskom tržištu, vođe zemalja Beneluksa su donele odluku o stvaranju prisnije ekonomske unije i 1958. Carinska unija Beneluksa je zamenjena Ekonomskom unijom Beneluksa. Ova Unija je omogućila potpunu slobodu kretanja ljudi, robe, usluga i kapitala između zemalja Beneluksa, kao i koordinaciju njihovih socijalnih i ekonomskih politika.\nCeremonija potpisivanja Rimskih ugovora (1957)\nPredsednik Zajedničke skupštine EZUČ Pol Anri Spak je 1955. predložio ekonomsku integraciju zapadnoevropskih zemalja, po ugledu na tadašnju Carinsku uniju Beneluksa. Povodom Spakovog predloga u Mesini je 15. juna iste godine počela konferencija zemalja članica Evropske zajednice za ugalj i čelik. Cilj konferencije, kojom je Spak predsedavao, bila je priprema nacrta sporazuma koji bi omogućio nastanak Evropske ekonomske zajednice (EEZ). Nacrt sporazuma je u maju 1956. predstavljen zemljama članicama i posle godinu dana pregovora, u Rimu su 25. marta 1957. potpisani Rimski ugovori. Pošto je prošao potvrđivanje u parlamentima zemalja potpisnica, sporazum je 1. januara 1958. stupio na snagu. Njegovo sprovođenje je omogućilo slobodno kretanje roba, a kretanje ljudi, finansijskih sredstava i usluga je olakšano. Visina trgovinskih carina između zemalja članica je značajno smanjena, monopol je zabranjen i usvojene su određene odredbe vezane za transport, kao i komercijalne privilegije za kolonije zemalja članica. Jedna od odredbi Ugovora onemogućila je jednostrano prekidanje sporazuma, i njegov prekid bi, kao i svaka druga odluka unutar EEZ, mogao biti izdejstvovan jedino većinskim izglasavanjem. Za predsednika komisije Zajednice izabran je zapadnonemački političar Valter Halštajn (nem. Walter Hallstein).\nEvropska zajednica za atomsku energiju (Evroatom) je nastala kao drugi produkt Rimskih ugovora. Njeno osnivanje je izvršeno na insistiranje Francuske, koja je želela da se radi stvaranja jake nuklearne industrije, izvrši integracija nuklearnih potencijala zemalja članica EEZ. Francuski inženjer Luj Arman (franc. Louis Armand) je izabran za njenog prvog predsednika.\nJedinstveno tržište za poljoprivredne proizvode stvoreno je usvajanjem Zajedničke poljoprivredne politike. Takođe, ona je, garantujući cenu poljoprivrednih proizvoda, evropskim seljacima zagarantovala dovoljne prihode. Rimskim ugovorima, osnovana je prva finansijska institucija Evropskih zajednica, koja je javnom i privatnom sektoru unutar njih davala dugoročne zajmove — Evropska investiciona banka.\nU periodu pred usvajanje Rimskih ugovora druge evropske države su pozvane na bližu saradnju koja bi na kraju dovela do njihovog prijema u Zajednicu. Ujedinjeno Kraljevstvo je odbilo ovaj poziv i, plašeći se gubitka kontrole nad sopstvenom politikom, ono je zajedno sa Norveškom, Švedskom, Danskom, Švajcarskom, Austrijom i Portugalom osnovalo organizaciju EFTA — Evropsku asocijaciju za slobodnu trgovinu.\nUgovor o spajanju[uredi]\nUnutar evropskih zajednica postojala je saglasnost oko toga da se ovlašćenja njihovih rukovodećih tela moraju povećati, ali postojalo je i neslaganje oko načina na koji bi to povećanje bilo izvršeno. Naime, Francuska se zalagala za povećanje ovlašćenja Saveta ministara Zajedničke skupštine, dok su druge zemlje članice smatrale da se jačanje rukovodećih tela može izvršiti samo njihovom integracijom u jedno telo sa širokim ovlašćenjima. Posle dužih pregovora koji su trajali od 23. septembra 1963. do 8. aprila 1965. zemlje članice su u Briselu potpisale Ugovor o spajanju, dokument koji je predviđao ujedinjenje[b] tri evropske zajednice, a samim tim i ujedinjenje njihovih rukovodećih tela. Ugovor je stupio na snagu 1. jula 1967, čime su stvorene Evropske zajednice i njena rukovodeća tela — Evropska komisija, Savet ministara i Evropski parlament[c]. Ekonomske odredbe ovog sporazuma su dovele do još veće ekonomske integracije zemalja članica — carina na industrijsku robu između njih je ukinuta i uvedena je zajednička carinska tarifa prema zemljama van Zajednica.\nProširenje Evropske unije (1957—2013)\nEvropska zajednica (EZUČ, EEZ i Euratom)\nProširenje Evropskih zajednica[d] se prvi put zvanično pominje u Rimskim ugovorima, kada je odlučeno da samo evropska država može ući u sastav EEZ i da oko njenog prijema mora postojati konsenzus zemalja članica. Takođe, država i njene institucije se moraju pridržavati demokratskih principa i moraju prihvatiti osnovne ciljeve kojima EEZ teži, kao i sve zakone koje su unutar nje doneti.\nPrvi pokušaj proširenja EEZ dogodio se 1961, kada je Ujedinjeno Kraljevstvo, uvidevši koliki su ekonomski napredak doživele zemlje članice, počelo pregovore o prijemu. Međutim, predsednik Francuske Šarl de Gol je 1963, uloživši veto, blokirao proces pregovora, a kao glavni razlog svog postupka, koji je ponovio 1967. kada je UK ponovo podnelo prijavu, naveo je bliske odnose UK i SAD. Pošto je 1969. De Gol podneo ostavku na mesto predsednika, UK je opet podnelo prijavu za članstvo, a isto su učinile i Irska, Danska i Norveška. UK, Irska i Danska su 1. januara 1973. postale punopravne članice, a građani Norveške su na referendumu odlučili da žele da ostanu van EZ.\nNovi Evropski parlament[uredi]\nPreteča evropskog parlamentarizma, Zajednička skupština Evropske zajednice za ugalj i čelik je Ugovorom o spajanju pretvorena u Evropski parlament. Njegovi članovi su sve do 1979. birani iz redova parlamentaraca država članica EZ, koje su ovaj izbor vršile koristeći različite sisteme — proporcionalni, većinski, ili pak njihovu kombinaciju. Prvi direktni izbori[e] za članove Evropskog parlamenta su održani od 7. do 10. juna 1979. i na njima su po prvi put[f] pravo glasa imali svi punoletni građani Evropskih zajednica. Evropski parlament je posle izbora, koje je obeležila mala izlaznost birača (svega 40%), imao 410 članova i za njegovog predsednika je izabrana francuska političarka i advokat Simon Vel (franc. Simone Veil).\nProširenje ka jugu[uredi]\nIako su već ostvarile određene ekonomske veze sa Evropskim zajednicama, Grčka, Španija i Portugal nisu mogli postati njeni članovi. Razlog za to bili su vojni režimi koji su se nalazili na vlasti u ovim južnoevropskim državama. Tokom 1974. i 1975. dolazi do svrgavanja vojnih režima u Portugalu, odnosno Grčkoj i Španiji, što im omogućava da podnesu prijave za članstvo u EZ. Prijavu prva podnosi Grčka 1975. i pošto je na zahtev Nemačke i Francuske proces prijema ubrzan, 1. januara 1981. ona postaje deseta članica EZ. Grenland, nekadašnja danska kolonija, a tadašnja administrativna jedinica ove severnoevropske države je 1985. zbog neslaganja u ribarskoj politici napustio EZ. Španija i Portugal su prijave za članstvo podnele 1977. i posle dugih i teških pregovora, 12. juna 1985. u Madridu, odnosno Lisabonu potpisani su sporazumi o prijemu. Ove dve pirinejske zemlje su se 1. januara 1986. pridružile EZ, čime je broj njihovih članica porastao na 12.\nSavet Evrope je 1955. zastavu sa 12 zlatnih zvezda, koje su u krugu poređane na plavoj podlozi, izabrao za svoj zvanični simbol. Savet Evrope je 1983. predložio Evropskom parlamentu da pomenutu zastavu usvoji kao svoju zvaničnu i Evropski parlament je to i učinio. Šefovi država i vlade zemalja članica Evropskih zajednica 1985. su prihvatili ovaj simbol i 1. januara 1986. sve institucije EZ su počele da ga koriste.\nJedinstveni evropski akt[uredi]\nPredsednik Evropske komisije, Žak Delor (franc. Jacques Delors) je u junu 1985. godine predstavio dokument koji je predviđao učvršćivanje zajedničkog tržišta unutar Evropskih zajednica. Iste godine, Delorova komisija donela je dokument koji predviđa prve velike dopune i izmene Ugovora o spajanju — Jedinstveni evropski akt (JEA). Najveći broj odredbi ovog dokumenta odnosio se na institucione i ekonomske reforme EZ i pregovori o njegovom konačnom tekstu su ubrzo otpočeli. Po završetku pregovora, u decembru 1985. godine ministri spoljnih poslova 10 zemalja članica EZ usaglasili su se oko sadržaja Jedinstvenog evropskog akta, dok su Danska i Italija morale da preispitaju da li njihovi ustavi dozvoljavaju potpisivanje ovakvog sporazuma. Danski parlament nije bio saglasan sa JEA, pa je njena vlada raspisala referendum. Belgija, Zapadna Nemačka, Francuska, Irska, Luksemburg, Holandija, Portugal, Španija i Ujedinjeno Kraljevstvo su 17. februara 1986. potpisali JEA, dok su ga Italija, Grčka i Danska potpisale 27. februara iste godine, nakon njegovog potvrđivanja na referendumu u Danskoj. Pošto je tokom 1986. i 1987. godine prošao potvrđivanje u parlamentima zemalja potpisnica, JEA je 1. jula 1987. godine stupio na snagu.\nReforme koje je Jedinstveni evropski akt previđao imale su veliki uticaj na Savet Evropske unije i Evropski parlament, čija su ovlašćenja značajno povećana. Korišćenje prava veta je pretrpelo određene sankcije, što je umanjilo mogućnost blokiranja daljeg procesa integracije od strane neke zemlje članice. Predviđeno je stvaranje zajedničkog tržišta koje bi omogućilo slobodno kretanje ljudi, roba, usluga i kapitala, a kao rok za to određena je 1992. godina. Put ka stvaranju monetarnog jedinstva utrla je odredba JEA koja je uvela određene mere za kontrolisanje monetarne politike zemalja članica. Kako bi se većim ulaganjima, između različitih zemalja i regiona Evropskih zajednica postigla veća jednakost u ekonomskom i socijalnom pogledu, njihove 3 najznačajnije finansijske organizacije — Evropski socijalni fond (osnovan 1960), Evropski fond za upravljanje i garancije u poljoprivredi (osnovan 1962) i Evropski fond za regionalni razvoj (osnovan 1975), pretrpele su određene reforme, a obezbeđen je i veći priliv novčanih sredstava u njih. Takođe, JEA je pokrenuo povezivanje zemalja članica EZ u oblastima socijalne zaštite, istraživanja, razvoja tehnologije i zaštite životne sredine.\nIako je još 1959. ostvarila prve ekonomske veze sa Evropskom ekonomskom zajednicom, Turska je zvaničnu prijavu za članstvo u Evropskim zajednicama podnela tek 1987. godine. Evropska komisija je dve godine kasnije prihvatila prijavu ove azijsko-evropske države, ukazavši pritom na to da je političko i ekonomsko stanje u zemlji nezadovoljavajuće, kao i da se grčko-turski odnosi, koji zbog turske okupacije Kipra nisu na zavidnom nivou, moraju poboljšati. Iste godine, prijavu za članstvu je podneo i Maroko, ali je prijava ove severnoafričke države odbijena sa obrazloženjem da samo evropske države mogu postati članice EZ.\nSovjetski uticaj u zemljama članicama Varšavskog pakta zvanično prestaje 1988. godine, donošenjem takozvane Sinatrine doktrine. Posle više od 40 godina, 3. oktobra 1990. godine Nemačka se ujedinjuje i njen istočni deo postaje deo Evropske zajednice. Pad Berlinskog zida i raskidanje Varšavskog pakta, otvorio je vrata saradnji sa istočnoevropskim zemljama i daljem širenju Evropskih zajednica.\nUgovor iz Mastrihta[uredi]\nCeremonija potpisivanja Ugovora iz Mastrihta (1992)\nPad komunizma u istočnoj Evropi i ujedinjenje Nemačke navode Evropske zajednice da učvrste svoju ulogu u međunarodnim pitanjima, a unutar njih se javlja potreba za jačanjem, kako ekonomske, tako i političke saradnje između država članica. U aprilu 1989. godine predsednik Evropske komisije, Žak Delor, predstavio je konačan izveštaj Komiteta za studiju o Ekonomskoj i monetarnoj uniji (EMU). Na sednici Evropskog saveta u Dablinu, 28. aprila 1990. godine, na inicijativu Belgije, Nemačke i Francuske, uz podršku Evropskog parlamenta počeli su razgovori o prisnijoj unutrašnjoj političkoj saradnji. Ministri spoljnih poslova država članica EZ su 15. decembra iste godine na sastanku u Rimu doneli odluku o otpočinjanju dve istovremene međuvladine konferencije — prvu bi vodili ministri spoljnih poslova, a drugu ministri ekonomije i finansija. Nacrt novog sporazuma je predstavljen 17. aprila 1991. godine i on je, uz reviziju i dopunu pojedinih odredbi Rimskih ugovora, predviđao stvaranje Evropske unije, zajednice čije su aktivnosti podeljene na tri oblasti delovanja — njena tri stuba. Prvi stub Evropske unije činile bi aktivnosti Evropske ekonomske zajednice, koja je preimenovana u Evropsku zajednicu, drugi Zajednička spoljna i bezbednosna politika, a treći Policijska i pravosudna saradnja u krivičnim predmetima. Evroatom i Evropska zajednica za ugalj i čelik[g] su u okviru Evropske unije nastavili da postoje kao samostalne nadnacionalne organizacije.\nMinistri spoljnih poslova i finansija „evropske dvanaestorice“ su u Mastrihtu, 7. februara 1992. godine, potpisali Ugovor iz Mastrihta, kako je Ugovor o Evropskoj uniji popularno nazvan. Evropski parlament i većina članica su usvojili Ugovor, dok su Danska, Irska, Nemačka i Francuska po ovom pitanju organizovale referendum. Na referendumu u Danskoj ugovor je odbačen, a usvojen je na referendumima u Irskoj, Francuskoj i Nemačkoj. Parlament ujedinjenog UK je usvojio ugovor, ali tek nakon uspešnog ponovljenog referencuma u Danskoj. Pošto je usvojen od strane svih zemalja članica i Evropskog parlamenta, Mastrihtski ugovor je 1. novembra 1993. godine stupio na snagu, čime je osnovana Evropska unija.\nMastrihtski ugovor je predviđao stvaranje Ekonomske i monetarne unije, koja bi omogućila uvođenje zajedničke valute. Na ovaj način, bila bi stavljena kruna na unutrašnje tržište Evropske unije, koje je počelo da funkcioniše 1993. godine. Strukturni fondovi EU su znatno povećani i osnovan je novi Kohezioni fond, kao i Evropski investicioni fond, ogranak Evropske investicione banke, čiji je cilj davanje zajmova sitnim preduzetnicima. Kako bi se u uvođenju novih zakona uzela u obzir mišljenja više predstavnika iz različitih regiona EU, sa radom je počeo Odbor regija. Nadležnost EU u oblasti raznih društvenih, ekonomskih i ekoloških pitanja je značajno povećana, a stvorene su i Transevropske mreže, koje bi uticale na povezivanje zemalja članica u oblasti saobraćaja, telekomunikacija i energetike. Stanovnici svih zemalja članica, postali su građani Evropske unije[h], a uveden je i ombudsman — zaštitnik njihovih prava. Takođe, usvojena je zajednička socijalna politika EU, sa najvećim osvrtom na zaštitu prava radnika.\nZemlje članice su u okviru Zajedničke spoljne i bezbednosne politike počele zajednički da deluju u okviru zaštite osnovnih principa i integriteta Unije, jačanja međunarodne bezbednosti i saradnje, a utvrđena je i zajednička odbrambena politika. Pored toga, definisani su odnosi sa NATO i Zapadnoevropskom unijom[i]. Zajednička aktivnost članica u oblastima suzbijanja organizovanog kriminala i terorizma ustanovljena je Pravnim i unutrašnjim pitanjima, koja je nalagala bliže odnose policije, carine i drugih nadležnih organa članica. Kako bi se omogućilo jednostavnije obavljanje ove saradnje, predviđeno je usklađivanje krivičnih propisa članica, a 1994. godine je, po ugledu na Interpol, osnovan Evropol.\nEvropski ekonomski prostor[uredi]\nEvropske zajednice i Evropska asocijacija za slobodnu trgovinu su 1972. i 1973. godine potpisale sporazume o slobodnoj trgovini, ali su vremenom obe strane iskazale želju da pojačaju svoju ekonomsku saradnju. Međutim, intenzivniji rad na ovom pitanju počinje tek posle donošenja Jedinstvenog evropskog akta, koji je predviđao stvaranje zajedničkog unutrašnjeg tržišta Evropske unije. Članice organizacije EFTA — Norveška, Švedska, Finska, Island, Austrija, Švajcarska i Lihtenštajn želele su da postanu deo zajedničkog tržišta, iako nisu unutar EU. Početkom 1989. godine, Žak Delor je predložio ostvarivanje složenijeg partnerstva, u vidu stvaranja Evropskog ekonomskog prostora (EEP). U maju sledeće godine, Evropska komisija je od Saveta EU dobila ovlašćenje da otpočne pregovore. Uslov koji su članice Evropske asocijacije za slobodnu trgovinu morale da ispune, bio je da moraju poštovati zakone EU koji se odnose na konkurenciju, zaštitu potrošača, javnu pomoć države i sl. Po uspešnom završetku pregovora, u Portu je 2. maja 1992. potpisan Sporazum o Evropskom ekonomskom prostoru, koji je stupio na snagu istog dana kada i zajedničko unutrašnje tržište EU — 1. januara 1993. godine. Sve članice organizacije EFTA, sem Švajcarske koja ga je odbacila na referendumu, potvrdile su sporazum. Norveška, Švedska, Finska, Island i Austrija su postale članice EEP 1. januara 1994. godine, dok je Lihtenštajn to učinio tačno godinu dana kasnije, posle održanog referenduma. Novostvoreni EEP je obuhvatio 18 država i preko 380 miliona stanovnika. Unutar njega bilo je moguće slobodno kretanje roba, usluga i kapitala. Ipak, carinska kontrola između zemalja EU i organizacije EFTA je zadržana, kako bi se izbegle veće promene u spoljnotrgovinskom bilansu zemalja EU. Osnovane su institucije koje bi rukovodile EEP, a pored saradnje u oblasti ekonomije, otpočeta je određena saradnja u sferi istraživanja, zaštite životne sredine i kontroli uslova rada.\nPošto bi ulaskom u Evropski ekonomski prostor, automatski postale članice zajedničkog tržišta Evropske unije, članice organizacije Evropske asocijacije za slobodnu trgovinu su želele da uzmu učešća u procesu donošenja odluka vezanih za pomenuto tržište, a to su mogle postignuti jedino punopravnim članstvom u EU. Prijavu za članstvo je prva podnela Austrija 1989, zatim Švedska 1991. godine, a godinu dana kasnije Finska, Švajcarska i Norveška. Navodeći da mu je članstvo u EEP sasvim dovoljno, Island nije podneo prijavu. Pošto su njeni građani na referendumu odbacili sporazum o EEP, Švajcarska je povukla svoju prijavu. Zbog sumnje da bi pregovori sa potencijalnim članicama mogli da ometu proces donošenja Mastrihtskog ugovora, Evropski savet je na sednici u Edinburgu doneo odluku da pregovori počnu početkom 1993. godine. Zemlje kandidati imale su BDP i dohodak po glavi stanovnika koji su bili među najvećima u Evropi, pa su nastojale da u najvećoj mogućoj meri zaštite svoje socijalne i ekonomske interese, što je dosta otežalo pregovore. Najveći kamen spoticanja predstavljala su pitanja vezana za poljoprivredu, ribolov, regionalnu pomoć i doprinose budžetu Unije, ali je na kraju najveći deo spornih pitanja rešen u korist zemalja kandidata, koje su izdejstvovale određene ustupke. Pregovori su uspešno završeni početkom 1994. godine, a potom su zemlje kandidati organizovale referendume, na kojima bi se njihovi građani izjasnili da li žele da uđu u EU. Građani Norveške su, kao i 30 godina ranije, rekli ne ulasku u EU, a građani drugih triju zemalja kandidata su odgovorili potvrdno. Prvog dana 1995. godine, Austrija, Finska i Švedska su postale deo Evropske unije, čime je broj njenih zemalja članica porastao na 15.\nUgovor iz Amsterdama[uredi]\nLakša izmena spornih odredbi postojećih ugovora Evropske unije omogućena je donošenjem Mastrihtskog ugovora, i to tako što su sve zemlje članice, kao i Evropska komisija, dobile pravo na podnošenje amandmana. Pošto su neke zemlje članice iskoristile ovo pravo, u Torinu je 29. marta 1996. godine počela međuvladina konferencija, na kojoj su zemlje članice vodile pregovore o donošenju novog ugovora. Stupanjem na snagu ovog ugovora, na snagu bi stupili i podneti amandmani, čime bi sporne odredbe bile zamenjene. Na sednici Evropskog saveta u Amsterdamu, 16. i 17. juna 1997, usaglašen je tekst novog sporazuma, koji je, pošto je pretrpeo određene izmene, potpisan 2. oktobra iste godine. Nakon potvrđivanja od strane zemalja članica, Ugovor iz Amsterdama je 1. maja 1999. godine stupio na snagu.\nOsnovni cilj Ugovora iz Amsterdama bilo je stvaranje jedinstva između zemalja članica u oblasti zaštite osnovnih ljudskih prava, svake vrste slobode i bezbednosti evropskih građana. Šengenski ugovor, koji je omogućavao slobodno kretanje ljudi i ukidanje graničnih prelaza unutar zemalja potpisnica, postao je sastavni deo zakona Evropske unije, koja je dobila nadležnosti u oblasti imigracije, kontrole spoljnih granica Šengenske zone i odobravanja viza i azila građanima drugih zemalja[j]. U okviru zajedničke socijalne politike, donet je niz zakona protiv diskriminacije radnika. Zapadnoevropska unija je proglašena sastavnim delom drugog stuba EU — Zajedničke spoljne i bezebednosne politike. Evropol je dobio veća ovlašćenja i omogućeno je sprovođenje zajedničkih akcija za suzbijanje organizovanog kriminala, zbog čega je treći stub EU, koji čine Pravna i unutrašnja pitanja, dobio novo ime — Policijska i pravosudna saradnja u krivičnim predmetima.\nU sklopu institucijalnih reformi, zakoni Evropske unije su stavljeni iznad zakonâ zemalja članica i korišćenje prava veta je još više ograničeno. Organ koji je imao najviše koristi od Ugovora iz Amsterdama, bio je Evropski parlament, koji je dobio pravo da uloži veto na odluku Saveta Evropske unije, ukoliko je ta odluka doneta bez zajedničkog dogovora ove dve institucije. Evropski savet je dobio pravo da poništi glas zemlje članice za koju se dokaže da je prekršila neki od osnovnih principa EU.\nPredsednik Evropske komisije Žak Santer podneo je ostavku 15. marta 1999. godine, a isto su učinili svi članovi njegovog kabineta. Razlog za ovo, bile su kritike na račun rada Komisije, koje su kulminirale kada su njeni članovi Edit Kreson (franc. Édith Cresson) i Manuel Marin (šp. Manuel Marín) postali predmet brojnih optužbi — Kreson je optužena za zloupotrebu službenog položaja, a Marin za proneveru novca iz fondova za pomoć Evropske unije.\nNa sednici Evropskog saveta u Berlinu, krajem marta 1999. godine, nemački kancelar Gerhard Šreder, koji je predsedavao Savetom Evropske unije, postavio je bivšeg predsednika tog tela, Romana Prodija za novog predsednika Evropske komisije. Pošto je 5. maja iste godine Evropski parlament potvrdio Prodijev mandat, a nešto kasnije i mandat svih članova novog kabineta, Prodijeva Komisija je 18. septembra počela sa radom. Romano Prodi se našao na čelu EU, a pošto su ovlašćenja predsednika Evropske komisije zahvaljujući Amsterdamskom ugovoru umnogome proširena, mnogi su ga smatrali „prvim evropskim premijerom“. Takođe, Visoki predstavnik za spoljnu politiku i bezbednost EU, Havijer Solana je zbog visokih ovlašćenja koja su mu dodeljena često pominjan kao „prvi evropski ministar spoljnih poslova“.\nPrema Mastrihtskom ugovoru, poslednji korak[k] ka stvaranju Ekonomske i monetarne unije bilo je uvođenje zajedničke valute. Na sednici Evropskog saveta u Madridu, sredinom decembra 1995. godine, dogovoreno je da će se zajednička valuta zvati evro, a utvrđen i je način na koji bi nova valuta bila puštena u opticaj. Mastrihtskim ugovorom su, u cilju stabilnosti zajedničke valute, određeni kriterijumi koje je zemlja članica morala da ispuni kako bi mogla da je uvede. Ovi kriterijumi bili su jako strogi i odnosili su se na stopu inflacije, visinu budžetskog deficita i dugoročne kamatne stope, a zemlje su morale da se obavežu da dve godine pre uvođenja evra neće menjati kurs svoje valute u odnosu na kurseve valuta drugih zemalja članica. Imena zemalja koje su uspele da ispune pomenute kriterijume objavljena su u martu 1998. godine, i to su bile Austrija, Belgija, Finska, Francuska, Nemačka, Irska, Italija, Luksemburg, Holandija, Portugal i Španija, dok Grčka nije uspela da ispuni kriterijume. Ujedinjeno Kraljevstvo, Švedska i Danska su, iako ispunivši neophodne kriterijume, odlučile da ne žele da uvedu evro.\nPredstavljanje novčanica i kovanica evra (2001)\nEvropska centralna banka (ECB), institucija koja je zadužena za sve poslove vezane za evro i celokupnu monetarnu politiku Evropske unije, osnovana je 30. juna 1998. godine sa sedištem u Frankfurtu, zamenivši Evropski monetarni institut (osnovan 1994). Takođe, osnovan je i Evropski sistem centralnih banaka, u čijem sastavu su se pored ECB, nalazile i centralne banke zemalja članica, koje su bile dužne da određenu količinu svojih rezervi u zlatu i novcu prebace u ECB.\nJedanaest zemalja koje su ispunile kriterijume su 1. januara 1999. godine počele da koriste evro na bankovnim računima i u svrhe platnog prometa, a njihove nacionalne valute su nastavile da se koriste za sve druge potrebe. Pošto je uspela da dostigne kriterijume, Grčka je 2001. godine postala 12. članica evrozone. Evro novčanice i kovanice su 1. januara 2002. godine postale zvanično sredstvo plaćanja u 12. država Evropske unije. Austrijski šiling, belgijski, francuski i luksemburški franak, nemačka i finska marka, irska funta, italijanska lira, portugalski eskudo, španska pezeta i grčka drahma su korišćene uporedo sa evrom do kraja februara 2002. godine, kada su prestale da budu važeće sredstvo plaćanja.\nUgovor iz Nice[uredi]\nCeremonija potpisivanja Ugovora iz Nice (2001)\nVlade država članica su iskazale potrebu za reformisanjem institucija Evropske unije, kako bi se ona pripremila za drastično povećanje broja članica — sa 15 na 27. Međutim, načini na koji su visoki zvaničnici pojedinih država članica želeli da ostvare te reforme su se razlikovali. Predsednik Francuske Žak Širak želeo je da, u korist Saveta Evropske unije smanji moć Evropske komisije, dok je njen predsednik Romano Prodi bio protiv toga. Radikalnu ideju o stvaranju parlamentarne Evropske federacije dao je ministar spoljnih poslova Nemačke Joška Fišer (nem. Joschka Fischer). Tokom većeg dela 2000. godine sastajala se konferencija vlada država članica, na kojoj se raspravljalo o izmenama procesa donošenja odluka unutar EU. I pored velikog neslaganja stavova vlada pojedinih zemalja članica, sadržaj novog sporazuma je usaglašen na sednici Evropskog saveta u Nici, koja je održana od 7. do 11. decembra iste godine. Ugovor iz Nice je potpisan 26. februara 2001. godine, a zatim je usledilo pojedinačno potvrđivanje od strane svake države članice. Parlamenti svih članica su ugovor potvrdili, dok su ga irski glasači odbacili na referendumu održanom 7. juna iste godine, kada je 53,87% irskih glasača glasalo protiv njegovog potvrđivanja. Nakon izmena u sadržaju ugovora, koje su omogućile Irskoj da bude izostavljena iz pojedinih njegovih odredbi, irski glasači su na referendumu 19. oktobra 2002. godine, većinom od 62,89%, potvrdili Ugovor iz Nice. Ugovor je 1. februara 2003. godine stupio na snagu.\nStupanjem na snagu ovog ugovora, broj oblasti koje podležu glasanju kvalifikovane većine u Savetu Evropske unije je povećan, dok je pravo država članica da ulože veto na odluke Saveta EU ukinuto u 39 oblasti. Struktura broja glasova država članica u Savetu EU je izmenjena kako bi se napravilo mesta za nove članice. Takođe, kako bi određeni predlog bio izglasan sistemom kvalifikovane većine, potrebno je da za njega glasa toliko država članica da broj njihovih stanovnika iznosi najmanje 62% ukupnog stanovništva EU. Broj članova Evropskog parlamenta je povećan na 732, a raspored mesta u njemu je iskorišćen za pokrivanje neravnoteže u broju glasova koja je nastala između pojedinih država članica u Savetu EU. Ovlašćenja predsednika Evropske komisije su povećana, pa je on dobio pravo da razreši dužnosti pojedinačne članove komisije. Takođe, mandat novoizabranog predsednika Evropske komisije mora da potvrdi Evropski parlament, ali tek pošto je on izabran sistemom kvalifikovane većine u Savetu EU. Ideja o pojačanoj saradnji između država članica, koja je prvi put pomenuta u Ugovoru iz Amsterdama, je sprovedena u delo, što je omogućilo normalan tok procesa donošenja odluka u slučaju da ga pojedine države blokiraju. Međutim, ovakva saradnja država članica je onemogućena u pitanjima kao što su osnovna načela EU, Šengenski ugovor, zajedničko tržište EU, pitanja odbrane i vojne industrije. Ovim ugovorom, ojačana je Zajednička spoljna i bezbednosna politika EU. U okviru „Deklaracije o budućnosti Evropske unije“, koja je pripojena sadržaju Ugovora iz Nice, dogovoreno je sastajanje nove međuvladine konferencije, čiji bi rad bio usmeren ka pisanje teksta Ustava Evropske unije.\nPadom komunizma u istočnoj Evropi, proces integracije bivših komunističkih zemalja u Evropsku uniju je mogao da počne. U periodu od 1987. do 1996. godine, 10 bivših socijalističkih zemalja — Poljska, Češka, Slovačka, Mađarska, Bugarska, Rumunija, Slovenija, Litvanija, Letonija i Estonija, kao i Turska, Kipar i Malta su podnele prijavu za članstvo u EU. Na sednici Evropskog saveta u Luksemburgu, 12. i 13. decembra 1997. godine pokrenut je postupak prijema ovih zemalja u EU. Takođe, tada je odlučeno da će „svaka zemlja kandidat napredovati svojom brzinom, koja će zavisiti od stepena njene spremnosti.“ Kroz finansijsku pomoć za razvoj institucija, infrastrukture i ekonomija zemalja kandidata, EU im je, u sklopu svoje predpristupne strategije, pomogla da se prilagode njenim pravilima.\nKako bi uspešno završile pregovore o pridruživanju Evropskoj uniji, sve zemlje kandidati su morale da ispune Kopenhagenski kriterijum, prema kojem sve buduće zemlje članice EU moraju da budu stabilne demokratije, da poštuju ljudska prava i vladavinu zakona, da zaštite nacionalne manjine, da imaju tržišnu ekonomiju koja funkcioniše i da usvoje zajednička pravila, standarde i politiku, koji čine najveći deo njenih zakona. Pregovori sa 6 zemalja kandidata koje su najviše napredovale u ostvarivanju ovih kriterijuma (Kipar, Estonija, Mađarska, Poljska, Češka i Slovenija) su otpočeli 31. marta 1998, dok su sve ostale zemlje kandidati, osim Turske, pregovore otpočele 15. februara 2000. godine. Na sednici Evropskog saveta u Kopenhagenu, u decembru 2002. godine, zaključeno je da je 10 od 13 zemalja kandidata ispunilo neophodne uslove za pridruživanje EU. Pošto su 13. aprila 2003. godine u Atini potpisale sporazume o prijemu u EU, Poljska, Češka, Slovačka, Mađarska, Slovenija, Litvanija, Letonija, Estonija, Kipar i Malta su 1. januara 2004. godine postale njene punopravne članice.\nGodine 2005, dve bivše jugoslovenske republike — Hrvatska i Makedonija, kao i Turska, stekle su status kandidata za članstvo u Evropskoj uniji.\nUstav Evropske unije[uredi]\nNakon stupanja na snagu Ugovora iz Nice, iskazala se potreba građana Evropske unije za pojednostavljenjem njene veoma složene strukture zakona, koju je sačinjavalo 8 ugovora i preko 50 protokola i aneksa. „Deklaracija o budućnosti Evropske unije“, koja je pripojena Ugovoru iz Nice, otvorila je mogućnost konsolidovanja svih ovih dokumenata unutar jednog — Ustava EU. Još na sednici Evropskog saveta u Lakenu, u decembru 2001. godine, doneta je odluka o sazivanju javne konvencije država članica EU na kojoj bi prisustvovali predstavnici tih država, njihovih nacionalnih parlamenata, Evropskog parlamenta i Evropske komisije. Kao plod ove konvencije koja je trajala od februara 2002. do jula 2003. godine, nastao je nacrt Ustava EU, čiji je glavni cilj bio da izvrši njenu dubinsku reformu kako bi je približio njenim građanima. Ovaj nacrt je poslužio kao osnova u pregovorima koji su vođeni u okviru međuvladine konferencije od oktobra 2003. do jula 2004. godine, kada je usaglašen konačan tekst Ugovora o Ustavu EU. Novi ustav je trebalo da zameni sve sporazume potpisane u proteklih 50 godina, osim sporazuma o Evroatomu.\nSadržaj novog ugovora je bio podeljen u 4 jednake celine. Prva se odnosila na osnovne principe i ciljeve Evropske unije, dok je druga obuhvatala Podglavlje osnovnih prava EU. Treća celina se odnosila na politike EU i na njeno funkcionisanje uopšte. Način stupanja na snagu Ustava, načini njegovog menjanja i objava prestanka važenja svih prethodnih ugovora su smešteni u četvrtu celinu ugovora. Stubovna struktura EU bi prestala da postoji i EU bi postala jedinstvena pravna celina. Po prvi put, predložena je klauzula o dobrovoljnom povlačenju, kojom bi svakoj državi članici bilo omogućeno dobrovoljno napuštanje EU. Zadaci evropskog komesara za spoljne odnose i evropsku susedsku politiku, kao i zadaci visokog predstavnika za spoljnu politiku i bezbednost su povereni ministru spoljnih poslova EU, čija bi funkcija bila uvedena usvajanjem Ugovora o Ustavu. Pored povećanja broja oblasti koje podležu glasanju kvalifikovane većine, preložena je i izmena ovog sistema, prema kojoj bi, kako bi određeni predlog bio usvojen, za njega moralo da glasa 55% država članica, čija populacija čini najmanje 65% ukupnog broja stanovnika EU. U okviru zajedničke odbrambene politike, bila bi znatno povećana uloga Evropske odbrambene agencije, a predloženo je i usvajanje zajedničke politike o azilu, imigraciji i kontroli spoljnih granica EU. Razvojem Evropola i Evrojusta (osnovan 2002), bila bi stvorena mogućnost za otvaranje kancelarije evropskog javnog tužioca.\nUgovor o Ustavu Evropske unije je, kako bi Ustav stupio na snagu, morala potvrditi svaka zemlja članica EU, ili u nacionalnim parlamentima ili na referendumima. Na referendumima u Francuskoj i Holandiji, 54,68%, odnosno 61,54% glasača je glasalo protiv potvrđivanja ovog ugovora, što je dovelo do prinudnog zamrzavanja procesa donošenja Ustava EU.\nUgovor iz Lisabona[uredi]\nNa sednici Evropskog saveta u Briselu 16. i 17. juna 2005. godine, odlučeno je da će u narednom periodu proces reformisanja Evropske unije biti zamrznut, kako bi se, kroz konsultacije sa njenim građanima, uvideli razlozi zbog kojih su građani dve zemlje članice odbacili predlog Ustava EU. Na ceremoniji proslave 50. godišnjice potpisivanja Rimskih ugovora, koja je održana 25. marta 2007. godine u Berlinu, sve članice EU su usvojile pravno neobavezujuću Berlinsku deklaraciju, prema kojoj novi, reformski ugovor EU mora biti usvojen pre izbora za poslanike Evropskog parlamenta 2009. godine. Iste godine, na sednici Evropskog saveta koja je održana 21. i 22. juna u Briselu, postignut je dogovor o sazivanju međuvladine konferencije na kojoj bi bio usaglašen tekst novog ugovora. Pošto je Evropski savet na neformalnoj sednici u Lisabonu 18. i 19. oktobra 2007. potvrdio tekst novog ugovora, koji je usaglašen na međuvladinoj konferenciji, države članice su 23. decembra iste godine usvojile Ugovor iz Lisabona.\nZa razliku od Ugovora o Ustavu Evropske unije koji je predviđao zamenu svih prethodnih ugovora EU njenim ustavom, Ugovor iz Lisabona je, kao i svaki prethodni ugovor donet u EU, samo izmenio svoje prethodnike. Način donošenja odluka putem sistema kvalifikovane većine koji je predložen Ustavom EU je zadržan, ali je, na zahtev Poljske, njegovo stupanje na snagu odloženo do 2014. godine. Umesto rotirajućeg sistema šestomesečnog predsedavanja država članica sednicama Evropskog saveta, uvedena je funkcija stalnog predsednika ovog tela. Funkcija ministra spoljnih poslova EU, koja je predložena Ustavom EU je zbog protivljenja Ujedinjenog Kraljevstva preimenovana, pa će njen zvanični naziv glasiti Visoki predstavnik Evropske unije za spoljnu politiku i bezbednost. Predviđeno je smanjenje broja članova Evropske komisije sa 27 na 15 do 2014. godine, a određena je i gornja granica broja poslanika u Evropskom parlamentu — 750. Uloga nacionalnih parlamenata država članica je povećana tako što im je dato pravo podnošenja amandmana na nacrte zakona EU. U tekstu Ugovora iz Lisabona spomenuta su i pitanja energetske solidarnosti između zemalja članica, kao i pitanje klimatskih promena. Ceo tekst Podglavlja osnovnih prava EU je izostavljen iz teksta novog ugovora, ali su zadržane njegove najbitnije stavke, koje imaju jednaku pravnu vrednost.\nKako bi stupio na snagu, Ugovor iz Lisabona je, kao i Ustav EU, morala potvrditi svaka država članica. Iako je ugovor potvrđen u većini njih, građani Irske su ga na referendumu održanom 12. juna 2008. godine odbacili sa 53,4% glasova protiv. Nemačka kancelarka Angela Merkel i predsednik Francuske Nikola Sarkozi su nakon odbacivanja ugovora na referendumu u Irskoj pozvali države članice da nastave se njegovim potvrđivanjem. Na ponovljenom referendumu, koji je održan 2. oktobra 2009, irski glasači su potvrdili Ugovor iz Lisabona sa 67,1% glasova za, a irska predsednica Meri Makalis ga je potpisala 16. istog meseca. Iako su oba doma češkog parlamenta sporazum potvrdila u februaru i maju, češki predsednik Vaclav Klaus je pristao da ga potpiše tek 3. novembra, i to pošto ga je ustavni sud odobrio i nakon što je izdejstvovao izuzeće svoje države iz Podglavlja osnovnih prava EU.\nUgovor iz Lisabona stupio je na snagu 1. decembra 2009. Za prvog stalnog predsednika Evropskog saveta izabran je belgijski premijer Herman van Rompoj, dok je na funkciju Visokog predstavnika Evropske unije za spoljnu politiku i bezbednost izabrana evropski komesar za trgovinu Ketrin Ešton.\nDalji razvoj i delovanje[uredi]\nPošto do 2002. nisu uspele da ispune potrebne kriterijume za članstvo u Evropskoj uniji, Rumunija i Bugarska su njene članice postale tek 1. januara 2007. godine. Istog dana, Slovenija je, ispunivši neophodne uslove za uvođenje evra kao svoje nacionalne valute, postala prva bivša socijalistička država koja je uvela jedinstvenu evropsku valutu. Kipar i Malta su 1. januara sledeće godine postali 14. i 15. članica Evrozone, a Slovačka im se pridružila tačno godinu dana kasnije.\nKosovski parlament je 17. februara 2008. godine proglasio nezavisnost od Srbije. Ministri spoljnih poslova država članica Evropske unije su sledećeg dana usvojili dokument prema kojem EU neće imati zajednički stav po ovom pitanju, već će odluku o priznavanju ili nepriznavanju nezavisnosti Kosova svaka država članica doneti pojedinačno. Nezavisnost Kosova su priznale 22 od 27 država članica EU. Kako bi pomogla u razvoju Kosova nakon proglašenja njegove nezavisnosti i kako bi od Ujedinjenih nacija, SAD i Rusije preuzela dužnosti očuvanja mira i razvoja demokratije na Kosovu, EU je na njega poslala misiju policije i civilne administracije — Euleks.\n^ Početkom Drugog svetskog rata, vlade Belgije, Holandije i Luksemburga su izbegle u Ujedinjeno Kraljevstvo.\n^ Iako su se ujedinile u Evropske zajednice, EZUČ, EEZ i Evroatom su nastavili da postoje kao samostalne nadnacionalne zajednice.\n^ Rukovodeća tela Evropskih zajednica predstavljala su sjedinjena i reformisana rukovodeća tela EZUČ, EEZ i Evroatom.\n^ Evropske zajednice nije postojala za vreme donošenja Rimskih ugovora, ali su postojale EZUČ, EEZ i Euratom, čijim su ujedinjenjem EZ nastale.\n^ Predstavnike u Evropskom parlamentu su birali građani, a ne članovi nacionalnih parlamenata kao što je do tada bio slučaj.\n^ Sve do ovih izbora, pravo glasa su imali samo punoletni muškarci.\n^ Ugovor iz Pariza je istekao 24. jula 2002. godine, a kako zemlje potpisnice nisu pokazale interesovanje da ga obnove, funkcije EZUČ su postale deo nadležnosti EU.\n^ Termin „građanstvo“ se koristi iz razloga što Evropska unija nije država, pa njeni stanovnici ne mogu biti njeni državljani, već samo građani.\n^ Zapadnoevropska unije je osnovana 1954. godine, i to kao naslednica propale Evropske odbrambene zajednice.\n^ Misli se na zemlje koje nisu ni članice Evropske unije, a nisu ni potpisnice Šengenskog ugovora.\n^ Prvi korak je doveo do ukidanja kontrola u razmeni, stabilizacije valuta zemalja članica i njihove bliže ekonomske saradnje.\nDrugi korak je doveo do stvaranja Evropskog monetarnog instituta, a zabranjeno je mešanje vlada zemalja članica u poslove njihovih centralnih banki.\n↑ Country Comparisons - GDP (purchasing power parity) (engleski), Pristupljeno 12. 2. 2008.\n↑ European Integration Process (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ 3,0 3,1 European Union (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ 4,0 4,1 4,2 The Origins 1919-1939 (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ 5,0 5,1 5,2 Počeci (1945—1957) (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ Savet Evrope (engleski), Pristupljeno 9. 1. 2007.\n↑ Ugovor iz Londona (1949) (engleski), Pristupljeno 9. 1. 2007.\n↑ 8,0 8,1 8,2 8,3 8,4 8,5 8,6 8,7 Evropska unija (2. strana) (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ Evropska zajednica za ugalj i čelik[mrtva veza] (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ Ugovor o osnivanju Evropske zajednice za ugalj i čelik, Ugovor o EZUČ (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ Događaji u Evropskoj uniji: 1950-e (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ 12,0 12,1 12,2 12,3 Evropska ekonomska zajednica[mrtva veza] (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ 13,0 13,1 13,2 Rimski ugovori (1957) (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ Evropska unija[mrtva veza] (engleski), Pristupljeno 16. 12. 2007.\n↑ Evropska investiciona banka (engleski), Pristupljeno 2. 2. 2008.\n↑ 16,00 16,01 16,02 16,03 16,04 16,05 16,06 16,07 16,08 16,09 16,10 16,11 16,12 16,13 16,14 16,15 16,16 16,17 16,18 16,19 16,20 16,21 16,22 16,23 16,24 „Evropski navigator”. Pristupljeno 16. decembar 2007.\n↑ 17,0 17,1 17,2 „Važni datumi u istoriji evropskih integracija”. Pristupljeno 16. 12. 2007. [mrtva veza]\n↑ Evropski parlament, članovi Evropskog parlamenta i predsednici (engleski), Pristupljeno 21. 12. 2007.\n↑ Ribolov i lov na Grenlandu (engleski), Pristupljeno 31. 12. 2008.\n↑ Evropska zastava (engleski), Pristupljeno 8. 1. 2008.\n↑ 21,0 21,1 Jedinstveni evropski akt i put ka Ugovoru o Evropskoj uniji (engleski), Pristupljeno 10. 1. 2008.\n↑ EU — Evropske integracije (engleski), Pristupljeno 15. 1. 2008.\n↑ Odnosi EU i Turske (engleski), Pristupljeno 12. 1. 2007.\n↑ Menjajuće lice Evrope — pad Berlinskog zida (engleski), Pristupljeno 12. 1. 2007.\n↑ 25,0 25,1 Ugovor iz Mastrihta o Evropskoj uniji (engleski), Pristupljeno 29. 1. 2008.\n↑ Unutrašnje tržište[mrtva veza] (engleski), Pristupljeno 3. 2. 2008.\n↑ 27,0 27,1 Evropski investicioni fond (engleski), Pristupljeno 3. 2. 2008.\n↑ Odbor regija (hrvatski), Pristupljeno 3. 2. 2008.\n↑ Tri stuba Evropske unije[mrtva veza]\n↑ Prodi to Have Wide, New Powers as Head of the European Commission (engleski), Pristupljeno 8. 2. 2008.\n↑ Javier Solana/Spain: Europe's First Foreign Minister? (engleski), Pristupljeno 9. 2. 2008.\n↑ 32,0 32,1 Evropska unija (engleski), Pristupljeno 10. 2. 2008.\n↑ Evro (engleski), Pristupljeno 10. 2. 2007.\n↑ 34,0 34,1 34,2 34,3 Ugovor iz Nice (engleski), Pristupljeno 28. 12. 2008.\n↑ Rezultati prvog referenduma o potvrđivanju Ugovora iz Nice (engleski), Pristupljeno 28. 12. 2008.\n↑ Rezultati drugog referenduma o potvrđivanju Ugovora iz Nice (engleski), Pristupljeno 28. 12. 2008.\n↑ Ugovor iz Nice (engleski), Pristupljeno 28. 12. 2008.\n↑ Proširenje 2004: izazov 25-očlane EU (engleski), Pristupljeno 28. 12. 2008.\n↑ 39,0 39,1 39,2 39,3 Ustav za Evropu (engleski), Pristupljeno 30. 12. 2008.\n↑ French vote creates uncertainty over EU constitution (engleski), Pristupljeno 30. 12. 2008.\n↑ Dutch say 'No' to EU constitution (engleski), Pristupljeno 30. 12. 2008.\n↑ 42,0 42,1 Ugovor iz Lisabona (engleski), Pristupljeno 31. 12. 2008.\n↑ Irci odbacili Ugovor iz Lisabona, Pristupljeno 31. 12. 2008.\n↑ Merkel i Sarkozi: Nastaviti ratifikaciju Lisabonskog sporazuma, Pristupljeno 31. 12. 2008.\n↑ Welcome to the website of the Referendum Returning Officer for referendums in Ireland.[mrtva veza] (engleski), Pristupljeno 22. 11. 2009.\n↑ McAleese signs Bill for Lisbon Treaty (engleski), Pristupljeno 22. 11. 2009.\n↑ Klaus gets opt-out (engleski), Pristupljeno 22. 11. 2009.\n↑ EU reform treaty passes last test (engleski), Pristupljeno 22. 11. 2009.\n↑ European Union: Lisbon reform treaty enters into force on December 1 2009[mrtva veza] (engleski), Pristupljeno 22. 11. 2009.\n↑ Van Rompuj predsednik EU, Ketrin Ešton šef diplomatije, Pristupljeno 22. 11. 2009.\n↑ EU fudges Kosovo independence recognition (engleski), Pristupljeno 31. 12. 2008.\nZvanična internet prezentacija (engleski)\n„Evropski navigator“ — kompletna istorija Evropske unije (engleski)\nPreuzeto iz „https://sr.wikipedia.org/w/index.php?title=Историја_Европске_уније&oldid=18756348“\nOva stranica je poslednji put uređena na datum 17. februar 2018. u 04:04 č.


Igrao i za jedne i za druge: Prosinečki se oglasio o mogućem duelu Dinama i Zvezde\nLIGA PRVAKA Selektor reprezentacije BiH\nUšli su u Ligu šampiona, ostvarili sjajan uspjeh, triput će imati pune stadione i igrat će protiv najboljih ekipa u Evropi\nProsinečki: Ne želi prejudicirati\nFudbaleri Crvene zvezde i Dinama ove će sezone igrati grupnu fazu Lige šampiona.\nKako su dva tima mogući protivnici, jer Zvezda je u 4. šeširu na žrijebu, a Dinamo u 3., tenzija među navijačima polako raste jer bi poslije mnogo godina mogao da se odigra "veliki derbi" stare Jugoslavije.\nKako prenosi hrvatski portal 24sata.hr, popularni Veliki žuti smatra da je za klubove sa naših prostora plasman u Ligu šampiona veliki uspjeh.\n- Ma velika je stvar za klubove na Balkanu što su Dinamo i Zvezda ušli u grupu Lige šampiona, veliki je to uspjeh i za jedne i za druge. Nemoj da me pitaš ko bi bio u prednosti da dođe do tog sudara jer ko zna ko će koga izvući. To bi sad bila samo nagađanja - rekao je Prosinečki i dodao:\n- U Dinamu i Crvenoj zvezdi treba da uživaju u ovom trenutku. Ušli su u Ligu šampiona, ostvarili sjajan uspjeh, triput će imati pune stadione i igrat će protiv najboljih ekipa u Evropi. To je ono zbog čega se treba radovati, a ko zna ko bi tu bio u prednosti. Ne možemo prije žrijeba pričati o tome - smatra Prosinečki.\nŽrijeb za grupnu fazu Lige šampiona je na programu u četvrtak od 18 sati.\nLiga prvaka Dinamo Crvena zvezda\nDinamo slavio protiv Rosenborga, Zvezda remizirala u Švicarskoj, Olimpijakos deklasirao Krasnodar\nDinamo se častio kod Ferencvaroša, i Amer Gojak "omastio brk"\nKontroverzni gol Ferencvaroša: Da li je Dinamo večeras oštećen\nPetković: Igrači bi se prije mečeva baraža trebali preispitati\nJunajted uvjerljiv, ljepotica u Lisabonu, Olimpijakos izbacio Arsenal\nLuka Jović ljut na srbijanske medije


Turistička ponuda Crne Gore predstavljena u Bijeljini\nU okviru regionalne roadshow kampanje, koja ima za cilj promociju turističke ponude destinacije, Nacionalna turistička organizacija Crne Gore u saradnji sa JP „Morsko dobro“ organizovala je promotivni događaj na Trgu Kralja Petra, u Bijeljini.\nKampanja „U društvu prirode“ privukla je pažnju mnogobrojnih posjetilaca koji su imali priliku da se upoznaju sa novitetima u ovoj sezoni, cijenama i aktivnostima koje ih očekuju širom naše zemlje.\nNa promotivnom pultu Nacionalne turističke organizacije Crne Gore dijeljen je sadržajni promotivni materijal, a događaj su ispratile televizije RTRS, Slobomir i Arena, portali Bijeljina i Dešavanja i list Semberske novine. Promociji na gradskom trgu je prisustvovala i direktorica Turističke organizacije Grada Bijeljine, Jasna Abdulahagić, uz čiju podršku je realizovan događaj.\nMenadžerka u Nacionalnoj turističkoj organizaciji Crne Gore Ljiljana Čukić se obratila prisutnima i istakla da Crna Gora ima raznovrsnu i kvalitetnu ponudu, a da su ove godine cijene pristupačne, tako da je ponuda dostupna svakom budžetu, ali i različitim afinitetima. Ona se posebno osvrnula na činjenicu da je Crna Gora prepoznata kao „Safe Travels“ destinacija, što pokazuje da su zdravstveno sigurnosni protokoli i mjere koje se primjenjuju u našoj zemlji, kako bi boravak turista učinili što ugodnijim i kako bi zaštitili njihovo zdravlje, u skladu sa globalnim protokolima Svjetskog savjeta za turizam i putovanja (WTTC).\nČukić je podsjetila da je turistima iz Bosne i Hercegovine Crna Gora već godinama jedna od omiljenih destinacija za odmor:\n„Prema zvaničnim statističkim podacima, Crnu Goru je tokom 2019.godine posjetilo preko 200.000 turista iz BIH, koji su ostvarili oko 1.185 000 noćenja, što ih pozicionira na treće mjesto kada je u pitanju ukupan turistički promet ostvaren od inostranih gostiju. Očekujemo da će se ovi pozitivni trendovi nastaviti u ovoj godini, posebno imajući u vidu da turistima iz BIH za ulazak u Crnu Goru nije potreban PCR test i uvjerenje o vakcinaciji“, kazala je Čukić.\nNakon promocije turističke ponude u Bijeljini, Nacionalna turistička organizacija Crne Gore u saradnji sa lokalnim turističkim organizacijama, narednih dana, predstaviće turističku ponudu destinacije u Banja Luci i Sarajevu.


Traži Isidoru iz skloništa, koja je 91. godište: Student 19 godina nakon bombardovanja dao oglas sa kojim je nasmijao cijelu Srbiju, a razlog je fantastično smiješan – Recepti za Vas\nDruštvene mreže su veoma popularne, ali posebno među mladim ljudima, dok su studenti baš posebno navučeni na društvene mreže i to iz raznih razloga, a posebno su im interesantne zbog raznih grupa koje se formiraju unutar društvenih mreža i pomoću kojih dobijaju određene informacije koje su im potrebne u datim trenucima.\nSem što se studenti unutar takvih grupa međusobno pomažu sa raznim informacijama koje su im važne za studiranje i saznanja iz određenih predmeta, budući akademski građani također koriste i ove grupe da bise povezali sa nekim ljudima koje su u nekim trenucima upoznali, ili da saznaju šta se desilo sa nekim njihovim prijateljima sa kojima su izgubili svaki kontakt.\nTako je i jedan Nemanja iz Beograda, postavio urnebesno smiješan status na jednoj od takvih grupa u kojem traži jednu Isidoru koju je upoznao u skloništu prije 19 godina i koja mu je uzela ljigavca i nije mu ga nikada vratila.\nPa tako u svome statusu Nemanja piše kako je vidio da mnogi na ovaj način pokušavaju da pronađu neke osobe, pa je i on odlučio da pokuša da nađe jednu Isidoru koju je upoznao davne 1999. godine za vrijeme bombardiranija, u jednom skloništu gdje je stanovao. Nemanja kaže da su oboje imali sedam godina tada , ali da je Isidora stalno plakala i da su je njeni roditelji pokušavali smiriti sa raznim stvarima, igračkama, slatkišima, slikovnicama, ali da ništa nije pomagalo. Onda je Nemanja odlučio da joj da svoga ljigavca, koji su bili veoma popularni u to vrijeme. Isidori se u početku malo i gadila ta igračka, ali kada ju je počela stiskati i prebacivati iz ruke u ruku Nemanja joj je rekao da smije da se igra sa njim sve dok ne prestane plakati. Ubrzo je prestala i vazdušna opasnost, a tako je nestala i Isidora sa ljigavcem, pa Nemanja u svome statusu pita da li neko poznaje tu Isidoru, jer još nije dobio svoga ljigavca nazad, a ne može da vjeruje da ta djevojka nije prestala da plače već 20 godina.\nOvako u originalu izgleda Nemanjin status:\nMuškarac je pitao da uđe u bijeli kombi sa njim: Ovoj djevojčici jedan jednostavan trik koji je naučila od svoje majke spasio život (VIDEO)


Formiran Gradski odbor Narodne partije Srpske u Gradišci - Novosti Plus\n26 Juna, 2021 26 Juna, 2021 Dragana Morača\t0 Comments\nPred više od 250 delegata i gostiju u velikoj sali Kulturnog centra u Gradišci formiran je odbor Narodne partije Srpske.\nIzbornoj skupštini su pored Predsjednika i funkcionera Narodne partije Srpske, prisustvovali i Gradonačelnik Gradiške Zoran Adžić, Predsjednik opštinskog odbora Ujedinjene Srpske Slavko Dunjić, narodni poslanik iz Gradiške Ognjen Žmirić.\nPredsjednik Socijalističke Partije u Gradišci Ivica Lučka. Izabrano je trideset devet članova Gradskog odbora a za Predsjednika Gradskog odbora izabran je Rajko Lajić.\nRajko Lajić – FOTO: NPS\nIzabrani Predsjednik gradskog odbora je u prvom obraćanju naglasio da najveći deo sadašnjeg članstva odbora čine uspješni preduzetnici i privrednici sa teritorije Grada. Lajić je naglasio da je interesovanje sugrađana veliko i da u narednom periodu očekuju još veći priliv članstva jer građani prepoznaju Narodnu partiju Srpske kao stranku preko koje može da se čuje i njihov glas kako u Gradišci tako i u Parlamentu Srpske.\nPredsjedsednik Narodne partije Srpske Darko Banjac istakao je da je odbor u Gradišci još jedan u nizu koji je proteklih nedelja formiran u Republici Srpskoj. Narodnoj partiji Srpske u proteklim nedeljama pristupa sve veći broj građana koji žele da se uključe u aktivno stvaranje pozitivnog političkog okruženja u svojim opštinama. Predsjednik NPS-a Darko Banjac istakao je da će ova stranka u budućnosti postati nezaobilazan politički faktor od Trebinja do Krupe na Uni, te da će biti dosljedna i djelovati u interesu naroda Republike Srpske.\n← Vulićeva: Crnadak je primjer kakav čovjek i ozbiljan političar ne treba da bude\nOdržana Skupština Udruženja književnika RS: Bjelošević ostaje na mjestu predsjednika →\nOtpočela saradnja Muzičke škole “Vlado Milošević” sa školom iz Poljske


Srbija: Protesti zbog radiodifuznog saveta | Institute for War and Peace Reporting\nSrbija: Protesti zbog radiodifuznog saveta\nVlada optuzena za krsenje sopstvenih zakonskih propisa pri izboru kandidata za Radiodifuzni savet ciji je zadatak raspodela dozvola za frekvencije elektronskim medijima.\nNedavno formirani Radiodifuzni savet, ciji je izuzetno vazan zadatak da raspodeli dozvole za frekvencije i televizijske kanale, nasao se na udaru kritike lokalnih medijskih udruzenja i medjuanrodnih asocijacija.\nOni tvrde da izbor clanova saveta pokazuje da je namera vlade da zadrzi kontrolu nad elektronskim medijima i favorizuje one koji iznose stavove bliske vladinim.\nNezavisno udruzenje novinara Srbije, NUNS, Asocijacija nezavisnih elektronskih medija, ANEM, i udruzenje privatnih televizijskih stanica "Spektar" potpisali su protestno pismo upuceno parlamentu i vladi.\nU tom pismu se dovodi u pitanje status nekih clanova saveta i tvrdi da su prekrseni zakonski propisi pri izboru clanova Radiodifuznog saveta.\nOve medijske asocijacije zapravo strahuju da vlada ima nameru da nagradi svoje saveznike na medijskoj sceni najboljim frekvencijama. Oni su takodje zabrinuti da bi ANEM, ciji je predsednik Veran Matic, glavni i odgovorni urednik RTV B92 - veteran u borbi protiv Milosevicevog rezima - mogao biti marginalizovan.\nSukob oko medijskih reformi i raspodela frekvencija traje jos od pada Slobodana Milosevica u oktobru 2000. godine.\nDo sada vlada je odugovlacila sa raspodelom frekvencija. To je islo u prilog medija koji su nekada sirili promilosevicevsku propagandu poput TV Pinka i TV BK, jer su zadrzali frekvencije koje im je svojevremeno dodelio Milosevic.\nPosto su promenili stranu i poceli da podrzavaju nove vlasti, obe stanice su koristile svoje povlascene pozicije u etru da bi razvile medijske imperije.\nU isto vreme, RTV B92, koja je ostala politicki nezavisna, zalila se na nepostojanje ravnopravnih i pravicnih uslova za utakmicu na medijskoj sceni.\nVlasti su najzad usvojile novi Zakon o radiodifuziji proslog jula, ali se potom odugovlacilo sa izborom clanova Radiodifuznog saveta.\nOvo telo ima zadatak da raspise konkurs i u skladu sa zakonom raspodeli radijske frekvencije i televizijske kanale elektronskim medijima. Time ce mnogi od oko hiljadu postojecih emitera u Srbiji ostati bez dozvole za emitovanje.\nNajzesci sukob nastao je zbog ogranicenog broja dozvola za nacionalne frekvencije koje emiterima omogucavaju da pokrivaju teritoriju cele zemlje.\nOsim dva nacionalna televizijska kanala, koji ce se transformisati u javni servis i cije su frekvencije sigurne, zestoki rivali za preostale frekvencije su TV B92, TV Pink i TV BK.\nPrvi zabrinjavajuci znaci koji ukazuju da bi vlada mogla da aktivno favorizuje druge dve stanice pojavili su se za vreme vanrednog stanja u zemlji, kada su medijske slobode bile ogranicene.\nNa zaprepascenje nezavisnih medija, vlasti su formirale Radiodifuzni savet i imenovale neke njegove clanove 11. aprila dok je vanredno stanje jos uvek bilo na snazi.\nTime su prekrsene odredbe zakona koji su same vlasti usvojile, a koje predvidjaju da se imena kandidata i njihove kratke biografije objave 30 dana pre njihovog imenovanja za clanove saveta.\nVlasti su zaobisle obecanu transparentnost u procesu imenovanja clanova saveta, a poslanici u parlamentu nisu imali potpun uvid u kvalifikacije svih kandidata, tvrde nezavisni novinari.\nOsim pitanja transparentnosti, imena kandidata vlade za clanstvo u Radiodifuznom savetu ni najmanje ne ulivaju poverenje u njihovu neutralnost i nepristrasnost.\nPrvobitni kandidat za clanstvo u savetu, Zoran Petrovic, profesor na Elektrotehnickom fakultetu Beogradskog univerziteta, povukao je svoju kandidaturu jer je bio umesan u sukobe sa studentima dok je bio prodekan u Milosevicevo doba.\nDrugi univerzitetski profesor, Vladimir Cvetkovic, u svojoj tezi "Nacionalni identitet i obnova srpskih institucija" ostro kritikuje B92 i NUNS.\nTreci kandidat vlasti je Nenad Cekic, asistent na Filozofskom fakultetu u Beogradu i bivsi glavni i odgovorni urednik Radio Indeksa.\nU svom protestnom pismu, nezavisna medijska udruzenja ukazala su da Cekiceva povezanost sa jednom od stanica vodi ka potencijalnom konfliktu interesa jer ce verovatno i ova stanica ucestvovati na konkursu za raspodelu frekvencija.\nCekic je ranije optuzio Verana Matica i B92 za uspostavljanje monopola nad stranim donacijama antimilosevicevskim medijskim grupama u Srbiji, sto, takodje, dovodi u pitanje nuznu neutralnost u pogledu pomenute radio stanice. Cekic je 18. aprila izjavio za dnevni list "Blic" da "u zakonu ne pise da clan saveta mora da voli Verana Matica".\nIWPR se obratio Cekicu za izjavu, ali je on odbio da komentarise ove navode.\nTakodje se postavlja pitanje da li Goran Radenovic, kao kandidat sa Kosova, zadovoljava zakonske uslove za clanstvo u savetu. Mada u njegovoj kratkoj biografiji pise da on uistinu zivi na Kosovu gde je radio za drzavnu televiziju u Pristini u Milosevicevo vreme, nezavisni mediji i neki srpski politicari na Kosovu veruju da on vise ne boravi u pokrajini.\nOliver Ivanovic, jedan od lidera kosovskih Srba, uveravao je IWPR da Radenovic trenutno boravi u Crnoj Gori. Stavise, Radenovic je kao slobodni novinar radio za TV Pink, kako tvrde Ivanovic i B92.\nIvanovic kaze da kosovski Srbi, ciji kandidat iz Mitrovice nije prihvacen, zele da znaju kako i zasto je Radenovic nominovan. "On nam je rekao da se sam kandidovao, a da su ostali clanovi saveta prihvatili njegovu nominaciju", rekao je Ivanovic.\nPrema slovu zakona, mesto stalnog boravka na Kosovu je uslov za clana saveta iz Kosova.\nKada ga je IWPR zamolio da prokomentarise ove navode, Radenovic je rekao da nikada nije radio za TV Pink i insistirao je da privremeno zivi u Crnoj Gori iz porodicnih razloga. Dodao je da neprestano putuje na relaciji Gracanica (na Kosovu) - Podgorica.\n"Imam stan u centru Pristine u kome sada zivi jedan Albanac. Ne mogu tamo da stanujem i sada zivim u Gracanici", kaze Radenovic.\nDejan Milenkovic iz nezavisne organizacije jugoslovenskih pravnika, JUKOM, i clan radne grupe za izradu medijskih zakona, izjavio je za B92 da ce vladino krsenje sopstvenih zakonskih propisa podriva poverenje javnosti u sistem, i to pre nego sto je poceo da funkcionise.\n"Ukoliko skupstina ne postuje Zakon o radiodifuziji koji je sama donela, pitanje je da li ce ga postovati gradjani i sami mediji", kaze on.\nGrupe i medijske organizacije izvan Srbije podrzale su proteste nezavisnog sektora.\nJan Vilem Blankert, predstavnik Evropske komisije u Srbiji i Crnoj Gori, rekao je da su iznete primedbe novinara razlog za zabrinutost.\nEjdan Vajt, generalni sekretar Medjunarodne federacije novinara, IFJ, bio je neposredniji. "Mesecima su novinari trazili od srpske vlade da primeni Zakon o radiodifuziji, ali sada kada su se odlucili na to, izgleda da se krse zakonski propisi", smatra Vajt.\n"Ukoliko se ne postuju propisi, time ce se ugroziti integritet Zakona o radiodifuziji i podriti citav proces medijskih reformi."


Varheji je to rekao odgovarajući na pitanja poslanika Evropskog parlamenta na sednici spoljnopolitičkog komiteta, na kome je predstavljen Izveštaj o napretku država Zapadnog Balkana.\nOsvrnuvši se na nedavna dešavanja u Crnoj Gori tokom ustoličenja mitropolita Joanikija, Varheji je kazao da je Crna Gora otvorila sva poglavlja u pregovorima sa EU.\n- Ipak, ispunjavanje privremenih merila je ključni izazov. Otvaranja drugih poglavlja neće biti dok se ne ispune merila iz osnovnih poglavlja, vezanih za vladavinu prava. To je i deo nove Metodologije za pregovore, koje je Crna Gora prihvatila - naglasio je Varheji, preneo je portal RTCG.\nVarheji je i u uvodnom obraćanju evropskim poslanicima kazao da Crna Gora, bez ispunjenja privremenih merila za vladavinu prava, ne može zatvarati druga poglavlja.\n- Politika proširenja je zasnovana na učinku, odnosno ispunjavanju obaveza - naveo je Varheji.\nIzvestilac EP za Crnu Goru Tonino Picula rekao je da je zabrinut zbog usporavanja procesa evropskih integracija.\n- Nije bilo napretka u oblasti sudstva, i implementacija ključnih reformi u sudstvu i dalje stagnira. Svesni smo da je za sudstvo i izborne reforme potrebna kvalifikovana većina - kazao je Picula.\nIstakao da treba izbeđi sve događaje koji bi mogli biti interpretirani kao razlog produbljivanja političkih tenzija i polarzacija.\nNa Piculino pitanje komesaru Varheljiju da li je i dalje optimista da će neka zemlja Zapadnog Balkana završiti pregovore o pristupanju do kraja mandata ove Komisije, komesar je kazao da su do kraja mandata ove komisije još tri godine.\nIstakao je da Komsija želi da dinamizira taj proces.\n- Naš posao je da se to desi, jer ako se ne desi onda će naša pozicija na ZB biti kompromitovana - kazao je Varheji.\nKopredsedavajući parlamentarnog odbora za stabilizaciju i pridruživanje sa Crnom Gorom, Vladimir Bilčik je podsetio da je Crna Gora dugo godina bila predvodnik u procesu pridruživanja, ali je tokom protekle godine stagnirala.\n- Moramo videti jasnu proevropsku akciju političara u Crnoj Gori, a ne samo deklarativne izjave o Evropi. Kako bi ostvarila vodečhu poziciju zemlje u regatnoj trci, Crnoj Gori su potrebna predvidiva i stabilna politička klima i institucije, koji takođe pogoduju procesu reformi - naveo je Bilčik.\n- U suprotnom, želje ogromne, proevropske večhine građana Crne Gore cxhe ostati bez odgovora - zaključio je Bilčik.


Sledite ove procedure redom dok ne uklonite špijunski softver.\nKorišćenje antispajver alatke za skeniranje i uklanjanje\nWindows zaštitnik, koji se isporučuje uz ovu verziju operativnog sistema Windows, pomaže pri sprečavanju zlonamernog softvera, špijunskog softvera i drugog potencijalno neželjenog softvera da zarazi računar. Kada je Windows zaštitnik uključen, bićete upozoreni kada špijunski softver ili drugi potencijalno neželjeni softver pokuša da se pokrene ili instalira na računar. Za svaku otkrivenu stavku birate da li želite da je zanemarite, smestite u karantin ili uklonite. Za više informacija pogledajte odeljak Skeniranje u potrazi za špijunskim i drugim potencijalno neželjenim softverom.\nSkeneri za špijunski softver često su uključeni u antivirusne programe. Ako ste već instalirali antivirusni program, proverite da li taj program uključuje funkcije zaštite od špijunskog softvera ili da li možete da ih dodate kao ispravku, a zatim redovno skenirajte računar. Listu drugih programa za zaštitu od špijunskog softvera možete da vidite na Web lokaciji Microsoft Bezbednost kod kuće.\nŠpijunski softver ponekad može da zarazi oblasti računara koje je teško očistiti bez izazivanja daljih problema. Ako vas antispajver program obavesti da ne može da ukloni špijunski softver, sledite uputstva koja program obezbedi. Ako to ne uspe, pokušajte sa ovim opcijama.\nProverite da li u okviru apleta Instalirani programi postoje stavke koje ne pripadaju na računaru.\nOvaj metod koristite izuzetno oprezno. Kontrolna tabla pruža listu mnogih programa, od kojih većina nije špijunski softver. Mnogi špijunski programi koriste posebne metode instalacije da bi izbegli da se pojave u apletu „Instalirani programi“. Špijunski program će povremeno ponuditi opciju za deinstaliranje i može se ukloniti pomoću ovog metoda. Uklonite samo one programe za koje sa sigurnošću možete da utvrdite da su špijunski i nemojte uklanjati programe koje biste možda želeli da sačuvate, čak i ako ih ne koristite često. Za više informacija pogledajte odeljak Deinstalacija ili promena programa.\nNeki špijunski softver može da se sakrije tako dobro da ne može da se ukloni. Ako još vidite tragove špijunskog softvera i nakon pokušaja da ga uklonite antispajver programom ili deinstaliranjem, možda ćete morati da ponovo instalirate Windows i druge programe.\nPonovno instaliranje operativnog sistema Windows ukloniće špijunski softver, ali će takođe izbrisati datoteke i programe. Ako morate ponovo da instalirate Windows, uverite se da ste napravili rezervne kopije dokumenata i datoteka, kao i da imate pristup instalacionim diskovima koji su vam potrebni za ponovnu instalaciju programa.\nTakođe pogledajteKorišćenje programa Windows DefenderPridružite se Microsoft SpyNet zajedniciŠpijunski softver: najčešća pitanja


Trninić: Gradimo velike putne projekte i pripremamo nove - Akta.ba\nTrninić: Gradimo velike putne projekte i pripremamo nove\n28.03.2019. 09:24 / Izvor: SRNA\nMinistar saobraćaja i veza Republike Srpske Neđo Trninić izjavio je Srni da je resorno ministarstvo u prvih 100 dana mandata nove Vlade Srpske realizovalo aktivnosti koje su se odnosile na izgradnju i pripremu velikih infrastrukturnih projekata, poboljšanje bezbjednosti saobraćaja, donošenje zakona i restrukturisanje "Željeznica Republike Srpske".\nTrninić je kao jedan od najvažnijih rezultata izdvojio potpisivanje ugovora o projektovanju i izgradnji auto-puta na Koridoru "Pet ce" kroz Srpsku od petlje "Johovac" do petlje "Rudanka".\nOn je rekao da je nastavljena priprema velikih infrastrukturnih projekata.\n"U toku je eksproprijacija i izbor izvođača radova za izgradnju šest kilometara duge dionice Johovac-Rudanka na auto-putu Doboj-Vukosavlje, na koridoru `Pet ce`. Za ovu dionicu su obezbijeđena sredstva i to grant EU u iznosu 14 miliona evra i kredit Evropske banke za obnovu i razvoj /EBRD/ od 70 miliona evra", rekao je Trninić.\nZa sedam kilometara dugu dionicu auto-puta na Koridoru "Pet ce", od Rudanke do Putnikovog brda, u toku je obezbjeđivanje novca.\n"Vrijednost projekta je 150 miliona evra. Vode se pregovori sa EBRD, a aplicirano je i prema Investicionom okviru za zapadni Balkan za grant sredstva", istakao je Trninić.\nPrema njegovim riječima, u toku je izbor izvođača radova i stručnog nadzora za izgradnju mosta preko rijeke Save kod Gradiške, na auto-putu Banjaluka-Gradiška, a pokrenute su aktivnosti i na izgradnji mosta preko rijeke Save na lokaciji Sremska Rača/Rača i auto-puta Vukosavlje-Brčko-Bijeljina-Rača.\n"Postignut je dogovor o lokaciji mosta i u toku je izrada tehničke dokumentacije i iznalaženju finansijskih sredstava za izgradnju. Upućena je inicijativa Savjetu ministara za definisanje i potpisivanje međudržavnih sporazuma s ciljem izgradnje auto-puta Vukosavlje-Brčko-Bijeljina-granica Srbije, odnosno auto-puta Beograd-Sarajevo i određivanje lokacije zajedničke tačke auto-puta na granici Srbije i BiH, te planiranje izgradnje međudržavnog mosta preko rijeke Save", naveo je Trninić.\nU toku je i izrada projektne dokumentacije za izgradnju brzog puta Sarajevo-Mesići-Ustiprača-Višegrad-granica Srbije, brzog puta Bijeljina-Zvornik-Milići- Vlasenica-Han Pijesak-Sokolac i brzog puta Brod na Drini-Tjentište.\n"Za izgradnju magistralnog puta Brod na Drini-Šćepan Polje-granica Crne Gore, sa međudržavnim mostom, u toku je rješavanje imovinskih odnosa i obezbjeđivanje finansijskih sredstava. Vrijednost projekta je 78 miliona evra", napomenuo je Trninić.\nPrema njegovim riječima, u toku je izrada projektne dokumentacije i izbor konsultanta za izradu glavnog projekta za poboljšanje magistralnog puta "M-16" od granice sa Federacijom BiH do Banjaluke, sa izgradnjom obilaznice oko Banjaluke.\nU toku je i izrada projektne dokumentacije za poboljšanje dionice magistralnog Sarajevo-Foča.\nTrninić je rekao da je Vlada usvojila jedinstvenu listu prioritetnih projekata BiH u oblasti transporta, koja je preduslov za povlačenje donacija i povoljnih kredita od međunarodnih razvojnih banaka.\n"Prethodno je usvojena lista prioritetnih projekata Republike Srpske i svi projekti sa te liste uvršteni su u nacrt liste prioritetnih projekata BiH čime je značajno ojačana pozicija najvažnijih projekata iz oblasti saobraćaja u Srpskoj kada je riječ o mogućnostima za dobijanje donatorskih sredstava i povoljnih kredita", naglasio je Trninić.\nKada je riječ o zakonodavnim aktivnostima, Narodna skupština Srpske usvojila je Nacrt zakona o unutrašnjoj plovidbi zbog potrebe unapređenja ove oblasti i usklađivanja sa zakonodavstvom EU.\nUsvojen je i Nacrt zakona o radio-amaterizmu čiji je cilj uređenje ove oblasti s obzirom na to da su radio-amateri izuzetno važna karika u sistemu zaštite i spasavanja u vanrednim situacijama.\nTrninić je rekao da je Vlada donijela Program bezbjednosti saobraćaja na putevima u Srpskoj za period od 2019. do 2022. godine.\n"U proteklim godinama napravljeni su značajni koraci u izgradnji sistema upravljanja bezbjednošću saobraćaja. Međutim, to nije dovoljno ako ne bude podignuta svijest građana o bezbjednom i odgovornom učešću u saobraćaju", rekao je Trninić.\nPrema njegovim riječima, Agencija za bezbjednost saobraćaja zbog toga je nabavila simulator koji demonstrira prevrtanje automobila i on će biti korišćen u svrhu demostracije značaja upotrebe bezbjednosnog pojasa u vožnji prilikom nezgode i prevrtanja vozila.\nSumirajući rezultate u oblasti željezničkog saobraćaja, Trninić je rekao da su najznačajnije aktivnosti bile u okviru finansijskog restrukturisanja "Željeznica".\n"Isplaćene su sve obaveze prema radnicima i Poreskoj upravi tako da su `Željeznice` rasterećene plaćanja kamata i zateznih kamata za neizvršene obaveze. Od početka projekta u martu 2017. godine smanjen je broj radnika sa početnih 3.098 na 2.462. Obaveza `Željeznica` je da do kraja 2021. godine broj radnika svede na 2.098", rekao je Trninić.\nOn je dodao da će nakon finansijskog restrukturisanja biti srpovedeno i vlasničko i organizaciono restrukturisanje "Željeznica".\nU toku izrada generalnog projekta nove trase puta od Foče do Tjentišta\nPrvi put nakon Olimpijade u Sarajevo dolaze novi trolejbusi


Utvrđeni prijedlozi izmjena više zakona s ciljem povećanja plata\nVlada Republike Srpske utvrdila je danas po hitnom postupku prijedloge izmjena i dopuna više zakona s ciljem povećanja plata za zaposlene koji plate primaju iz budžeta Srpske.\nVlada je utvrdila prijedloge zakona o izmjenama i dopunama zakona o platama zaposlenih u organima uprave, Ministarstvu unutrašnjih poslova, institucijama pravosuđa, osnovnim i srednjim školama i đačkim domovima, u oblasti kulture, visokog obrazovanja i studentskog standarda, te zaposlenih u javnim službama Republike Srpske.\nRazlog za donošenje ovih zakona jeste uvećanje platnih koeficijenata i povećanje plata za zaposlene u navedenim oblastima, i to tako da se platni koeficijenti do pet uvećavaju za 20 odsto, koeficijenti od 5,50 do 10,90 za 10 odsto, koeficijenti od 11,15 do 19,05 za sedam odsto i platni koeficijenti od 19,25 do 26,23 za pet odsto, saopšteno je iz Biroa Vlade Srpske za odnose sa javnošću.\nKako se navodi, na taj način najniže plate procentualno će se uvećati za 20 odsto, a one najviše za pet odsto.\nIzmjene ovih zakona, pojašnjava se u saopštenju, predstavljaju još jednu u nizu mjera Vlade Republike Srpske koje doprinose privrednom rastu i povećanju plata radnika, što će uticati i na povećanje potrošnje, a time i na poboljšanje cjelokupnog poslovnog ambijenta u Srpskoj.\n"Takođe, bilo je potrebno izvršiti i usklađivanje odredaba ovih zakona sa propisima kojima je regulisana oblast dobrovoljnih penzijskih fondova i penzijskih planova", navodi se u saopštenju.\nVlada Republike Srpske utvrdila je i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima.\nRazlozi za donošenje izmjena i dopuna zakona, kako se naglašava, sadržani su u potrebi da se, osim postojeće zakonske mogućnosti pojedinačnog učlanjenja zaposlenih u dobrovoljni penzijski fond, stvore pravne pretpostavke za njihovo kolektivno uključivanje.\n"Prema predloženom rješenju, organizator penzijskog plana zaključuje ugovor sa društvom za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom, kojim se obavezuje da će za članove plana, isključivo iz sopstvenih sredstava, vršiti uplate penzijskih doprinosa na njihove individualne račune", navodi se u saopštenju.\nPredloženo rješenje dozvoljeno je samo pod uslovom spremnosti poslodavca da vlastitim sredstvima finansira penzijske doprinose svojih zaposlenih, ne uslovljavajući takve doprinose dodatnim uplatama na teret zaposlenog.\nVlada Republike Srpske utvrdila je Prijedlog zakona o trgovini.\nOvim zakonom uređuju, između ostalog, planiranje i razvoj trgovine, prava i obaveze trgovaca, oblici trgovine, posebne tržišne institucije, deklarisanje robe i način formiranja i isticanja cijene robe, trgovačka evidencija, praćenje trgovine i tržišta.\nJASNIJE DEFINISANA GEOTEHNIČKA ISTRAŽIVANJA\nVlada je utvrdila je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o dječjoj zaštiti.\nUSKLAĐIVANJE DOMAĆEG SA EVRPSKIM VISOKIM OBRAZOVANJEM\nVlada Republike Srpske utvrdila je na današnjoj sjednici Nacrt zakona o visokom obrazovanju Republike Srpske, s ciljem usklađivanja domaćeg sa evropskim sistemom.\nOvim zakonom uređuju se ciljevi i principi visokog obrazovanja u Republici Srpskoj, nivoi i vrste visokog obrazovanja, osnivanje, organizacija i rad visokoškolskih ustanova, opšta načela u oblasti obezbjeđenja kvaliteta u visokom obrazovanju, obrazovna, naučnoistraživačka i umjetnička djelatnost visokoškolskih ustanova, saopšteno je iz Biroa Vlade za odnose sa javnošću.\nUređuju se i prava i obaveze akademskog osoblja i studenata, tijela u oblasti visokog obrazovanja, finansiranje visokoškolskih ustanova, kao i druga pitanja od značaja za obavljanje ove djelatnosti.\nNa sjednici je utvrđen i Nacrt zakona o obezbjeđenju kvaliteta u visokom obrazovanju Republike Srpske radi uspostavljanja kulture kvaliteta, što dugoročno obezbjeđuje razvoj ove oblasti.\nOvim zakonom se uređuje status, djelatnost, organizacija i finansiranje Agencije za visoko obrazovanje Republike Srpske, te obezbjeđenje kvaliteta u visokom obrazovanju, postupci početne akreditacije, akreditacije, tematskog vrednovanja i spoljne nezavisne periodične procjene unutrašnjeg sistema obezbjeđenja kvaliteta.\nOd 2011. godine, poslove akreditacije u oblasti visokog obrazovanja obavljala je Agencija za akreditaciju visokoškolskih ustanova Srpske, koja ovim zakonom prerasta u Agenciju za visoko obrazovanje Srpske sa širim nadležnostima, konkretno u oblasti licenciranja visokoškolskih ustanova, odnosno početne akreditacije koja predstavlja osnov za izdavanje dozvole za rad, kao i u oblasti priznavanja stranih visokoškolskih isprava.\nRiječ je o ustaljenoj praksi u većini zemalja Evropskog prostora visokog obrazovanja /EHEA/, te se ovim zakonom omogućava usklađivanje metodologija spoljnog vrednovanja postupaka licenciranja, odnosno početne akreditacije i akreditacije.\nVlada je utvrdila i Nacrt zakona o ostvarivanju prava na besplatnu pravnu pomoć u Republici Srpskoj, kojim se mora obezbijediti besplatna pravna pomoć svakom fizičkom licu koje prema svom imovinskom stanju nije u mogućnosti da ostvari pravo pred sudom ili drugim organima bez štete po osnovno izdržavanje sebe i svoje porodice.\nU saopštenju se napominje da ostvarivanje prava na pravično suđenje i jednak pristup pravdi svim licima, bez obzira na imovinsko stanje, predstavlja temeljno načelo i zagarantovana prava najvišim aktima i međunarodnim konvencijama.\nVlada je prihvatila je i informaciju o zahtjevu Udruženja penzionera Republike Srpske za banjsku rehabilitaciju, te zadužila Ministarstvo rada i boračko-invalidske zaštite da u okviru svog ovogodišnjeg budžeta za to obezbijedi 200.000 KM.\nVlada Republike Srpkse povećanje plata\n2081 glasova 55%


U naseljenom mestu Barice, Opština Plandište, u toku je realizacija velikog projekta pošumljavanja zelenih površina, erozivnog zemljišta i depresija. Sredstva za realizaciju ovog projekta obezbeđena su iz Zelenog fonda, Ministarstva za zaštitu životne sredine, a delom iz budžeta lokalne samouprave.\nOpština Plandište spada u područja sa najmanjim procentom šumovitosti u Vojvodini, sa svega 0,5 odsto zasada pod šumom. Iz tog razloga smo u saradnji sa Regionalnom razvojnom agencijom Južni Banat iz Pančeva pokrenuli projekat “Podizanje šuma na degradiranim zemljištima”. Ukupna vrednost projekta je 7.745.761,00 dinara, od kojih 80% sredstava obezbedilo je Ministarstvo zaštite životne sredine, iz Zelenog fonda, dok je 20 odsto sredstava obezbeđeno iz budžeta lokalne samouprave. Veliku zahvalnost dugujemo i Udruženju šumarskih i lovnih radnika “Šuma i lov” kao partneru na realizaciji ovog projekta, obzirom da se čitav postupak sadnje odvija primenom novih tehnologija, koje se prvi put koriste kod nas, kaže predsednik Opštine Plandište Jovan Repac.\nTrenutno projekat realizujemo u naselju Barice, na ukupnoj površini od 10,5 hektara, na kojoj će biti zasađeno preko 12.000 sadnica autohtonog listopadnog drveća, bela i crna topola i mečja leska. Ovakvi i slični projekti su od velikog značaja za čitavu Opštinu Plandište, jer želimo da u narednih 5 do 10 godina drastično povećamo zasade pod šumom, naročito na obodima naseljenih mesta i zemljištu koje po svojim karakteristikama predstavljaju pogodno tlo za pošumljavanje, dodao je Repac.


Na brodu “Budva” u njemačkoj luci otkriveno pola tone kokaina - NTV Arena Bijeljina\nNa brodu “Budva” u njemačkoj luci otkriveno pola tone kokaina\nNa brodu “Budva” u luci u Njemačkoj zaplijenjeno je pola tone kokaina, na osnovu informacija crnogorske policije i zajedničke akcije službi za sprovođenje zakona Velike Britanije, agencije DEA i još nekoliko partnerskih službi.\nNa “Tviter” nalogu Uprave policije Crne Gore objavljeno je da je presječena još jedna međunarodna ruta krijumčarenja kokaina iz Južne Amerike prema Evropi.\nPobjeda prenosi da je uhapšeno više crnogorskih državljana koji se terete da su članovi kriminalne organizacije koja se bavi švercom narkotika. Iz Uprave policije nisu precizirali koliko je osoba uhapšeno, ali su najavili da će to saopštiti tokom dana.\nIz Uprave policije kazali su da je presječena još jedna medjunarodna ruta krijumčarenja kokaina iz Južne Amerike ka Evropi.\nCrnogorska policija ovu akciju sprovela je sa kolegama iz američke agencije DEA, Velike Britanije, Portugalije, Španije, Njemačke i Holandije.\nTags: crna gora, droga, kokain, region, svijet\nŠeranić: Na UKC-u se postupa u skladu sa protokolima\nSrbija: Prvi vikend bez policijskog časa /VIDEO/\nPreko zadruge do oživljavanja proizvodnje majevičkog sira “zarac”


Tanjug 23. septembra 2021. 10:03\nMOSKVA – London nastoji da prikrije svoje prethodne laži i odvraća javnost od sramnog bekstva NATO iz Avganistana, podizanjem optužnice protiv još jednog ruskog državljanina u predmetu Skripal, poručio je Direktor ruske spoljne obaveštajne službe (SVR) Sergej Nariškin.\n„Po mom mišljenju, to je pokušaj da se upotrebi još jedna laž da se prikrije ili podrži prethodna laž. Osim toga, s obzirom na nedavna dešavanja u Avganistanu, to je takođe možda pokušaj da se javnost odvrati od sramotnog bekstva, pre svega američkih trupa i njihovih saveznika, uključujući i Britaniju, iz Avganistana”, istakao je Nariškin na konferenciji za novinare, prenosi TAS S .\nOn je rekao i da je to je pokušaj da se javnost odvrati od činjenice da NATO više nije u stanju da održava bezbednost u različitim regionima sveta.\nBritanska policija saopštila je u utorak da je prikupljeno dovoljno dokaza za optužbu protiv treće osobe u vezi sa istragom o napadu agensom Novičok na Sergeja Skripala, bivšeg dvostrukog agenta Rusije koji je otrovan 2018. godine.


Federer prekinuo Noletov pobedonosni niz - Sportske.net\nFederer prekinuo Noletov pobedonosni niz\nŠvajcarski teniser Rodžer Federer prekinuo je pobedonosnu seriju Novaka Đokovića nanevši Srbinu prvi poraz na završnom Mastersu u Londonu.\nNedodirljivi Nole!NAJBOLJI - Novak Đoković!Nezaustavljivi Novak "pregazio" Japanca!Kreće Novakov završni udarac ove sezone (15:00)Đoković se oglasio povodom tragedije u Parizu\nNajbolji teniser sveta doživeo je prvi poraz na završnom Mastersu u Londonu, pošto je u drugom kolu grupe "A" za nešto više od sat vremena kapitulirao pred Rodžerom Federerom.\nŠvajcarac je u "O2 Areni" slavio rezultatom 2:0 (7:5, 6:2) i tako obezbedio prvo mesto u grupi, ostavivši pritom Tomaša Berdiha u trci za plasman u polufinale završnog Mastersa.\nSrpski teniser imao je izuzetno loš dan, malo toga je polazilo za rukom protiv inspirisanog Rodžera Federera koji je koristio svaku grešku zvanično najboljeg tenisera sveta drugu godinu za redom.\nBio je ovo prvi poraz Novaka Đokovića još od finala Mastersa u Sinsinatiju posle kojeg je Srbin nanizao 24 pobede. U isto vreme, Đoković je propustio priliku da povede u međusobnim duelima sa Federerom pošto je Švajcarac dobio 43. međusobni okršaj.\nU poslednjem kolu sastaće se Novak Đoković i Tomaš Berdih, odnosno Rodžer Federer i Kei Nišikori. Samo u slučaju da Čeh savlada Novaka sa 2:0 a Nišikori istim rezultatom izgubi od Federera u polufinale će se plasirati Švajcarac i Čeh.


Kompanija Ervea Kubija iz Kana gostovala u Ateljeu 212\nTanjug 26. marta 2022. 23:18\nBEOGRAD – Poznata Kompanija Ervea Kubija iz Kana sinoć je gostovala premijerno sa predstavom „Šta dan duguje noći“ u okviru 19. Beogradskog festivala igre (BFI), na velikoj sceni „Mira Trailović“ pozorišta Atelje 212.\nFrancuska predstava je bila već danima unapred rasprodata, a beogradska publika je na kraju izvođenja dugotrajnim aplauzom pozdravila umetnike savremene igre.\nMaestralnu koreografiju potpisuje vlasnik ove pozorišne igračke trupe, spomenuti Erve Kubi, a svetska premijera ove jednočasovne magične predstave je održana 2018. godine u francuskom gradu Eks an Provansu.\nAutor nije nepoznat domaćoj publici, jer je njegova spektakl predstava „Varvarske noći“ već izvedena na BFI sa velikim uspehom, i sada su po drugi put u prestonici Srbije pri čemu su ostavili još snažniji utisak nakon jedinstvenog i uzvišenog performansa.\nOsim gostovanja sa predstavom, ova trupa je danas doprinela i u pedagoškom smislu, jer je autor kostima ove predstave i asistent koreografa – Giljom Gabriel održao master klas za zainteresovane mlade igrače u Nacionalnoj fondaciji za igru osnivača BFI – Aje Jung.\nGabriel je istakao u susretu sa medijima da je suština njihove trupe stvaralaštvo, ali da osim toga razvijaju vezu i sa publikom, kako na sceni, tako i van nje, na tim majstorskim časovima, gde se pokazuju mladima kako nastaju pokreti izvođača na sceni u njihovim predstavama.\nReditelj i koreograf Kubi je uoči premijere otkrio da obe predstave imaju uspeha u SAD, a „Varvarske noći“ više voli publika Italije, dok je scensko delo „Šta dan duguje noći“ postiglo trijumfe širom Nemačke.\nVečerašnja predstava je realizovana prema istoimenom romanu (2006) alžirskog književnika Jasmina Kadra, koji je i blizak prijatelj sa Kubijem, a poznat je i film iz 2012. godine.\nDelo je inspirisano tim romanom, prema motivima proze, jer je komad ipak u formi igre i neverbalne predstave, bez dijaloga, osim na samom kraju kada dolazi do kratkih replika, monologa.\nReč je o novoj adaptaciji scenskog dela koji su umetnici iz Kana igrali pre 10 godina i sa njim obišli gotovo čitav svet, gostovali na scenama Madrida, Berlina, Njujorka.\nPredstava je više ostvarila uspehe na međunarodnoj sceni nego na tlu Francuske, i po onome šta su igrači izveli večeras, jasno je da komad komunicira sa beskrajnim univerzumom.\nGrupa izvođača iz Maroka i Alžira tumara po sceni kao u nekoj komuni, čudnoj zajednici i veoma vezani, dišu kao jedan, izvode takve neviđene akrobacije, bukvalno lete kroz vazduh visoko sa kolutovima napred i nazad bez pauze, a publika je zanemela sve vreme.


Institut za veštačku inteligenciju i 'Continental' zajedno u razvoju nauke i privrede\nInstitut za veštačku inteligenciju i "Continental" zajedno u razvoju nauke i privrede\nIstraživačko-razvojni institut za veštačku inteligenciju Srbije multinacionalna kompanija“Continental” potpisale su danas Sporazum o saradnji\nOvo je prvi zvanični ugovor nedavno osnovanog instituta sa privredom.\nSporazum je u ime instituta potpisao Dubravko Ćulibrk, koji je izjavio da je to veoma važan korak za institut, jer omogućava budućim istraživačima >> Pročitaj celu vest na sajtu B92 << da od samog početka u fokus svojih istraživanja stave probleme koji imaju veliki praktični značaj.\nU ime kompanije Continental Automotive Serbia sporazum je potpisao direktor Saša Čoringa istakavši da se u automobilskoj industriji sve više koriste rešenja iz oblasti veštačke inteligencije, posebno kad je reč o autonomnoj vožnji.\n"Naša vizija u Continental Automotive Serbia je da diktiramo trendove i da budemo najbolji u onome što radimo a naši inženjeri to već jesu. Srećni smo što započinjemo saradnju sa Institutom za veštačku inteligenciju Srbije i sigurni smo da ćemo zajedno biti još uspešniji na međunarodnom tržištu", rekao je Čoringa.\nNaučnoistaživačka i poslovnotehnička saradnja podrazumevaće, između ostalog, i realizaciju zajedničkih projekata, razvoj proizvoda i proizvodnih programa i zajednički rad na komercijalnim projektima finansiranim od strane Evropske unije.\nRTS: Saradnja Instituta za veštačku inteligenciju i "Kontinentala"


Vip mobile je najmlađi mobilni operater u Srbiji koji postavlja nove standarde na tržištu telekomunikacija. Zahvaljujući najsavremenijoj mrežnoj infrastrukturi, Vip korisnicima nudi širok raspon usluga iz domena mobilne komunikacije, kao i digitalnih, data i IT rešenja. Vip zapošljava više od 1.000 stručnjaka sa ciljem da pruži najbolje korisničko iskustvo za 2,2 miliona korisnika. U 2018. godini kompanija je ostvarila udeo na tržištu od 24% i prihode od 249 miliona evra. Svojim odgovornim poslovanjem Vip je prepoznat kao pouzdan partner i incijator brojnih pozitivnih promena u društvu, kao i u oblasti zaštite životne sredine. Sa do sada uloženih više od milijardu evra kompanija predstavlja najveću grinfild investiciju u Srbiji. Vip je i prva Family Friendly kompanija u Srbiji.


Fond zdravstvenog osiguranja Republike Srpske saopštio je da finansira oko 120 citostatika, među kojima su i najsavavremenije skupe terapije, te da su među prvima u regionu uveli bilošku terapiju.\nU Fondu ističu da se na listi citostatika nalaze lijekovi čija samo jedna ampula košta i do 6.000 KM, te da su troškovi u prošloj godini za lijekove za maligna oboljenja iznosili oko 28 miliona KM.\n"Iako su finansijske mogućnosti ograničene, Fond prati savremene terapijske smjernice kako bi našim osiguranicima bile dostupne iste terapije kao i u najrazvijenijim zemljama", navedeno je u saopštenju.\nU Fondu naglašavaju da ovi podaci pokazuju da nisu tačni navodi pojedinih medija da "Fond finansira samo jeftinije lijekove", kao ni navodi da su "citostatici za Fond preskupi".\n"Na listi citostatika koje finansira Fond nalaze se neki skupi lijekovi, koje ne finansira ni Fond zdravstvenog osiguranja Srbije, poput `pertuzumaba` čija jedna ampula košta 6.142 KM", ističu u Fondu.\nU saopštenju se navodi da je u toku ponovljeni postupak nabavke pojedinih citostatika, jer se na prvobitni tender za neke lijekove niko nije javio i to uglavnom za lijekove starije generacije koji su jeftiniji, ali su neophodniu liječenju malignih oboljenja.\nU Fondu objašnjavaju i da su ponude pojedinih dobavljača bile nerealno visoke i po deset puta skuplje nego što je bilo ranijih godina.\n"S obzirom da upravljamo sredstvima osiguranika i da se od Fonda očekuje racionalno trošenje novca, ovakve ponude, praktično ucjenjivačke, su za Fond neprihvatljive", dodaje se u saopštenju.\nIz Fonda poručuju da će i u narednom periodu, u skladu sa finansijskim mogućnostima, nastojati da osiguranicima obezbijede što kvalitetniju terapiju u skladu sa svjetskim preporukama, iako su za razliku od drugih zemalja, u Srpskoj izdvajanja za zdravstvo najmanja.\n4220 glasova 74%


Pomoć emiterima u 2020. oko 160.000 eura – Portal Podgorica\nPomoć emiterima u…\nPomoć emiterima u 2020. oko 160.000 eura\nSavjet Agencije za elektronske medije (SAEM) je odlučio da se komercijalni i javni emiteri (RTV) oslobode obaveze plaćanja četvrte kvartalne rate naknade za emitovanje za 2020. godinu.\n„U cilju obezbjeđenja dodatne podrške medijima u očuvanju kontinuiteta njihovog rada u situaciji izazvanoj širenjem korona virusa COVID-19, Savjet Agencije za elektronske medije (SAEM) je, na danas održanoj sjednici, odlučio da se komercijalni i javni emiteri (RTV) oslobode obaveze plaćanja četvrte kvartalne rate naknade za emitovanje za 2020. godinu. Na ovaj način, obaveze emitera biće umanjene za oko 80.000 eura“, ističe se u saopštenju Savjeta.\nSAEM podsjeća da je i u martu ove godine, emitere oslobodio obaveze plaćanja druge kvartalne naknade u iznosu od oko 80.000 eura, čime ukupan iznos pomoći emiterima u 2020. godini iznosi oko 160.000 eura.\n„SAEM je u kontinuitetu pratio uticaj već sprovedenih mjera i efekte mjera na poslovanje emitera i Agencije u 2020. godini. Pri tome, pokušao je da pomiri potrebu za pružanjem pomoći, sa jedne strane, i obavezu racionalnog planiranja i namjenskog trošenja sredstava kojima raspolaže Agencija“, zaključuje se u saopštenju.\nTags: emiteripocetna info


Dveri u Moskvi kao deo delegacije iz Srbije | Српски покрет Двери\nNaroda poslanica, Marija Janjušević učestvuje u Moskvi na Internacionalnom forumu pod nazivom „Razvoj parlamentarizma“.\nU Moskvi se četvrtog i petog juna održava Internacionalni forum pod nazivom „Razvoj parlamentarizma“ u kojem učestvuje preko 550 poslanika iz 97 zemalja. Pored jednog predstavnika kojeg je delegirala predsednik skupštine, iz Srbije učestvuje i delegacija predvođena Draganom Trifković, direktorom Centra za geostrateške studije, u kojoj su Marija Janjušević, narodni poslanik Dveri, Slaviša Ristić, narodni poslanik i predsednik Pokreta Srba sa KiM „Otadžbina“ i jedini nezavisni narodni poslanik crnogorskog parlamenta Aleksandar Damjanović.\nForum je otvorio predsednik Ruske Dume Vjačeslav Volodin, a nakon njega su se obratili predsednici parlamenata iz država širom sveta. Centralna tema Foruma je kako članovi parlamenta mogu da unaprede interparlamentarnu saradnju u interesu boljeg života njihovih državljana, odnosno kako da na najbolji način predstavljaju one građane, koji su ih svojim glasom ovlastili da ih predstavljaju.\nDragana Trifković je kao šef delegacije u razgovoru sa zamenikom predsednika Ruske Dume g. Tolstojem naglasila koliko je važno da Srbija i ubuduće ima podršku u očuvanju Kosova i Metohije.\nNarodni poslanik Dveri Marija Janjušević je nastavila razgovore o očuvanju porodice i merama podrške, započete sa poslanikom Ruske Dume Ingom Jumaševom prole godine na Svetskom kongresu porodica u Budimpešti. Ove godine razgovori su prošireni na temu bezbednosti žena i opštoj bezbednosti građana.\nDelegacija Srbije ulestvuje u sesiji koja se odnosi na razvoj nacionalne legislative, zakonodavstvu u nacionalnom interesu i razmeni najboljih praksi harmonizacije.\nSledi obraćanje Marije Janjušević iz Dveri na ove teme, koje će u svojoj suštini, kako je najavila, istaći koliko je važno da srpske vlasti ne podlegnu pritisku i sačuvaju suverenitet Srbije, što znači da ni po koju cenu ne potpisuju pravno obavezujući sporazum sa lažnom državom Kosovo i ne organizuju prevarantski referendum.\nNa forumu je zapažen broj učesnika iz afričkih zemalja, dok su parlamentarci iz zapadne Evrope retki, ali ih ima. Takođe je registrovan određen broj poslanika Evropskog parlamenta.\nSrpski pokret Dveri učešće u ovoj delegaciji posmatra kao još jednu u neprekidnom nizu aktivnosti u odbrani 15% srpske teritorije na KiM.\nTagged Aleksandar DamjanovićDragana TrifkovićInga JumaševaKiMKosovoKosovo i MetohijaMarija JanjuševićMeđunarodni forumMoskvaRazvoj parlamentarizmaRFRusijaRuska FederacijaSaopštenjaSlaviša Ristićsuverenitet SrbijeVjačeslav Volodin