Слънцето бавно се търкулваше към хоризонта, а с ленивия му ход, кристално ясното небе потъмняваше. Погледът на Джерхан се рееше на запад, по посока на отдалечаващата се сфера. Съвсем скоро златните пясъци на Аркх’ана щяха да го глътнат. Бяха потеглили преди седмица право към сърцето на пустинята. Не жегата или бавното напредване по необятните дюни, бяха нещата, които измъчваха младия търсач. Това, което караше сърцето му да бие лудо, беше трепетното очакване.\nДобре позната ръка тупна на рамото на младият войн. Излизайки от мислите си, къдрокосият момък се обърна и видя слабата, облечена в бяла роба фигура на Кавана’ах. Пророкът беше изравнил камилата си с неговата.\n- Чакахме толкова много време, не можеш ли да изтърпиш още няколко часа?\nТърсачът измери с поглед възрастния брадат мъж, който можеше да му е дядо, ако не и повече. За пореден път Джерхан се запита дали пророкът наистина беше сляп или играеше някаква игра, защото разстоянието между камилите беше точно премерено до сантиметър, а ръката му почиваше спокойно на рамото на младия мъж. Животът му на улицата, вече десет години, му беше показал, че всеки човек плете собствена мрежа от закономерности и правила. Горчивият опит му бе доказал, че всеки човек цели да оплете другите единствено за лична изгода.\n- Точно там е въпросът, преподобни глас на предците ни. Когато сме толкова близо до отговорите на всички загадки, започваме да губим търпение. Ако бяхме в началото на пътя си, сигурно нямаше да се тревожа толкова, но не мога повече. Искам да се свършва.\nНамествайки бялата си чалма, слепецът се обърна към младия търсач, очите му бяха притворени и сълзяха, и макар кожата му да беше понабръчкана от вълните на неспокойно море, по гъстата брада нямаше и един бял косъм.\n- Нищо не знаеш за Пътя, момче. Иронията на живота е в това, че когато научиш всичко, вече ще е прекалено късно, най-вече за самия теб...\nСлед шестнадесет часов преход в Аркх’ана, малкият отряд, включващ петима души, от които четирима търсача и един наставник, най-после спря своя ход. Появилите се в нищото скали бяха идеалното място за лагеруване. Нощта се очакваше да е хапещо студена, както всички нощи в далечния юг, където се намираха. Но топлината, която всички чувстваха вътре в себе си беше достатъчна, за да притисне атмосферните условия.\n- За Парисия! За предците! За Старата Империя! – изкрещя единият от търсачите и вдигна рога си за наздравица.\n- И за Муккадимата. За старите закони. Ти си твърде млад, Сабек, за да ги помниш, но повярвай ми, едно време те бяха над всичко и всички – отвърна му Кавана'ах.\n- Ще върнем отново това време! Ще изкореним робството! – рече Джерхан и доближи своя рог към общата наздравица.\nМакар новите порядки да бяха донесли нови питиета за страната им, като различни кокосови ликьори, търсачите пиеха Разгриина, нелегално дестилирана спиртна напитка, която можеше да се направи от кажи-речи всяко растение.\n- Разкажи ни отново за онези времена, преподобни глас на предците. Повечето от нас дори не са били родени по време на Северната инвазия.\nМного скоро щеше да се свечери и единственият светлик щеше да идва от горе. Звездите започнаха да никнат една по една по небосвода. Имаше обаче и още едно нещо, което искреше, и това бяха очите на младите търсачи.\n- Както знаете, кралствата на север от пустинята, Парисия и Прекършеният гръбнак, чиито зъбери виждате на изток, решиха да се обединят и веднъж завинаги да нахлуят на юг и да завладеят страната ни. Действията им бяха продиктувани от агресивната политика на последните паши, които постоянно водеха войни и то с една единствена цел - да пълнят хазните си.\n- А не се ли водят заради това всички войни – заради златото и териториите? – прекъсна го Мелхаба, единствената жена в отряда.\nКато че ли пророкът се смръщи, но устните му се изкривиха в лека усмивка.\n- Всъщност всеки сам избира за какво да води дадена война или битка. Утре ние ще се бием в името на свободата. Някои от предците ни са водели войни, за да бъде облагодетелствана цялата империя. Други – за да бъдат облагодетелствани самите те. Линията е тънка между двете неща. Има и други причини, поради които се воюва, и там е въпросът – всеки сам избира коя да е неговата.\nСлед тези си думи мъжът замлъкна и отпи от напитката си. Питието имаше остър, прогарящ вкус. Пророкът се закашля. Другите използваха временната пауза, за да извадят част от дажбите си. Пръв беше Сабек, младият търсач, облечен в лилава туника. Той разтвори една от кесиите, закачени на колана му, и изсипа съдържанието и в шепата си. Четири бели червея. Жегата беше изтощителна, а най-младият член на отряда явно беше изгубил най-много енергия.\nТърсачите започнаха да пъхат гърчещите се животинки в устите си и да ги дъвчат. Кашлицата на Кавана’ах престана. Мъжът беше готов да продължи разказа си.\n- Та, Северната инвазия започна. Първоначално смело и дръзко. Както знаете, мъжете от горните кралства са по-едри и с по-светли кожи от нас, заради климата, в който живеят. И макар нашите градове да не се крият зад такива огромни крепостни стени като техните, ние имахме друг щит – слънцето. Високите температури успяха да уморят огромна част от нашествениците, още преди да са опитали стоманата ни. А после, когато навлязоха в пясъците на по-малките пустини, започнаха да отслабват още повече. Тежкото им снаряжение ги правеше по-мудни и бавни. Цели петдесет години инвазията им не даде резултат.\n- И все пак са ни завладели и в момента ни управляват. Защо? – попита Сабек, който като по-млад не бе напълно запознат с историята на поробената им империя.\n- Защото имаха търпение – след тези си думи мъжът замлъкна и наведе глава. Изглеждаше така сякаш медитира.\n- Как може да си толкова смотан, че да не знаеш историята на собствения си народ? – озъби се Меддет, друг от търсачите.\n- Смотан съм, но мога като нищо да те пречука – изпъчи се младокът, надигайки се предизвикателно.\nГласът му още не беше заглъхнал, преди Сабек да получи толкова силна плесница, че чак да залитне, прекатурвайки се в пясъка.\n- Пази силите си за утре, млади разбойнико. По последни думи на нашия пълководец – Джерхан обърна главата си към пророка, – утре трябва да стигнем до оазиса, нали?\nСтарецът беше допрял дланите си една в друга. Често се случваше да изпада в някой от своите трансове, по време на похода им, дори и докато яздеше камилата си. Другите, чули че най-после са стигнали крайната дестинация, започнаха да разговарят трескаво. Джерхан седна една идея по-близо до старика и наведе покорно глава, потъвайки в собствените си мисли.\nЗащо бе поел на това пътешествие? През последните десетина години бе живял добре като престъпник. Започнал като джебчия, сетне станал крадец, а впоследствие – наемен убиец. Джерхан имаше повече опит от много повече стари кучета в занаята. Законите на управляващите наместници, всички до един северняци, подтискаха животите на собствения му етнос, но той бе отказал да робува на дивия феодализъм. Вместо това се беше слял с престъпните групировки и от роб се бе превърнал в търсен инструмент за големците. И макар да гледаха на него като отрепка – уменията му им бяха нужни. Златото, което беше припечелил, му стигаше, за да избяга на някое островно кралство далече на запад.\nТогава се беше появил пророкът – от къща в къща, от квартал в квартал, слепецът обикаляше, разказвайки за старите времена. Времената отпреди робството. Времена, когато народът му се е зовял Необуздан. Времена, когато е управлявал. Времена на други култура, ценности, закони и порядки. Дълго бе размишлявал Джерхан, докато пророкът събере достатъчно амбициозни последователи. Да, можеше да избяга, но спомените щяха да го преследват винаги. Където и да отидеше, мисълта, че събратята му страдат, щеше да го преследва. Затова бе решил - да се бие или да умре. С всеки изминат ден, в който революцията наближаваше, с всеки миг, в който тяхната група – групата на търсачите напредваше към края на експедицията си, увереността на младия мъж се усилваше. Пламъкът в гърдите му беше запален - или щяха да донесат новата ера, или щяха да загинат и да се освободят от оковите на старата...\nНяколко часа по-късно, когато всички търсачи бяха налягали, потънали в сън, единствените будни, седнали малко по-настрани, бяха Джерхан и пророкът.\n- Защо оръжието, което ще сломи врага ни, се намира скрито в някакъв си оазис?\nЗа кой ли път, Джерхан беше задал този въпрос тази вечер.\n- Когато стигнем там, сам ще разбереш – простичкият отговор на пророка за пореден път вбеси младия търсач, който се изправи и започна да се движи неспокойно напред-назад.\n- Не виждам никаква логика! На изток са планините, трябваше да търсим там. На север са кралствата – не е изключено оръжието да е прибрано там, зад някоя непристъпна крепост, а на запад, където е океанът и островите, защо не там? Защо точно на юг? Защо точно в пустинята, където няма нищо?!\n- Защо си мислиш че посоките са само четири? - този отговор беше неочакван.\nСлед като и последните им запаси от палмов алкохол бяха свършили, давамата мъже се бяха насочили към димящите билки. Малкото наргиле, което пророкът носеше винаги със себе си, беше запалено, изпълвайки въздуха над лагера с аромат на хашиш. Докато опияняващото вещество действаше успокояващо за Кавана’ах, Джерхан се чувстваше още по-нервен.\n- Е, толкова са – изток, запад, север и юг! Коя, да те вземат мътните, е петата?! Писна ми от загадки!\n- Бързаш, момчето ми. Много бързаш. Пусни се по течението и виж сам какво ще разкрие то пред теб. Ако знаехме всички тайни, дали щяхме да се втурнем да ги разгадаваме? Именно мътността на битието ни кара да живеем.\n- О, я стига! Малко яснота никога не е излишна! В този ред на мисли – разкажи ми повече за това оръжие на древните, което ще възвърне силите на народа ни, за да отблъснем тиранията!\n- Ах, момче! Чувам звъна му! Заслушай се.\nДжерхан се опита да се съсредоточи, единственото, което чуваше обаче, беше свистенето на южния вятър.\n- Единственото, което чувам, е този отвратителен повей.\n- Именно! Това е хаотичният ход на пустинния Кабхал! Той наподобява звуците на оръжието, с което не само ще вдигнем събратята си, но и ще изплашим нашествениците.\n- Ти си побъркан! Чудя се как въобще те последвахме?! – макар че беше донякъде шега, Джерхан осъзна, че всъщност думите му са прозвучали сериозно. Нещо, което нямаше как да убегне на пророка.\n- Със или без мен, ти щеше да поемеш по този път, момче. Ти вече си поел по него, откакто съществуваш. Откакто я има душата ти и...\n- Спри! – изкрещя търсачът и съжали за тона си. Не само защото можеше да събуди другите, а и защото осъзна, че пред него стои не кой да е, а самият пророк. Мъжът, който беше вървял по пясъците на Парисия дълги години, преди Джерхан да бъде роден, и който беше видял Старите дни. Това, което младият мъж се питаше постоянно обаче, беше дали наистина ги беше видял? Дали не беше просто някакъв шарлатанин или още по-лошо – луд? Джерхан усети как е започнал да бяга, отдалечавайки се от лагера. Вятърът се усилваше около него. Мъжът се хвърли в пясъка и започна да се гърчи. Димящата билка не му беше повлияла добре. Ето защо мъжът започна да дере кожата си и да скубе косите си. Физическата болка обаче не го отрезвяваше. Пророкът му беше казал, че трябва да е търпелив, защото само така ще успее да овладее оръжието.\nНо как да бъде търпелив, когато то беше толкова близо?\nДълго Кабхалът брулеше превиващото се тяло. Скоро южният вятър прерасна в пустинна буря, но младият търсач дори не осъзна това, заровен в собствените си душевни стихии.\nЯхнали камилите си младите търсачи се впуснаха със скоростта на Кабхалът по посока на оазиса. Мъжът не ги виждаше, но усещаше острия им като бръснач ентусиазъм, който струеше от целите им същества. Не случайно ги бе избрал за този последен проход.\nПророкът усещаше силата на своя Бог. Тя пълзеше по гърдите, а сетне по ръцете му. Облизваше кожата му и караше косъмчетата по тялото му да настръхват.\nДа, те щяха да отворят пътя му към пещерата. Точките щяха да се съединят. Бъдещето щеше да срещне миналото.\nСтарото време щеше да изгрее отново.\nДжерхан замахна с камшика си, който по подобие на лиана се уви около бедрото на първия пазител, намиращ се пред входа на оазиса, който се свлече в пясъка. Търсачът дръпна оръжието си и повлече жертвата. Не случайно се беше целил в бедрото, костта там бе най-силна, така че мъжът нямаше да умре веднага. Докато камилата на младия войн се носеше по посока на първите палми, той изтегли стоманения си ятаган. И посече пазителя с Огнения Саламандър. До тук с елемента на изненада.\nДругите пазители на оазиса веднага усетиха какво става. Три дълги копия се насочиха срещу водача на търсачите, който рязко спря устрема си. Едното от копията тупна на земята, а човекът, който го носеше, хвана с две ръце гърлото си, от което беше шурнала кръв. Втора кама профуча покрай Джерхан.\nМелхаба също беше достигнала оазиса, обсипвайки защитниците с метателните си ками. Джерхан скочи от камилата, неволно поглеждайки с периферното си зрение тегления досега мъж. Лицето му беше ужасно деформирано, явно се беше ударил в някоя от палмите. С едно движение търсачът освободи камшика си и погледна предизвикателно прииждащите пазители. Бяха облечени в най-различни леки брони, кавтани и туники. Снаряжението им също беше разнообразно. На пръв поглед шайка бандити, носеща каквото намери. Младият разбойник, идващ от големия метрополис обаче, знаеше, че нищо не е такова, каквото изглежда, затова вместо да ги нападне, той вдигна юмрука си. В същия миг съратниците му от отряда, намиращи се непосредствено зад него, скочиха светкавично от камилите и залегнаха. От задните редици на защитниците полетяха първите стрели. Джерхан беше сигурен, че краищата им са напоени с отрова.\n- Отпуснете! – изкрещя намиращият се зад Джерхан, Меддет.\nОстаналите от отряда послушаха заповедта му и активираха предварително подготвения механизъм, намиращ се на седлата на камилите им. Сетне животните се втурнаха като обезумели, напред към вече плътната линия от пазители, те щяха да са буфер за първите стрели. Търсачите не се залъгваха, че камилите ще оцелеят, но това нямаше значение. На карта беше заложено нещо повече от животите им. Прикрити от препускащите животни, войните напреднаха към защитниците.\nДжерхан чу командата на съратника си и на свой ред също се хвърли срещу защитниците. Първата стрела се заби до ключицата му. Болката изригна в тялото му, но войнът стисна зъби. Надяваше се поетото количество антидот, което пророкът му бе дал сутринта, да неутрализира ефекта от отровата.\nМладият търсач изплющя камшика си в незащитеното лице на изправилия се пред него пазител. Саламандърът посече копието така, че врагът да бъде обезоръжен. Втори удар на шипестия камшик и гърлото на защитника беше напълно разпорено. Трима от намиращите се до него мъже обаче настъпиха с копията си напред и търсача се принуди да започне серия от подскоци и пируети, за да избегне мушкащите оръжия. В същото време камилите се сблъскаха с редиците на пазителите всявайки хаос.\nВторият от отряда, който се включи в мелето, беше Сабек. Макар и да беше новобранец, младежът беше жаден за бой, дотолкова, че това компенсираше за неопитността му.\nСабек, също като пазителите, се биеше с копие. Само че неговото беше двуостро, а той, приповдигнат от опиума, даден му от пророка, се въртеше и танцуваше с копието, така, че враговете му бързо минаха в режим на самозащита. Летящите покрай тях стрели също започнаха да уредяват. Камите на Мелхаба срещаха незащитените тела на стрелците с прецизна точност.\nСлънцето тепърва се надигаше в небето, а тревите и малките изворчета на оазиса започнаха да придобиват ален отенък. Тридесетината, умиращи бързо един подир друг защитници започнаха да отстъпват под атаката на малкият, но сегнат отряд търсачи.\nВъртейки ятагана си и крещейки триумфално, Меддек навлизаше в оазиса, враговете отстъпваха пред вихъра на силата му. Беше съсякал поне седмина, достатъчен брой, за да може другите да се замислят, срещу кого са изправени. Търсачът, обучаван в елитните армии на Парисия, сетне дезертирал, за да се включи в бунта, а сега - в експедицията, чувстваше абсолютна увереност. Очите му се стрелкаха ту по защитниците, ту по самият лагер. Колкото по-навътре навлизаше, толкова повече мъжът осъзнаваше, че това не са най-обикновени бандити. Снаряжението, макар и разнообразно, беше добре поддържано, а около палатките се виждаха не медни, а сребърни и златни предмети. При разбойниците богатството се съсредоточаваше главно около предводителите, на по-малките по ранг се полагаше по-малък процент от плячката.\nМеддек получи отговор на неизречените си въпроси след като съсече поредния пазител. Зад сивата туника се подаде сината ливрея на елитен гвардеец. Тези тук не бяха никакви бандити, а професионално обучени войници. Защо тогава бяха позволили такова поражение още в началото? И Защо се бяха обърнали в бяг?\nМислите му се върнаха назад към големите книги с военни тактики и стратегии. Случайно, сякаш мозъкът му се спря на една определена, Меддек вдигна главата си към намиращата се над него палма. От там полетяха серия от стрели, които се забиха в тялото му като игленик. И за разлика от Джерхан, в неговата кръв не течеше антидотът. Търсачът се свлече безжизнен на земята.\nВ другия край на оазиса Сабек също притискаше защитниците до сами бивака им. Увлечен в устрема си, младежът също не забеляза лъковете, насочени към него от върха на палмите. Това, което го спаси, беше стъпване накриво. Младежът загуби равновесие и залитна настрани и в същия момент стрелите се забиха на мястото, където трябваше да се намира в обичайния си танц с копието. Самият той видя и осъзна перфектно какво се случва. Ето защо направи и най-разумното нещо - надигна се и заби копието в земята, правейки мощен скок към централния извор на оазиса. Единственото, което се надяваше, беше той да е пълноводен.\nНамиращите се по-назад Джерхан и Мелхаба, биещи се рамо до рамо, бяха забелязали коварния капан, който защитниците бяха подготвили.\n- Колко са? – попита я търсачът.\n- По двама на палма. Стрелят по три стрели, за да ни заблудят – отговори тя. Както винаги зрението ѝ беше перфектно.\n- Имаш ли ками?\n- Не останаха много – рече жената, която отдавна беше изтеглила тънката си рапира.\n- Какво ще правим?\n- Каквото и досега. Ще ги избием до крак!\n- Забравяш нещо?\n- Трябва да отмъстим за Меддек!\nЕдинствените видими врагове бяха тези, качени върху пламите, както и няколко пазителя, оттеглили се в бивака. Джерхан прибра Огнения саламандър и се огледа. На десетина метра от тях, оградени от слаба преграда, се намираха няколко камили, най-вероятно принадлежащи на пазителите. Младият търсач стисна още повече бича си и това му вдъхна увереност. Няколко минути по-късно мъжът препускаше право към една от памите със стрелци, не просто яхнал, а изправил се върху две вързани една за друга камили. Нямаше нищо по-добро от това да яздиш с пълна увереност срещу смъртта.\nС малкото си останали ками Мелхаба успя да порази един от стрелците на палмата, под която беше загинал Меддек. Оказа се, че пазителите, уверени в своето числено преимущество, бяха поставили капани само на две палми. Колко жалко. За тях.\nПрикритата с черна бурка жена втренчи кристално сините си учи в последния останал стрелец. Сетне бръкна под робата си, но там нямаше повече метателни оръжия. Очите ѝ изведнъж се разшириха от лек ужас, а сетне се свиха обратно в облекчение. Мъжът, намиращ се на палмата, нямаше повече стрели. И едва ли му стискаше да слезе.\nЖената се огледа около себе си. Оазисът беше опустял. Навсякъде се търкаляха разпилени оръжия и трупове на изколени пазители и камили. Кабхалът се беше усилил, надигайки различни пясъчни бури в далечината. Сините ѝ очи търсеха пророка. Слепият старик вече навлизаше в пределите на оазиса. Срещу него настъпваха шепите останали защитници. Явно бяха преценили, че той е по-лесна жертва. В същия миг жената осъзна, че духовният им предводител, наистина е.\nТе настъпваха срещу него. Усещаше, че бяха петима. Кавана’ах предполагаше, че са добре въоръжени. Звуците от битката му посочваха, че неговият отряд е успял. Писъците на умиращите врагове бяха ясно отчетливи. При все това тези, насочили се срещу него, бяха предизвикателство. Пустинният вятър носеше миризмата им. Бяха парфюмирани и миришеха приятно. Гвардейци, без съмнение. Знаеше идеално как ще го атакуват. Тъй като все още бяха в шок от загубената битка, щяха да му се нахвърлят един по един.\nКавана’ах поглади гъстата си брада. Мощен повей на вятъра катурна тюрбана му, от който се показа голото му теме. Ако имаше очи, той щеше да ги прикове в мъжете, така че да изгори продажните им души.\nЕто ги, наближаваха, щяха да се опитат да го съсекат. В техните очи той беше просто незащитен старец.\nМъжът докосна гърдите си, където лежеше силата на неговото божество. Сетне, когато първият враг се изправи насреща му, замахвайки с ятагана си, Кавана’ах съблече робата си. Протегна ръцете си, около които като лоза се беше увила пулсиращата и жадна за кръв мощ на неговия Бог. Тя му бе дадена от неговия единствен Бог – този, който беше свален от пиадестала си. Този, който беше низвергнат от същите хора, които отново започваха да го боготворят.\nС последни сили мъжът насочи оръжието си срещу беззащитния старец, но в този момент врагът му свали робата си. Изпод дрехите му се намираше огромна кобра. Влечугото се надигна, отвори устата си, изплювайки срещу лицето му. Нещо, което моментално започна да го изгаря. Киселина.\nМъжът изпусна ятагана си и падна на земята в гърчове.\nОстаналите защитници прекратиха устрема си. Влечугото, чието огромно тяло, се беше увило около кръста и ръцете на врага им, се изду и доби колосални размери.\nДълбоко в себе си и четиримата знаеха, че минутите им бяха преброени.\nДжерхан изрита неволно изпречил му се метален шлем, принадлежащ на някой от наскоро посечените защитници. Търсачът се доближи до седналия и доближил ръцете си една в друга пророк и го блъсна.\n- Този път няма да си играеш с мен! Пребродих и претърсих целия проклет лагер и нито следа от никакво оръжие, а изгубихме двама от своите – Сабек и Меддек. Вече сме само трима. В начало, преди няколко месеца, бяхме тринадесет!\nПророкът стоеше все така с изписано блаженство по лицето си, сякаш нищо не се беше случило. Джерхан понечи да го удари отново, този път влагайки повече напрежение в мускулите си, но усети ръката на Мелхаба на рамото си. Търсачът обърна лицето си към нея и тя му се усмихна. Беше свалила бурката си и лицето ѝ бе добило това изражение, което винаги го караше да трепери. Това изражение, в което се беше влюбил по време на похода им.\n- Остави го. Не виждаш ли, че медитира. А и... – тя кимна към пророка, който отново беше наметнал широката си роба.\n- Ако имаш предвид кобрата, която крие, въобще не ме е страх от нея! – отговори и търсачът, слагайки ръка върху почиващия в канията си ятаган.\nИзведнъж пророкът се надигна и се обърна право срещу предводителя на отряда. Макар да нямаше очи, Джерхан знаеше, че преподобният мъж се взира право в него и Мелхаба.\n- Е, готов ли си за финалния етап от нашето пътуване? Готов ли си да срещнеш последната посока?\n- Крайно време беше! – отвърна му с малко по-висок глас Джерхан.\nПророкът вдигна ръката си, правейки жест да го последват, след което тръгна директно срещу водния извор в центъра на оазиса.\n- Както ти бях казал, в света има пет посоки. Не те излъгах.\n- Изслушай ме! Не се научи на търпение! Заради настъплението ви загубихте двама! Заради настъплението си ще изгубиш себе си.\n- Не ми казвай кого още ще загубя, за да не погубя теб! – изкрещя отново търсачът и блъсна пророка.\nМакар фигурата му да не беше съвсем слаба, тялото му литна настрани. Старецът се сгромоляса в пясъка, до сами брега на извора и започна да се смее тихо.\n- Кое е толкова смешно? – попита Джерхан отново настъпвайки срешу него. – От началото на пътуването ти ни обеща отговори. Обеща ни свободата, а единственото, което стои насреща ни, са нови и нови загадки. Какво правим по дяволите в този оазис?\n- Както знаеш, момчето ми, в света има четири посоки – изток, запад, север, юг. Когато хората се родят, израснат и се развият, рано или късно поемат по тях. На север към новите кралства, на запад към островните кралства, на изток към планините или на юг към пустинята. Питаш се коя е петата посока? Това е посоката, в която човек поема към себе си. Тази посока си самият ти и...\n- Нищо не разбирам! – изкрещя Джерхан.\n- Така е, защото никога не ме изслушваш до край. Кръвта ти кипи и търси отговорите, а сам не разбираш, че в живота понякога те идват сами!\n- Но ти каза, че ние макар и тръгвайки на юг, ще търсим оръжието в петата посока. А сега ми казваш, че това съм аз...\n- Петата посока е вътре във всеки човек. Хората, избиращи спокойния живот в отшелничество, в оазиса – те също са петата посока. Затова и търсим оръжието тук.\n- И къде е тогава? Претърсих целия лагер!\nКавана’ах се изсмя гърлено отново. Сетне посочи извора.\n- Нищо не е такова, каквото изглежда. Вече чувам звъна на тайното оръжие, вече виждам пътеката към него. Предстои ни последната битка. Предстои ни последният етап от търсенето. Ще дойдете ли с мен?\nПророкът се надигна и съблече робата си. Джерхан и Мелхаба видяха спокойно увитата и лежаща около тялото му змия и ахнаха. Брадатият мъж им кимна, след което скокна в извора.\nДжерхан се обърна към спътницата си, неговата любима, единствената оцеляла от отряда им, изключвайки очевидно умопомрачения старец. А тя, вместо да му отговори, впи устните си в неговите. Целувката ѝ беше сладка, макар и да имаше вкус на желязо, заради разбитата по-рано, по време на битката, устна. Джерхан я прегърна. Бяха споделили толкова нощти в пустинята, бяха пропътували толкова мили в този прашен и обречен път, но според предводителя им краят наближаваше. Колелото се беше завъртяло. Нямаше как да обърнат спиците. Оставаше им единствено да го последват. Джерхан обаче нямаше да се раздели с оръжието.\nКакво ли се криеше в дълбините на извора?\nИзведнъж осъзна, че това място му е познато. Идеалният кръг на водата, симетрично разположените около нея палми. Но как? Беше посещавал много оазиси, но точно този – не. Все пак усещането, че и преди е бил тук, не го напускаше. Младият мъж се отърси от странните мисли, защото нямаше време за напразни размишления - беше дошъл последният етап от пътуването. Пътуването към себе си, както беше казал пророкът.\nСлед като се гмурнаха в главния водоизточник на оазиса, спътниците осъзнаха, че той е доста дълбок. Плуваха известно време, докато се ориентират накъде да поемат. Водата беше хладна и освежаваща за изморените им и ранени тела. След известно време достигнаха дъното, където видяха почиващата ризница на Сабек, чийто труп все още не бяха открили. Наложи се да се върнат обратно, за да си поемат нов дъх. От пророка нямаше и следа. След повторното гмурване в извора, двамата осъзнаха, че всъщност животът тук е доста богат. Имаше различни видове риби, раци и водорасли.\nНакрая те го откриха, малкия отвор в южната част. Макар въздухът, който бяха задържали, да им свършваше, те се разбраха без думи да продължат към него. Плаването през отвора ги отведе в подводен тунел, който сякаш нямаше край. На моменти Джерхан усещаше как вече изцяло губи въздуха си, сърцето му обаче биеше силно и нетърпеливо. Това беше единствената посока, той трябваше да се овладее. Плуваха и плуваха, сякаш цяла вечност, и накрая видяха плаха светлина на края на тунела. И колкото повече се доближаваха, толкова по-силна ставаше тя. Докато пореше вълните, Джерхан изведнъж осъзна, че зрението му не се изненадва от тази светлина, че сякаш е подготвено, пригодено за нея. Да, отвъд тази светлина имаше нещо повече, той беше убеден...\nИзлязоха на повърхността на някаква подземна галерия и първото, което направиха, бе да си поемат широко въздух. Мелхаба започна да кашля, докато изплюе погълнатата вода. Джерхан обаче се беше възстановил по-бързо и това, което мъжът видя, го накара да рухне.\nСветлината в подземната галерия идваше от запалени на стените факли. Под първите стоеше пророкът, а в скута му беше тялото на младия Сабек. Змията, която преди стоеше увита около Кавана’ах, сега пълзеше по тялото на мъртвия войн, забила зъбите си в гърдите му.\n- Какво, по дяволите? – попита с изумление търсачът.\nПророкът обърна невиждащите си очи към него.\n- Не е успял да преплува. Явно е потърсил спасение в извора и макар, по ирония на съдбата, то да е тук, силите на младото му тяло не са се оказали достатъчни.\n- Но... Какво прави твоето влечуго върху него и защо го изсмуква?\n- В сражението си Лоста загуби силите си и сега трябва да ги възстанови. А какво по-хубаво от кръвта на млад и...\nДжерхан се доближи и извади мокрия си бич, увит отстрани на колана му. Змията се надигна и изсъска.\n- Не те съветвам. Никога не заставай срещу съдбата.\nДумите на пророка бяха това, което спря Джерхан да замахне срешу съществото.\n- Да, това е Лоста, античното божество на твоя народ. Тя символизира това – пророкът посочи татуировката, намираща се над лявата му гърда, която търсачът едва сега забелязваше. Илюстрацията върху кожата на мъжа представляваше змия, захапала опашката си, във формата на хоризонтална осмица.\n- Отново загадки... – рече Джерхан, смръщвайки се.\nВместо отговор от страна на Кавана’ах, от единствения тунел, намиращ се след факлите, се чу пронизителен звук. Наподобяващ съскане, но и нещо повече. Сякаш нещо ревеше.\n- Той усети присъствието ни.\n- Кой е той? – изкрещя Джерхан и се обърна към Мелхаба, която се беше свестила след плуването, но въпреки всичко не изглеждаше особено добре.\nОсвен омаломощението, очевидно жената изпитваше и страх.\n- Тръгни напред и срещни предупределението си – рече Кавана’ах.\nСъзнанието на Джерхан помътня за пореден път. Всичките нови и нови загадки, които се появяваха, го затормозяваха. Мъжът усети умора в раменете, но най-вече в духа си. От началото на цялото пътешествие той беше влагал цялото си същество в експедицията, без особен резултат. Единственото, което оставаше след себе си, бяха мъртвите му другари. Въпреки цялото изтощение, сърцето му не спираше да бие лудо.\nМъжът подаде ръка на Мелхаба, която я пое с грубата си от мятане на ками длан. Джерхан грабна една от факлите и тръгна по коридора. Преди да поеме по тунела обаче, се обърна към пророка.\n- Идваш ли?\n- След малко. Лоста трябва да се нахрани.\nДжерхан изръмжа и надигна рамене, след което тръгна към тунела, вървейки колкото се може по-бързо напред. Мелхаба обаче се движеше по-бавно и по-несигурно. На търсача му беше ясно, че е останал сам в този последен етап на пътуването.\nПоследен поглед към ширещия се пред него коридор. От него имаше само един изход. Джерхан се сепна. Как можеше да е убеден в това? Нима беше идвал тук и преди?\nВъпреки първоначалния устрем, двамата спътници бяха забавили крачка по време на прехода. Това, което дори ги спираше на моменти, бяха случайно изникналите на пътя им кости, черепи и остатъчно снаряжение. Колко ли хора бяха правили опити да проникнат тук? И колко от тях бяха срещнали смъртта си? Миризмата на мърша се усилваше с всеки изминат метър в пещерата. Дори да изпълваше обонянието му, Джерхан сякаш беше свикнал с нея. Ароматите му бяха познати. Напрежението във въздуха и тягостното усещане за засилваща се опасност започнаха бавно и постепенно да се приплъзват в двамата търсачи. Тунелът имаше много разклонения, но Джерхан ги пропускаше. Вътре в него се засилваше чувството, че знае къде е. Съскането продължаваше да се чува ясно и отчетливо, сякаш съществото, което го издаваше, ги очакваше.\nДжерхан спря и извади от пояса си последната епруведка опиум и я изгълта на един дъх. Веществото щеше да засили рефлексите му, но и щеше да хвърли мъгла над разсъдъка му. Нека така да е. Каквото и да ги очакваше, той трябваше да е готов.\nАко не беше опиумът, Джерхан със сигурност щеше да изгуби съзнание.\nКраят на тунела започваше с огромна галерия, цялата напълнена с горящи факли. Пред него и Мелхаба лежаха равнини от черепи и кости, а накрая имаше нещо, за което и двамата не бяха чували, нито в ужасяващите приказки от детството, които родителите им разказваха, дори и в най-страховитите си кошмари.\nЧудовището имаше тяло на човек, от което излизаха шест израстъка подобни на ръце, всеки от които държеше по един ятаган. Съществото беше голо и търсачите ясно и отчетливо виждаха люспестата му кожа.\n"Обвивка" – осъзна Джерхан, вадейки Саламандъра.\nНай-плашещото от чудовището обаче беше главата му. Беше огромна и наподобяваше тази на скорпион. Малките черни точици, които бяха очите му, се взираха в тях, но стойката на съществото оставаше спокойна.\n- Последният пазител – чу се гласът на появилият се зад тях Кавана’ах.\n- Какво е това? – попита с ужас Мелхаба, чиито треперещи ръце се насочваха към скритите зад дрехата ѝ ками.\n- Това е Коприохед’ха – мисълта вече се беше появила в главата на търсача, още преди пророкът да произнесе думите си.\nСъществото издаде пронизителен звук, наподобяващ съскане, комбинирано с писък. До ноздрите на спътниците дойде аромат на разложение.\n- Последният паша обичаше не само екзотичните същества, но и кръстосването им с други, включително и с хора. Така той изобрети този метис, притежаващ ум на човек и тялото на полу-скорпион.\nОпиумът изпиваше мозъка на Джерхан. В други случаи къдрокосият търсач би се спрял, за да измисли тактика, може би дори би избягал. Ситуацията сега обаче беше друга - пред него стоеше това отвратително същество, а зад чудовището вероятно се намираше това, което търсеха.\nДжерхан се обърна към спътницата си и тя му кимна хладно. Беше готова, макар по лицето ѝ да се четеше уплаха. Тя беше с него, това му даваше увереност. Газейки костите на клетниците, загинали изядени от Коприохед’ха, Джерхан започна да настъпва напред.\nКамшикът изплющя по посока на едната въоръжена с ятаган ръка. Краят му успя да се увие около острието. Джерхан дръпна силно и оръжието литна към него. Пътьом бичът се разтвори и ятаганът падна някъде в огромните камари от кости. Търсачът очакваше врагът му да се разяри и да нападне, но нищо подобно – създанието стоеше все така, сякаш в покой. Джерхан започна да го заобикаля. Главата на Коприохед’ха се движеше в сихнрон с него. Джерхан настъпваше, извадил ятагана и камшика си, бавно към последния пазител. Съществото се размърда. Тогава търсачът видя, че макар и от кръста нагоре да беше полу-човек, краката му бяха на същински скорпион. Нов внезапен плясък на бича и Джерхан успя да обезоръжи втората ръка на чудовището. Очите на война обаче се спряха към краката на създанието, което започна да се приближава към него. Погледът на търсача се върна към лицето на Коприохед'ха, където се четеше хищническо изражение. Чудовището беше по-високо от търсача с поне три глави. Цялото му внимание беше съсредоточено в него.\nИдеалният момент за Мелхаба да нападне първа.\nКамите литнаха срещу създанието, но вместо да се забият в тялото му, те се отблъснаха без да остават никакви поражения. Обвивката му беше твърда, но не и непроницаема. На светлината на запалените факли Джерхан виждаше местата, където хитиновата броня се свързваше. Точно там Мелхаба трябваше да удари с рапирата си. Ето защо се нахвърли срещу създанието.\nСякаш се биеше срешу четирима противници. Чудовището, предвид размерите си, беше мудно, а Джерхан – пъргав. При все това той имаше един ятаган срещу цели четири. Бичът му не беше толкова ефективен в близък бой. Остриетата се срещнаха. Отзад Мелхаба метна нови ками, този път ориентирани към лицето на Коприохед’ха. Съществото успя да избегне едната, но другата се заби в окото му и то изрева. Там, където камата беше потънала в меката материя, изби зеленикава слузеста течност. Джерхан настъпи с още повече увереност, а спътницата му влетя срещу създанието с рапирата си. С периферното си зрение търсачът видя как тя се е насочила точно там, където трябваше да е шията на сквернатата му глава.\nИзведнъж Коприохед’ха се отдръпна рязко назад. Досега заровената му в костите опашка се стрелна и заби огромния си шип точно в гърдите на жената. Нападението му беше неочаквано. Шипът беше остър и дебел като сталактит. След като я беше набучило, съществото с лекота я вдигна и доближи до себе си, където ятаганите му я накълцаха и направиха на пихтия.\nДжерхан, макар и с помътнен мозък, осъзна напълно какво се е случило и изкрещя. Ръцете му отпуснаха камшика отново, след което го стрелнаха към скветната опашка. Бичът се уви около нея, впивайки собствените си шипове около израстъка. Огромна вълна адреналин изпълни Джерхан, който обезумял от загубата на своята любима, се стрелна към Коприохед’ха. Търсачът имаше чувството, че ръката му ще се измъкне от ставата, толкова силно беше напрежението. Ето защо той се хвърли още по-напред, право в създанието. Един добре премерен скок и търсачът успя да избегне сечащите удари на четирите ятагана. Маневрата му беше осигурила нужното преимущество. Джерхан замахна със Сламанадъра и очакваше оръжието да разсече главата на създанието, но то стигна до средата и заседна там.\nМъжът се претърколи, избягвайки новата серия удари на ятаганите на противника му. Главата на чудовището се беше килнала леко настрани, а окото продължаваше да сълзи обилно. Джерхан прецени, че създанието е почти извън строя, но беше изгубил собственото си оръжие, така че нямаше как да го нападне. Единственото, с което разполагаше, беше бичът, който все още държеше опашката на чудовището.\nОпашката! В съзнанието на Джерхан изникна отчаяна мисъл. Мъжът побегна назад, дърпайки камшика със себе си. Съществото, чийто разум съшо беше помътнен от получените рани, понечи да удари с жилото си по инстинкт, но Джерхан разчиташе точно на това и отпусна камшика си. Така шипът на Коприохед’ха се заби право в собствения му тил.\nМощен писък проряза галерията. Джерхан побърза да се претърколи по могилата от кости и да побегне към тунела. В същото време съществото се тресеше и гърчеше, образувайки въртоп от летящи черепи и кости в цялата пещера. Джерхан навлезе в тунела и едва не се препъна в тялото на пророка, който беше седнал в обичайната си поза за медитация. Търсачът изгуби равновесие и не успя да спре устрема си. Главата му срещна твърдата стена на коридора. Удар, достатъчен да го извади от съзнание.\n- Доволен ли си? – за кой ли път попита Джерхан.\nВъпросът му беше придружен с мощно изплющяване на камшика по голия гръб на Кавана’ах.\nПророкът издаде агонизиращ вик, но не отговори на въпроса.\n- Проклет шарлатанин – изкрещя последният останал от експедицията търсач и изрита главата на коленичилия до него, кървящ възрастен мъж. – Появи се по земите ни, използва отчаянието ни, за да паразитираш върху надеждите ни за различно бъдеще. Поведе ни през огнените пустини, гонени от слугите на наместника; влязохме в битки с хора и уродливи създания, за да стигнем накрая до тук. Само ти и аз. В тази пещера, където няма абсолютно нищо. Подиграваш ли ми се?\nПророкът не му отговори.\nКамшикът изплющя за пореден път.\n- Какъв е смисълът да ти казвам каквото и да било, след като ти никога не ме слушаш? – проговори Кавана’ах, а устата му започна да се изпълва с кръв.\n- Изгубих ги! Изгубих всичките заради теб! – продължаваше да крещи Джерхан.\nТърсачът се наведе и хвана стареца за мишците, след което го удари в една от необятните стени на галерията. На няколко метра от него лежаха телата на Коприохед’ха и на Мелхаба, чието тяло бе изсъхнало след сблъсъка със скорпионската отрова.\nСлед битката с чудовището и след като беше върнал съзнанието си, Джерхан се беше втурнал обратно към галерията. Бяха минали часове в търсене, ровене и лутане. Обещаното оръжие обаче го нямаше. В галерията нямаше нищо освен смърт. Отдавнашна и настояща. Това бе накарало Джерхан да премине границите на разума. Това го бе погубило.\nТърсачът налагаше с часове, ту юмручно, ту с бича си стария пророк, чието тяло беше деформирано след всички удари. При все това старикът беше все още жив.\nСмехът на Кавана’ах изпълни пещерата, а втренщен от дързостта му Джерхан пусна слабото тяло и се отдръпна.\n- Блаженна глупост! Вие, хората, няма да спрете никога да се заблуждавате. Ти ме увери в едно нещо, Джерхане - че един човек в лудостта си може да промени времето.\nСетне пророкът се обърна към стената на галерията, която беше изрисувана с различни изображения.\n- Виждаш ли тези пещерни рисунки, можеш ли да предположиш какво изобразяват?\nДжерхан чак сега обърна внимание на драсканиците, които пророкът смело наричаше "рисунки". Търсачът се доближи с факлата си към стената, разглеждайки изобразеното. Илюстрованото му изглеждаше познато, но не можеше да го назове. Част от фигурките Джерхан разпона като човечета и в ръцете си те държаха странни неща, наподобяващи уреди.\nВ мозъка на Джерхан се появи думата "плуг", а след нея думата "нива".\n- Какво, по-дяволите, е това? Нищо не разбирам! – рече той и удари с юмрук стената.\n- Това, момко, е завръщането ти. Завръщането към себе си. Снощи луната беше в Меркурий. Идеално време за Лоста да захапе опашката си. Уви, ти унищожи този шанс.\nСлед като изрече думите си, пророкът кимна към намиращото се на няколко метра от него разсечено тяло на кобрата, вече безжизнено.\n- Не се отказваш май, а? – попита Джерхан и замахна с бича си отново.\nКамшикът за пореден път впи шиповете си в голото тяло на Кавана’ах. Мъжът изохка тихо. Вече нямаше сили да стене. Торсът му се търкулна на земята. Гърдите му обаче продължаваха да се надигат и спускат, макар и по-бавно.\n- КАЖИ МИ ИСТИНАТА, ПРОКЛЕТНИКО! – долетя викът на Джерхан, който се надвеси на слепия пророк.\n- Истината е заровена дълбоко в теб и ти ще я научиш, но след като прекрачиш пещерата на земеделците.\n- Земеделци? За рисунките ли говориш?\n- Да, за тях – изхриптя пророкът. – Те изобразяват хора, които орат и сеят земя. Другото, което виждаш, са житни класове.\nМакар думите да му бяха познати, Джерхан не знаеше значението им. Виждайки, че пророкът губи съзнание, той го разтърси.\n- Едно време тука не е имало пустиня. Земите са били плодородни и хората са ги засявали. Обработвали са ги и са се изхранвали достойно. Единственото обаче, което е останало, е глупостта. Тя завладявали всички ви.\n- И какво? Доведе ни тук, само за да ни покажеш тази рисунка и да ни обясниш тези неща?\n- Не, доведох ви тук, за да изпълните предопределението си и да откриете себе си. Отговорите лежат отвъд тази стена, но само ако напоиш реколтата – само тогава тя ще ти даде плодовете, от които се нуждаеш.\nДжерхан се надигна светкавично и се втурна обратно към тунела.\nВърна се в галерията след десетина минути напълнил отново меха си с вода. Сетне се приближи до пещерната рисунка и започна да излива съдържанието на меха по нея. След като го изпразни, търсачът се отдръпна няколко стъпки назад. Неволно мъжът осъзна, че е правил това и преди. Минаха няколко мига, в които не се случи нищо.\nЧасовете се нижеха, а търсачът постепенно започваше да губи разсъдъка си. Рисунките започваха да губят контурите си, препоени с влага, от водата, която Джерхан сипваше ли, сипваше.\nСлед поредния мех той просто се отказа. Юмруците му политнаха към стената, срещайки твърдостта им. След няколко удара ръцете му започнаха да кървят. Яростта на мъжа се засили още повече. Той извади ятагана си и започна да блъска с него по стената. След няколко удара острието се нащърби, а Джерхан го захвърли и продължи да удря по стената. С всяка секунда отчаянието му се увеличаваше.\nМинаха още няколко минути и търсачът се обърна към лежащия Кавана’ах. Пророкът се подхилваше, макар и тихо. Дишането му беше хрипливо. След побоя животът му си отиваше, бавно и постепено.\n- На какво се смееш, старче? Знаеш ли колко животи съсипа с брътвежите и измислиците си?\nКавана’ах продължаваше да се смее. Джерхан се доближи до тялото му и го изправи, след което го опря отново до стената.\n- Казваш, че трябва да напоя реколтата ли? Тъй като вече се изморих да нося вода, мисля, че и твоята кръв ще свърши работа.\nСетне Джерхан извади единствената си кама, прибрана зад пояса на кръста му.\n- Да имаш нещо да кажеш? – попита той пророка, докато опираше острието в шията му.\n- Всички ние избираме пътищата си... – рече мъжът, но думите му бяха сподавени в поредната кашлица. – Често те идват от самосебе си и знаем кое е правилното. Ти също го знаеше, но завладян от нетърпението си притъпяваще рационалните си инстинкти. Замисли се за грешките, които допусна по време на пътуването. Всички хора, които загинаха, включително и любимата ти. Те са мъртви заради теб.\n- Не е вярно! – изкрещя Джерхан, натискайки още повече острието.\n- Едва когато пристъпиш в пещерата ще разбереш всичко.\nМислите на търсача го отведоха обратно до пътуването им. До всичките малки грешки, които беше допускал. До всичките пъти, в които беше губил контрол. До всичките моменти, в които не беше слушал инстинктите си. А тези спомени пораждаха у него огорчение и гняв.\nМъжът разпори гърлото на притиснатия пред него човек. В този момент усети някакво огромно облекчение - кръвта от разрязаната артерия шурна и заля стената, окъпвайки рисунките на земеделците. Пръските обагриха това, което трябваше да са житните класове.\nДжерхан се отдръпна, ясно усетил трусовете в пещерата. Те бяха толкова силни, че той загуби равновесие и се сгромоляса. Цялата галерия започна да се тресе, а стената срещу него да се разтваря. От тавана започнаха да падат отломки и търсачът започна да пълзи в опит да избегне тези, падаващи опасно близко до тялото му.\nТрусовете сякаш продължиха цяла вечност, но спряха изведнъж.\nДжерхан се надигна. Срещу него зееше огромна дупка. Стената наистина се беше отворила. С последни сили търсачът грабна една от последните запалени факли в галерията и се приближи към мрачния отвор. Отвъд стената с рисунките се ширеше тайно помещение. Може би там беше оръжието.\nВ момента, в който Джерхан пристъпи вътре, спомените го заляха. Спомени, идващи от съвсем друг живот...\n"Мъжът навлизаше в галерията бавно, но уверено. Пътят му назад бе постлан с труповете на защитниците на оазиса и пещерата. Гърбът му се превиваше от торбата, която носеше. Трябваше да ги скрие. Тези реликви на поробения от събратята му народ. Трябваше да ги скрие добре, защото те бяха мощно оръжие. Оръжие, което ако откриеха, щеше да им помогне да се освободят.\nМного от съратниците му, пълководци на северните армии, нахлули в пустинята, го питаха защо просто не ги унищожи като останалите екземпляри, но той, притежаващ неимоверна и застрашителна власт, беше отказал подобно предложение.\nТези предмети представляваха историята, а тя беше над дребните конфликти. Тя беше и над големите войни. Историята трябваше да бъде съхранена. Да, той щеше да ги скрие в малката галерия. Да изгради непроницаема стена пред нея, чието отваряне да е свързано с различни гатанки и премеждия. Да, той щеще да постави охрана и в по-голямата пещера. Щеше да постави охрана и в оазиса.\nРеликвите не трябваше да бъдат унищожавани. Те имаха стойност и щяха да останат за идните поколения. Векове напред, като богатство.\nГлавен пълководец Джаред Искартски, предводител на армиите на Сиена, най-голямата северна империя постави вързопа в центъра на помещението, поклони се леко и побърза да напусне.\nВойните, кръвопролитията, желанието за богатство, земи и власт бяха едно – изкуството беше съвсем друго..."\nДжерхан освети с факлата единствените предмети, намиращи се в малката пещера.\nТам стояха оръжията, с които ще се пробуди народът към подготвяния бунт и битката за свободата. Странно, макар да не ги бе виждал в настоящия си живот, той ги помнеше от миналото си.\nТе не бяха остри, нямаха отрова и не можеха да разрежат плътта на враговете или да раздробят костите им, но тези предмети имаха силата да разтърсят поробения народ на Парисия, да го надигнат и да го подготвят за заветната битка - бодран, томбак, дудук, ней, рик, дарбура, сантур, сетар, тамбура, баглама саз, уд и още толкова много. Инструментите, които създаваха музиката и песните на юга. Песни отдавна забравени, които новите поколения не помнеха и не знаеха, но песни, чиито мелодии щяха да пробудят поробените им души и да ги издигнат.\nСега, когато спомените от миналите животи на Джерхан го засипваха, той беше готов да нарами тези инструменти, да поеме по пътя през оазиса и пустинята обратно към поробена си страна. Там той бавно и постепенно щеше да върне всички към живот със силата на музиката.\nМузиката, която вече сам чуваше и усещаше в себе си.\nМъжът прекрачи изхода на тайната галерия и влезе в пещерата, където се беше вихрила битката с могъщия Корпиохед’ха. Това сякаш се беше случило в предишен живот. В едно от хилядите прераждания на душата му.\nПогледът на Джерхан се спря на покосената на две Лоста.\nКолко пъти съдбата си беше играла с душата му. Преди завоевател, сега спасител. Каква ирония! Колко ли още завъртания на ролите беше планирала съдбата? През колко ли еднотипни и въртящи се цикъла щеше да премине историята, ако не я беше съсякал?\nСега предстоеше нова ера, която самият той щеше да наложи. Първо беше ред на революцията. После на прогонването на нашествениците. А сетне Новият ред. Без повече повратности. Без повече предопределения.\nНяколко месеца по-късно различни хора от граничните земи на Парисия бяха започнали да се надигат и да възстават срещу поробителите. Местните хора бяха започнали да си разказват истории за странник, който се появявал от стан на стан, от сборище на сборище, от селище на селище, и който носел със себе си странна музика, която карала хората да забравят битието си и да се пробуждат. Да се съпротивляват и да отхвърлят сегашните култура, ценности и порядки.\nБавно, но постепенно мълвата се беше разраснала дотолкова че жителите на Парисия бяха започнали да очакват този човек. Странникът, носещ със себе си истории за миналото и носещ със себе си знамение, нужно на хората от юга да си припомнят кои са били и какви трябва да бъдат.\nСъщият този мъж беше пропуснат и от стражите на столицата, тъй като на външен вид не изглеждаше заплашително, защото Столицата бе твърде опорочена, за да е чувала за магичносвирещия странник. Те нямаше как предварително да знаят какво точно носи със себе си. Те нямаше как да бъдат предупредени и подготвени. Но те щяха да разберат едва когато музиката на юга се надигнеше в сърцевината, за да го освободи.


Путин посрещна Кери в Сочи - Национално Движение Русофили\n13.05.2015 at 08:23\nВчера руският президент Владимир Путин в резиденцията си в Сочи за първи път след въвеждането на санкциите от Запада срещу РФ проведе среща с държавния секретар на САЩ Джон Кери. Срещата продължи няколко часа и на нея бяха обсъдени резултатите от състоялите се преди това 4-часови преговори между руския външен министър Сергей Лавров и американският държавен секретар Джон Кери.\nКакто съобщи след срещата съветникът на руския президент Юрий Ушаков, Кери устно е предал на Путин поздрави от ръководителя на американската администрация. Той не е предавал никакви писмени послания, уточни съветникът на президента.\n„Преговорите бяха продължителни, открити, бих казал с делови и достатъчно доброжелателен характер. Държавният секретар предаде поздрави от името на Обама, като подчерта, че американският президент е заинтересован от това, нашият държавен глава да приеме държавния секретар. Това се състоя, това е напълно нормално явление за нашите отношения“, каза Ушаков.\nДържавният секретар, отбеляза още той, освен поздравите от името на Обама, изрази също така признателност във връзка с приноса на Съветския съюз за общата победа във Втората световна война. „Много и с чувство говори на тази тема“, каза Ушаков.\nВ Кремъл оценяват срещата между Путин и Кери като положителна, и макар това да не е пробив, то говори за появата на първи признаци на разбиране на това, че двете големи държави трябва да се върнат към сътрудничеството.\nВъпросът за двустранна среща между Путин и Обама на преговорите не е бил обсъждан.\nПутин и Кери осбъдили ключовите световни проблеми, като най-голямо внимание отделили на темата за Украйна.\n„Състоя се размяна на мнения по буквално всички ключови въпроси от съвременния международен дневен ред“, каза той.\n„От наша страна бяха дадени оценки на причините за възникването на украинската криза, изложени на основата на нашата позиция, подчертано бе, че Русия се стреми към пълно стопроцентово изпълняване на Минските споразумения и с всички сили ще способства тази възможност и ще се стреми към това“, каза още Ушаков.\nУкраинската тема е била обсъдена подробно, включително и различните варианти за по-тясно сътрудничество на двустранно равнище между САЩ и РФ. Възможността за присъединяване на САЩ към „нормандския формат“ не е била засегната по време на преговорите. Обсъждана е била темата за изпращането на миротворчески контингент в Украйна.\nОсвен това, Путин и Кери са обсъдили и ситуацията в Близкия Изток, Иран, Сирия, ИДИЛ и въпросите в сферата на разоръжаването. „Състоя се обмяна на мнения по въпросите за Близкия Изток, Иран, и естествено Сирия. Бяха обсъдени също така някои въпроси от сферата на разоръжаването. Засегната бе и темата за Севернокорейския проблем и за борбата с тероризма, тоест на практика всички актуални международни теми“, каза Ушаков.\nСрещата на руския президент Владимир Путин с държавния секретар на САЩ Джон Кери и руския външен министър Сергей Лавров е продължила четири часа. Първоначално е било предвидено тя да бъде с продължителност около час и половина.\nСпоред Ушаков, част от срещата е преминала в неформална обстановка, по време на която Путин е предложил на Кери да опита кримското Дивноморско вино.\nПреди да пристигнат в резиденцията на руския президент в „Бочаров ручей“ Лавров и Кери са провели преговори.\nКакто заявиха от руското външно министерство, Лавров и Кери „са провели продължителен и откровен разговор по широк кръг от въпроси, представляващи взаимен интерес“. „Сергей Лавров акцентира върху това, че не на нас лежи отговорността за днешната криза в отношенията с Вашингтон, – информираха от дипломатическото ведомство. – Русия е готова за конструктивно сътрудничество със САЩ както в двустранната сфера, таке и на световната сцена, където нашите страни носят особена отговорност за глобалната сигурност и стабилност. Сътрудничеството обаче е възможно само на честна и равноправна основа, без опити за диктат и принуждение“.\nВ тази връзка е било отбелязано, че „конфронтациите и опитите за натиск върху нас чрез санкциите са задънена улица“. „Русия е невъзможно да бъде заставена да престъпи националните си интереси и принципните си позиции по ключови за нея въпроси“, подчертават от руското външно министерство.\nПри разглеждането на темата за кризата в Украйна Лавров и Кери са отбелязали безалтернативността на политическия път за нейното уреждане. В този контекст от руската страна е акцентирано върху необходимостта „от незабавното изпълняване на Минските споразумения от 12 февруари, включително и създаване на устойчив пряк диалог на Киев с Донецк и Луганск“.\n„Задължително условие за постигането на стабилен и справедлив мир в Украйна остава провеждането там на пълноценна конституционна реформа“, убедени са от руското министерство.\nПо време на срещата са били обсъдени темите за Близкия Изток, констатирана е била необходимостта от продължаването на усилията за установяване на пълномащабен политически диалог между Дамаск и опозицията.\n„Особено внимание бе отделено на заплахите, идващи от превзелата част от Сирия, Ирак и Либия терористична групировка „Ислямска държава“. Сергей Лавров отново акцентира върху важността от отказа от двойните стандарти в отношенията към терористите“, отбелязват още от руското външнополитическо ведомство.\nМинистрите също така са обсъдили и положението в Йемен, където на вътрешния въоръжен конфликт „е било наложено външно военно въздействие, можещо да доведе до негативни последици за целия околен регион“. „Обсъдени бяха и някои проблемни аспекти в двустранните отношения и диалога в сферата на контрола над въоръжението“, съобщават от външното министерство на РФ.\n#Джон Кери #Лавров #преговори #Путин #Сочи


СМЯНА НА ЗАДНА БРОНЯ - Денонощен Автосервиз София - Автосервиз ПЕТКОВ\nНачало › СМЯНА НА ЗАДНА БРОНЯ\nПроизвеждат се брони за всеки модел съвременен автомобил. Монтират се отпред и отзад на колата. Те служат, за да намалят силата на удара с друг автомобил или препятствие . Терминът броня не е актуален вече при съвременните автомобили. За пръв път брони са монтирани през началото на 20-и век.\nБроните в днешни дни се изработват от специфични видове пластмаси. Те не само предпазват автомобила, а и имат задачата да омекотят удара. Така предпазват хората в колата от много наранявания.\nПластмасовите брони са защитени относително добре. Предпазват не само хората в колата, но и другите участници в движението по улиците. Това са например пешеходци , мотористи и велосипедисти. Пораженията в случай, че се сблъскат с тях са минимизирани. Вредите, които ще причинят съвременните пластмасови брони, всъщност са несравнимо по–малко, от колкото тези от по-старите стоманени брони.\nПредимства на съвременните брони\nПластмасовите брони имат и други предимства. Не е за подценяване например фактът, че те са на значително по–ниска цена. Друго сериозно предимството е, че при по–слаби бронята не се поврежда. Ако пък ударът е по-силен и се получи например резка или вдлъбнатина върху повърхността на бронята, внимателно трябва да проверим няма ли и вътрешни повреди, които са невидими с просто око. Ако има такива, те биха намалили ефекта на омекотяването на следващ удар. По този начин значително ще се намали функцията на бронята да пази пътуващите в колата.\nАко по бронята има по-дребна повреда, тя може да бъде поправена без да бъде сваляна тя от автомобила. Това се случва чрез пълнене на вдлъбнатините, а след това се прави боядисване. В случай, че повредата пък е толкова голяма, че да е нужно да се подмени с нова, това може да бъде направено даже и от опитен любител. Така е, защото при по-голяма част от автомобилите не е сложно демонтирането на старата и поставянето на нова броня. При автомобилите от някои модели трябва да се отстранят мигачите и фаровете, за да се свали бронята.\nВ денонощен сервиз Петков разполагаме с квалифицирани специалисти, които са в състояние да подменят всяка част от купето. Майсторите ще подменят всичко, което трябва – счупен стоп, фар или броня. Постоянно сме на ваше разположение!


Как да научим на детето състава на число до 10 и след това: ние се учим да броим чрез къщи, резултат до 18 и до 20, изучаваме състава на числата от 5-6 години според Бортникова\nНаучете се да преброявате правилно\nЗапочвайки да изучаваме и изучаваме числа и да броим, детето се сблъсква с концепцията за състава на число. Много родители не мислят и не обръщат внимание на това, като участват в изучаването на последователности. Изследването на състава на числата обаче ще ускори запаметяването, както и разбирането на детето за принципа за формиране на числа.\nОбучението на детето е много важно. Започвайки от обикновен 10 и въвеждайки концепцията за "десетки", "единици", ще улесните процеса на запаметяване на числа. Също така, детето логично разбира формирането на числа от 10 нататък. Това ще бъде плюс за извършване на аритметични операции, сравняване на числа.\nНачалото на домашното обучение ще бъде успешен старт в образованието на вашето бебе. Той няма да бъде подчертан при решаването на примери и проблеми и изоставане от темата. В съвременния стандарт на образование акцентът се поставя върху резултата с помощта на състава на числото, вместо да се използват броенето и пръстите, така че обучението е по-интензивно и ефективно.\nКонцепцията за оптималната възраст е относителна, защото някой на 4-5 години е привлечен към резултата и е трудно някой да го направи в училище. Важен период на предучилищна възраст обаче е 5-6 години. Тогава е важно да се култивира в детето желанието да се научиш и да научиш нещо ново. Бонус за учене - гъвкавостта на ума на бебето. В подготвителната група акцентът на класовете се прави точно върху сметката. Децата с прости картини, примери за живот или пръсти се научават да прибавят и изваждат.\nЗа да се улесни този процес, сега е важно да научим детето за състава на числата. В училище работата с състава на номера започва от първи клас. Ако първата половина на годината минава с лесна скорост, тогава скоростта на учене се увеличава: децата се обучават до сто.\nДа се научи детето да брои до 10 е най-лесно. От начина, по който върви този процес, зависи от по-нататъшното му разбиране на числата. Започнете с едно просто: научете детето си да брои всичко, което вижда (стълби, коли, дървета по пътя към детската градина).\nНепременно фокусирайте устройството. Той не трябва да бъде разговорен "един", а математически "един". Не забравяйте за празнотата - нула. След това започнете да изучавате номера от книгите, четете им приказки. След това обърнете внимание на обратното броене (полет на ракетата, намаляване на плодове, сладкиши). Ученето на точки в рамките на 10 е най-лесно.\nЗа да фиксира играта в къщите за числата: задайте две числа и детето трябва да каже какво между тях или преди и след това. Например, 3 и 5. Между тях е числото 4. Преди 3 е 4, а след 5-6. Напишете номер на лист хартия и помолете да намерите необходимия брой предмети (мъниста, зърна, грах). Използвайте видимост: играчки, номера, магнитни табла.\nКолкото по-често вземате предвид играта, толкова по-бързо материалът ще се абсорбира. Основното в този случай не е запаметяването, а разбирането на числата и количествата.\nСлед проучване на числата можете да продължите с броенето. Покажете на детето си "фокуса", като две числа се превръщат в едно чрез комбиниране на обекти или, обратно, разделяне. След това покажете как можете да разчитате на пръстите си и с помощта на различни обекти. Сравнете числата. Научете да определяте от две числа по-малко и повече. Важно е да се проучат признаците на операциите и да се посочат техните имена.\nКогато става въпрос за номер десет, започват да въвеждат понятието "единици", "десетки".\nНека фигурата се превърне в двуетажна къща. Ние изучаваме композицията.Десетки са етаж, а единиците са апартаменти. Обяснете номерата на вторите десет, използвайки идентични играчки, подредени в два реда от десет - от 11 до 18. Освен това отбележете, че номер 19 е последният във втората десет, което означава, че трябва да замените номер едно с 2 - получаваме 20. Ще бъде по-лесно, ако Елементите ще бъдат номерирани от 0 до 9.\nНеобходимо е да научим детето да направи няколко прости и да го наречем. Предложете две цифри и поискайте комплексен номер. Когато материалът ще се научи, научете обратното - да разглобите броя на единиците и десетките. Обучението трябва да се проведе под формата на игра. Така че интересът на детето няма да изчезне и урокът ще се превърне в очарователно запознаване с числата. Ако следвате правилата, ще ви бъде дадена устна сметка с лекота.\nНе забравяйте, че не е важна скоростта, а процесът. Необходимо е да се разбере формирането на числа, а не само механично да се запомни, фактът, че детето винаги е на изслушване.\nВербалната сметка ви позволява бързо да изпълнявате задачи. За да е лесно, трябва да обясните на детето числения състав. За да направите това, подредете числата от 2 до 10. Колкото по-голям е броят, толкова повече внимание трябва да се обърне на него. Обяснете, че за да преброите след десет, трябва да подредите номерата на компонентите в ума си. Например, 8 + 7. Попитайте бебето колко са нужни 8, за да получите 10.\nПредложете номер 7 да се разложи с двойка. Тогава детето ще разбере, че отговорът ще бъде 5. И добавянето ще ни даде 15. Първо няма да е лесно, но когато детето овладее този метод, устната сметка ще бъде коригирана.\nНе прекалявайте, урокът не трябва да надвишава 10 минути. Можете да го приемате няколко пъти на ден или да си вземете еднодневна почивка.\nКогато преминете към устна сметка, ограничете детето в използването на материали за броене (пръсти, пръчки), всичко това само ще забави процеса на обучение. Разбира се, материалът не трябва да се отстранява драстично, да се прави постепенно.\nИзборът на броене на материали днес е много богат. Най-известните - преброяващи пръчки. Родителите са привлечени от лекотата на използване и достъпността им. Въпреки това, простотата не дава висока ефективност. Детето става зависим от шаблона и не може да прехвърля такава сметка към устната.\nИма много карти: "Композиция на номера", "Брой къщи", "Цвете", "Домино". Всички те са комплекти от композитен измерим материал с променливи характеристики. Детето се научава да намира в броя на компонентите, т.е. научава, че десет се състои не само от две 5, но също и от 8 и 2, 7 и 3 и така нататък.\nДървени и пластмасови комплекти от числа и символи на изчисления с пръчици в комплекта също перфектно ви позволяват да развиете визуална памет, като съпоставите броя на пръчките и броя. Класическите резултати, резултатите с дублиране също са отлични за изучаване на състава на числата. Ето един ясно изразен метод за разлагане на числа с добавяне на до десет и остатъка за получаване на отговор.\nЦифрови барабани с номера и знаци се използват за по-опитни деца. Принципът е прост: детето преминава през колела с номера и знаци и получава ясен пример за решението. За малките - пирамиди и игли. Обикновено преброяването и преместването ще помогнат при запомнянето на числа.\nЗа детето е по-интересно да създаде изчислителни материали с майка си. Нарисувайте заедно, създавайте кутии с цифри и ги напълнете с мъниста, пребройте фланелките, моливи, направете номер и, съответно, грах или поничка. Това означава, че съчетават различни методи и методи за изчисление за по-добро запаметяване.\nМетоди за изучаване на състава на числата, можете да намерите много и да изберете подходящия за Вашето дете.\nДидактическите материали, книгите, ученето са насочени към улесняване на изучаването на числа, тяхното запаметяване и приложение в обучението.\n“Прекрасен стажант”, автор Елена Бортникова. Наръчникът е предназначен за деца от 4 до 6 години. Насочена е към развитието на математически умения и логика, която е необходима за устната отчетност.С помощта на стихотворения, рисунки, задачи, детето лесно по игрален начин се запознава с такива сложни понятия като цифри, номера, номера и т.н.\nТехника Николай Зайцев. Обучение по карти "Stoschet". Фигури до 100 с техния състав. Под всяка цифра е необходим брой точки, който съответства на десетки и единици. Тази техника често се използва в детските градини.\n"Математически стъпки" на Елена Колесникова, За деца от 3 и повече години. Тя започва с проста (геометрични фигури, преброяване на играчки и запознаване с числа в игрална форма), задачите стават по-сложни в резултат на класове, детето идва да осъзнае понятието „състав на числата“.\n- Проучвам състава на числото. Дидактичен материал с много карти. Картата включва номера, броя на елементите, съответстващи на броя (домино, зарове), както и състава на даден номер.\nИзследването на състава на броя е много важно за лесното учене на децата в училище. Колкото по-скоро започнете да запознавате бебето с цифри, толкова по-бързо той ще разбере състава на номера и ще научи устния резултат.\nСледният видеоклип, който можете да използвате в процеса на преподаване на детето на състава на числата.


Лечение на кожни инфекции | Puls.bg\nЕдни от най-често срещаните кожни заболявания в амбулаторната практика са повърхностните кожни бактериални инфекции. Възпалителният процес при тях се локализира на ниво епидермис, дерма и кожни придатъци.\nПри оскъдна клинична картина обикновено не се налага прилагането на антибиотично лечение, тъй като често състоянието се повлиява само от подобряване на хигиенните навици на пациентите.\nСледваща стъпка в лечението е приложението на локални антисептици, дори и към момента да няма все още убедителни данни за тяхната ефективност. В случай че се налага антибиотично лечение (поради обширно ангажиране на кожата и/или системни прояви, наличие на придружаващи заболявания, имуносупресивни състояния, които да възпрепятстват оздравителния процес), средство на избор са оралните антибиотици.\nМупироцин 2% крем или маз се прилага върху засегнатата област два до три пъти дневно, в рамките на пет до десетдневен курс. Активната съставка е подходяща както за повърхностни първични и вторични лезии, така и за изчистване на хронично назално носителство. Мупироцин има добър профил на безопасност.\nПриложението на Бацитрацин е подходящо при комбинирани форми на повърхностни кожни инфекции. Не е желателно приложението на бацитрацин-комбинирани продукти продължително време, поради опасност от възможна резорбция и проява на системни ефекти, както и повишаване риска от нефро- и ототоксичност – засягане на бъбреците и слуха. Бацитрацин е гласуван за алерген на годината през 2003 г. от Американското общество за контактен дерматит, a през 2005-2006 г. той е шестият най-разпространен алерген в patch-тестовете за изследване на чувствителност към различни алергени.\nНеомицин е най-често използваният локален антибиотик в Съединените щати и в много европейски страни Установено е, че неомициновият сулфат подобрява антимикробната активност на базираните на мупироцин антибактериални мази. Продуктът може да се използва самостоятелно или в комбинация с бацитрацин, полимиксин, противогъбични средства и кортикостероиди.\nУстановено е, че след локално приложение, проникването на гентамицин през дермалната бариера, е недостатъчно и аминогликозидът не е подходящ за лечение на кожни инфекции.\nТетрациклин 3% маз е подходящ за нанасяне до три пъти дневно върху добре подсушена кожа. Може да доведе до жълтеникаво оцветяване на кожата, което флуоресцира при облъчване с ултравиолетова светлина. Важно е да се отбележи, че са възможни алергични реакции.\nМакар и рядко, може да се наблюдава зачервяване и залющване на кожата в мястото на приложение. В проучване, сравняващо действието на локален тетрациклин самостоятелно и в комбинирана терапия със системен антибиотик, е установен добър ефект на медикамента при лечение на импетиго.\nНадифлоксацин 1% крем е подходящ за двукратно приложение. През последните две десетилетия Надифлоксацинът се използва за лечение на акне, като показа добър профил на безопасност и ефикасност.\nУстановено е, че надифлоксацин е ефективен срещу аеробни Грам-отрицателни, Грам-положителни (включително метицилин резистентен стафилокок).\nМазите и кремовете за локална форма се прилагат директно върху кожата с лек масаж или чрез превръзка. Хлорхексидинът има бактерицидно, фунгицидно и вируцидно действие. Проучвания показват, че опитите за деколонизация на бактериални носители с хлорхексидин и други агенти е успешно, но ефектът не е траен.\nПрилагането на повидон йод може да бъде чрез разтвор, маз, както и превръзки в различни концентрации. Нанася се 2-3 пъти дневно. При новородени и деца до 6-месечна възраст, поради възможност от увреждане на щитовидната жлеза е удачно да се преоцени приложението му.\nУстановено е, че комбинацията от алкохолни разтвори и хлорхексидин е много по-ефективна за деколонизация на обработваните кожни повърхности, сравнено със самостоятелното им приложение.


Делник – Листата на „БСП за България“ се представи пред актива на ямболските социалисти\nЛистата на „БСП за България“ се представи пред актива на ямболските социалисти\nЛистата на „БСП за България“ в пълен състав се представи пред председателите на партийни организации и пред актива на ямболските социалисти. Общинският председател Катя Георгиева изтъкна предимствата на всеки един от кандидатите.\n„Не съм изоставил Ямболски избирателен район, моят ангажимент е тук, желанието ми е да продължавам да представлявам Ямбол“, оповести пред всички водачът на листата Кристиан Вигенин, който е натоварен и с ангажимента да води и в Пловдив – град. Той изрази надежда, от Ямболски избирателен район да влязат поне двама от листата в новия парламент.\n„Сега е трети последен опит да направим нещо смислено след тези избори, защото има опасност страната да затъне в кризите и тези, които толкова искахме да си тръгнат от управлението, да се върнат, подчерта още Кристиан Вигенин и допълни, че трябва да се мисли повече за държавата, отколкото за тяснопартийния интерес.\nКато резултат от работата на парламентарната група на „БСП за България“ в последния парламент той изтъкна, че са увеличени средствата за майките с деца и парите на пенсионерите.\nВторият в листата – Пенка Илиева, която е представител на Ямбол, припомни работата си като областен лидер на жените социалистки – за премахване на таксите в детските градини и детските ясли в Ямбол, за подобряване на закрилата на децата, за намаляване на агресията в училищата и срещу жените. Тя изтъкна, че амбицията й е да работи за подобряване качеството на образованието, за увеличаване на възможностите на жените да съчетават майчинство с работа и за достоен живот на пенсионерите. „Да направим така, че младите да се върнат в България, да имат по-добър живот тук, децата ни да растат, да преодолеем демографската криза“, обърна се тя към съпартийците си.\nПредставителят на община „Тунджа“ Владимир Стоев, който е на трета позиция, изрази увереност, че „БСП за България“ ще покаже много добри резултати и ще си върне втория мандат. „Приемам предизвикателството да участвам отново в предизборната надпревара, заради нерешените проблеми в държавата, които се отразяват и на местното самоуправление. Опитът ми от работата в община „Тунджа“ ми дават сили и увереност да продължавам напред и да търся решения за подобряване на сигурността в малките населени места, за решаване на ВиК – проблемите и др., за които е необходима по-адекватна намеса на държавата, каза още той.\nЧетвъртият в листата – Стоян Овчаров от Елхово, обясни, че приел да участва за трети път в предизборната надпревара, защото гласуваното доверие на БСП и ще направи всичко възможно тя да успее в Елхово. Той обясни още, че запазването на Мини „Марица изток“ е основната задача, която си поставил.\nПетият кандидат за народен представител Здравко Златаров, който е представител на коалиционния партньор АБВ изтъкна като мотив за повторното си участие в изборите желанието му синът ми да се върне в България. Той е завършил образованието си във Великобритания и е вицепрезидент на инвестиционна банка. „Коалиция „БСП за България“ е доказала, че търси начини за решаване на проблемите и отстоява политиките за хората“, каза още той.\n„Никога не търся оправдания, за да не свърша някаква работа, а търся начин да я направя“, каза шестият в листата Йордан Койчев, кандидат на Стралджа. „Ще дам всичко възможно от себе си и няма да пожаля сили за общия успех на нашата листа, на БСП и на кандидат-президентската двойка Румен Радев – Илияна Йотова“, каза още той.\nНа седма позиция е представителят на гражданската квота д-р Недялка Влахова. Тя припомни, че последните години на управление са нанесли такива щети на здравеопазването, че на много места хората нямат достъп до здравна помощ. Мотивът й да бъде в листата на „БСП за България“ е, че това е единствената партия, която има сили и желание да промени настоящата ситуация. „Вярвам на БСП, че ще обедини ентусиазма на младите хора, опита и мъдростта на по-възрастните членове на самата партия и ще стъпи като една модерна партия в 21 век, която радее за хората, които съзидават, защото те са забравени от управлението сега“, каза още тя.\nНа осмо място и като втори представител на Ямбол е докторът на химическите науки, главен асистент във Факултет „Техника и технологии“ Милен Димов. „БСП е единствената партия, която държи на образованието. В момента системата е такава, че ние произвеждаме функционално неграмотни в средното и във висшето образование. Това не може да продължава, трябва да се промени“, обоснова участието си в предизборната надпревара той.\nДа си върне позицията на първа политическа сила в региона и втория мандат са основните цели, които си поставят социалистите на парламентарните избори, а за президентските – победа на Румен Радев и Илияна Йотова още на първи тур.


Не е тайна, че комуникацията с децата и дисциплинирането, са трудни задачи. Нерядко на родителите им е толкова тежко, че се чувстват буквално на ръба на силите си и са готови на всичко, за да накарат децата да се съобразят с изискванията им. И за съжаление, не всички методи, до които прибягват, са ефективни и правилни.\nЕдин от най-неефективните родителски подходи е вменяването на чувство за вина у децата. Този метод понякога дава краткосрочен тактически резултат – детето да направи това, което искате от него. Но ако се използва често, вменяването на вина у децата има дълготрайни негативни последици, като например ниско самочувствие.\nЕто какво трябва да знаете за вменяването на вина у децата, защо подходът не работи и какво може да се използва на негово място.\nКакво представлява вменяването на вина\nВнушаването или вменяването на вина е форма на манипулация. Чрез него обвиняваме детето, караме го да изпитва срам, за да го убедим да направи нещо или да се съобрази с наше искане.\nВажно е да обърнем внимание, че проблемът не винаги е самото чувство за вина – проблемът е как се стига за това усещане за вина у детето. Например, напълно нормално е детето да се чувства виновно, когато направи нещо нередно - препише по време на тест или отнеме някоя лична вещ от брат си или сестра си. Този тип вина показва на децата разликата между редно и нередно и ако им помогнем да се научат как да поемат отговорност за действията си, да се извиняват, да се реваншират и коригират, те ще се превърнат в хармонични, емпатични личности.\nЧувството за вина се превръща в проблем, когато някой го вменява у детето с цел да го засрами или да получи нещо от него. Ето един пример – родителят иска тийнейджърът вкъщи да гледа малкото си братче или сестриче, за да може самият той да излезе. За целта вменява на тийнейджъра чувство за вина, че винаги има време за неговите си занимания, обвинява го, че не помага в къщната работа или се оплаква, че той като родител също има нужди, но тях никой не ги отчита.\nДалеч по-здравословно е родителят ясно да изрази очакванията си спрямо тийнейджъра и да му помогне да подреди приоритетите си по такъв начин, че да остане време и за семейните задължения. Когато родителите се стремят да постигат здравословен диалог с децата си, без да намесват вината и обвиненията, могат лесно да изразят желанията и очакванията си, без да нараняват, обвиняват и засрамват децата си.\nЗащо родителите прибягват до вменяване на вина\nВъзможните причини са много. Първата е, че дори не осъзнават, че го правят. Може би самите те като деца са били отглеждани по този начин и сега по инерция прибягват до познати родителски практики, смята Лори Кауфман Рийс, професионален клиничен терапевт и лайф коуч към „Кауфман Рийс Ризорсес“.\n„Когато родителите вменяват вина у децата си, те се възползват от вродения стремеж на децата да ни се харесат“, казва Кауфман Рийс. „Родителите, които смятат, че не могат да контролират поведението на детето си по друг начин, понякога вменяват у него чувство за вина в опит да получат, това което желаят или да прекратят нежеланото поведение.“\nДруги родители използват усещането за вина у детето, защото смятат, че то най-сетне ще даде резултат, особено ако вече са опитали всичко друго, казва Розена Хикман, лицензиран професионален терапевт с дългогодишна частна практика.\nПоследиците от вменяването на вина\nНяколко са негативните последици от вменяването на вина у децата. Децата изпитват срам и усещането, че не отговарят на очакванията, а биха могли да развият и проблеми със самочувствието. Възможно е да станат по-податливи на натиск от страна на околните и са изложени на по-голям риск да завързват нездравословни приятелства и романтични отношения.\n„Вменяването на вина учи децата ни да търсят външна валидация, вместо вътрешна. Учи ги да се оглеждат в реакцията на околните, за да преценят дали действията им, а и самите те, са добри или лоши“, казва Лори Кауфман Рийс.\nЗа едно 5-годишно дете това може и да е от полза, но не и за 15-годишните, които постоянно усещат натиск във всякакви посоки от околните, като същевременно се опитват да решат кои са и кои искат да бъдат, добавя Кауфман Рийс.\nИма още една причина вменяването на вина да не е успешен подход – не е сигурно, че детето ще разбере къде точно е сгрешило, особено ако това не е обяснено ясно, казва Кауфман Рийс. И вероятно ще продължи да допуска същата грешка отново.\n„Децата и тийнейджърите реагират на вината по два начина – или изпитват постоянен срам, което провокира отчаяна нужда да угаждат на хората наоколо, или възприемат контра-маниера „Мислиш, че съм лош, така ли? Сега ще ти покажа точно колко съм лош!“, обяснява Кауфман Рийс. „Нито едното, нито другото не е желан резултат. Целта ни е децата ни да се превърнат в хора със самочувствие и увереност, с принос в обществото. Вината не може и никога не би могла да доведе до нещо подобно.“\nКогато, разочаровани от детето си, ние го накараме да се срамува, това не е мотивация, добавя тя. „Напротив, обезкуражаваме го и го приучаваме цял живот да търси одобрение и валидация у околните.“\nОсвен това, честото вменяване на вина може да направи децата склонни да поемат отговорност за неща, които всъщност не са тяхна отговорност.\n„Децата са много склонни да приемат критиките лично и да ги интернализират“, казва Кауфман Рийс. „В крайна сметка това се превръща в бреме – постоянен срам, под който се крие ниско самочувствие.“\nКакво да направим вместо това\nЗа да прекъснем навика си да вменяваме вина, на първо място трябва да работим за изграждането на добра комуникация с децата, изтъква Кауфман Рийс.\n„Бъдете честни с децата, доколкото съответната им възраст го позволява, и им говорете с уважение“, допълва тя. „Когато коментирате проблемното им поведение, опишете го конкретно, обяснете как се отразява на околните, опишете какво е желаното поведение, както и последиците, ако детето отново избере нежеланото.“\nВ допълнение Кауфман Рийс съветва да си отговорим и на въпроса откъде идва желанието ни да вменяваме вина. Според нея, много родители прибягват до този подход, когато усетят, че поведението на детето им хвърля лоша светлина върху самите тях като родители. Родителите трябва да умеят да погледнат нещата трезво и да преценят за кое е отговорно детето и за кое – не.\n„Ако детето получи наказание в училище, вината си е негова“ обяснява Кауфман Рийс, „но неудобството, което изпитваме от това като родители, си е наш проблем. За него не можем да виним детето, трябва да си го решим сами.“\nВ същото време е добре да не съдим твърде строго и самите себе си като родители, добавя Розена Хикман. Да, важно е да се стараем да комуникираме здравословно с детето, но не трябва да забравяме, че и ние не сме съвършени.\n„Важно е реакциите ни спрямо поведението на децата ни да са здравословни – така те разбират, че са обичани, научават кои са. И това им дава възможност да се учат от грешките си“, казва тя.\n„Родителите също правят грешки и това е ОК. Важното е да се обърнем към децата, да понесем отговорността си за своите грешки и да поискаме извинение. Това е най-добрият пример, който можем да дадем, за да избегнем вменяването на вина и уронването на самочувствието в резултат от нея.“\nНяколко думи в допълнение\nЧесто родителите вменяват вина у децата си, без дори да осъзнават, че го правят. Ако се чувствате недоволни от подходите, които избирате като родители или ако се притеснявате, че използвате вменяването на вина у децата си, за да ги манипулирате и да моделирате поведението им, вероятно ще е добра идея да се включите в училище за родители или да обсъдите тревогите си със специалист. Така ще можете да прецените с кое се справяте добре и къде имате нужда от повече работа. С малко повече усилия от ваша страна, наистина ще успеете да станете родителя, който искате да сте.\nПревод за Център за детско развитие “Малки чудеса”: Мария Змийчарова\nРедакция за Център за детско развитие “Малки чудеса”: Мария Нориега\n« Основни етапи в развитието на детето на 1 година\tНасоки за учители и специалисти: как да започнем разговор с родителите »\nСензорни трикове: Рутини при лягане за помагане при проблемно заспиване\nЗарежете перфекционизма: ето как той вреди на детето\nИзграждане на позитивно отношение към храната в ранна възраст


Промени в сърцето и сърдечно-съдовата система с възрастта - iZdrave.com\nНачало »Заболявания»Сърдечно-съдова система»Промени в сърцето и сърдечно-съдовата система с възрастта\nПромени в сърцето и сърдечно-съдовата система с възрастта\nВъв всички икономически развити страни през последните десетилетия се наблюдава явно остаряване на населението. Предвижда се тази тенденция да продължи и броят на хората от напредналата и старческата възраст още повече да се увеличи.\nТази подчертана динамика във възрастовия състав на населението наложи бързото развитие на науката за стареенето геронтологията, и на нейния основен дял – гериатрията — науката за болестите на възрастните и старите хора.\nГеронтологията привлича вниманието не само на биолози и медици. Стареенето на населението е обект на проучвания от социолози, психолози, икономисти, градостроители.\nНе при всички хора стареенето започва в една и съща възраст. В живота на всеки човек генетично е предопределен период на възходящо и период на низходящо развитие. Независимо от това факторите на външната и на социалната среда имат огромно значение за хода на биологичния часовник на всеки човек.\nОрганите и системите на човешкия организъм търпят промени през време на живота. Променят се и взаимоотношенията между тях. Постепенно и бавно още от 30—35-годишна възраст се променят възможностите на редица органи и системи. Тези промени са твърде индивидуални и нееднородни и от това зависи индивидуалният ход на стареенето. Настъпващите с възрастта структурни и функционални изменения в органите и системите ги правят по-лесно раними, създават условия за развитието на процеси, клиничните прояви на които се възприемат като болест, като хронично поражение на организма.\nВъзрастовите промени, които настъпват в сърдечносъдовата система, до голяма степен определят и темпа на стареенето, защото тя е свързана с всички останали органи и системи на организма. По тази причина сърдечно-съдовата система заема централно място в проучванията на механизмите на стареенето.\nПромени в сърдечната дейност\nПромените в сърдечната дейност се обуславят не само от анатомичните промени в самото сърце. Сърдечната функция е в тясна зависимост от периферното кръвообращение, респ. от състоянието на кръвоносните съдове, от нервната регулация и чувствителността на органите, които възприемат нервните импулси и хуморалните и хормоналните въздействия. За големите кръвоносни съдове най-характерно е склеротичното задебеляване на вътрешната им обвивка, атрофията на мускулния слой и намалението на тяхната еластичност. Тези промени не настъпватпривсички хора в една и съща възраст. Еластичността на артериалните съдове при 70-годишните хора е намалена два пъти в сравнение с 20-годишните. По главата, шията и крайниците на старите хора лесно могат да се забележат извити, изпъкнали и ясно пулсиращи артерии. Функционално по-силно натоварените съдове търпят по-големи промени. Най-силно те са изразени в аортата и съдовете на долните крайници; повече в дясната, отколкото в лявата ръка. Колкото по-силно са склерозирани артериалните съдове, толкова по-бързо се разпространява пулсовата вълна по тях.\nВажен момент е, че с напредването на възрастта се повишава общото периферно съдово съпротивление и се намалява адаптационната способност на малкия и големия кръг на кръвообращението към резки и значителни физически натоварвания. Възрастовите изменения в съдовата стена и променената им регулация обуславят недостатъчното им разширение и свиване, с което се нарушава способността на кръвообращението да се нагажда към нуждите на организма.\nПромените във венозните съдове са по-малки, но и в тях намаляват мускулните елементи, склерозира стената им и се увеличава обемът им.\nПромени настъпват и в малките артерии — артериолите, а също така и в капилярната мрежа. Резервните възможности на капилярната мрежа намаляват, защото намалява максималният брой на функциониращите капиляри. Редуцираният брой на ендотелните клетки в капилярите ги прави по-лесно чупливи и пропускливи. При стареенето се изменя и неврохуморалната регулация на капилярите.\nВъзрастовите промени довеждат до намаление на съдовата мрежа в органите и тъканите и до нарушение на периферното кръвообращение. Всичко това заедно с промените в дихателния апарат е причина да се намали насищането с кислород на кръвта и да настъпи „старческа“ хипоксия в целия организъм, която е една от причините за по-слабата активност на окислителните ензимипристарите хора.\nСрещат се хора в напреднала възраст, при които и най-внимателното изследване не открива никакви промени в сърцето. Независимо от това функционалните възможности на тези хора са значително намалени.\nС възрастта настъпва огнищна атрофия на мускулните влакна на сърцето, прогресивно се развива съединителна тъкан, а на места пък — хипертрофия на мио фибрилите. Мастната тъкан под вътрешната обвивка на сърцето се увеличава, самият ендокард хипертрофира и става неравен, настъпват промени и в архитектониката на клапите. Основна причина за тези промени е хипоксията на миокарда вследствие на несъответствието на капилярната мрежа спрямо мускулната маса на сърцето. В резултат намалява съкратителната способност на миокарда. Сърцетопристарите хора се свива с по-малка сила, отколкотопримладите хора. Намалената съкратителна способност на сърцето се дължи на нарушените свойства на миокардните съкратителни белтъци, на промени в актомиозина. Сега се проучват механизмите на стареенето на клетъчно и молекулярно ниво. Освен това за намалената съкратителна способност на миокарда играят роля и промените в енергетичната обмяна, натрупването на повече натрий в сърдечния мускул и намалението на водата, калия и калция в него. В покой сърцето на старите хора най-често задоволява нуждите на организма, защото във всички органи е настъпила в известна степен атрофия на тъканите. Но при по-големи физически усилия може да се установи, че сърцето не е в състояние да отговори на повишените изисквания и по този начин може да се развие сърдечна недостатъчност.\nС напредването на възрастта систоличното артериално налягане се повишава, а диастоличното остава без съществена промяна. Причина за това повишение е загубата на еластичността на аортата и повишеното периферно съдово съпротивление. Венозното налягане се понижава. Количеството кръв, което се изтласква от сърцето при всяка контракция, след 50-годишна възраст намалява с около 1 % за всяка година. Намалява и количеството кръв, което се изтласква за една минута от сърцето. Това ще рече, че тъканите на организма получават по-малко кислород.\nС напредването на възрастта сърдечната дейност се забавя, пулсът става по-бавен и дихателната аритмия изчезва. При физическо натоварване сърцето не реагира с бързо учестяване на съкращенията. При максимални натоварвания честотата на сърдечните съкращенияпривъзрастните остава значително по-малка в сравнение с младите хора. Тези промени се дължат на намалените функционални възможности на синусовия възел — мястото, където се зараждат импулсите за сърдечните съкращения.\nОписаните анатомични, физиологични и функционални възрастови изменения в сърдечно-съдовата система създават благоприятни условия за развитието на атеросклерозата. Известно е, че атеросклерозата се среща много по-често с напредването на възрастта. Срещат се обаче стари хора без изразена атеросклероза, както и млади хора с много силно изразена атеросклероза. Многобройните проучвания доказват, че в никакъв случай възрастовите промени не трябва да се идентифицират с атеросклерозата. Въобще стареенето не може да бъде причина за която и да е болест. Ако старите хора боледуват от повече хронични заболявания, то те са резултат на многогодишни неблагоприятни въздействия. Старите хора не страдат от старостта, а от болестите. Ето защо много съществено е и старите хора да спазват определен хигиенен режим на хранене, труд и почивка, за да се предпазват от болести.\nОсновно правило за възрастните и старите хора е да не се ограничава двигателната им активност, въпреки че техният функционален капацитет може да бъде значително намален. Дори и временно обездвижване може да доведе до тромбоемболии, застойна пневмония и пр. Старите хора трябва да се движат и да работят, но без да получават чувство за умора, сърцебиене или задух. По този начин се тренира не само сърдечно-съдовата система, но се подобряват сънят, функцията на червата и т.н.\nХраната трябва да бъде разнообразна. Особено важно е в нея да се съдържат достатъчно животински белтъци и витамини. Употребата на рафинирана захар, на животински мазнини и готварска сол трябва да се ограничава. Прехранването е също така вредно за сърдечно-съдовата система, както големите физически нато варвания.\nДруг важен момент е да се обръща внимание на психичното състояние на старите хора. Често пъти те стават безразлични и равнодушни към всичко, което ги заобикаля. Това трябва да се има предвид от близките и околните и да се поддържа бодрост и жизнерадостпритях.\nНеобходимо е още да се знае, че болестите при старите хора протичат нетипично и много често без явни признаци. Сърдечният инфаркт може да протече без болка, а сърдечната недостатъчност може да се развие без особени оплаквания. При всяка промяна на настроението или на общото състояние трябва да се търси медицинска помощ. В никакъв случай не трябва да се прибягва към самолечение или лечение от некомпетентни хора. Старите хора са много чувствителни към лекарствата.Затова обикновено дозите при тях са по-ниски.\nCategoriesСърдечно-съдова системаTagsсърдечно-съдова система, сърце\n← Предишна статия Previous post: Отоците и сърцето\nСледваща статия → Next post: Усещанията в областта на сърцето


7 важни решения-Раждане-За мама\nНачало / За мама - Раждане / 7 важни решения\nЕдва ли ще изчерпате подготовката преди раждането с едва 7 решения, но най-популярното число в света (според статистиката) е добро начало.\nПроучете различните варианти:\nда родите в лечебното заведение, в което работи следящият бременността ви акушер-гинеколог;\nда се спрете на друга болница заради различни фактори – по-добри условия, близост до дома, препоръка на приятелка.\nНезависимо от това дали ще предпочетете да посрещнете детето си в държавна болница или в частна клиника, посетете Ден на отворените врати, за да добиете впечатления от първо лице.\nЩе се доверите на дежурните в родилното отделение или ще се възползвате от „Избор на екип“? Имайте предвид, че цената на услугата варира в отделните болници.\nИнформирайте се за начините за контрол над болката – медикаментозни (епидурална, спинална упойка) и немедикаментозни (дихателни техники, масаж, музикална терапия). Тук от ключово значение е консултацията с лекар.\n4. Присъствие на таткото\nВие искате ли? Той готов ли е? В болницата разрешено ли е?\n5. Контакт „кожа до кожа“\nХубаво е да сте наясно дали в родилното, към което сте се насочили, се прилага кенгуру-грижата. Макар ранният контакт да не се практиктува във всички болници у нас, в част от тях при нормално раждане без усложнения за майката или новороденото можете да прекарате първите два часа след раждането заедно с бебето в родилна зала.\nПомислете кой да бъде лекарят на детето отрано, защото в суматохата около раждането няма да имате време за адекватен избор.\n7. Консултант по кърмене\nЕстественото хранене на дребосъчето понякога е съпътствано от усложнения, които можете да обсъдите със специалист. В интернет ще откриете богата информация за организации (като Национална асоциация „Подкрепа за кърмене“ и Ла Лече Лига), помагащи на майките и техните кърмачета.


Търсене - Фабер\nЕмил Андреев / Избрано\n› Емил Андреев\nКнигата, издадена послучай 60-годишнината на автора, съдържа най-доброто от Емил Андреев: из белетристиката: „Ломски разкази“ „Късен сецесион“ „Островът на пияниците“ „Стъклената река“ „Проклятието на Жабата“ „Лудият Лука“ пиеси: Да убиеш премиер ..\n› Адел Фабер; Илейн Мазлиш\nЖивотът с тийнейджър не е лесно нещо. Като че ли само за една нощ децата, с които дотогава сте били близки, се превръщат в независими хора, непознати със свои вкусове, мисли и ценности. При това днешните тийнейджъри растат сред една по-материализирана, по-сексуализирана и повече изпълнена с насил..\n› Анчо Калоянов\nПроф. дфн АНЧО КАЛОЯНОВ преподава български фолклор във Великотърновския университет "Св. св. Кирил и Методий". Автор е на "Български митове" (1979), "Добър юнак с добра коня" (1986), "Славите ли Млада бога?" (1993), "Старобългарското езичество" (2000), "Старобългарските шамани" (2003) и на..\nСлавянската православна цивилизация 2: Преславският номоканон\nВторият том от поредицата "Славянската православна цивилизация" е посветен на атрибуцията на номоканон от XIV титула /с тълкования/. Преславският номоканон е Номоканонът на Българската църква в Охрид и е допълван от нейните архиепископи през XI-XII м., а през XIII в. става достояние на..