Мотивите на русофилската опозиция. - Князът и Каравелов по изборна агитация. - Комплотът на Набокова. - Оставката на д-р Радославов неприета. - Убийството на Сербезова и поп Ангела. - Речи на Величкова, Стамболова, Каравелова. - Раздори в либералната партия. - Откупване на Русе-варненската линия. - Буйствата в Народното събрание. - Публиката изнасилва вратите на Народното събрание. - Стамболов вика войска. - Радославов в опозиция. - Каравелов и Стамболов при Богданова. - Борба на русофилите срещу княза. - Писмото на Величкова до Маджарова.\nСлед победите на Сливница и Пирот месеците, които последваха примирието, бяха за България една непрекъсната редица от разочарования. Мирът биде сключен без никакво обезщетение, с една клауза, която оставяше отворена вратата на нови стълкновения със сърбите; актът на Топхането, наложен по волята на Силите, узаконяваше за всеки пет години една периодическа криза на румелийския въпрос. Никой не бе доволен от положението; князът считаше зачеркването на името му от текста на турско-българското съглашение като първа подготвителна мярка на Русия за низвержението му; националистите негодуваха против личната форма на Съединението, която правеше от държавния глава на България един турски валия; а русофилите бяха уязвени даже от тоя полууспех, който, без да осъществи народното обединение, бе осуетил пълната капитулация пред Петербург, на която те бяха разчитали.\nБез съмнение военната слава - най-голямата гордост на народите - бе в първо време едно утешение за дипломатическите несполуки, но нейното обаяние не можеше да създаде за материалистичния български дух една трайна илюзия. Широката публика се намираше освен това под тежестта на едно лошо икономическо положение. Войната изтощи не само финансовите сили на държавата, но и всичките резерви на страната. Правителството не можеше да плати това, което в треската на мобилизацията бе взело от населението; едва на 24 март биде обнародван един правилник, който постановяваше, щото взиманията по реквизицията да се прихваща срещу данъците и недоборите, но тази операция на счетоводство не донасяше никакво непосредствено облекчение. Кризата се усложняваше още повече от факта, че предвид на войната Каравелов бе забранил износа на храните, пресушавайки по този начин един от главните източници на национален приход. В градовете положението не бе по-добро, отколкото в селата. Мораториумът, който правителството прогласи на 3 ноември, биде отменен на 20 март; почнаха тогава да се протестират полици, явиха се фалименти и в търговския живот настъпи една временна парализия.\nРусофилите експлоатираха много майсторски това болезнено социално чувство, което поражда в малокултурните маси материалната мизерия. Старият лозунг "Без Русия не можем!" се повтаряше сега от хиляди уста, санкциониран от бедствията, през които България бе минала, и от тия, които безогледни агитатори й предвещаваха. И както преди - но с по-голяма смелост вече, - детронирането на княз Александра се проповядваше като единствено средство за удовлетворение на Русия - мярката, която можеше в дванайсетия час да спаси България. Че победата бе венчала княза с новото му отечество, че на Сливница и Пирот под куршумите на неприятеля България бе осиновила тоя немски принц, русофилите не искаха и да знаят; те впрочем отричаха на княза всяка заслуга във войната, оспорваха даже неговата лична храброст. Връщането му на 7 ноември в София се представляваше от тях като бягство на един малодушен човек, който търсел преди всичко да спаси живота си.\nОт своя страна националистите виждаха в княз Александра героя на войната и символа на националната независимост. Някогашният автор на "Искендер бег" Захари Стоянов пишеше сега:\nКогато князът беше руски губернатор, когато той с помощта на 250 руски офицери беше запършил ръкави да прави от България чифлик или Задунайска губерния, когато той беше нещо като кукла, която се движеше от Петербург, когато пред него стояха на колене всичките му днешни неприятели, в това число и Балабанов, и кречеталото Кисимов - то наша скромност най-дръзко и най-горчиво осъди тоя руски губернатор и неговите кръстници.\nНо князът се сепна малко по малко; най-напред подписа паспортите на двамата руски генерали; сетне той удари на друга страна: опитаха се да го направят втори път руски губернатор, не прие; после, когато той махна пълномощията или му ги махнаха - сé едно, когато той стана конституционен господар, когато го видях пръв път на 9 септември при Карловските бани само с двама жандарми - то на това последното място, още на минутата се изповядах пред много приятели, че му прощавам всичките стари грехове. После това неговото поведение към нашето народно дело, от една страна, враждата и гоненията, които е повдигнала върху му официална Русия, куп други още обстоятелства, моето частно мнение и убеждение за княз Александра е такова: той трябва да бъде за всеки патриот българин не само прост княз на България, но и принцип още!1\nСтатията свършваше със следните възторжени думи:\nПрочее да живее княз Александър! Той е днес стражата на българската самостоятелност. "Аз съм републиканец, социалист и комунист, но най-напред турям Виктор Емануила" - бе казал славният Гарибалди за италианския цар. Нека кажем и ние, че сме радикали и сме против коронованите особи, но князът си пазим като очите си. Няма него - няма България!...\nДокато траеше военното положение, политическите страсти се изчерпваха в една устна агитация, все така ограничена по самото свое естество; но на 29 март военното положение се вдигна и лютото печатно слово се разюзда в страната като някаква епидемия. В подновения пловдивски вестник Съединение бившите директори на Кръстевича пишеха, че положението в Румелия било по-лошо, отколкото в най-лошите времена на турското робство, и че насилията на Каравеловата администрация надминавали кърджалийските ужаси, а в. Независимостi, издаван от Захари Стоянова, Петкова и Ризова, прогласяваше русофилите вън от законите и зовеше народната мъст срещу "черните души". От всички тия полемики вееше един дъх на физическа ярост, сякаш някакъв запах на пожар и на разрушение.\nВ самата управляюща партия раздорите, вече дълбоки подир войната, сега още повече се ожесточаваха. Към личното недоволство на комитетските водители в Пловдив се прибави и бунтуването срещу несъвършената форма на Съединението. Румелийските националисти обвиняваха Каравелова, че без знанието на княза дал Цанову заповед да предложи редакцията, която сетне Силите наложиха на Александър Батенберг. Редакторите на Независимост, които се назоваваха радикали и които се отличаваха действително с едно интензивно демократическо настроение, нападаха Каравелова и за продължението на военното положение повече от месец подир сключването на мира, както и за общата му политика, много консервативна според тях. Идеалът на държавен мъж бе в техните очи д-р Радославов. Те величаеха в него смелия човек, който, без да се допита до Министерския съвет, бе въвел още на 23 декември съдебните закони на княжеството в Южна България и бе заявил по-късно, че ще игнорира Топханенския акт и личното съединение. Със своя патриотически инстинкт и с вкуса си към политическите рискове Радославов се явяваше на националистите като утешителна резерва на независима България в случай на нови усложнения.\nЕжбите в управляющата партия угнетяваха много княз Александра, който се боеше да не би те да повлияят зле върху изхода на законодателните избори в Южна България. На тези избори се придаваше голямо политическо значение: от тях Европа щеше да види дали румелийското население е враждебно на княза, както твърдеше руската дипломация, или бе предано нему, както той заявяваше пред агентите в София. Известно бе, че руският консул в Пловдив Игелстром сам ръководеше опозиционната борба и според свидетелството на някои съвременници я поддържаше материално.2 От страна на правителството, по настояване на княза, тръгна да агитира по Южна България д-р Радославов, най-популярният от министрите. През април сам князът предприе една дълга обиколка в областта, придружен от Каравелова.\nДуховете в Южна България бяха, в навечерието на изборите, много възбудени. Националисти и русофили стояха едни срещу други, настръхнали от взаимна омраза. Русофилите злорадствуваха от неуспехите на България и чакаха своя реванш от бъдещи сътресения на страната; националистите отговаряха на тия морални изстъпления с брутално насилие. На връщане от Петербург, гдето бе имал аудиенция от императора, Бурмов биде нападнат от една шайка под предлог, че "продал България на русите"; достатъчно бе да се намери у него рубла, за да се прогласи той за руски шпионин. Наближаването на изборите, които бяха определени за 11 май, още повече изостри положението. Лъжесъединистическата партия издаде едно окръжно, в което клеймеше съглашението с Турция като едно антихристиянско дело и протестираше срещу едно авантюристическо съединение, извършено от хора като Чардафона. Кой реши участта на нашата област? - питаше окръжното. Голямо Конаре! Против това насилие румелийските русофили протестираха респективно. Те заявяваха в своя орган, че "съединение" няма, а има "присъединение", т. е. един акт на завоевание, извършен от княжеството върху една българска област, на която се налагаше по тоя начин една конституция, изработена без никакво нейно участие. В същото време по вдъхновение от руското консулство бившите директори на Кръстевича: Маджаров, Бобчев и др., даваха тайни инструкции на своите партизани да предизвикат в деня на изборите буйства и кръвопролития, които да компрометират пред европейския свят моралната страна на Съединението и да отворят път за намесата на Русия.\nПри това състояние на областта княз Александър се яви в Южна България не вече като държавен глава, стоящ над политическите борби, а като шеф на партия. Той водеше със себе си Каравелова като съюзник по-скоро, нежели като министър. Солидарността между двамата не бе била никога тъй тясна и тъй твърда. Князът се залавяше за Каравелова като за единствения човек, който можеше да му спаси престола. Той бе казал на Ив. Ст. Гешева: "Каравелов не е вече оня буйният и крайният Каравелов, когото вие познавате. Сега Каравелов е станал много умерен и много разумен политик. Аз бих желал да остане Каравелов поне 10 години на власт. От такова трайно правителство България ще се ползува много."3 Същият език князът държеше навсякъде. "Има Каравелов, има България", казваше той на една депутация. На друго място той заявяваше пред множеството: "Който е против Каравелова, той е против мене." Опозицията виждаше в тия резки думи едно предизвикателство и нейната злоба достигаше до крайните предели на ожесточението.\nМежду туй на 6 май в Бургас биде открит един заговор против княз Александра и неговия пръв министър. Заговорът бе скроен от някой си Набоков, руски офицер от румелийската милиция, останал тук уж по частни работи. Участниците му бяха двама черногорци, между които един поп и 5–6 местни граждани от русофилския лагер. Сведенията на окръжния управител гласяха, че идеята за заговора изхождала от руското консулство. Фактът, че Набоков ходеше всекидневно в консулството, че консулът се застъпи енергически за него, когато полицията, преди още да открие комплота, бе го предупредила, че ще го интернира, ако продължава да държи предизвикателно поведение, всичко потвърдява напълно мнението на бургаския управител. Гирс във всеки случай направи от освобождението на Набокова един въпрос на чест за руската дипломация.\nКнязът и Каравелов пристигнаха в Бургас тъкмо когато се водеха преговорите с руския консул. Консулът поддържаше, че според капитулациите в сила в Турция, от която Източна Румелия съставлявала част, Набоков като руски поданик можел да бъде съден само от консулските власти на своето отечество. Юридически тази теза можеше да се поддържа добре, тъй като международният акт на Топхането, като назначаваше българския княз генерал-губернатор на Източна Румелия, не изменяваше в нищо друго положението на областта. Във всеки случай да се захване дипломатически спор на тази тема бе опасно за българското правителство. Каравелов счете за по-целесъобразно да предаде Набокова на русите.\nПредаването на Набокова в ръцете на руския консул стана без съгласието на Радославова като министър на правосъдието. Каравелов не бе счел за нужно даже да го пита за мнението му. Възнегодувал от това безцеремонно поведение на Каравелова, в. Независимост се опълчи срещу него, считайки го нарушител на конституционните принципи. Сам Радославов взе повод от това, за да подаде оставката си, като я мотивира с отстъпчивата политика на Каравелова по Съединението. Каравелов отказа да докладва на княза за тая оставка и писа на Радославова, че за пръв път чува, какво той бил недоволен от поведението на кабинета по румелийския въпрос. Радославов отговори:\nИска ви се, г-н председателю, да твърдите, че уж за първи път чувате от мене за несъгласието ми по отстъпчивата политика по Съединението. Нито му е мястото тук, нито му е времето сега да ви доказвам до каква лека мярка сте прибягнали в тоя случай. Ще припомня само предложението ми от гр. Пловдив през октомври в Министерския съвет по сливането управлението на Южна България с онова на княжеството, по конфликта ми с вас през декември м. г., по въвеждане съдебните закони в Южна България, както и настояването ми в Министерския съвет да не се дава на Турция Кърджалийската околия, настояването ми в Министерския съвет в присъствието на Негово височество за повикване г-на Цанова от Цариград, за протестирание против мнението на конференцията. Ако продължавате да отричате всичко това, то ще се постарая да го докажа документално.\nВ заключение Радославов настояваше на оставката си.\nОттеглянето на Радославова щеше да бъде много силен удар за правителството. Князът го моли телеграфически да остане в министерството поне до откриването на сесията; от името на либералите в Източна Румелия Д. Тончев му телеграфира, че неговото излизане от кабинета ще даде голямо насърчение на русофилите, които готвят революция. Трябваше, щото Стамболов, който след изборите заминаваше на лечение в Европа, да се върне чак от Русе, за да убеди Радославова да си изтегли оставката.\nИзборите се произведоха при голям натиск на администрацията и дадоха на Каравелова грамадно болшинство. Благодарение на извънредните военни мерки сблъсквания не станаха освен на две места: в Нова Загора, гдето поручик Сербезов биде убит при виковете "Долу княза! Да живее руския император!", и в Хаджи Елес. В Хаджи Елес падна пронизан от куршум един от дейците по Съединението, поп Ангел Чолаков. Неговото погребение стана с голяма тържественост. То даде повод за една антируска манифестация, която се изроди в най-ужасни обиди и проклятия против руския цар, когото тълпата лично държеше отговорен за това убийство.\nНито великите сили, нито Турция протестираха против свикването на депутатите от Източна Румелия с ония на княжеството в едно и също събрание, макар с това да се нарушаваше очевидно духът на Топханенския акт. Недоволството се породи след тронната реч, с която се откри сесията (2 юни). В тази реч нямаше ни дума за съглашението с Турция; князът заявяваше, напротив, че "многоожидаемото и искрено желаемото съединение на двете Българии вече стана, доказателството на което служи, че едно общобългарско Народно събрание ще разглежда и решава делата и въпросите, отнасящи се до интересите на съвкупното отечество". Най-напред италианският дипломатически агент граф де Соназ обърна вниманието на княз Александра върху опасността, на която се излага, като пренебрегва задълженията на едно едва-що подписано съглашение.4 И други представители на великите сили направиха в същата смисъл приятелски представления. Княз Александър се оправдаваше с положението в страната, твърде критическо вследствие на недоволството, възбудено от персоналния характер на Съединението; той казваше, че е бил принуден да даде едно удовлетворение на патриотизма на камарата, като й заяви, че сливането на двете Българии е фактически свършено, защото иначе имало е опасност да не би народното представителство да се обяви против турско-българското съглашение и да отвори наново румелийската криза.\nНай-лошо впечатление произведе тронната реч на княза в Русия. Петербургските вестници отбелязаха с негодувание, че за пръв път след освобождението на България името на Русия било пропуснато в един такъв тържествен акт. В отговора на Събранието тая празнина биде попълнена, но първият ефект остана неизгладен. Руският посланик в Цариград във вид на репресалии за тая дързост на българското правителство направи постъпка пред Портата по повод насилията, извършени в Южна България през време на изборите, и поиска нейната намеса в София. Цанов отхвърли руските обвинения с една вербална нота, в която казваше, че от 6 септември владеял образцов ред в областта въпреки бунтовническите попълзновения на някои безпокойни и неуравновесени умове, поддържани за нещастие от чужди на страната елементи. Алюзията за русите беше очевидна. Тя допълняше конфиденциалните съобщения на княз Александра до някои дипломатически агенти за намерението на Русия да предизвика в Южна България смущения, които да й дадат предлог за една окупация.5\nЗабележително е, че най-малко значение отдаде на тронната реч Турция, която бе, поне от формална страна, най-много заинтересована в съблюдението на сключената спогодба. Великият везир се задоволи да изпрати до княза една иронична депеша, в която му казваше, че речта му била "много красноречива, но некоректна". Препятствия за княза откъм сюзеренния двор не можеше, значи, да има никакви; всичката опасност идеше от Русия или в по-непосредствена форма от опозиционните елементи, които получаваха инструкции от руските консулства. В камарата те не бяха многобройни и освен К. Величкова нямаше между тях нито един оратор. Между останалите Вълко Нейчев се отличаваше с това, че внасяше едно хумористично оживление в камарата, а другите депутати русофили можеха най-много да вдигат шум. Съединистите от Южна България се сляха в камарата с привържениците на Цанкова и под неговото ръководство образуваха обединената русофилска опозиция.\nОпозицията внесе в своята борба срещу Каравелова един тон на озлобление, какъвто до тогава не бе виждала българската камара. Правителството бе впрочем лесно уязвимо. Отстъпването на Тъмръш и Кърджали трябваше да се одобри според конституцията от едно Велико народно събрание, чието съгласие бе необходимо също, за да стане държавният глава на България управител на една чужда област. Да се свика Велико народно събрание за тия две цели, значеше обаче да се даде громка гласност на два факта, които Каравелов искаше по-скоро да потули, и освен това трябваше да се подвергае страната на нови вълнения, а може би тоя път и на смутове. Положението на правителството бе твърде деликатно: опозицията го експлоатира безогледно, с една крайна несправедлива страст. Най-пламенно от опозиционерите говори К. Величков, тогава в пълно обладание на своя силен ораторски талант. Неговата реч не бе ядовита, ни агресивна, но камарата я слушаше с предубеждение, търсейки в думите му някакво скрито предизвикателство, една неизповядана жажда да поругае народното дело - всичко това, защото Величков бе директор при Кръстевича и a priori враг на Съединението. Бурята почна още при първите му думи. Той почваше да доказва, че със своята неразумна политика правителството компрометирало националното ни бъдеще, тая Санстефанска България, която била начертана от русите:\nКогато обаче разглеждаме актовете на правителството по това дело, при това положение, можем ли да гледаме смело на бъдещето? Уверявам ви, господа, че моето дълбоко убеждение е, макар да го не одобрявате, но вие опропастихте своите надежди... (Шум, тропот, гласове: Лъжеш! Лъжеш! Долу!) Бъдете търпеливи, г-да! (Гласове: Думите назад!...) Ако искате да ги оттегля, оттеглям ги, че... (Гласове: Долу! Долу!) че веднага след това щях да прибавя... (Славков: Долу!) Недейте, г. Славков, говори долу! След това щях да кажа... (Един глас: Недейте скрива жертвите на България!...) Не ги скривам... Ако бяхте ме разбрали, г-да... (Гласове: Ааа! Долу!) Г-да, преди да съм осъден, дайте ми да се изкажа! (Гласове: Долу! Долу! Тропот.) Дайте ми думата, г-да, не говоря за жертвите на народа. (М-р Каравелов: Почитаемият оратор казва няколко думи неприятни, но във всеки случай да се изслуша, защото може и да му се отговори.) Не зная защо ме прекъсвате... (З. Стоянов: Не... Уважавай жертвите на народа...) Не, г. Стоянов, не говорú за това (З. Стоянов: Ти лъжеш, сукин син!) Моля ви...\nПочти цялата реч на Величкова бе едно дълго пререкание между него и безброй гласове, които се дигаха от всички страни, пищяха в залата и фучеха около лицето му. Той каза по едно време, че в Румелия те не оставали да влязат турските гарнизони.\nЕдин глас: Де са гарнизоните?\nК. Величков: Тогава не ги оставихте да дойдат, но сега са в Тъмръш и Кърджали. (Гласове: Не плачете за Румелия!) Ако плачех за Румелия, нямаше да дойда тука. Чели ли сте вие турско-българското съглашение? (Гласове: Няма нужда. Ние го игнорираме!) Съединението е фактическо. (Гласове: Какво искаш повече?)\nНай-тежкото обвинение спрямо Величкова бе качеството му на бивш директор. "Е, че какво да правя? - отговаряше той. - Ако да бях създал Румелия и бях станал директор - да!" "Поддържаш я!", възразяваше болшинството и тропаше по скамейките.\nТази драматическа борба - той сам срещу едно болшинство, което бе станало тълпа и което искаше да го линчува морално, - тази борба, в което впрочем той не бе съвсем сигурен, че е прав, изтощи Величкова. Гърлото му се задави накрая и той каза последните думи с угаснал глас - едва доловен в лошия буен смях на болшинството. С несравнено по-малко красноречие, но с много по-предизвикателен тон говори от опозицията д-р Чернев. Като член в комисията по отговора на тронното слово той предложи един пасаж, в който се казваше, че формата на Съединението е неудовлетворителна и че отношенията с Русия са обтегнати. "Едно доказателство за обтегнатостта на отношенията ни и което е най-горчиво, г-да представители, е нещо, което вий не сте да не знаете, именно отчислението на Негово височество от кадрите на руската войска." Тия думи на д-р Чернева възбудиха силни протести от страна на болшинството. Каравелов скочи от мястото си и извика крайно възбуден: "Положително запрещавам в името на конституцията да говорите за Негово височество. По всяка конституция за името на държавния глава е запретено да се говори." (Гласове: Вярно! Вярно! Към Чернева: Долу!)\nЕнервирано от дългите дебати, болшинството се дразнеше толкоз по-лесно, че в дъното на своята съвест то само признаваше основателността на критиките, които се правеха върху положението. Самото то се мъчеше от персоналното Съединението, от предаването на Тъмръш и Кърджали, от лошите отношения с Русия, но считаше, че тия неща не можеха да се избягнат, че за тях правителството не носи никаква вина, че те съставляваха една фаталност, с която не е патриотично да се експлоатира, особено когато подстрекателствата идеха от едно чуждо консулство. Едно голямо облекчение бе поради това за болшинството, когато то чу речта на Стамболова. Тая реч бе триумфална. Едно по друго саркастичен и добродушен, фамилиарен и гръмотевичен, с високи полети на лиризъм и с думи на интимно вълнение, Стамболов осмя противниците, възпя младата българска слава и хвърли върху положението златните лъчи на един победоносен оптимизъм.\nСъединение ли няма? - питаше той.\nТрябваше човек да бе сляп, да бе глух, трябваше да бе спал цяла година наред, за да не види, че Съединението е станало. Българският народ, г-да, прогласи своето съединение и туй, което стана на 6 септември, продължава да съществува и до днес. Ако това не е така, то питам: какво търсите тук, представителите на Южна България? (Гласове: Вярно!) Пролятата кръв на Сливница, Драгоман и Пирот, подвизите на българските юнаци отсам и оттатък Балкана не са ли неща, които запечатиха това съединение? Когато синовете на Южна България имаха право да мрат за запазване границата на отечеството, на Северна България, когато никой не им побърка да изпълнят тая си свещена длъжност, тогава никой не може да им пречи сега да бъдат съединени. Не, г-да, когато чуждите хора, когато тези, които повидимому искат да ни разделят, интересите на които изискват да ни държат разделени, когато те ни оставят да сме съединени, нас иска да ни дели г. д-р Чернев. (Гласове: Срам! Срам!)\nС какво политическо възмущение отблъсваше той обвиненията на д-р Чернева, че княжеството било в конфликт с Русия!\nАз, г-да, това негово казване отхвърлям категорически. Това не е истина. Бъдете уверени, че никога Русия няма да намрази своето дете България и никой път тя няма да остави да пропадне тоз народ, за който е проляла толкова кръв. (Ръкопляскания. Викове: Вярно! Вярно!) Защото, г-да, да се говори за лоши отношения там, гдето те не съществуват, значи да утвърждаваме в едно такова място като Събранието факта, който не е истинен. Отгде знае г. д-р Чернев, че някои постъпки на нашия покровител не са диктувани от висока политическа мъдрост, за да не обвинят после Русия, че тя имала пръст в румелийската революция или че е искала да смущава мира? Отгде знае той, че в своите попечения руският цар не е искал да ни остави самички, за да докаже на хората, че освободените с руска кръв българи са достойни за политически и самостоятелен живот и могат сами да пазят земята си и интересите си? (Ръкопляскания.) Или г. Чернев има някои си сведения от нашия покровител? Или му е дал нашият покровител право да говори той в камарата от негово име? Ако се приемат подобни приказки за верни, то значи да оскърбяваме тогоз, който иска да ни пази. Аз никога няма да допусна, че руският цар може да помисли някога зло за България.\nВ действителност с тази реч Стамболов не доказва нищо друго освен това, че бе голям оратор и голям патриот. Неговите аргументи бяха почти изключително лирически и се отправяха по-скоро към сърцето и към нервите на депутатите. Но болшинството имаше нужда именно от такава една патетическа самоизмама, която да му възвърне куража спрямо опозицията и да му даде, тъй да кажем, печалбата на едно нападателно положение. Когато Стамболов свърши речта си, болшинството стана право и с един неудържим вик дълго го акламира.\nКаравелов взе най-последен думата и въпреки своя навик говори дълго. Обясненията, които той даде, бяха искрени, бяха верни и той ги изказа с голямо вълнение. Преди всичко той заяви, че няма никакви заслуги в пловдивския преврат: "Аз никога няма да се кича с паунови пера, нито ще кажа, че аз направих Съединението. И как е станало то - не зная." Сетне той описа условията, при които подкачи преговорите в Турция.\nМоже би не знаете едно, че нам се угрожаваше от всички страни: ние бяхме принудени да стоим срещу Сърбия с едно примирие, което ни се наложи; в това време Сърбия успя да получи нови 150 топа от Банта; турските войски бяха натрупани към Едрене, а Тахир паша чакаше коя минута да нахълта в Тракия. Такова бе положението ни, какво да правим? Каза ни се много ясно, че трябва да се обърнем към Турция, за да се съгласим, както можем, защото не може да ни се помогне. И ние, разбира се, не можехме да чакаме да се свърши примирието, за да ни нападнат и откъм Турция, и откъм Сърбия. За да спасим кораба, ний хвърлихме Йона. Пък дошли сега да ни обвиняват, че сме предали Кърджали. А знаете ли на що прилича това обвинение? На туй: оня, що се давел в морето, като го извадили, почнал да се сърди и крещи: защо не спасихте и капата ми? (Смях. Силни ръкопляскания.)\nСрещу обвиненията, че е предал Кърджали, Каравелов прочете една телеграма от капитан Велчева:\n"Поверената ми рота получи предписание да остави Кърджалийската околия на 7 септември и пристигна в Хасково на 8 същий септември 1885 г."\nИ тъй, виждате, каза той, че когато ние влязохме в Тракия, Кърджалийската околия беше очистена и на другия ден беше се обявила за независима. Мога да го кажа, че ми говориха - макар да бях de facto като частно лице там - какво да правим, като се обяви независима тази околия? Аз съветвах, че не трябва да се предизвиква нищо, не трябва да пукне нито една пушка, защото после е мъчно, може да се отвори някое кръвопролитие.\nПрибягвайки до един аргумент на сантиментална политика, който, приложен изцяло, можеше да оправдае и отстъпването на Делиормана, Каравелов се провикна:\nПа и каква либералност тука, че ние българите искаме да се присъединим към българското княжество. Легално околията не е отстъпена; територията й принадлежи на Румелия и сега непосредствено се управлява от Турция; но и като либерал аз не можех да вляза там с войска да трепя турците. Най-напред ще ви кажа, че не съм юнак да се боря и със сърби, и с турци.\nПосле той обясняваше със съвършена ясност и с голямо щастие в изразите ръководещите начала на своята политика през време на румелийската криза.\nГовори се тук за Св. Стефанска България. Хубав действително идеал за българския народ и денят даже на 19 февруари е национален празник. Но да се реализира той, знаете, г-да, много труд трябва, трябва да се бием, трябва сила. Инак кой не желае толкова хубаво нещо? Даже аз и друго нещо ще ви кажа: аз пък във всичкото това време при тия кризиси мъчих се да спазя Берлинския трактат. Това го казвам искрено. Аз бях тъй убеден, че щом Берлинският трактат се наруши формално, щеше именно да изгуби България...\nИ желаях аз да се запази Берлинският трактат, защото онова, на което разчитваме, може би щеше да се даде на другите. Аз твърде съжалявам, че не мога да говоря откровено... Да се впусне едно българско правителство да наруши Берлинския договор, то ще значи да принесе полза на нашите врагове, поне за бъдеще.\nТова бе намек за намерението на Австрия да се спусне към Солун, ако българите предизвикат въстание в Македония.\nКаравелов свърши своята реч с една смес от хумор и сдържан лиризъм, реч, която е, без съмнение, най-вярното отражение на неговата истинска натура:\nИ при това намират се някои приятели да ни обвиняват в отстъпчивост. Казват, в небето лети орелът, - Гонете вие орела, г-да, а аз кокошата държа в ръце. (Силни ръкопляскания.) Съединението зехме, г-да! И мога да кажа, че благодарение на тия отстъпки днес тука заседаваме. Или ако не правехме такива отстъпки, ако заседавахме днес тука без такива отстъпки, може би щяхме да изложим народния идеал. Може би нямаше да се радваме много. Та, не бойте се: Кърджали била отстъпена, аз я не жаля. Аз едно зная: "Яйцето ний изядохме, а черупките останаха за другите." (Веселост, силни ръкопляскания.)\nНа свършвание ще кажа, че може да сме направили грешки, но ний стояхме начело на българския народ, водихме войната, вървяхме с народа, намервахме се с него във всички опасности и сега, без да се срамим от никого, можем да чакаме със спокойствие съда на историята.\nПоследните горди думи, това призование на историческия съд, опасностите, споменът на които той повика в тая тържествена минута, всичко това даде на болшинството едно шумно въодушевление и Каравелов слезе от трибуната посред невидена дотогава овация.\nГенералното сражение по румелийския въпрос биде блестяще спечелено от Каравелова, но то бе в тази сесия последният негов успех. Скоро подир това се появиха срещу него атаки, които идеха вече из средата на самата либерална партия. Болшинството бе разяждано от вътрешни раздори. Някои ученици на Каравелова, възпитани от него в крайните доктрини на парламентарното управление, се подигаха срещу неговия опортюнизъм и го замерваха с неговите камъни. Ризов, който знаеше за конституциите това, което бе чувал от Каравелова, обвиняваше го в нарушение на принципите и в диктатура. Д-р Вачев интерпелираше върху раздаването на ордени на граждански лица, нещо, изрично забранено от конституцията: сам Каравелов бе получил една висока декорация от княза и не бе имал куража да я повърне. Петков и Захари негодуваха, задето правителството бе взело строги мерки срещу бунта на учениците в Лом; те помнеха, че Каравелов, като учител в пловдивската гимназия, бе насърчавал в ученическата младеж това, което сега наказваше в нея. Школата на Каравелова, с нейната крайност в принципите, въставаше сега срещу самия Каравелов, консервативен министър на една монархическа държава.\nЛибералната опозиция се бе групирала вече открито около д-р Радославова който, останал в правителството, я ръководеше от министерското си кресло. Каравелов с мъка търпеше тази аномалия, чакайки да се закрие сесията, за да преустрои своя кабинет. Той не можа обаче да се въздържи докрай, както си беше обещал, и в едно частно събрание на болшинството руга Радославова по най-жесток начин, заканвайки се, че ще го уволни "като неспособен стражарин". На другия ден Радославов се научи за тази сцена и подаде оставката си, като я мотивира пак с отстъпчивата политика на правителството по националния въпрос. И тоя път обаче Каравелов отказа да докладва Радославовата оставка, защото се боеше, че тя ще разстрои болшинството в най-критическия момент: гласуването законопроекта за покупката на линията Русе-Варна.\nСлед войната правителството реши да откупи тази линия, главно за да обезпечи на България поддръжката на английската дипломация. Но и по тоя въпрос учениците на Каравелова го биеха със собствените му аргументи. На 1884 г. той бе писал в Търновска конституция, че Русе-варненската железница струва18 милиона, а сега бе дал за нея 44½ милиона лева. Учениците му го питаха, кога е говорил истината: като опозиционер или като министър? От това питане до твърдението, че Каравелов е получил подкуп, имаше само една стъпка; скоро се определи цифрата: два милиона, които Каравелов щял да дели със Стамболова. Радославовата група бе най-жестока в обвиненията си. Ризов си биеше гърдите и викаше: "Искат да ограбят България! Захари Стоянов, Петков бичуваха страшно Каравелова, пишеха против Стамболова язвителни фейлетони, водеха - забравили за миг Русия - яростен пристъп срещу кабинета.\nРазискванията почнаха на 8 юли при необикновено възбуждение на духовете. "Озлоблението не бе вече политическо, разказва един съвременник6: то бе лично от човек към човек. Всички бяхме въоръжени и при най-малкото вълнение в залата побарвахме инстинктивно револверите си." Каравелов стоеше на министерската маса бледен, с трескави очи, които безпокойно се носеха по болшинството; сегиз-тогиз той въвираше нервозно пръстите си в дългата си разрошавяла коса. Опозицията почна своите критики с голяма смелост, чувствувайки болшинството разнебитено. Когато Каравелов стана да дава някои обяснения, чуха се викове: "Долу!" За пръв път нему, всесилния някога водител на тази камара, човека, пред лаконическите думи на когото се прегъваше всяко противостоение, за пръв път на него викаха тъй, както преди един месец бяха викали на Величкова. Той посочи своя стиснат юмрук и извика: "Няма да позволя никому да ми вика долу. Особено на много души обръщам вниманието - помнете хубаво, че няма да позволя!" Тия заплашителни думи обаче бидоха посрещнати с обиден смях и хули. Очевидно авторитетът на Каравелова бе паднал. От натъпканите галерии възбудени опозиционери го апострофираха. В залата владееше една тежка, задушна атмосфера, която притискаше главите, както преди буря. Никакво разискване не бе възможно. Най-невинните думи предизвикваха протести. Един депутат взе да прочете нещо от конституцията; от десет страни му извикаха: "Лъжеш!" Публиката почна да взема участие в дебатите почти наравно с депутатите; тогава Каравелов предложи да се изпразнят галериите.\nВ успокоената малко зала Каравелов почна да чете дипломатическата преписка по откупуването на линията, но едва бе резюмирал няколко документи, когато се вдигна голяма врява в коридорите; чуха се викове, блъскания и сетне удари върху вратите. Скоро и самите врати почнаха да пращят, паднаха откъртени и през тях нахълтаха от няколко места екзалтирани лица, които жестикулираха отчаяно и викаха: "Долу Каравелов!" В залата настъпи суматоха; Каравелов онемя, а Стамболов, биейки звънеца, викаше: "В името на закона заповядвам ви да излезете"... "Долууу! Долу Каравелов!", отговаряше публиката, която се увеличаваше постоянно. Между нея се червенееше рунтавата глава на Йонкин-Владикин, който я предводителствуваше. Публиката не се задоволяваше с викове: по-буйните от нея почнаха да чупят столовете и да ги хвърлят в залата срещу депутатите. Доле суматохата се обръщаше в паника, някои бяха извадили оръжие, други бягаха към вратите. Шестима депутати, между които Ив. Халачев, се изкачиха в галерията и обърнаха револверите си към публиката: "Вън или мъртви ще ви извадим оттука!" В това време можа да пристигне една рота, повикана от Стамболова. Залата биде изпразнена и заседанието продължи.\nМакар без буйства, пренията продължаваха пак да бъдат много страстни. Радославов, без да му е била приета оставката, напусна министерската маса и седна между опозицията начело на своята група. Между него и Каравелова се размениха остри думи при голямо вълнение на депутатите.\n"Съдбата на министерството бе в ръцете на Стамболова", разказва д-р Радославов. Да бе се обявил той срещу него, камарата щеше да го последва и Каравелов щеше да падне посред акламациите на цялото почти болшинство. В решителния момент Стамболов се намеси обаче със своя авторитет и спаси Каравелова.7 Стамболов считаше наистина, че в съдбоносните моменти, които преживяваше България, една министерска криза би била гибелна; той не виждаше при туй кой може да поеме наследството на Каравелова, считайки себе си още неподготвен за отговорна политическа роля.\nСтамболов ръководеше пренията много енергично; вече в неговия тон прозираше нещо от тая сурова повелителност, която трябваше да покаже той в бъдеще. Въпреки протестите на опозицията той прекрати дебатите и успя да доведе законопроекта до трето четене. Окончателното гласуване стана посред неописуемо движение. Опозицията викаше, че има меншенство, а мнозина от съвременниците са под впечатлението, че наистина законопроектът биде отхвърлен, но Стамболов, без да направи проверка, обяви го за приет и вдигна заседанието. Сесията биде закрита след това от Каравелова, след като се гласува един loi d’occasion на Стамболов върху наказанията за тия, които нападат или заплашват сериозно Народното събрание.\nКаравелов излезе из тази сесия с една съмнителна фактическа победа и с едно голямо нравствено поражение. Дните на неговото министерство изглеждаха вече прочетени.\nОколо Радославова се сплоти сега явно цялата либерална опозиция: крайните патриоти, недоволни от отстъпчивостта на правителството по външната политика, младите хора с радикални идеи, авангардията, която бе усвоила буквално от Каравелова неговите конституционни теории и която ги виждаше сега потъпкани от самия него. Това течение на крайна демокрация и на войнствен национализъм, което възпяваха Захари, Ризов и Петков и което се мислеше олицетворено от Радославова, бързо увличаше интелигенцията, изкушавайки това, което бе у нея авантюристично и идеалистично. Вероятно бе, че подир него щеше да тръгне и голяма част от масата. В критическите моменти на своята история народите тръгват инстинктивно подир шефовете с решителност и прямота. Каравеловата политика нямаше нито едното, нито другото. На русофилите Каравелов се явяваше като един маниак, дигнал светотатствена ръка срещу Русия, крайните националисти го упрекваха, напротив, в отстъпчивост и измяна. В действителност той следваше - доколкото неговият нервозен темперамент му позволяваше това - едно поведение на опортюнизъм, стараейки се да не усложнява конфликта с Русия и да не дава на русофилите да се засилят в Източна Румелия - политика, уместна по принцип, права в своите премиси, но неприложима в една епоха на остра криза, изискваща крайни мерки.ii Между двете течения, които растяха по буйност и по размери - русофилското и националистическото, - Каравелов постоянно губеше почва, спасен в камарата от Стамболова, но останал без престиж и без реално влияние, само с доверието на княз Александра.\nВпрочем и това доверие, дали бе то съвсем оцеляло от изборите насам? Княз Александър не даваше вече никакъв външен признак за недоволство от Каравелова, но той бе в последните месеци много охладнял към него или по-скоро бе разочарован в неговата твърдост на държавен мъж. Женствената натура на княз Александра имаше нужда да се осланя върху един министър, твърд, оптимист и решителен; а Каравелов бе един колеблив човек с минути на импулсивност.\nПрез пролетта бе станал наистина у Каравелова един голям прелом по отношение на Русия. Когато Набоков биде арестуван в Бургас, пловдивският руски консул Игелстром биде натоварен от своето правителство да иска освобождението му и държа един заплашителен език, който разтърси от дъно ума на Каравелова. Каравелов остана оттогава под съкрушителната тежест на това впечатление. При всяко усложнение на работите той виждаше русите слезли в Бургас или Варна и понеже нямаше никаква илюзия върху истинските мотиви на руската политика, изтръпваше от страх за бъдещето. Редакторите на Независимост, които псуваха всичко руско: императора, Каткова, камбаните, самоварите и Иверския Богоматер, му се виждаха със своите предизвикателства толкова опасни, колкото и хората на Цанкова с техните молби за окупация. Помирението с Русия - по какъвто и да е начин - се явяваше на Каравелова като единствения шанс на България да спаси себе си. Докато заседаваше Събранието, той, придружен от Стамболова, отиде при управляющия руското агентство Богданов8 да ходатайствува за едно сдобряване с освободителката. Богданов предаде просбата му в Петербург и след една седмица получи отговор, че догдето на българския престол стои Батенбергският принц, Русия няма да направи нито една стъпка за сближение. Тоя отговор покоси и сетните упования на Каравелова и уби окончателно у него всяка воля за борба.\nМежду туй русофилската опозиция, ставайки сé по-дръзка, викаше явно за руска окупация. Нейният орган Светлина9iii, списван от д-р Данева, М. Балабанова, Помянова и др., пишеше:\nРусия е длъжна сама към себе си да вземе мерки, каквито тя намери за най-сгодни при днешните общи политически условия, за да запази своите интереси в Югоизточна Европа против каквито и да са домогвания и злонамервания... Русия не вярваме да си позволи да стои дълго време хладнокръвна към това, което представлява днес България.\nЕдин русофил пишеше от София до Новое время10:\nНеужели Русия, която е "приютила" друговерната Финляндия, няма да намери едно местенце за православната България?... Но Русия ще го освободи (българското отечество) и руският цар ще стане и цар български, титла, която той носи от векове.\nА българският народ, питаха някои руси, тая войска, която тъй славно се би на Сливница, ще допусне ли чужда окупация в своята земя? Русофилите отговаряха, че българският народ очаква руската окупация като едно второ избавление. "Ако в един прекрасен ден, казваха те, в Русчук и Варна би се показали донците и руската музика би разиграла нашия национален марш, народът пак би въздъхнал свободно, както в 1878 година при освобождението от турците."11 Изявления от тоя род ставаха сé по-чести от страна на русофилите, сé по-настоятелни; руското общество, на което идеята за окупация бе досущ антипатична, почна да мисли вече, че наистина трябва Русия да тури край на онова положение в България, което дописките от Пловдив и София рисуваха в най-ужасни черти. Русофилската опозиция представляваше наистина княжеството и особено Румелия като страна, в която най-варварските насилия се съчетават с най-циничната корупция.\nПълен разврат, крайна деморализация, пишеше Съединение12, е въведена в цялата управителна машина, откакто злощастната област (Румелия) е минала в ръцете на Батенберга и Каравелова. Никаква гаранция за имота, честта, живота не може да има при това деморализирано правителство, което губернаторът-княз насила натрапи на румелийското население. Накъдето да се обърнете - безобразие, произвол, злоупотребление на власт и доверие... Личната свобода е днес немислима, търговията е невъзможна и тайната на кореспонденцията е всеки ден изнасилвана. Предадеш груп с пари, и никакви следи не остават от него.\nСъединение, издаван от бившите румелийски директори, се списваше главно от Величкова, страстен полемист, озлобен крайно срещу Каравелова и княза. На Каравелова той можеше най-сетне да прости, защото го считаше за една мимолетна личност, но към княз Александра той бе безпощаден: в него той виждаше извора на всяко зло за България.\nДа, провикваше се тойiv, изворът на злото е в двореца на българската столица. Той е оная свещена и неприкосновена особа, която сме имали нещастието да изберем за български княз. В малката глава на тази немска натура се кроят адски планове за страната, която го е приела гол, която го е въздигнала и облагодетелствувала... Нека не мисли никой, че княз Батенберг е обиден от българския народ или недоволен от заплатата, която получава, та се стреми да унищожи този народ от лицето на земята и България от картата на Балканския полуостров. Не, омразата към българския народ се крие в дълбочината на неславянската му натура; и сто милиона да получаваше, той пак същото щеше да направи.\nВеличков отбелязваше, че Каравелов правил опити за помирение с Русия, и се обръщаше към него:\nАко ли ти, славний български министре, пак постоянствуваш и искаш да знаеш какви и колко условия трябва да се изпълнят, за да се помирим с Русия, то позволи ни откровено да ти кажем: за да се помирим с Русия, изискват се тридесет и три условия: първото е да се освободим от княза.\nДа, г. Каравелов, князът е ябълката на раздора, князът е изворът на нещастията на България...\nТакова е нашето дълбоко убеждение и затова ний на всеослушание заявяваме, че дордето Батенберг князува, България няма да прокопса.13\nНяма нищо по-жестоко и по-несправедливо от тази ярост на русофилите срещу княз Александра. Най-демократичните жестове се извращаваха, най-невинните му думи се представляваха като кръвна обида спрямо българския народ. Ст. Михайловски го обвиняваше в Светлина, че другарувал с офицерите, защото имал противоестествени нрави; в своята поетическа сбирка Ив. Вазов стоварваше върху него греха, че той и Милан отворили една братоубийствена война, необходима, за да затвърди техните корони\nНай-обикновената маниера на русофилската опозиция срещу княза бе да му се приписват думи, които той никога не бе казвал: "Аз презирам българския народ, защото се състои от диваци", и пр. Всичката тая агитация, против която Каравелов не вземаше никакви мерки, сочеше вече явно към един план за детронирането на княза. Към средата на юли Величков пишеше на Михаил Маджарова в Пловдив:\nВъпросът за княза не се е полагал никога тъй рязко и тъй смело... Аз бях писал на Юрукова, че спасението на България не може да се постигне с парламентарни средства... Тук се мисли и действува за решителни мерки... Щеше да замине за Пловдив важно лице, което щях да препоръчам вам, на Вазова и на Попова... Да вземете присърце делото... Трябва смело да се готви почвата чрез печата14.\nПочвата се готвеше не само в печата, но и в армията; семето, посеяно в нея, цъфна бърже и на 9 август даде своя отровен плод.\n1 Независимост, 30 октомври 1886.\n2 Тайните документи, стр. 146.\n3 Г-н Гешев печата тоя разговор в Съединение, 24 юли 1886.\n4 Turkey, І (1887), №48.\n5 Turkey (1887), т. І, №54.\n6 Ив. Халачев.\n7 Същото твърдят дядо Цанков и г. д-р Вачев.\n8 Turkey, 1887, т. І, № №86 и 89.\n9 Московские ведомости, май 31, 1886.\n10 Новое время, 22 март 1886.\n11 Светлина, 1886, брой 188.\n12 Съединение, 10 юли 1886.\n13 Съединение, 26 юни 1886.\n14 Писмото биде уловено от г. Г. Бенев от Пловдив. То се намира сега у него.\ni В. "Независимост" (18 ян. 1886 - 5 авг. 1886) - излиза в София под редакцията на З. Стоянов, Д. Петков и Д. Ризов. Изразява идеите на крайната националистическа опозиция.\nii През цялата си държавническа дейност Петко Каравелов е последователен русофил. В добрите отношения и сближението с Русия той вижда гаранция за независимостта на страната и националното обединение на българския народ. Това важи и за периода след възстановяване на Търновската конституция, по време на второто управление на либералите (1884-1886). Без да одобри намесата на царското руско правителство във вътрешните работи на страната, Каравелов смята, че България трябва да се придържа във външната си политика към Русия. Поддържайки курс на добри отношения и сближение с Петербург, в същото време той се отнася с резервираност към стремежа на руската дипломация да премахне Ал. Батенберг от българския престол, което би хвърлило страната в нова политическа криза. При провеждане на тази правилна политика Каравелов и неговото правителство не получават никаква подкрепа от политическите сили в страната, които, напротив, с опозиционната си дейност затрудняват усилията на кабинета.\niii В. "Светлина" (19 апр. 1886 - 5 авг. 1886) - излиза в София под редакцията на З. Стоянов, Д. Петков и Д. Ризов. Изразява идеите на крайната националистическа опозиция.\niv Тази статия погрешно се приписва на К. Величков, който по това време не е в България. Неин автор и Д. К. Попов.


Мексико: В САЩ има терор срещу мексиканци - inews.bg\nМексико: В САЩ има терор срещу мексиканци 05.08 | 12:47\nНападението в Ел Пасо е акт на тероризъм срещу наши граждани, казва Лопес Обрадор\nМексиканският министър на външните работи осъди нападението в Ел Пасо като акт на тероризъм срещу мексиканските граждани в САЩ, предаде БГНЕС. Броят на мексиканските граждани, убити при масовата стрелба в американския град Ел Пасо, се е увеличил до шест, заяви по-рано мексиканският президент Обрадор. "Тъжно е, че смъртта на шестима мексиканци е потвърдена, а други седем са ранени”, каза Лопес Обрадор.\nНай-малко 20 души бяха убити, а още 26 бяха ранени, след като в град Ел Пасо, Тексас, стрелец откри огън в "Уолмарт”. Заподозреният е идентифициран от полицията като Патрик Крузиъс, 21-годишен. Сега убийствата се третират като акт на вътрешен тероризъм от американските правоохранителни агенции.\nМексиканският външен министър Марсело Ебрард заяви, цитиран от Ройтерс, че Мексико ще поиска, ако е необходимо, екстрадицията на убиеца, за да може те да бъде съден като терорист в Мексико.\nЕбрард също осъди стрелбата като терористичен акт, като призова Съединените щати да предприемат действия във връзка със законодателството си за достъп и притежание на оръжия. Според външния министър, Мексико ще обмисли завеждане на съдебни дела срещу вътрешния тероризъм в САЩ, насочени срещу мексикански граждани в Съединените щати.\nПреди да предприеме стрелбата, убиецът публикува онлайн манифест, в който подкрепя терористичните атаки в новозеландския град Крайстчърч през март. Според предполагаемия манифест убиецът е искал да защити страната си от чужди "нашественици".\nСАЩ Мексико тероризъм стрелба мексиканци ранени убити Ел Пасо


Обрат в Австралия: Педофилът Джордж Пел бе освободен от затвора - Последни Новини от DNES.BG\nНе е ясно дали той ще се върне като ковчежник на Ватикана\nОбновена: 7 апр 2020 12:00 | 7 апр 2020 12:00, Нели Христова\nМиналата година кардинал Джордж Пел, познат още като Ковчежникът на Ватикана, бе осъден на 6 години затвор, заради сексуално посегателство над малолетно момче. Днес педофилът е отново на свобода, след като Австралийският върховен съд го оправда.\n6 г. затвор за австралийския кардинал Пел за педофилия\nИсторията на Хориста и Детето - момчетата, тормозени от кардинал Пел\n1 мар 2019 21:05\n78-годишният кардинал и съветник на папа Франциск бе най-висшестоящият член на Римокатолическата църква, който е осъден за сексуален тормоз. Той бе обвинен, че е посегнал на 13-годишно момче през 1996 година.\nАла малко повече от две години по-късно, Джордж Пел напусна съда като свободен човек, след като седем съдии заявиха, че не са убедени във вината му. Според тях "укриване на неправдоподобностите", е довело до "неразумното решение на съдиите от 2018 г, което не може да бъде подкрепено с доказателства".\nВ изявление кардинал Пел повтори позицията си, че не е извършил престъпление: "Постоянно поддържам тезата за своята невинност, докато страдам от тази сериозна несправедливост", каза той. "Това бе поправено днес с единодушното решение на Върховния съд." Джордж Пел прекара повече от 400 дни в затвора.\nРешението бе взето в празна съдебна зала в Бризбейн заради мерките за ограничаване на коронавируса. То шокира католическата общност, както в Австралия, така и по целия свят, пишат от The New York Times. Но отмяната на присъдата ще облекчи Ватикана. Само преди няколко дни папа Франциск отслужи меса за онези, които страдат от несправедливостта на закона, ала не спомена името на Пел. Той отказа и да отнеме кардиналската титла на духовника, преди всичко по случая да стане ясно.\nОще по темата: Ватиканапедофилприсъдапомилванепапа ФранцискДжодрдж Пел\nКойто се интересува да погледне в тубата - " George Pell ‘witch hunt’ was ‘the greatest miscarriage of justice’ Andrew Bolt " .\nИстински педофили се разхождат на свобода докато на Кардинал Пел бе причинено унижение, затвор, разрушена репутация, кариера и финансово разорение. Само защото е управлявал парите на Ватикана и е направил нещо което не се харесва на някои от конкурентите.\nВсичко базирано на абсурдни твърдения които са обидни за здравия разум и в разрез с правото като такова. 7 висши съдии да са на едно мнение е много рядко явление!\nТази църква има канони и един от тях е че свещенникът, докато е с роба, е придружаван ВИНАГИ! След което Пел ВИНАГИ е изпращал хората от стълбите след службата. Това, което се твърди, просто няма как да стане физически във времето и пространството.\nТой обаче, с тези години които лежа, плаща, че не е предприел каквото трябва да стопира друг истински педофил в провинциално училище. Не му е махнал свещенничеството, а само го е разкарал от там. За това църквата е отговорна!\nВ предишното дело, поради липсата на доказателства са били нарушени базови правила в правото, като презумпцията за невинност. Но Висшият съд е бил изумен най-вече от събитийната НЕВЪЗМОЖНОСТ:\nОказало се е че, за 5 минути децата успели да обиколят църквата заедно със шествието, да влязат обратно, да намерят виното (докато църквата е пълна с хора и приятелите им от хора) да се напият, да заспят и да бъдат изнасилени. Този който е жив и обвинява има много приятели, семейство.. нищо подобно на други такива случаи.\nТази църква има канони и един от тях е че свещенникът, докато е с роба, е прид\nИменно ТЕ, сатанистите - педофили са на дъното на това дело срещу Пел! Също така лявото правителство и левите медии на щата Виктория създадоха истерия и тази статия е в същия дух: Бил педофил и Висшият съд го оправдал...видите ли!\nЕдинодушното мнение на седем членната комисия е много рядък прецедент. Кардиналът е пред очите на всички през цялата служба, просто физически няма как да го направи. Това беше една гавра с него!\nМнението на 2 от 3ма съдии го натикват в затвор заради приказките на един човек. Втората "жертва" е отричал подобно събитие, когато е бил жив.\nСлед като съдът го е оправдал, значи не е педофил.\nПипетка преди 1 година\nА какво става с нашия IT -сатанист който живее на 2 км от операта в Сидни и е приятел с Гущера и той вярва ли че ще получи в замяна богатства и успехи като го ласкае и му се мазни?\nСветът се управлява от педофили-сатанисти, които извършват ритуали в чест на рептилоидни хуманоиди, вярвайки, че в замяна получават богатства и успехи на този свят. Това е истината, колкото и откачена и невероятна да звучи за повечето хора.\nОрисницата преди 1 година\nАйде сега на почивка в Бергамо на светиня му!\nПапата вижда всичко.


Кукла Rainbow High Fashion - Gabrielle Icely\nНачало ИГРАЧКИ ЗА МОМИЧЕТА КУКЛИ Rainbow High Кукла Rainbow High Fashion - Gabrielle Icely\nКрасива модна кукла с ледено синя коса – Gabrielle Icely има уникален дизайн и е облечена в лед (светло синьо) от главата до петите. Тя има красиви детайлни тоалети, красива коса, дълги мигли и стъклени очи\n2 смесени и съчетани тоалета – Габриел носи 2 пълни тоалета за кукли, състоящи се от рокли, обувки и аксесоари. Облечете всяка визия и комбинирайте тоалети и аксесоари, за да развихрите въображението си и да разкажете истории\nСтил – Габриел носи половер с висока яка, метална пола с колан с надпис дъга, ботуши с визия на змия. Вторият й тоалет се състои от рокля с холографски принт, яке от змийска кожа и високи токчета с каишка.\nКакво включва: модна кукла, 2 пълни тоалета за кукли, 2 чифта обувки и аксесоари - гребен за кукли, колие, 2 щипки за коса, 2 закачалки и стойка за кукли


Купи Лекари (ISBN: 9789548793704)\nЛекари (ISBN: 9789548793704)\nОферти за Лекари (ISBN: 9789548793704)\nОписание, детайли - Лекари (ISBN: 9789548793704)\nЕкспресивността на Артър Хейли, заплетената интрига на Сидни Шелдън, романтичният драматизъм на Даниел Стийл - това е Ерик Сийгъл.\nПревърнали сме лекарите в богове. Предоставяме им телата и душите си. И все пак... те са най-уязвимите човешки същества.\nКултовият бестселър, обявен от Ню Йорк Таймс за най-касовия роман на XX век, разкрива задкулисните страсти в света на медицината, съдбата на големите научни открития и една безпаметна любов, оцеляла в драматичните изпитания...\nЛекари (ISBN: 9789548793704) пълно описание »


Интересни резултати от новата порция тестове на Euro NCAP (видео)\nDacia е представена в теста на Euro NCAP с двата си най-нови автомобила – Sandero Stepway и Logan.\nВ поредната порция тествани автомобили от Euro NCAP – европейската организация, която оценява безопасността на новите модели автомобили, попаднаха четири актуални коли.\nDacia присъства с двата си най-нови представителя – Sandero Stepway и Logan. Въпреки чудесното представяне на пътя и обещаващия старт в продажбите, двата румънски модела показват сериозни слабости в изпитанията на Euro NCAP.\nИ двата автомобила регистрират две от възможни пет звезди в общата си оценка. До голяма степен това се дължи не на толкова лошо представяне в самия краш-тест, доколкото на липсата на някои модерни електронни асистиращи системи.\nОт Euro NCAP казват, че сама по себе си защитата на пътниците при катастрофа може да се приравни на четири звезди. Липсата на по-технологична система за аварийно спиране, която да разпознава и хора, накланя в известна степен везните към по-ниска оценка.\nВижте подробности за представянето на Sandero Stepway и Logan.\n„Безопасността продължава да се развива”, казва Михаел ван Рейтинген, генерален секретар на Euro NCAP, „и най-големите крачки напред сега се правят чрез използване на високи технологии за предотвратяване на инциденти. Ясно е, че Dacia са намерили своя пазар и се придържат към него, но рейтинг с две звезди показва слаба амбиция, дори и за бюджетен продукт. Решението им да не предлагат камера (не става дума за камера за паркиране – б.ред.) не е в крак с пазара и е разочароващо, тъй като Dacia са наясно, че техните автомобили скоро ще трябва да се съобразят с новия общ регламент за безопасност на континента.“\nFord пита феновете си как да се казва нова специална версия на Puma ST\nДругите два тествани модела от Euro NCAP са споделящите обща платформа и технологии Volkswagen ID.4. и Skoda Enyaq iV. Представянето им е 5-звездно, а експертите открояват не само електронните асистенти, но и много здавата цялостна структура на електрическите джипки.\n„В сравнение с по-малкия ID.3, ID.4 и Enyaq iV притежават по-голяма привлекателност за семейните купувачи, които искат повече пространство, а потенциалните собственици ще бъдат успокоени с високи оценки в защитата на пътниците, както и в защитата на уязвимите участници в движението,“ коментират от Euro NCAP.\nВижте повече за представянето на двете електрически джипки тук и тук.\nБазовата Dacia Sandero: Черни брони, без радио, но с LED светлини


24 дни до Коледа – Плетена елхичка | Джинджифилови плетки\nМатериалите, които ще са ви нужни:\nОстатъци от зелена прежда.\nМалко парче от дървесно клонче или малко кафява прежда, за да изплетете стъблото.\nПо желание: мъниста, шарени копчета, цветна меланжирана прежда, панделки.\nПлетете в жартиерна плетка – всеки ред опаково или всеки ред лицево, както ви е по-удобно.\nСВД: направете единична свивка, наклонена надясно\nСВЛ: направете единична свивка, наклонена наляво\nЗаплетете 2 бримки.\nРед 1: Изплетете\nРед 2: Н, изплетете 1 бр.\nРед 3: Изплетете\nРед 4: Н, изплетете до края на реда\nРед 5: Изплетете\nРед 6: Изплетете до последните 2 бр., Н, изплетете последната бримка.\nРед 7: Изплетете\nПовторете редовете от 4-ти до 7-ми, докато получите 15бр\nРед на прегъване:\nИзплетете 6 бр., СВД, направете 1 наметка, изплетет останалите 7 бр.\nРед 2: СВЛ, изплетете докрая на реда\nРед 4: Изплетете до последни 2 бр., СВД\nПовторете редовете от 2-ри до 5-и, докато ви останат 3 бр.\nСледващ ред: Прехвърлете 1 бр., СВД, прехвърлете първата бримка през бримката от свивката.\nЗа повече блясък и цвят може да добавите мъниста, да пришиете шарени копчета или да добавите като втора нишка по-тънка и меланжирана пъстра прежда.\nВ оригиналния модел дънерчето на елхичката е изплетено от кафява прежда по следния начин:\nНанижете 8 бримки, като оставите десетина сантиметров край на преждата. Изплетете 6 реда шнур. Отрежете преждата и я прекарайте през шестте бримки. Затегнете и промушете през средата на дънерчето. Така ще получите добре заоблено долен край.\nЗа моите дънерчета използвах късички парчета от дървесни клончета. С овощарска ножица ги изрязах с дължина 4-5см. Промуших около 1см от единия край през дупката в реда на прегъване, сложих по капка бързозалепващо лепило на всяка от страните на клончето, прегънах елхичката и притиснах за няколко секунди.\nСлед като сте добавили дънерчето, което сте си избрали, съшийте елхичката по краищата. Може да завържете краищата на преждата, останали от започването и завършването, за да ги използвате за окачване. А може и да ги приберете и за окачване да добавите цветна панделка.\nИзползвайте за украса на елхата у дома или за да дарите някому малко коледно настроение!\n← Отброяване до Коледа 23 дни до Коледа – Снежинка Ojo-de-Dios →


Декоративни възглавнички с калъфки с бродерия с български мотиви\nДекоративни възглавнички от Занаят\nКрасиви декоративни възглавнички, декорирани с бродерия с традиционни български мотиви. Тези възглавници ще внесат уют и комфорт в дома ви, те са красиви и удобни. Подходящи са както за домашна употреба, така и за битови заведения.\nПрекрасно допълнение към кувертюрите от Занаят\nВъзглавнички с калъфка с българска бродерия – идеално допълнение към памучните кувертюри, които предлагаме за още стил и удобство. Пълнежът на възглавничката е силиконов екопух, калъфките са от коприна или памук. Можете да изберете между различни типове декорация, за да постигнете точно ефектът, който желаете.\nПродукт на фирма Блайв\nТези красиви декоративни възглавнички са произведени в България от фирма Блайв. Ние държим на качеството на материалите и изработката. Опита ни в производството на текстил, техниката и традициите, които имаме, ни позволяват да създаваме трайни изделия с високо качество. Основният ни стремеж е да съхраним българските традиции.\nНякои от тези възглавници са украсени с традиционни шевици, характерна българска традиция. Те са красива бродерия, която вдъхва живот на предметите в дома. Чрез тях предците ни са предавали послание за здраве, любов и благоденствие. Техните символи и цветове от векове са част от бита и културата на българина.\nМного от продуктите на Занаят и фирма Блайв, като тези възглавници, са украсени с български шевици. Символиката на шевиците е послание за здраве, любов и благоденствие. Те символизират хармонията в света и човешкото поведение. Хората вярвали, че те имат силата да лекуват и крият тайни.\nБитовите възглавнички от Занаят ще внесат българските традиции в дома или заведението Ви. Те ще създадат неповторима атмосфера и ще винапомнят за корените и рода.


Studio Podstrana 8677a - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nРазположен в Podstrana, Studio Podstrana 8677a е перфектно място да почувствате духа на Подстрана и околностите. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nПредлагайки висококачествени услуги и широка гама от удобства, Studio Podstrana 8677a Ви осигурява възможно най-комфортния престой. Докато са отседнали в този чудесен хотел, гостите могат да се насладят на безплатен WiFi достъп във всички стаи, Wi-Fi връзка в общите части, паркинг.\nНасладете се на висококачествените удобства по време на престоя си тук. В някои стаи са на разположение климатик, отопление, балкон/тераса, телевизор, сателитна/кабелна телевизия, които ще помогнат на гостите да релаксират след дългия ден. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Каквито и да са поводите за Вашето пътуване,Studio Podstrana 8677a е най-доброто място за престой, което можете да изберете в Подстрана.


Устройства и книги – yunuz.yunuz\nПубликувано на 22.02.2009 Автор yunuzКатегории grand.malЕтикети електронни книги, книги, устройства\n16 мнения за “Устройства и книги”\n22.02.2009 в 15:07\nпри условие, че вече има мини-лаптопи за по 600 лв., решението да си купиш електронен четец за книги за толкова ми се струва… странно 🙂\n22.02.2009 в 15:15\nМай не си чел внимателно. Това е, защото четеш на компютър. 🙂\nХей, това ли е, което обсъждахте с Ийори на последната среща във вашия край на кръглата маса? Кажи ми, че не е ограничено до DRM, моля те! Чета сега и май не е и няма начин да е. Ако наистина човек може да си чете всякакви книги, този LBook изхвърля на боклука всичките напъни на Amazon Kindle и подобните дърварщини 😀\nИха-иха, това има друго име и то е „мания“! :)) Човек да си счупи касичката направо, на момента… 😉\n@turin, ако DRM e това: http://en.wikipedia.org/wiki/Digital_rights_management – не е ограничен. Може да чете всякакви книги в текстов и няколко други формата.\nАко трябва да сме стриктни, DRM ограничения има собственическия формат на Амазон, а не устройството им. То, разбира се, е много орязано и прави всичко възможно да е непотребно за неща, различни от книги, свалени от тях. Но, доколкото знам, може да чете поне текстови файлове и предлага достъп до Уикипедия. Пък и централното в управлението на цифрови права е в цифровата му реализация, не в самия хардуер.\nКакто и да е, в случая няма нищо такова. Това е едно генерично устройство, което не е обвързано с бизнес на каквито е да е държатели на права.\nОт друга страна, подобни устройства едва ли ще убият Киндъл, поне краткосрочно. За което има доста причини, но май ще ги оставя за друг път.\n23.02.2009 в 0:44\n> Ако трябва да сме стриктни,\nТо че трябва — трябва, ама Юнуз не е. В първия абзац „устройство“ и заместващото го „то“ ту означават само хардуера (първо изречение), ту хардуера+софтуера (второ изречение), ту само софтуера (трето изречение), ту множественост в единството на хардуер и софтуер (четвъртото изречение).\nЕстествено е възможно да Юнуз да има предвид друго, по-философско значение на думата „стриктен“.\nТрябва ли едно устройство да бъде общоприето или маркетингово-удобно категоризирано като „електронна книга“, за да влиза в сравненията по блоговете и изграждането на палитрата на избори у потребителя?\nЛично на мен ми се струва ограничаващо. Има избор от таблети, maemo на Nokia и даже PalmPilot за тези, които още го притежават.\n23.02.2009 в 7:55\nСашо, текстовия ти анализ ти е доста софистически, но за основното си прав – Амазон Киндъл е от лошите. Струва ти се, че не съм го казал достатъчно ясно? Ето, казвам го. Струва ти се, че при това условие не бива да го обсъждаме? Не си прав, защото не можеш да очакваш от хората да бъдат само перформативни в изказванията си – да говорят само за това, което правят, биха направили или искат да бъде направено.\nПоследното, което казваш, не ми е много ясно. Имаш предвид специално Киндъл или кое да е устройство за електронни книги? Ако е второто, пак не си прав, защото електронната книга е устройство за четене на книги. Концентрира се точно върху тази дейност и я прави по-удобна, по ефективна, повече щадяща очите и т.н.\n23.02.2009 в 12:00\nЩе пиша по-стегнато, за да не ти губя времето с раздути обяснявания.\n> текстовия ти анализ ти е доста софистически,\nЛаик съм и всичките ми познания за софизма вероятно се изчерпват с оная история със софистите дето убеждавали някакъв човек, че някакво куче му е баща (нещо беше като хем кучето е твое, хем е баща, значи е твой баща). В това значение приемам анализа си не софически, а анти-софически — нека не изменяме какво значат думите, когато това може да ни обърка. Иначе и аз ползвам думи в много значения. В дадения случай с устройството Киндъл за мен е важно да знам точно какво и къде е ограничено, за да си правя сметката. Може да не си взема такова устройство в тази конкурентна среда, но ако е 10$ вероятно бих го взел.\n> но за основното си прав — Амазон Киндъл е от лошите.\nВероятно вече ти е писнало да се разправяш с разни хора и затова директно казваш „Аз съм от тези или онези или считам тези или онези за лоши“. Това с декларирането на моралните стойности е станало като подушването при кучетата. Е, ще гледам да съм още по-кратък.\n> Струва ти се, че при това условие не бива да го обсъждаме?\nНе, не смятам това и мнението ми е различно, но да не се обяснявам. От друга страна си взел да се пробваш да пред-казваш репликите на хората и да ги оборваш — оптимизираш подобно на процесор с предсказване на разклоненията. Съвсем ти е писнало от предъвкването на едни и същи работи. Явно ти се е случвало доста. А иначе аз съм толкова интересен събеседник.\n>… не ми е много ясно. … или кое да е устройство за електронни книги?\nДа — всички. Чел съм множество книги на Palm Pilot(>30) и Nokia 800(>10). Не твърдя, че са най-удобните за това, но със сигурност съм ги ползвал в условия достатъчно екстремни, за да откажат притежателите на текущите е-книги. Чувствам се донякъде ощетен, когато се говори за електронни книги, а не се спомнават подобни устройства — не защото моето фенство би било засегнато, а защото пропускам варианти на _други_ устройства, които ми биха били полезни именно като електронни книги и биха ми предложили друг начин на ползване. А като потребител се чувствам прецакан, когато производителите успеят да си изградят смислова ниша, извън която потребителите да са слепи и така да се ограничи конкурентния натиск.\nОф, дано не съм досадил, хич не бях стегнат, моля за извинение.\nАко ще се хващате за думите – електронна книга би трябвало да означава точно самата книга (като съдържание, не форма), също както и под хартиена книга не се разбира картона, хартията и състава на мастилото.\nДругата дума е „четец“ за електронни книги, но понеже на мен буквалния превод не ми звучи добре, когато имам място, винаги ползвам „устройство за четене“. По-общо и неангажиращо е.\nИ за да върнем разговора към темата кой какви джаджи ползва – явно според това, какво прави и с какво се чувства добре (т.е. начин на живот и препитание).\nLonganlon би си взел Асусче за 600 лв, защото повече чете блогове, отколкото книги (примерно) и един еInk базиран четец само би го спъвал, за ал_шопов е важно да чете в екстремни условия, за Юнуз е важен комфорта, защото си ползва четеца и за работа.\nЕ… лично аз ползвам еInk базиран четец само за удоволствие и не бих могла да чета книга (без значение на какъв носител) при отрицателни температури или при над 45 градуса, така че ограниченията ме устройват. В повечето случай ходя с раница, така че и размерът не е от значение.\nвиж във форумите на mobileread.com, ако мислиш, че никой не говори за четци за електронни книги, които не са с екран „електронно мастило“. Имат си доста стабилна фенска маса и никой не отрича възможността да си четеш електронната книга на палм или на смартфон… това е просто още един начин.\nКлючовата дума е „електронна книга“, т.е. максимално независима от носителя, размера му, операционната система… и преносима от един модел на друг, така че веднъж дигитализирана, книгата с малки промени да може да се ползва и на следващи поколения устройства.\n23.02.2009 в 14:07\nСашо, за всичко си прав, и това не го казвам, за да претупам разговора. Единствената ми претенция е, че звучиш така, все едно спорим по нещо конкретно. Всъщност ние не спорим, защото твоето недоволство е, че не съм доуточнил и дообяснил някои неща – тези, които са важни за твоята перспектива и за които ти говориш в твоите коментари.\nАми окей, просто моята претенция не е да пиша неща, които ще подпомогнат този, който избира, да избира правилно. Независимо за коя „правилност“ говорим. И особено в тази конкнретна публикация.\nПравилността или неправилността на избора си е отговорност на избиращия. Има достатъчно възможности човек да се сдобие с информацията, която му трябва.\nwakeop, благодаря и за вашия коментар и успех с по-нататъшното популязиране на идеята. 🙂\nКо напрайхте бе ора… Значи както аз разбирам, Юнуз изобщо не убеждава някого или агитира да си вземе устройство и т.н. Идеята да се покажат ежедневните джаджи е типично блогърска и се базира изцяло на личното отношение към ползваемостта на тия вещи. То не е янкакво ревю на техниката или пък адвъртайзинг толк.\nАз съм доволен и благодарен, защото от може би две години се ослушвам кога ще се появят масови (достъпни) и използваеми устройства с eInk. За мен това е много важно, вярвам това е и причината за ентусиазма и на Юнуз — просто не може да се чете професионално на нещо с подсветка. Имам предвид хуманитарно професионално четене. То и за други четения си важи, ама айде да викам от моята камбанария.\nКниги на смартфони, нетбуци и четци с подсветка — да, добре, ок, възможно е. Но аз не бих чел така _книги_. За това да прекарваш целrя ден в ровене и четене на книги с _текст_ си трябва екран без подсветка или направо да си печаташ всичко на хартия. Естествено, че първият вариант е хиляди пъти по-добър.\nАз питах за DRM, защото моят проблем с тези четци (освен това със светещите екрани) е такъв. За човек, работещ професионално с текстове (добре де, имащ много за четене, стига с това „професионално“;) възможността да си събере цял шкаф от специализираната публична библиотека в джоба и да може да чете където поиска е огромно изкушение.\nИ аз чета по другия начин — блогове, сайтове, документация, художествена литература и т.н. Но за дебелите книги трябва такоав устройство.\nМежду другото, виждам, че LBook е само един от брандовете. Тая фамилия устройства оригинално се вика Hanlin и се продава и под други имена — BeBook, Astak, Walkbook, Papyre… http://en.wikipedia.org/wiki/List_of_e-book_readers#Rebranded_devices\n@Сашо, може да не си усетил така ентусиазма, защото си по-далеч от блогерското. Ама си прав — иначе си толкова интересен събеседник. Бях ти разправял навремето да пишеш блог, ама ти не щя… Не е важно кой кого оборва, даже напротив, донякъде е в кръга на добрия тон домакинът да отговаря на въпросите в коментарите, дори с риска да създаде печатление, че оборва всяко казване 😉\nАйде, пийс, и дано малко посмъкнат цената на тая джаджа. Че 660 лева за четец, който не поддържа SDHC, има само USB1.1 и няма wireless нещо не ми стои добре…\n23.02.2009 в 22:30\n@yunuz:… моята претенция не е да пиша неща …\n@turin: … не си усетил така ентусиазма …\nИзобщо не бях усетил този ви поглед върху нещата. Добре, че изрично го казахте.\n@wakeop: … mobileread.com …\nИма ли и други ресурси за това?\nХм, ако половината художествена литература, която чета я имаше в електронен формат на български – щях веднага да си купя една такава джаджа. Това ще намали шкафовете у дома с 1/2 😉\n24.03.2009 в 7:35\nPingback: Такъми - ехото на мийма : Mario's cosy cavern\n25.11.2009 в 13:15\nЗдравейте на всички. Съвсем отскоро съм член на блога, но вече съм решил да си купя четец за книги – Сони Ридър. Дали някой знае къде или от кого мога да си взема такъв?\nПредишна Предишна публикация: Историята с провала и други размишления\nСледваща Следваща публикация: Философия в ефира


Преглед на Apple iPhone 11 Pro: Много почти перфектният телефон - Мобилни Телефони | Юни 2021\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: Много почти перфектният телефон\nНашата рейтингова цена при преглед 1 049 с ДДС\nApple iPhone 11 Pro е бърз, пълен с нови функции и има невероятно добър набор от камери\nПлюсове Блестящи камери Голямо подобрен живот на батерията Привлекателно качество на дисплея Минуси Все още е твърде скъпо Все още има това несъвместимо изрязване Реклама\nСигнал за сделка: Вземете iPhone 11 Pro със 100 GB данни за 56 паунда на месец този Черен петък\nПродажбите в Черния петък са били, но сделките не са изчезнали - и докато 11 Pro все още едва ли е евтин телефон, той просто става много по-достъпен в Fonehouse. Можете да го вземете с огромните 100GB месечни данни за £ 56 на месец и само 99 £ предварително. Уверете се, че сте я получили преди да приключи офертата. Fonehouse Купи сега\nРъце нагоре: не бях сбъркал относно iPhone 11 Pro. Или поне дизайнът. Когато за пръв път заплюсках очи, инстинктивно не ми хареса външния вид на нещата. Това трио обективи на камерата изглеждаше неловко - грозно дори - надничащо като някакъв триочен Хари Потър от задната страна на телефона.\nСега имам такава в ръцете си, но мнението ми донякъде омекна. Ударът на квадратната камера не е толкова изпъкнал, колкото първоначално предположих, че би бил и фактът, че е част от същото стъкло - само с различен завършек на останалата част на задния панел - всъщност е доста умен.\nВъпреки че е отдавна изчезнал, влиянието на Джони Айв все още може да се види, скрито в фините детайли. Всеки обектив на камерата е смело рамкиран от неръждаема стомана, привидно перфектно разположен в пространството, всеки от тях на еднакво разстояние от другия. А самият удар на камерата също е позициониран на точното място.\nНо това е останалата част от стъклената задна част на iPhone 11 Pro, която в крайна сметка се оказва убедителен, матовият й завършек е красиво гладък - копринена текстура, която се чувства като плажно стъкло, изгладена от години на смяна на отливите.\nПРОЧЕТЕТЕ СЛЕДВАЩ:Преглед на Apple iPhone XR - сега £ 120 по-евтино\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: Какво трябва да знаете\nВ действителност, макар да е важен сам по себе си, дизайнът на iPhone 11 Pro играе втора финала на осезаемите подобрения, които Apple направи за останалата част от iPhone 11 Pro. И най-голямото ъпгрейд на функционалността за 2019/20 е към камерите, като един допълнителен свръхширочен стрелец добавя към основния и 2x телефото от миналата година S-серия iPhone Xs и Xs Макс,\nВижте свързани Най-добър смартфон 2019: Най-добрите телефони с Android и Apple, които можете да закупите във Великобритания Преглед на Apple iPhone Xs: джобна електростанция Преглед на Samsung Galaxy S10: Забравете сгъваемостта, това е най-големият скок на Samsung досега\nApple също направи редица други подобрения по отношение на екрана, живота на батерията, водоустойчивостта и производителността на телефона, заедно с обичайните екстри, които вървят заедно с нова версия на iOS, но никой не опровергава тази нова камера.\nВ противен случай това е много голям бизнес, както обикновено. Няма промяна в размера на екрана или формата фактор за нито един от водещите фирми. Дисплеят на iPhone 11 Pro все още е 5,8 инча по диагонала, както iPhone XS преди него, а 6,5 инчовият екран на iPhone 11 Pro Max съответства на този на iPhone XS Max.\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: Цена и конкуренция\nНе е имало много промени, що се отнася до ценообразуването, като новите флагмани покачват едва 50 британски лири в цената. 'Най-евтиният' iPhone 11 Pro вече е 1 049 паунда за модела с 64 GB място за съхранение (не, няма microSD разширение) и тази цена стига до 1,199 паунда за модела с 256 GB и 1399 паунда за 512 GB модела. Мисля, че предвид високата цена, че 64GB на базовия модел е по-скоро злобно, но клиентите на Apple трябва да са свикнали с това досега.\nИзображение 7 от 26\nДори и в сравнение с най-цените, които Android реколтата може да събере, това все пак остава МНОГО ПАРИ. Най-близкият по цена до iPhone 11 Pro е любимият ни флагман на Android, Samsung Galaxy Note 10+, Това струва £ 999 в момента, но е повече съперник за по-големия 6.5in iPhone 11 Pro Max. Samsung Galaxy S10 е по-естественият конкурент и това е с над £ 400 по-евтино с около £ 635,\nАко просто трябва да имате iPhone, но не можете да си позволите 11 Pro, iPhone 11 е доста по-евтина на £ 729, Ще трябва да се научите да живеете без телефоната камера на Pro, AMOLED екран и подобрена водоустойчивост.\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: Дизайн и нови функции\nОсвен спорния корпус на камерата, дизайнът на Apple iPhone 11 Pro е почти идентичен с iPhone Xs. Според стъклото стъклото е по-твърдо, но представените материали са същите, с полирана, оцветена в цвят рамка от неръждаема стомана, заобикаляща краищата на телефона, и закален сапфиров кристал, покриващ всяка от камерите на телефона.\nЗарязването все още е там, упорито се придържа, въпреки че всички тухлени китове се хвърлиха в общата му посока и в него се намира същата настройка на Face ID. Позиционирането на бутони, антенни ленти, решетка на високоговорителите и портове за зареждане също са еднакви. Заслужава да се спомене обаче, че предната камера е увеличена до 12-мегапиксела от 7-мегапиксела в iPhone Xs тази година и че има нов среднощно зелен цвят, който да добавите към по-познатите варианти на Space Grey, сребро и злато ,\nИзображение 13 от 26\nЕдинствените хардуерни разлики, освен големите, отбелязани по-горе, са по-фини. Телефонът се предлага с по-мощно 18W захранващо устройство, така че да се зарежда по-бързо, отколкото с 15W, доставен с XS. Освен това сега е IP68 устойчив на прах и вода, което означава, че ще оцелее при срещи с прясна вода до дълбочина от четири метра до 30 минути. Така че ще бъде добре, ако го пуснете в дълбокия край на басейна.\nАудиото е подсилено с поддръжка на обектния звук на Dolby Atmos от стерео високоговорителите на телефона, а сега има и по-голяма батерия (3,190mAh срещу 2,168mAh), което според Apple добавя до четири часа към общото време на работа на телефонът. Сега има и по-бърза клетъчна свързаност, до максимална скорост от 1.6 Gbits / sec за изтегляне, въпреки че все още няма 5G свързаност.\nАко има една функция, която се отличава с отсъствието й от iPhone 11 Pro и като разширение, това е по-голям брат 11 Pro Max, това е 3D Touch. В много отношения това не е голямо разочарование. Макар иновативен, никога не бях убеден, че Apple се възползва достатъчно от него. Има една функция, която обаче ще пропусна: възможността да натиснете клавиатурата надолу и след това да плъзнете курсора наоколо с палеца си.\nИзображение 5 от 26\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: Дисплей\nApple е добре известна със своята привързаност към съкращения и модни думи, а що се отнася до екранните технологии, те са навсякъде, където търсите. Тази година iPhone 11 Pro е оборудван с OLED дисплей „Super Retina XDR“ с поддръжка на HDR10 и Dolby Vision. На обикновен английски език това означава малко повече от усилване на общата яркост на дисплея. Това е същата разделителна способност, както преди, при 1,125 x 2,436 за плътност на пикселите от 458ppi и все още използва OLED технология, за да осигури перфектен контраст.\nКолко по-ярка е обаче? При активиран автоматичен режим на яркост, екранът на iPhone 11 Pro ще достигне максимална скорост до 766cd / m2 според моите измервания (с екрана, напълнен с бяло), и това е доста по-добро от 686cd / m2, измерени миналата година на iPhone Xs. Докато възпроизвеждате HDR видео, той се издига до още по-ярка 1200cd / m2.\nИзображение 16 от 26\nВ действителност няма да забележите голяма разлика между телефоните за тази и миналата година в ежедневната употреба. Поставих iPhone Xs Max в непосредствена близост до iPhone 11 Pro и изиграх същата сцена от Марко Поло на Netflix и, въпреки че можех да видя малко по-голяма яснота в акцентите на iPhone 11 Pro, разликата не беше нощ и ден. Все още е чудесен дисплей за гледане на висококачествено филмово и телевизионно съдържание - най-доброто там, според мен, не е просто голямо подобрение.\nИзпробвайте с нашия X-rite цветен калибратор, iPhone 11 Pro публикува обикновено впечатляващи числа. При нашите тестове за калибриране на sRGB той беше доста забележим по отношение на точността на цветовете и покритието на гамата; 98.3% покритие на гамата и 103.9% обем на гамата е почти толкова добро, колкото се получава, а средна Delta E от 1,01 (колкото по-ниска е по-добрата) е безупречна.\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: Производителност\nТой се е превърнал в познато тропче, но въпреки това е вярно да се твърди, че ако Apple не беше подобрила скоростта на своите iPhone през 2019 г., нямаше да има значение нито една йота. Дори една година Apple A12 Bionic остава на върха на производителността на смартфоните. Той е по-бърз от Qualcomm Snapdragon 855, Kirin 980 и Samsung Exynos 9820, като всички процесори захранват най-бързите и скъпи телефони с Android.\nЧе шестядреният Apple A13 Bionic вътре в iPhone 11 Pro разширява тази преднина още повече няма да изненада никого. Обаче степента на предимството му и това, което позволява на телефона да направи, обаче, може да ви обърка. Ето графика за това, как телефонните показатели се сравняват с най-близките си съперници, за да демонстрират колко далеч е напред:\nНакратко, iPhone 11 Pro е изключително пресилен за ежедневните задачи и дори най-взискателните игри едва ли ще го накарат да разруши потта. Където всички тези конски сили могат да бъдат полезни е в ниша, в близост до приложения на професионално ниво, като например предстоящото приложение на Filmic Pro. Това приложение, по-скоро забележително, ще може да записва два потока от 4k 60fps видео едновременно от две от трите задни камери или един поток отпред и един отзад, отново по едно и също време. С много съвременни телефони, които едва сега започват да се захващат с единични потоци от 4k видео, iPhone 11 Pro изглежда наистина е една крачка напред.\nApple обаче установи пълномощията в залаганията на производителността; там, където се бори през последните години, е животът на батерията както с iPhone Xs, така и с Xs Max, които изостават от големите им Android конкуренти. Добрата новина е, че iPhone 11 Pro показва солидни признаци на подобрение. Анекдотично, аз ставам по-удобно по-добрият живот на батерията с по-малкия 11 Pro, отколкото iPhone Xs Max, който използвам през последните няколко месеца, и тази производителност беше подкрепена от производителността на телефона в нашия тест за изтегляне на видео.\nПри включен режим на полет и дисплей, зададен на 170cd / m2, за да се осигури постоянна яркост на всички телефони, които тестваме, iPhone 11 Pro продължи 17 часа 15 минути, преди да се изисква презареждане. Това е четири часа и половина по-дълго от iPhone Xs, което представлява значителни 35% спрямо миналогодишния телефон. Това не е изненадващо, като се има предвид, че батерията е нараснала в капацитета си, но все пак е добре дошла и привежда iPhone 11 Pro почти на ниво със Samsung Galaxy S10. Все още не е съвпадение за снабдените със Snapdragon 855 телефони, които видяхме наскоро, като например Xiaomi Mi 9.\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: онези камери\nА сега за отговора на въпроса, който сте чакали - „колко добри са тези камери?“ Отговорът е, че са доста проклети. За да бъда честен, щях да се изненадам, ако не бяха, но Apple не просто тушира допълнителен обектив тук и го остави при това. О, не, освен това е подобрено качеството на изображението във всички области, добавен е и нощен режим, който (в момента) победи Google в собствената му игра и също така повишава качеството на видеото.\nПреди да стигнем до качеството на изображението, нека ви напомня какво получавате тук. IPhone 11 Pro има три камери - една повече от iPhone Xs от миналата година. Допълнителната камера осигурява ултра широко зрително поле, еквивалентно на 13-милиметров обектив на камера с цял кадър, на 12-мегапиксела с отвор f / 2.4.\nДругите две камери са подобни на миналата година. Има основна 12-мегапикселова f / 1.8 камера с оптична стабилизация на изображението (OIS) и зрително поле, еквивалентно на 26 мм обектив на камера с пълен кадър. И накрая, има 2x телефото камера с резолюция 12-мегапиксела, бленда f / 2, OIS и зрително поле, еквивалентно на 52-милиметров обектив на камера с пълен кадър.\nПредната ориентирана към селфи камерата също имаше надстройка, като разделителната способност беше увеличена до 12-мегапиксела само от седем. Apple също добави своя собствена версия на нощен режим, която ще разгледам по-долу. И трите камери отзад са способни да записват 4K видео при 60 кадъра в секунда.\nНищо от това не е особено иновативно. Има много други телефони с три камери отзад. Някои имат повече камери от дори тази, а други имат по-голям телефото. Телефотокамерата на Huawei P30 Pro например дава 5-кратно оптично увеличение.\nКачеството на изображението, предоставено от трите камери, обаче е превъзходно. Всъщност, най-общо казано, снимките, които направих с iPhone 11 Pro, са по-остри и по-детайлни от iPhone Xs Max и Google Pixel 3XL, въпреки че цветовият баланс е малко по-топъл от Xs Max. Такъв е случаят както с основната, така и с фотоапарата:\nСлабата светлина обаче е мястото, където новият iPhone предприема гигантски скок напред. Всъщност, бях изненадан, когато открих, че победи предишния крал с ниска осветеност - Google Pixel 3 / 3XL - при повечето обстоятелства. По-долу са показани няколко снимки отстрани, които сравняват iPhone 11 Pro с Google Pixel 3XL. Снимките са заснети с Night Sight на Pixel и Night режим на iPhone 11 Pro в автоматичен режим в топла септемврийска вечер в Лондон:\nВсички сравнения показват много ясно предимство за iPhone 11 Pro. Цветовете са по-натуралистични, детайлите са по-остри и има по-малко визуален шум в фино текстурирани зони. Погледнете сивия килим на снимката на стола и монтираната на стената саксия за растения зад него; изстрелът на iPhone 11 Pro е по-чист и по-детайлен от заснемането на Pixel, което донякъде се разваля от петна. Открих, че iPhone е в състояние да фокусира ноктите по-надеждно от Pixel също. На снимката на барбекюто първият ми опит с Pixel беше размазан и неизползваем.\nВпечатляващи неща, но, което е страшно достатъчно, той е настроен да стане по-добър, само когато по-късно тази година пристигнат AI задвижвани от AI алгоритми на Deep Fusion с ниска осветеност. Скоро пристигащият Pixel 4 на Google изглежда има много сериозна конкуренция.\nКакто винаги качеството на видео е фантастично. Кадрите от основната камера са ясни, неутрални на цвят и пълни с детайли, а видеостабилизацията работи прекрасно при 4K и 60 кадъра в секунда. Apple вече разшири възможността за превключване на камерата, докато увеличавате, което е функция, която по-рано ще работи само до 30 кадъра в секунда при 4K. Както преди, обаче, той не е перфектно изпълнен. Има ясна стъпка на прескачане, тъй като изгледът преминава от една камера към друга, с очевидна промяна в цветовия баланс и качеството.\nИзображение 11 от 26\nТова обаче е малка отрицателна точка и е възможно да се предотврати прескачането между камерите, като се използва режимът за заключване на камерата. Това е скрито в настройките на камерата, под опцията меню Запис на видео; просто включете Lock Camera, за да увеличите цифрово. В противен случай видеозаписът на iPhone 11 Pro остава най-доброто, което можете да получите на смартфон, особено сега, когато функцията за разширен динамичен диапазон на Apple се предлага във видеорежима на 60 кадъра в секунда, както и при 30 кадъра в секунда.\nРазширеният динамичен диапазон е невероятно впечатляващ. В този режим камерата на iPhone 11 Pro заснема 4K видео със 120 кадъра в секунда при всеки редуващ кадър, заснет при различни нива на експозиция и след това комбиниран, за да произведе псевдо-HDR ефект. Тя е по-фина, отколкото може да очаквате, но балансира светлите и тъмните зони на кадри по изненадващо ефективен начин.\nИмайки предвид всички неща, въпреки че разликите не са огромни между най-добрите телефони на пазара в наши дни, уверено твърдя, че Apple отново избута iPhone 11 Pro на върха. Това е най-усъвършенстваната система от камери в смартфон днес. От техническа гледна точка, системата за тройна камера Mate 30 с Huawei е също толкова добра, фактът, че не можете официално да купите този телефон във Великобритания или да накарате Google Apps да работи върху него, означава, че това не е практическа алтернатива. Плюс това е изключително скъпо на 1100 евро.\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: iOS 13\nПодобренията на Apple в камерата на iPhone обаче не се спират на хардуера. Като част от надстройката до iOS 13, тя също така предостави на потребителския интерфейс нова лиза боя с нова графика за увеличение и някои от опциите за снимка - например съотношение на изображението и снимка на живо - са се преместили от горния ляв ъгъл екрана на нова позиция, разкрит с обикновен прекарване на пръст нагоре от долната част на екрана в приложението за камера.\nДруго приятно допълнение тук е възможността камерата да заснема изображения от ултра широките и първичните камери едновременно. След това, ако влезете и редактирате снимката, можете да предложете и да изрежете отново, като използвате снимката с по-широк ъгъл.\nТова е характерно за цялото надграждане на iOS 13. В неговия списък с ъпгрейди и нови функции няма нищо особено драматично, но има доста промени, които могат да повлияят положително върху начина, по който ежедневно използвате телефона си.\nЕдин от любимите ми ощипвания е възможността (най-сетне) за дълго натискане на иконата на Wi-Fi в менюто на Центъра за контрол за директен достъп до менюто с настройки на Wi-Fi. Тук можете да превключвате и между Wi-Fi мрежи.\nАз също съм голям фен на новата клавиатура QuickPath, която ви позволява да прекарвате пръст върху родната клавиатура на iOS. Засега ми харесва това и е по-добра, по-чиста опция от инсталирането на клавиатура на трета страна, като Gboard.\nНовият тъмен режим също трябва да помогне да се удължи живота на батерията и Apple продължава да прави подобрения в начина на пакетиране на приложенията си, като се предполага, че подобрява времето за инсталиране и надграждане с до 60% в някои случаи.\nУж идентификационният номер също е по-бърз, но това не е нещо, което мога да кажа, че съм забелязал. Все още работи доста надеждно и нямам нужда той да е по-бърз. Би било хубаво да има поне опцията за четец на пръстови отпечатъци, но Apple очевидно се придържа към оръжията си с Face ID, засега поне.\nПреглед на Apple iPhone 11 Pro: Присъда\nТрудно е да се разделим с каквото и да било обсъждане на достойнствата или по друг начин на iPhone 11 Pro, без да споменаваме цената, така че нека първо да извадим това. Според мен, имайки предвид колко добри са останалите конкуренти в момента, iPhone 11 Pro е просто твърде скъп. Можете да похарчите половината повече от телефон с Android, който е 90% по-добър от този, с по-добър живот на батерията и далеч повече памет.\nНе може да се заобиколи фактът, че iPhone 11 Pro е много добър телефон; блестящ всъщност. Изглежда много по-хубаво, отколкото си мислите, и камерите му са извън сравнение при всички условия. Записва невероятно видео, а животът на батерията му, макар и далеч от най-доброто, е огромно подобрение на водещите айфони от миналата година.\nАко сте почитател на Apple и нямате нищо против да харчите всеки месец толкова много пари, колкото семеен хечбек втора употреба, това е телефонът, който трябва да купите. Единственото нещо, което трябва да решите, е дали да се придържате към удобния за джоба iPhone 11 Pro или да избутате лодката навън и да изберете по-големия iPhone 11 Pro Max.\nРазмер на екрана 5.8in\nРезолюция на екрана 1,125 х 2,436\nПлътност на пикселите 458ppi\nЗадна камера Първични: 12MP, f / 1.8; 0.5x Ultrawide: 12MP, f / 2.4; 2x Телефото: 12MP, f / 2.0\nУстойчивост на прах и вода IP68 (4 м за 30 минути)\nОпции за съхранение 64GB; 256GB; 512GB\nКлетъчни данни 4G, Cat16 (1.6Gbits / sec DL)\nРазмер на батерията 3,046mAh\nпротектор на екрана tech21\nмонитор аудио въздушен поток s150


Данаил Георгиев в “Референдум” по БНТ: Промяната не зависи от политическите партии, а от хората – Движение 21\n“Промяната не зависи от политическите партии, а от хората, стига те да я пожелаят”. Това каза Данаил Георгиев, председател на предизборния щаб на коалиция “Движение 21 – НДСВ”, в предаването “Референдум” по БНТ. Той коментира още, че хората в България не са доволни от начина си на живот, а според социологическите агенции на изборите пак ще бъдат избрани партии като ГЕРБ или БСП и призова всички, които искат промяна, да потърсят различни лица и да гласуват за тях.\nКоалицията не подкрепя въвеждането на мажоритарна избирателна система по начина, по който е предложена, като основният аргумент е, че тя води до значителна загуба на гласове и големи групи от избиратели ще останат непредставени. Според Данаил Георгиев кампаниите при мажоритарна избирателна система са много по-агресивни, изискват много по-голям финансов ресурс и носят висок риск от купуване на гласове. Той допълни, че “Движение 21” и НДСВ предлагат въвеждане на смесена избирателна система, в която да се комбинират най-добрите елементи от двата вида системи – мажоритарната и пропорционалната.\nПо втория въпрос от референдума – задължителното гласуване, Георгиев заяви, че коалицията е “за” задължителното гласуване като мярка за увеличаване на избирателната активност, посредством която да се намали тежестта на “купения вот”. Според него това е наложително при липса на мерки от страна на държавата за противодейстиве на купуването на гласове. Трябва обаче да се въведе и електронно, и машинно гласуване, за да се минимизира възможността за манипулация на вота и за да се дадат повече възможности на хората да упражнят правото си на глас.\nКоалиция “Движение 21 – НДСВ” предлага стъпаловидно намаляване на партийната субсидия – при получени над 100 хил. гласа, на всеки 100 хиляди субсидията да намалява с по 1 лв. за всеки глас. Според Данаил Георгиев драстичното намаляване на субсидията до 1 лв. за получен глас на изборите, ще повлияе пагубно на малките партии, които няма да имат никаква възможност да реализират дейността си – да отварят приемни, да организират срещи с граждани и т.н. Той коментира, че в момента съзнанието на хората се манипулира с твърдения за разхищение на средства от партийните субсидии, докато голямата корупция идва от обществените поръчки, от тези, които ги раздават, които упражняват властта и тези, които могат да изнудват фирмите, да ги рекетират и така да си финансират предизборните кампании. Според Данаил Георгиев решението на проблема с финансирането на партиите не трябва да се търси чрез промяна на закона за политическите партии и намаляване на партийната субсидия, а чрез ефективната работа на полиция, прокуратура и съд.