БЕЛИ БАЙТОВЕ ЗА ЧЕРНИ ДНИ: Април 2008\nпонеделник, април 28, 2008\nТака изглеждаше последната запазена играчка, която ми беше останала от детството.\nТова е Вартбург 353, полицейска. И марката, и държавата производител вече не съществуват.\nФаровете и бурканът светят, има преден и заден ход, плюс кормило.\nКато малък бях истински терминатор на играчките си. Всичко разглабях и чупех, за да видя "какво има вътре". Разбира се, по-късно станах инженер. Тая кола оцеля последна... Докато не беше дадена за заколение на племенницата ми без мое знание.\nАз не съм машина за внучета и имам неща от миналото си на които държа.\nАко някой иска много да ме зарадва, може да ми я купи от колекционерски сайт. Струва около 30 евро.\nв 5:10 сл.об. 12 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: 353, детство, играчка, луди, родители, wartburg\nСъзерцателят ме е помолил да се включа в инициативата "Три книги, които прочетох наскоро, три които си купих наскоро и три които искам да препрочета". Не мога да му откажа.\n1. Виктор Ерофеев — "Добрият Сталин". Имаме общи елементи в биографията си с този Ерофеев (има още един, не ги бъркайте) и ми беше крайно любопитно да го прочета. Книгата е интересна и в моментите когато не се прави на дървен философ за литературата и съдбата на Русия се вижда неоспоримия му талант. Моментите с разсъжденията прескачайте, само развалят вкуса в устата.\n2. Доналд Тръмп и Робърт Кайозаки — "Защо искаме да си богат". Тия двамата ме кефят МАКСИМАЛНО. Най-вече защото направиха милиони от книги със съвети за забогатяване. Книгата четох заради Тръмп. Кайозаки е изключително досаден в опитите си да си пробута другите си книги и инициативи на читателя. Добре де, малко прекалявам. Някои от главите на Кайозаки стават за четене, но Тръмп рулз. Книгата е с ужасяващо полиграфично качество.\n3. Доналд Тръмп — "Мисли като милиардер". Харесвам хората, които имат много повече да кажат, отколкото имат място между страниците на книгите си. Може някой ден да изплагиатствам нещо от блестящия начин, по който се справя с бакиите в общината. (като строител в Манхатън).\nЧета в момента:\n"Моят път към Истината" , автобиография на Махатма Ганди. Много внимателно чета страничка по страничка, да не пропусна и буквичка от удоволствието. Обещавам ви пост за книгата, изключителна е.\nПоследно си закупих:\n1. (Вчера, прясна, прясна) "Дневник" на Кръстьо Мисирков — Всъщност това е блог на хартия, писан в рамките на месец и половина. Кръстьо Мисирков е македонскят Паисий Хилендарски — човекът, който пръв е формулирал македонистичната национална доктрина и обявен за "Македонец на 20-ти век".\n2. "Кралят на стоманата" на Юлия Латинина — роман от една от най-известните опозиционни журналистки в Русия.\n3. "Кучешки времена", Илия Троянов — разказва за първите години на "демокрацията". Винаги ми е липсвал обобщен поглед за онова време.\n4. "Ултраметаболизъм", Марк Хаймън — идеята за отслабване не ме изоставя, но като че ли не е може да получи голям приоритет.\nА какво ми се иска да препрочета:\n1. Библията. Да, няма майтап. Искам да я прочета, защото когато я четох за последен път бях заклет атеист ;-)\n2. "Приключенията на Пешо от нашия квартал и неговата братовчедка Тинчето" — една от най-хубавите детски книги, които съм чел, но ми липсваха последните няколко страници. И до ден днешен не знам как свършва...\n3. Великият Гетсби. — нея пък четох като абсолютно безпаричен военнослужещ на срочна служба и още нямах идея, че ще живея в капитализъма.\nСтойчо, Дзверо и Господин И, вие сте наред ;-)\nPS. Препрочитам редовно "Задочните репортажи.." на Георги Марков, "Колимски разкази" на Варлам Шаламов и "Години на дисидентство" на Владимир Буковски...\nв 12:46 сл.об. 16 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: ежедневие, книги, литература\nАгент Диамант и приносът му към световната история\nВ разсекретеното от британските тайни служби "историческо досие" на Георги Димитров има и документ за негови връзки с прокомунистическата македонска организация ВМРО-обединена. Документът е непълен, тъй като някои пасажи са заличени от съображения за национална сигурност. Все пак става ясно, че в доклад на МИ6 от ноември, 1934 г., се цитира информация за ВМРО-обединена от две години по рано:\n"ВМРО-обединена получава почти изцяло средствата си от Москва, която субсидира изданията "Ла Федерасион балканик" и "Македонско дело". Москва използва като офицер за свръзка с ВМРО-обединена добре известния български комунист Георги Димитров."\nВ средата на 30-те години този добре известен комунист получава и кодово име "Дизраели" като обект за наблюдение от страна на британските специални служби. През 1935 и 1936 г. има множество "секретни" и "строго секретни" информации за Димитров-Дизраели.\nПо същото време британските специални служби прихващат съветска шифрограма от Москва за Базел, с копия до Копенхаген и Стокхолм, относно Димитров и други лидери на Коминтерна, която е архивирана с гриф "Top Secret". Тя гласи:\n"По различни причини ви напомняме, че в телеграми и писма, дори когато са шифровани, категорично е забранено да се използват имената на нашите руски другари. Вместо ДИМИТРОВ използвайте ДИАМАНТ."\nБлагодаря на Чефо за линка.\nв 11:55 сл.об. 0 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: БКП, България, вмро, георги, диамант, димитров, досие, Македония, обединена, BBC\nГеорги Величков, за когото ви разказах наскоро, че организира изложба в Скопие, е написал собствените си впечатления за разходката\nПървото нещо, което видях като стъпих на македонска земя беше това:\nИ малко по-натам друг надпис "Бугари, смъртта на Сандански ке биде отмаздена".\nА, драскат ни редовно тук по стените, казва ми Спас Ташев, шефът на Българския културно информационен център в Скопие. Провокации, искат ние да им отвърнем.\nКазвам му, че и във форумите доста такива неща се пишат. А той ми обяснява, че подобни неща ги пишат най-вече хора, свързани със службите на бивша Югославия, хора които искат да скарат Македония с околните държави и да и попречат на влизането и в НАТО и ЕС.\nОбикновените хора нямат такова отношение към нас, ще видиш, успокоява ме. Но за съжаление все още службите на бивша Югославия дърпат конците в страната.\nНареждаме изложбата в градската библиотека, обстановката няма нищо общо със зала Средец в София, където беше показана за първи път. Доста по-тъмно е. Но това са реалностите. Спас ме уверява, че това е мястото откъдето минават най-много млади хора, студенти, ученици и доста хора ще я видят. Докато нареждаме снимките служителките отпечатват "превода". Няма как - ако не спазят протокола може да имат сериозни неприятности. Така примерно под оригиналното заглавие "Мост в Родопите" се залепя преводното "Мост у Родопите".\nМоже да сравните с впечатленията на македонския блогер Волан, който също присъства на изложбата, макар че вчера писах за него\nв 12:56 сл.об. 10 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: величков, георги, изложба, пътуване, Скопие, фотография\n"Мижи да те лажем"\n"Пременил се Илия, и пак в тия"\n"Вълкът козината си мени, но нрава не"\n"И преди, и сега, БКП е мафия"\n"Кучето си лае, керванът си върви"\n"Пей ли си, Пенке ле, кой ли ти те слуша"\n"Сливи за смет"...\nТоя път имах огромен избор от сентенции за заглавие на поста.\nТова означава, че българският народ се е сблъсквал с това народопсихологично явление много пъти в историята си и е конструирал съответните лингвистични шедьоври.\nГоворя за "промените" в правителството. Или как някои хора решават задачата "Всичко да се промени, ама и всичко да си остане същото", т.е. как да заблудим Европа, където най-малко ни познават мурафетите, че се променяме, без реално нищо да пипнеме.\nПетков и Миков щяли да направят рокада на постовете си. Това е толкова прозрачно баламосване, че е истинска обида към интелигентността и търпението на народа и европейските партньори, че се случва.\nВъвежда се официална длъжност "европейски бушон". На дръвника се слага главата на един добър дипломат, която първа ще хвръкне при следващия евро-скандал. Каква работа ей, не само да си майстор в пилеенето на народни пари, но и да разсипваш собствената си банка "кадри".\nНаистина е удивително колко скъпо може да струва на цяла нация един непоправим простак и фалирал политик.\nТо и няма как да има друг вариант. Така се получава, когато в Партията слагаш маската на "другар", говорещ за атакуваната от силите на световния империализъм и местните му подлоги партия, а пък пред обществото навличаш демократичната маска и разтягаш локуми за ред, законност, борба с корупцията и европейско бъдеще. Крайно време е на белокосите симпатизанти да започне да се поднася лъжичка по лъжичка реалността.\nДокато БСП не реши проблема с шизофренията си (бабички-мобифони-Европа), няма шанс да видиме читаво управление от нея.\n"Каквото се повикало, такова се обадило"\nв 4:29 сл.об. 10 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: анализ, БСП, оставка, петков, политика, правителство, промени, румен, шизофрения\nснимката е правена от волан\nМоят блог приятел Волан (и един от най-авторитетните и посещавани македонски блогери) е публикувал впечатленията си от фотоизложбата на добре познатия български фотограф Георги Величков в градската библиотека "Братя Миладинови" в Скопие.\nКакви са впечатленията на Волан от изложбата, от автора, от организацията и др. можете да прочетете при него на блога.\nМного се радвам когато културата сближава хората, особено македонците и българите, защото политиката присъства премного в отношенията им...\nПреди няколко дни Волан представи Георги на сайта си.\nПрочети отзива на Волан!\nБраво за отличната инициатива!\nв 1:39 пр.об. 2 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: библиотека, братя, величков, волан, георги, изложба, миладинови, Скопие\nТая македонска реклама в последните дни е хита на македонската блогосфера ;-)\nДа живее Youtube!\nПърви ми го прати Търновецът.\nв 3:22 сл.об. 6 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: брашно, видео, Македония, реклама, youtube\nЗа съжаление, всичко около атомната енергетика е толкова политизирано, че е трудно да се отдели пропагандата от техническата страна на въпроса.\nВъпросът в опасността от АЕЦ Белене не е в технологията. Технологията е доста съвременна и безопасна колкото са всички останали съвременни ядрени технологии в света. Няма "руска технология" и "западна технология". Технологията няма националност.\nПроблемът с АЕЦ-а не е технологията, а в руските фирми, осигуряващи технологично решение, които участват в далаверата. С настъпването на ченгетата в Русия, технологичното ниво на руските компании застрашително пада — който следи руската преса, знае, че Русия не може технологично да се справи нито с изграждане на своя GPS система ГЛОНАСС, както и че получи рекламации за експортирано руско оръжие — а космосът и оръжието са двете най-технологични области в Русия (най-фрапантен е примерът с изнесената в Индия подводница, която беше върната "за доработка").\nТака че основните проблеми с изграждането на АЕЦ-а в Белене виждам в това, че руските партньори ще ни моткат със сроковете, няма да доставят качествено оборудване (и може да се наложат рекламации), че вероятно ще се тресат от скандали и далавери. Ето това е истинския риск, който България не може да си позволи, но който трябваше да бъде решен още на политическо ниво с "конкурса".\nЛично аз ще се радвам, ако конкурсът се развали и централата се даде на нормална западна фирма.\nИначе, за да бъда напълно недвусмислен за отношението ми към ядрената енергетика — напълно "за" съм. Ядрената енергетика, също като ножа, самолета и ракетата са само инструмент, който служи за изпълнение зададените от човека цели...\nИмаме ли алтернатива на ядрената енергетика? В момента нямаме. България е около 10 пъти (!!) енергийно по-неефективна от развитите страни. Но повишаването на ефективността минава през такива чудовищни задачи като модернизация (закриване) на ТЕЦ-овете, цялостна модернизация на транспорта (особено на железопътния и градския), модернизация и закриване на основни производствени мощности (като Кремиковци, но има и други), саниране на целия жилищен фонд и цялостно модернизиране на технологиите за отопление. Ето, ако се решат проблемите в тези сектори, може и да настигнеме по ефективност Европа и енергията не само да ни стига, но и да остава за експорт. Кой е кандидат да направи това в рамките на 5 години, с какви средства, с какви усилия и с каква работна ръка?\nЗа пример, в България има и други тежки проблеми, които имат решение. Например, ако всяко младо семейство реши сега да има по 4-5 деца, вместо 1-2 ще се реши не само демографската криза, но и в дългосрочен план недостигът на работна ръка, етническите проблеми и т.н..\nАко образованите българи се върнат от емиграция и влязат в българската икономика, ще се получи невероятен скок напред.\nНо необходимите обществени преобразования горните две събития да се случат са толкова тежки за изпълнение и фундаментални по природа, че ще си останат само красиви мечти още дълго време (поне 30-40 години).\nЧе ние едно метро за 40 години не можахме да построим като хората...\n(В отговор на Иво Инджев)\nв 12:38 сл.об. 10 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: АЕЦ, анализ, белене, ЕС, иво, инджев, политика, Русия\nАко има тука специалисти по ЕС, дали някой може да каже, наше дело ли е най-голямата излагация в историята на ЕС? Защото когато Гоце, Румен и Серж се дънят, хората се смеят на Барозу, Фратини, Меркел и Саркози...\nНаправо не ми се мисли какво става, когато разни ла*нари настъпят сериозни политици по рейтинга...\nв 2:29 пр.об. 5 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: ЕС, мафия, политика, попфолк\nКогато започвах да се занимавам с Интернет, заедно с моите съученици Виктор и Любен, една от първите ни задачи беше да си направим списък с най-влиятелните сайтове в българския интернет, т.е. да опознаем конкурентите.\nБеше "далечната" 1998 година.\nПървият резултат беше една таблица в .doc файл, където бяха изброени около 10-15 сайта, с предимствата и недостатъците им, както ние си ги представяхме. Повечето от тези сайтове не съществуват днес, някои от тях се запазиха в маргинален вид и съвсем малко оцеляха.\n"Ей, забравихме dir.bg," ми каза Любен, "дали да не ги добавиме?"\nТогава всеки ден посещавахме dir.bg, защото на първата му страница имаше бутонче към любимия ни портал - "Гювеча". "Гювечът" се намираше на абсолютно невъзможен за запомняне URL (http://plovdiv.techno-link.com/bgs/index.htm). И така, в последния възможен момент добавихме dir.bg в табличката.\n"Ей, тия са добри!" — съобщи Любчо, след като изследва по-подробно страничката която ни служеше за трамплин към Гювеча.\nСпомням си и как в строгата обстановка на "Шератон", на огромния екран се прожектираше класацията на Гювеча, в която dir.bg за пръв път изплуваше на първо място, презентирана от Албена Чобанова. (И мисля, че това е последния път, когато dir.bg използваха толкова въодушевено статистиката на Гювеча)\nПо-нататъшното ни проучване показа, че собственик и главно действащо лице в Дир.бг е Владимир Жеглов, познат от икономическите страници на вестниците и че dir.bg е свързано с Business Data — информационна (май) агенция за продажба на бизнес информация и новини, където само година преди това бях свалял неуспешно една Десислава, на която най-безсрамно се хвалех, че ще правя най-големия портал в България. Тя, разбира се, "не клъвна" (не умея да лъжа), но само 3 години след това с dir.bg си оспорвахме първенството в българския интернет. Съдбата си прави такива шеги понякога.\nНа официалната промоция на нашата интернет компания, ние официално обявихме dir.bg за най-сериозен конкурент и обещахме да им вземем първото място. Презентацията беше в ресторанта в сградата на Съюза на архитектите (вече съм забравил дори как се казваше), където журналистическото присъствие беше сравнително скромно и не очаквах тази фраза да се запомни\nБате Владо (както започнахме горе долу тогава да му викаме) обаче ми я припомни. На един от рождените дни на search.bg, които минаваха за неофициална сбирка на Интернет бранша в един двустаен апартамент (да, събрахме се без проблем ;-)) за пръв път се запознахме официално:\n"Значи вие искате да ни вземете първото място, а?"\n"А Вие откъде знаете?"(тогава бях ужасно респектиран от него, и му говорех на Вие)\n"Имам си източници."\nПървите години наистина минаха под знака на съперничеството. Като изключим че си бяхме платили една доста солена сумичка за банер, точно под логото на dir.bg Така и не можах да разбера тогава идеята на това адски скъпо начинание (плащаше се на клик, но при зададен максимален брой показвания), но нашето бизнес ръководство беше доста доволно.\n"Представяш ли си, нашият банер се вижда под тяхното лого".\nПо едно време беше много модно да си мерим каунтърите. Във връзка със засилената конкуренция в Интернет бранша (започна да мирише на пари, а началният капитал стремително намаляваше), се проведоха няколко срещи за смекчаване на обстановката, и за изработка на някаква обща браншова политика. Една от първите задачи беше уеднаквяване на методиката на статистиките (нямаше тогава такива екстри като Google Analytics), защото на практика нямаше реален начин за сравняване на посещаемостта на големите портали. Ако отворите официалните презентации на порталите от онова време и ги сравните, има доста да се посмеете ;-)\nОт тогава датира и една моя издънка. В един сайт нарочен за "Българската интернет оплаквачница", всеки можеше да подаде сигнал за сайт в който се съмнява. Честно казано, нямах намерение да подавам сигнали, исках само да разбера как действа пущината. И разбира се, за тестов сайт избрах моята любима мишена - dir.bg. Клик тук, клик там, според мен нищо не се случи, сайтът според мен не работеше. Почти мигновено забравих за случая.\nНа следващия ден в офиса се беше разразил голям скандал, а причината — бях аз! На сайта на "оплаквачницата" (moshenik.bg) се мъдреше моето име с подадения "сигнал". Умрях от срам. Това беше повод да се запозная с Иван Иванов (сега от Cybermark), който не знам дали повярва на версията за моята глупост, но все пак я прие, в името на добрите отношения. А нали имаше и съвсем искрено разкаяние.\nВсе пак, някакво съгласие беше постигнато и search.bg се заеха със задачата да изработят брояч, който да е универсален инструмент, поне за големите сайтове. Той и досега си съществува - Web Counter\nПомня как всеки ден следяхме как двете криви на посещаемостта в новия каунтър се доближаваха, доближаваха, и в един момент когато трябваше да изпреварим dir.bg, той просто изчезна от статистиките. Победихме, поне на числа. Но какво е победата, ако съперникът не я признава. Е, преживяхме и това...\nСпомням си и един комичен момент. Тогава горе-долу беше мода дизайните да се сменят едва ли не веднъж на няколко месеца (защото се смяташе, че старите дизайни бързо се "похабяват") и дир.бг излязоха с абсолютно невъзможен и трагичен дизайн. Беше предоставен за обсъждане от "обществеността". През живота си не съм употребявал толкова суперлативи на единица време. Не пестях думи и емоции по форумите, само и само да убедя dir.bg да го запазят. Здравият разум у тях надделя, и дизайнът след няколко дни беше разкаран завинаги..\nНо dir.bg до края си остана една от мерките, по която оценявахме собствения си успех.\nЩе спра дотук, докато не съм изписал цяла библия с "пионерски" спомени.\nТози текст е подарък и тост едновременно за десетгодишнината на Дир-а.\nВ четвъртък присъствах на официалната церемония по честването на юбилея.\nБате Владо приемаше поздрави на входа на залата\nНики Кънчев беше водещ на церемонията\nИмаше чудесен кетъринг.\nСъбрахме се на едно място почти целият Интернет бранш\n(снимката показва около 1/20 от общия брой)\nМалко странно беше включването на конкурса "Мис Абитурентка" в програмата. Но децата бяха много красиви, добре облечени и с прекрасни фризури.\nНики Кънчев и Графа в сцена от "Каратека"\nПяха Графа и още някакво джаз дуо.\nАтмосферата беше страхотна и се видяхме на живо. Абе, след 10 години пак съм там.\nв 4:14 сл.об. 4 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: бизнес, Интернет, ретро, спомени, тържество, dir.bg\nсъбота, април 19, 2008\nНали Комитата ми е приятелче, та го слушам понякога, особено като каже, че е ходил на цирк и му е харесало. Е, аз имам и една друга, 6-годишна причина да отида на цирк – та като казах в къщи Хайде на цирк!, предложението беше прието с бурни акламации.\nЦиркът се намира до моста на Опълченска (там и преди година – две пак имаше цирк и даже ми се струва, че отново беше Балкански) – ако тръгнете от мола към Руски паметник, точно преди да почнете да изкачвате моста.\nЦиркът е на трупата Балкански – доколкото знам, една от класическите български циркови династии. Човек малко се заблуждава, че като чуе напр. Цирк „Иванови“ то ще гледа само трупата на Иванови – не е съвсем така, т.е.съвсем не е така. В случая Балкански играят само един от номерата (вярно, че това е най-умопомрачителния акробатичен номер, който съм виждал) – за другите номера (дресури, други акробати и т.н.) си има участници от други фамилии (италианци, молдовци, китайци, украинци и други българи).\nМалко за билетите и цените: в зависимост от зоната в цирка, цените са по 10, 14, 18 и 20 лв. 20 кинта са в предните ложи, там дето стига опашката на лъва през решетката\n18 лв – са в централната зона точно срещу входа на арената\n14 лв – в страничните зони (отляво и отдясно) и по\n10 лв – двата сектора, които са непосредствено до входа за артистите\nИма и детски билети:\n6 лв – за деца (между 3 и 10 годинки) с място, независимо от зоната (само в ложите за децата трябва пълен билет.\n3 лв – за деца (под 3г) без място\nБилетите ги купих през деня преди представлението. Представленията са от 16:30 и от 19:30 всеки ден – само не знам докога циркът ще е там. Със сигурност поне до Великден, защото видях обяви там, че за трите дена ще има специални представления.\nВъв всеки случай можете да идете непосредствено преди представлението да си купите билети, но тогава рискувате да не ви се паднат от хубавите места.\nНие си взехме за вечерното от 7 и половина вечерта. Паркирането в района е затруднено. Евентуално можете да паркирате и в мола, но ще трябва да платите, защото над втория час паркингът там е платен (а ви трябват поне 3 часа). Аз успях да си намеря място по уличката която е до цирка (пряката на Опълченска) – някъде до офиса на Софийска вода. Абе, трябва да се разхожда човек понякога – полезно е.\nКато отидохме вечерта нетърпението на някои хора беше такова, че се наложи да влезем ПЪРВИ, като почнаха да пускат – май за пръв път в живота си влизам пръв в киното, театъра и т.н.:-)\nОрганизацията е много добра, влизането е бързо. Направили са допълнителна шатра под която са сложили щандове с разни подкрепления от типа на понички, пуканки, напитки, захарен памук и т.н. и най-важното – тоалетна! Тоалетните са в един фургон и трябва да призная, че бях приятно изненадан от чистотата им. Това не е някаква химическа тоалетна, а съвсем истинска с порцеланови уреди и течаща вода, все едно е стационарна. По мои наблюдения – бройката е достатъчна, за да не се образуват опашки през антракта.\nНо най-интересните обекти в двора на цирка са волиерите с животните – има понита, камили, щрауси – абе изобщо кеф за малки и не толкова малки.\nВлизаме вече в самия цирк – разпоредителите ви завеждат до местата ви ! Това и в най-изискания театър не ми се е случвало! Много приятно е.\nДокато се съберат всички пускат на един екран някакви реклами, които както е известни никой нормален човек не гледа, но пък циркът трябва да изкарва пари отнякъде, нали?\nПредставлението трае към 3 часа, като има антракт от около 20 минути, през която сглобяват клетката на лъва.\nИначе започва с номера на един мим-акробат – много красиво изпълнение. После се изреждат номера със змии, клоуни, понита. Имаше един пудел, който ходеше толова убедително на два крака, че щерка ми каза, че вътре са облекли едно малко човече. Клоуните могат да поработят още над себе си, но единият от скечовете им е наистина добър (играят си на Трабант с хора от публиката – получи се добре). На мен ми беше малко жал за понито, което тичаше като че ли животът му зависи от това и се замислих, че някои билогични видове (homo sapiens, конете, кучетата и т.н.) са се отказали от свободата си (онази свобода, от пампасите!) само и единствено с целта да оцеляват. Вероятно – заедно?\nМадамата, която играеше със змиите (брррр, много змии) накрая се завря с един питон в една прозрачна кутия наполовина по-малка от избирателна урна. Личеше си, че на змията ѝ е тясно и се през цялото време се опитваше да се измъкне. А мадамата, кой да помисли за нея?\nСлед антракта (не се бавете накрая, а влизайте) програмата продължи с дресура на котки, големи котки,...ама много големи котки – 5 лъва и 1 тигър. И шестимата – мъжки! Както каза щерка ми – всичките бяха момчета! Как позна? Ами имаха „такова, като коса“ на главитеси!\nЕ, за тигъра, аз ѝ казах, че е мъжки, без да обяснявам по какво съм познал;-)\nНомерът с „котараците“ си беше убийствен, честно! Шестимата през цялото време дебнеха дресьора си да го „хванат“ съскаха като котки, на които са им взели яденето, свиваха уши, а по едно време тигърът започна да го дебне точно както котка дебне врабче (с приклякане и онова особено потреперване до опашката – всички, които сте гледали котка в къщи, знаете какво имам пред вид)\nИ през цялото това време си изпълняваха програмата! Интересно каква мотивация трябва да има човек, за да стане дресьор на лъвове и тигри – по два пъти на ден да влиза в клетката им за представление и още сигурно милион пъти за тренировките, храненето и т.н.? И това си ежедневен риск...Представете си даже, че имате пистолет – според вас колко време ще имате, за да застреляте лъва, ако реши да закуси с вас?\nИмаше и две групи акробати – едни молдовци (мъж, жена и момче) и една група от дамските спец.части на Китайската народна армия (6 на брой). Тези последните демонстрираха чудеса от координация, баланс, владеене на тялото (спомнете си китаеца от „Бандата на Оушън“ или изпъленията в „Мисията невъзможна“ – е, те същото е, само че на живо).\nМолдовците също се представиха добре, като сравнението на тяхното изпълнение и на китайките ме наведе на някои расистки мисли. Там е работата, че момчето (11 или 12 годишно) направи някаква грешка при едно от завъртанията (то сигурно само баща му – другият акробат – я е забелязал) и го накара да повтори. Хубаво, ОК, ама китайките ни една грешка не направиха – бяха безкрайно прецизни, чак да се уплаши човек. Докато на европейците като че ли не може да се припише такава прецизност. Но пък европейците са биткаджии, дето не се отказват. Може би в това ни е силата? (бях чел навремето за някакъв международен конкурс за пианисти, в който редовно 2,3 и 4о място заемат японци, китайци, корейци, но никога не успяват да станат първи – там винаги е европеец. Та японците свирят перфектно без нито една грешка(което повечето европейци не могат да достигнат), но май европеецът от първото място е влагал и повечко душа (т.е.кръв, пот и сълзи) в свиренето)\nПоследни в програмата са акробатите Балкански с умопомрачителен номер – идете и го вижте на живо, няма какво да ви разказвам.\nС едно изречение: Хора, циркът е в града и представлението е 1000 пъти по-добро и по-истинско от циркаджилъците от последните седмици.\nИскрено ви препоръчвам да идете да го видите!\nЩе помоля Комитата да качи малко снимки, ако има.\nКомитата разказа за неговото посещение: Малко мисъл, малко идеи...: Цирк в града\nв 10:09 сл.об. 6 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: балкански, деца, ежедневие, забавление, София, цирк\nВ Гугъл ридъра ме чакат (76) непрочетени — повечето са от вестници, само едно две текстчета стават за четене, вероятно. Отворил съм две-три яки статии. Отделно ме чакат тъпите корекции на 20 места в сайта на клиента. В тоя смотан, суперсложен, ужасно грозен сайт. С кой акъл са дали пари за него, не знам. За мене остава само да качвам текстове и картинки. Но сега всъщност не работя. Тъкмо си дооформям постинга, защо брюнетките са по-вървежни от блондинките. Не че много ме интересува тематиката — аз за себе си за части от секундата решавам коя става и коя не, и не дискриминирам. Ей, читателките, спокойно бе, има за всички! Но така, да видят хората, че не само луди министри ме интересуват, а и да се начука канчето малко на тъпата жълта преса. Всъщност от политика започнах да се интересувам повече, щом ми остана повечко свободно време. Нищо чудно, че на пенсионерите политиката им се струва толкова интересна. Реалити шоу на живо, понякога дори с камери. Политиката е малко като квартална река, нарината с боклуци. Като минаваш с колата не ти прави впечатление, ама ако се заседиш малко на моста или пък, недай си боже, започнеш с чували да изнасяш боклука, изведнъж се усещаш в какви лайна живееш. Лайна, лайна и само лайна.\nИ изведнъж хоп — не мога да си публикувам постинга. Добре бе, на какво прилича това. Веднъж, втори път, трети път натискам „публикувай“. Тцъ. Ще ги удуша тия от LAN-a, може ли в петък следобяд да спират интернета. Хората искат да свършат работа преди да запразнят, еееей.\nТака. Какво може друго да се прави. Нито мога да работя, нито мога да почивам без интернет. Може да обядвам, да речем. Ето 20 минути, в които може да не гледам в монитора. Наскоро се усетих, че всичко, което правя без интернет е като тоалетната. Полезна работа, няма спор, но ти се иска по-бързо да приключваш.\nПритоплям бобеца от вчера, взимам един самун хляб и сядам да ям. Я по-добре да седна пред компютъра. Току виж, интернета взел, че дошъл. Излапвам целия самун (колко да е хлебчето — 300-400 гр макс!) с боба, старателно обирам с парче хляб чинията. Дори остана едно крайщниче.\nТака. Мина половин час. Хм, ами сега.\nПоглеждам десктопа. Няма празно място. Иконка да хвърлиш, ще се закачи някъде (това сега го измислих). Правя няколко директории и в тях натъпквам целия десктоп. Ееей, почистването носело удоволетворение. Цък, цък интернета… нямааа. Понякога се случва да отваря български сайтове, само навънка не отваря. Да, ама сега положението не е такова.\nКак се промени живота, ей — навремето (докато правех един от българските портали) се чудех на разни образи, които ми говореха, че никога не ползват български сайтове. Какво пък намират извън България? Сега се усещам, че български сайтове почти не отварям. То какво да им четеш, изпростяха тотално. Блогове чета, да, ето едно изключение.\nЦък цък — нищо! И в лога нищо…\nДобре, я да видя какво мога още да направя. Събирам мръсните дрехи в една торба. Абе, аз ако нямам интернет една седмица, цялата кочина ще я оправя, бе. Всичко ще светне. Дори прозорците може да измия.\nЧас и половина без интернет — вече съм в сериозна абстиненция.\nНабирам безплатния номер на съпорта на LAN-a\nЯсна работата. И други луди като мене натискат # на телефоните отново и отново. Защо от провайдера не дават по няколко хапчета метадон месечно. Спира интернета, лапваш хапчето и не ти дреме, дори да няма интернет. Дори да ти е изключен компютъра. (Чак толкова силно може и да не действа, ама е приятно да си пофантазираш…)\nЩе трябва да изчистя кочината. Къде бе. Тая кочина.\nСещам се, че имам някакви разкази от един млад автор в една директория на компютъра.\nЗапочвам да чета… хаха, гениални са!\nТри часа без интернет. Reload. Reaload. Reload. Reload. Нищо…\nА дали наистина да не взема да почистя!?\nНабирам отново лесния номер. Ха! Прескачам заетото, вече звъня в тъпата фирма! Сега като вдигнат, ще проведем обичайния ритуален диалог.\n„Здравейте, аз съм ваш клиент, юзърнейм komitata, от три часа нямам интернет!“\n„Къде живеете вие, в Лозенец ли?“\n„Знаеме за проблема, колегите работят по въпроса“\n„Ама кога ще го оправите, имам работа да върша.“ (Не че трябва да знаят какво правя с интернета, ама така ми се струва по-мотивиращо)\n„Има прекъсване на захранването, колегите работят по въпроса.“\n„Добре. Дочуване“ — Хич не ме бива в тънката наука на скандалите.\nСамо че, никой не вдига. Явно първо са вдигали, вдигали, пък после им е омръзнало да слушат едно и също, и просто са намалили звука на телефона. И да вдигнат какво да кажат, а?\nСтавам да чистя, тоя път наистина. Само последна проверка.\nТръгна, тръгнаааа!!! А така! Публикувам веднага постинга. Виждам някои неща, които трябва да изгладя. Имам три мейла. Единият много важен. Цък, но нищо не се случва. Интернетът ту тръгва, ту спира. Гугъл ридърът зареди, но не скролва… По-изнервящо е, отколкото въобще да няма нет!\nReload. Reload. Reload. Reload! НИЩО!\nВъртя отново телефона. ВДИГАТ!\n„Добър ден. От четири часа нямам интернет. Какво се случва?“\n„А вие сте в Лозенец, на «Орел». Ами те колегите местят захранващите блокове.“\n„Четири часа местят захранващи блокове??.“\n„А, не. Нямаше ток три часа и те стояха да чакат. Като дойде тока, започнаха да ги местят“ (Хитро!)\n„Добре де, цял следобед нямам интернет, сега трябва да работя в събота заради вас!“\n„Кога ще има интернет?“\n„Колегите работят в момента.“\nПоне познах последната реплика.\nСамо че вече трябва да излизам.\nв 12:47 сл.об. 7 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: без, ежедневие, Интернет, смешки\nв 1:28 сл.об. 4 коментара Връзки към тази публикация\nПо социализма вместо пари за убийствен труд даваха ей тия ламаринки\n(личи си лошото качество на изработка)\nЩом някой мине от материалния стимул към моралните награди и към кампаниите "Дайте, другари, да дадем!" значи нещата с бизнеса не вървят.\nВ Русия ще връщат отново наградата "Герой на труда", защото на никой не му се бачка за ченгетата, които постепенно си приватизират цялата икономика... Така че, тръпнем в очакване на новия култ към ударника.\nАгент Гоце сипва ордените "Стара Планина" с голямата кофа.\nВ Америка пък, Microsoft изглежда има проблемчета с пробутването на скъпата, бавна и ужасно досадна Vista и изглежда продажбите им, дори с извиването на ръце на производителите на хардуер, въобще не са това което те очакват.\nРезултатът е мотивационно филмче като това (има и субтитри ;-)):\nклипчето видях тук\nИ не мога да разбера, защо някой трябва да се хвали, че току що си е закърпил гащите с еееей такава голяма кръпка — SP1.\nв 11:12 сл.об. 3 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: герой, клип, реклама, Русия, САЩ, софтуер, труд, труда, microsoft, vista\nЩе ви разкажа за цирка, където бях в неделя.\nЦирк "Балкански" е разположен на ул. Опълченска, по средата между "Стамболийски" и "Руски паметник".\nПаркирането си е проблем. Може би в мола може, но не знам до колко работи там паркинга. Но не е чак толкова фатално паркирането, защото транспортните връзки са прилични, а и се намира в центъра.\nИзточник на картата\nБилетът, който ползвах аз, беше 14 лева, има както по-скъпи, така и по-евтини билети (по 10 лв. май). Има и отделни билети за деца (но не съм сигурен). Добра идея е билетите да се купят поне ден-два преди представлението. В неделя, когато ходих, имаше две представления - следобедно и вечерно. Шоуто е към 3 часа с антракт. Вечерното шоу е от 19,30 часа.\nв ниската шатра са пуканките, напитките и други закуски\nДобре е да се каже, че въпреки селския си изглед откъм булеварда, циркът е прилично организиран. Опашката за вход се стопи за минути.\nОбслужващият персонал е облечен в изрядни сини униформи — чисти и добре изгладени. Персоналът е много учтив, показва на всеки мястото, където трябва да седне.\nЖивотни за всички\nМного отдавна не бях стъпвал на цирк. За последен път бях в седми клас, когато старият цирк още не бше изгорял (Дали сега на някой няма да му дойде наум да построи старата сграда на ново място? Помня, че беше много красива сграда)\nШоуто не е луксозно, но се прави от сърце.\nПовечето артисти са чужденци, главно от бившия СССР, но има също и италианци и китайци.\nПравят дребни грешчици, които само опитното око забелязва, но иначе шоуто за зрителите е зашеметително, особено за децата.\nТигърът вляво е застанал мирно, докато лъвовете го прескачат ;-)\nАнтрактът е 20 минути. Не се бавете много след антракта, защото ще изпуснете дресурата на лъвове и тигри, която е много интересна.\nКато се замисля, че за половината от тая сума (7лв) ми прожектират филм, изкопиран (евентуално и дигитално) за дребни пари, а в цирка към 50 артиста забавляват 500 човека публика по няколко пъти всяка седмица... И по време на всяко от представленията рискуват живота си в опасни номера... Има нещо гнило в системата на авторските права...\nАко имате допълнителни въпроси — питайте.\nОтлично място да се посети, дори и без деца. Препоръчвам.\nв 12:04 пр.об. 4 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: балкански, представление, София, цирк\nсряда, април 16, 2008\nОт няколко дни съзнателно се опитвам да избягам от темата за МВР. Ето и сега, мислех да ви разкажа за цирка, който е в София — клоуни, смешници, акробати, животни — невероятно шоу.\nРодната действителност не ми дава никакъв шанс — пресиран съм от събитията.\nПолитиката се състои в голямата си част от воля и компромиси, изразявани чрез символи. Дипломатите никога не употребяват груби изрази, усмихват се, стараят се да конструират само положителни изречения. Който е умен и е учил малко от малко дипломация се сеща за какво му говорят, без да се обижда.\nНямаше усмихнат, но категоричен партньор от ЕС или нормален гражданин в България, който не поиска министъра на фонтаните и запалките да си ходи. Да си ходи, означава да изчезне от политическия живот и да се посвети на мемоари и показания (в случая да ги съчетае в едно).\nСимволът на новата политика на правителството, човекът, който трябва да договори баланса на силите в комедийната тройна коалиция е същият шеф на шадраваните. Човекът, който не оправда доверието за едно министерство (за кадровата политика!!), му беше гласувано доверие за цяло правителство...\nТова е съвсем ясен знак към европейските партньори, очакващи нова политика и към очакващите позитивни промени граждани. Дума-символ, конструирана от три букви или знак с три пръста, средния по-издаден.\nясен знак от БСП за Европа\nЕмил Хърсев сметна, че само от декапитализация, българските фирми покрай скандалите са загубили около 2 милиарда лева. Отделно знаете, колко губим от еврофондовете. (С него не съм съгласен само кой носи отговорността)\nСъвсем ясно вече си личи връзката между избирателната бюлетина и месечните вноски по ипотеката за новия апартамент, например...\nДнес е и денят на Конституцията (кой ли се сеща за тая дата, и аз бях забравил), интервю с Неделчо Беронов тук.\nТърновецът ми прати и това клипче, съвсем по темата:\nв 1:12 сл.об. 2 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: комедия, МВР, министър, политика, попфолк\n"...Целата система и това министерство лично на мене ми създадоха много главоболия, понеже то е едно министерство, което предполага и разложение, един, два, три, четири, пет министъра сменихме, самозабравят се там, защото има власт, оръжие носиш, нали..."\nДва цитата от знаменитата стенограма, които ми направиха силно впечатление:\nНа 3 януари, се връщам 2007 година от новогодишните празници и на пети-шести двама от служителите и началника на направление "Контрабанда", Васко Гочев се казва и Митев е другия служител, който води разработката за митничарката, идват треперейки и казват,... едно лице е неизвестно и е под псевдоним "запалката".\nПредставяте ли си такава сцена от мафиотски филм (например с Арнолд Шварценегер в ролята на доброто ченге). Влиза Бате Арни при шефа и треперейки и му казва:\n— Шефе, появила се е нова банда и главатарят се казва "запалката"?\n— Защо трепериш Арни? — трябва да попита шефът по законите на киното. (странно, че на Ваньо Танов треперещите полицаи не му правят впечатление — значи, обичайна гледка)\n— Болен съм от грип. — как другояче авторът да обясни необяснимия тремор...\nА обяснението е съвсем просто. Официално ченгенцата не знаят кой е "запалката". А неофициално всички знаят и сигурно дори си разказват вицове с него — за фонтана, за хитлериста...\nПо време на провеждането на техническите мероприятия, участват служители от БОП, участват бригади от Външно наблюдение, ... и в един момент посредникът пристигат два джипа от единия слиза министърът на МВР и всички служби на бегом, моите пристигат в дирекцията и казват, пак изгоряхме, какво ще правим?\nДа се опитаме да го пресъздадем литературно-кинематографично:\nБате Арни и неговият помощник — Дани де Вито да речем, стоят на пост пред мафиотски ресторант. Спират два черни джипа и от единия слиза — шефът на ФБР.\nБате Арни хуква да бяга а отзад запъхтян с малките си краченца подтичва Дани де Вито.\n— Шефе, защо хукна така?\n— Дани, пак изгоряхме. — Сценаристът очевидно помпа напрежението. Зрителят започва да тъне в догадки...\nТова че пак са изгоряли означава, че вероятно в миналото бате Арни е виждал шефа на ФБР и на други неудобни места и едва е отървал кожата, защото е бил неудобен свидетел. Вече знае какво се случва с такива умници, които са видяли нещо, което не трябва и е отработил механизъм за самозащита — с пълна газ, по-далече от мястото на срещата.\nИнтересно ми е, по-нататък във филма Арни как ще обясни кога е горял и друг път...\nКолко бъзливи били висшите полицаи в България. И те да спрат убийците насред София?\nв 1:34 пр.об. 4 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: България, ваньо, запалката, МВР, пародия, петков, румен, стенограма, танов\nПроменя ли Интернет свeта или не? ;-)\nв 6:00 сл.об. 3 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: 2.0, ежедневие, Интернет, офлайн, реклама\nДнес ми беше хубав ден. Похапнах сладко-сладко в Двете Халби с приятна компания. Казахме си наздраве за оставката на Р. Петк. Снимах много. Попаднах на стари познати. Посетих изложба. Купих си книга. Видях други стари познати, на които много им се зарадвах. Ходих на цирк с трета компания. Абе няма няма и изведнъж.... стане много весело ;-)\nв 12:08 пр.об. 6 коментара Връзки към тази публикация\nНай-самотният политик в момента на Балканите е Никола Груевски.\nХазарт, еманципация, амбиция — това са трите думи, които най-точно характеризират стила му...\nКакво направи той до момента:\n— опита да скъса пъпната връв на партията си с България, като заличи всякакви съмнения в "пробългарска" политика.\n— концентрира се върху практическите въпроси на икономиката, постигна частичен успех с невиждан досега икономически ръст и инвестиции след 91-ва година.\n— в областта на културата и историята раздаде щедри концесии на литературната мафия и историческата мафия свързани с бившите комунисти и секретни служби.\n— легитимира литературната мафия с проекта за преиздаване на 60-100-120 тома македонска литература, т.е. казионните комунистически автори.\n— легитимира претенциите за античното наследство с преименуване на скопското летище на "Александър Велики", постави антични статуи пред сградата на правителството, подкрепи популистичния митинг, който прокламираше 7000 години писменост, 2000 години християнство и 3000 години македонска държава, толерираше всякави манифестации на претенции към наследството на античните македонци — разчитането на розетския камък от Тентов и Бошевски, празнуване на антични празници като Ксантика с което си създаве изнервени партньори в София и Атина, докато много нервно изреагира на паралелите с "историческото" ВМРО, като например с паметника на Александров във Велес.\n— сключи тактически съюз с ключови фигури от бившите комунистически служби - като Драган Латас и Слободан Богоевски, като по този начин си спечели подозрителността не само на София, но и на европейските съюзници.\n— Близкият до правителството вестник "Вечер" беше източник на най-яростните статии на антибългарската кампания и допълнително внесе напрежение в отношенията със София.\n— заложи на американската подкрепа като на "коз", който ще му извади играта с поканата за НАТО. После се оказа, че този коз не е достатъчен...\n— подцени силата на гръцката дипломация и факта, че гръцкото правителство ще използва позицията си в "македонския" спор, за да си вдигне рейтинга.\n— практически спря процеса на лустрация и декомунизация и на разчистване със спорните дилеми от миналото.\n— не успя до края да подчини МВР, което до ден днешен действа като институция независима от правителството.(Скандалът с оръжието, случаят Ризински, наскоро арестуваният кмет на община "Аеродром" в Скопие.)\n— стартира мащабни програма за озеленяване, раздаване на компютри на студентите, възстановяване на сгради от времето на сръбската междувоенна окупация, но със съмнителни резултати( Може би само програмата за озеленяване беше успешна. Но резултатът ще се види след поне 10-15 години ;-)\n— опита се да си издейства подкрепа на МПЦ със планове строеж на нови църкви в центъра на Скопие.\nРазчиташе на безрезервна подкрепа от България. Но от България въобще не идваха познатите сигнали.\nОтношенията България - Македония захладняха и от българска страна. Дали БСП даде дискретно рамо на социалистите в Македония по комсомолска линия или просто се придържа към по-твърда политика, ми е трудно да кажа.\nБСП излезе с някои инициативи, които вдигнаха антибългарската параноя в Скопие до точката на кипене...\n— бяха осветени работилите по македонска и югославска линия, като част от кампанията за "избелване" на ДС — Г. Първанов, Кр. Каракачанов, Б. Димитров, Коритаров; Т.е. с интересите в Македония се плати цената на имиджа на ДС в обществото. (пожертваха се национални интереси за съсловно-партийни)\n— беше компрометиран Иван Михайлов — бивш служител на ДС пусна слух, който не се потвърди, за финансирането на Иван Михайлов от ДС (опровергаването на слуха, разбира се не беше чуто в Скопие);\n— компрометирана беше ВМРО-ДПМНЕ (партия, традиционно настроена приятелски към България) — Илия Илиев (или Валентин Петров) заяви, че е участвала в нарушаване на югоембаргото броени дни преди парламентарните избори в Македония;\n— беше разкрито българското гражданство на Любчо Георгиевски от социалистическия кмет на Благоевград;\n— рязко намаляха македонските студенти в България, запознатите казват — поради политическа намеса в работите на Министерството на просветата;\n— МВнР официално обяви отказ от курса на "безрезервна подкрепа" за Македония, който следваха всички правителства от Филип Димитров досега.\nКрайният резултат от тези двустранни "усилия" беше плачевен. Отказана покана за НАТО. Силно разочарование в партньорите.\nОт ръкава беше изваден най-последният коз - предсрочните избори. С тях Роки Г. разчита да се справи едновременно с президента Цървенковски, несговорчивите албанци в парламента, социалистите, вътрешнопартийната опозиция. Смел план, който вече е въведен в действие. Рубикон е преминат.\nВсе още не ми е ясно, кой освен Роки Груевски носи отговорността за този политически хазарт и провали (много напомнящ стила и политическите провали на Фердинанд в началото на 20 век)? Калфин, Първанов, Станишев? - обичайните заподозряни...\nПази боже от "интересни" времена...\nв 3:31 пр.об. 88 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: анализ, България, груевски, Македония, никола, политика\nЖозе Барозу, в момента в който получава орден "Стара планина": "Честно казано, не може непрекъснато да повтаряме, че още трябва да се направи в борбата с организираната престъпност и корупцията". = "Осрахте се! Колко пъти повтарях да не прекалявате с боба!"\nПърванов не отрече справедливостта на неговите критики... = "Наистина се осрахме, г-н Барозу."\n"Ние, българите, не се притесняваме от критиките - ние носим на критики, защото сме успешна нация"... = "Обаче няма да ви обръщаме внимание, защото ние така си миришем. "\nПърванов ... изрази мнение, че сегашният механизъм за контрол "губи своето стимулиращо действие" = "Айде пък, да видиме какво ще ни направите. По-добре вие си запушете носовете."\nЗатова държавният глава предложи: "да започне дискусия по прехода от механизма за сътрудничество и оценка към други форми на взаимодействие с ЕК" = "Ще видите вие, кон боб яде ли!"\n...държавният глава заяви, че този механизъм ще бъде излишен след влизането в действие на Лисабонския договор догодина = "Догодина ще си направя тоалетната точно под вашия прозорец и няма да можете гък да ми кажете!"\n(по материали от пресата)\nСтавам все по-голям привърженик на СПЕШНОТО ОТПАДАНЕ на националната държава като организация, която пази интересите ми...\nИ г-н президент, да ви напомня — опит за подкуп на длъжностно лице се наказва с лишаване от свобода до пет години или с глоба до двадесет хиляди лева.\nв 3:44 сл.об. 0 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: барозу, георги, гоце, ЕС, корупция, политика, попфолк, престъпност, първанов\nРадан и Йовко напомнят за протеста утре срещу мафията. Присъединявам се.\nПротестът е днес, петък. Някой да не се обърка...\nв 2:12 пр.об. 9 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: мафия, МВР, оставка, петков, попфолк, протест, румен\nСлед зашеметителния успех на изложбата на френския фотограф — Земята отвисоко, около НДК има друга изложба.\nОколо НДК смърди яко, почти толкова, колкото около президентството.\nСмърди в преносен смисъл. Културата, която се демонстрира там служи като смокинов лист за безобразното търгашество, кич и мръсотия, които се вихрят необезпокоявано.\nДа не забравя пак да поискам оставката на Христо Друмев.\nМежду другото, ако има юрист тук, нека обясни смешната схема, по която се ръководи НДК и по която се назначава шефът му.\nСмешна, смешна, но оставя горчив вкус в устата...\nЕто, разгледайте смокиновия лист. Прочетете скудоумните текстченца и вижте клишираните идеи на фотографиите. За нищо не става изложбата, е може би освен да се направиш на интелигентен пред симпатично гадже... А и е достатъчно тъмно вечер и става за целуване между таблата.\nИмам и още снимки, ама защо да ви мъча и с тях... Разгледайте изложбата сами, ако ви се иска...\nв 1:47 пр.об. 2 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: друмев, изложба, НДК, оставка, попфолк, христо\n"Не ги ли е срам тия кукувици долни?" - Бойко Борисов, кмет на София\n"...В самото начало на първия си мандат (13 януари 2006 г.) Борисов е изпратил до министерството писмо, в което пише, че паметникът е в окаяно състояние и предлага той да бъде разрушен. На негово място кметството има намерение да бъдат поставени възпоменателните плочи на загиналите от 6-и пехотен полк..."\n"...В пространния отговор министърът, "споделяйки тревогата на обществото" .... "подкрепя предложението на общината за запазване, възстановяване и изпълнение на първоначалния проект с използване на първоначалния проект..."\n...Борисов обаче не знае откога тази собственост се води на общината. "Не ги ли е срам тия кукувици долни? Това е официалният ми коментар", възмути се кметът...\n...Генералният директор на НДК Христо Друмев обаче се заел със задачата и мотивите му били продиктувани от това, че по време на срещата на ЮНЕСКО през февруари тази година основната му грижа била как да избегнат гостите им да преминат край паметника. А на този форум се взели важни решения - София да стане център за опазване на културното наследство в Югоизточна Европа...\n...Сегашната акция на Друмев се дължала на поканата да участва в инициативния комитет за отбелязване на 130-годишнината от обявяването на София за столица. "Аз предложих, понеже виждам, че общината не иска нищо да направи, да ми го дадат за три години, като гарантирам, че той ще бъде много по-добре направен, каза Друмев. Аз вече съм уговорил и фирмата, имам и дебел проект..."\n(източник — прочетете целия великолепен материал, изключително поучителен е!)\nРъководството на НДК, министърът(!!) на Халтурата, екипът от архитекти, който го е проектирал навремето, искат общината за своя сметка да възстанови паметника в градинката пред НДК.\nНе познавам нито един човек на който "паметникът" да му харесва или някога да му е харесвал. Ето, признавам си, това е сигурно единствената конструкция в София, която чакам с нетърпение да срине от самосебе си.\nНаскоро мислех да пиша за състоянието на НДК и парка около него. Всичко вече е твърде очукано, твърде окрадено, твърде овехтяло след 27 години експлоатация.\nГрозно и много опасно\nВ апокалиптичния подлез, където спира трамваят, винаги съм си представял как Спилбърг снима филми. Там водата не е спряла да тече вече 27 години. Абе какво плача и аз за водата. Там сигурно НИТО ВЕДНЪЖ откак е построен подлеза не е влизала машина за почитстване на плочките или релсите на трамвая. Ако лека кола мине в сухо време по релсите на трамвая се вдигат облаци прах като в дивия запад.\nМръсотията и многобройните плакати вече\nобразуват геологични форми\nПлочките отгоре, нацвъкани от милиони изплюти дъвки, редовно биват насилвани от лунапаркове, бирфестове, ледени пързалки, строителни изложения и всякакви други "народни" мероприятия. Нямам нищо против народните мероприятия, но нека се пусне инфраструктура под плочките (канализация, вода, ток), да се въведат маршрути, откъдето може да влиза тежка техника и снабдители в парка, така че да не се унищожава всеки път, когато се проведе нещо там.\nРастителността е окъсана, оскубана, изпотъпкана. Пейките започват да сдават багажа след четвърт век предана служба на гражданите.\nФонтаните в ниската част така и не бяха възстановени. То не че в другата част не са ужасяващ кич със селска цветомузика.\nВ чия болна глава може да премине мисълта, че\nтоя кич има нещо общо с културното наследство.\nВечерното осветление е толкова оскъдно, че след залез слънце най-популярният парк на София придобива изключително зловещ вид.\nЗаведенията имат нужда от много спешен ремонт и възстановяване. Тенекиените будки от средата на 90-те вече си изживяха времето.\nДа не говорим, че имаме дълг към стария паметник на 6-ти пехотен полк, съборен заради социалистическата мегаломания.\nХристо Друмев (който се оказа между другото колега на Гоце и Румбата по линия на "националната сигурност") се оплакал, че едва открил спасителен маршрут за делегацията на ЮНЕСКО (за да не видят "паметника"), която трябвало да реши дали да станем "център на опазване на културното наследство в Югоизточна Европа".\nВодата тук никога не е спирала да тече. Хващам се на бас, че Христо Друмев и през подлеза не е прекарвал чужди делегации.\nИ въпреки всичко, вечният, вечният шеф на НДК иска да похарчи 5 милиона (но не свои пари, общински, ей) за спасяването на паметника, галено наричан от населението — "четириъгълния пето...ник"\nГосподин Друмев, не е ли време вече за заслужена почивка сред внуците?\nДайте първо да направим едно добро дело — да спасим парка и самото НДК. Да започнем с вашата оставка.\nИ ако толкова ви бива в намирането на спонсори, какво ще кажете да съберете няколко милиона за възстановяваване на парка, а после и на самата "културна" част на комплекса?\nИмаме много да си говорим и за спасяването на комплекса отвътре.\nАз ще ви подскажа начин как да станем център на културата и без делегации — с почистване на парка, поддържане на зеленината, оправяне на осветлението, изчистване на кича, и —\nС ОПАЗВАНЕ НА КУЛТУРНОТО НАСЛЕДСТВО, РАЗБИРА СЕ.\nPS. Четейки това, ми дойде гениална идея как да се отървем от паметника пред НДК и от Кремиковци — да пратиме Румбата Петков началник първо на паметника, след това на Кремиковци. За нула време ще ги реформира така, че камък върху камък да не остане...\nв 10:50 пр.об. 42 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: друмев, Култура, мафия, НДК, околна, паметник, попфолк, среда, христо\n...малките се въртят, та се чупят. (армейска поговорка)\nНаскоро споменах, че отказът на Македония за покана в НАТО e голям провал за българската външна политика. Прехвърлянето на въпроса за езика и етноса на славянското население в политиката, а не в областта на науката, където му е мястото, може да има абсолютно непредвидими последици.\nТова е част от изказването на помощник държавния секретар (зам. външен министър) на САЩ, Даниел Фрид на сбирката на НАТО в Букурещ. Превъртете филмчето докъм 37 мин и 15 секунди, до момента в който гръцкият журналист задава въпрос.\nВъпрос: Господин Секретар, моля за вашето внимание. Преди малко, вие изрично споменахте "етническите македонци" за пръв път в историята. Това означава, че правителствотоо на САЩ признавата т.нар. "Македонски етнос и език"\nПомощник държавен секретар Фрид: Не знам защо да е "така наречен". Македонският език съществува. Македонският народ съществува. Той не е — нали знаете, ние преподаваме македонски език в института на външното министерство. Ние преподаваме сръбски, хърватски, сега преподаваме и босненски. Има дебат в Черна гора има ли "църногорски йезик" (така го произнася самият Фрид), чергоногрският език. Всички езици, и сега аз говоря не като бюрократ, а като бивш — попреминал историк. Всички езици са — както вие знаете, творение на човека и, вие знаете, те се развиват с течение на времето и се кодифицират. И не е въпрос до — нали знаете, има Македонски език.\nСъществува също и историческата област Македония, която е различна от държавата. И това е важно. Съвсем е ясно, че правителството в Скопие, това, което ние наричаме "правителство на Македония", няма териториални претенции. Ние разбираме разликата между историческата област Македония, която, разбира се е много по-голяма от сегашната държава. И сме ангажирани в — подкрепяме процеса на Нимиц за името — за да решим този въпрос.\nВъпрос: Какво за народността, етноса (ethnicity)? Вие споменахте народността.\nПомощник секретар Фрид: Аз не съм — всъщност — наистина го споменах. Но, нали знаете, има въпрос — вие знаете, хората трябва да се самоопределят, в крайна сметка, предполагам. Народността е — вие знаете, това е просто факт, според мен. Аз не съм посредник и със сигурност не съм антрополог или етно-историк. (транскрипцията на целия текст се намира тук)\nМоят малък коментар: Позицията на Даниел Фрид за съществуването или не на отделни народности се базира върху свободното самоопределение на населението на дадена област/държава. Щом желаят да са отделен народ и да имат отделен кодифициран език, да заповядат. Тук позицията на Фрид (съответно на САЩ) е по-различна от тази на ЕС, където категорично беше заявено, че ЕС няма да поддържа четири пъти по-голям екип преводачи, за да обслужва езиците, наследници на сърбохърватския. Но кой знае, може политическите аргументи да надделеят над езиковите и финансовите.\nБългария изпусна исторически шанс да излезе с ясна теза преди сбирката на НАТО. Позицията в досадния пореден документ, не е кристално ясна и въобще не е ясно как се съотнася с тази на САЩ. И съответно в момента не е фактор по дефинирането на "македонска" политика, а само изненадан слушател. Защо ли винаги така се случва при червено управление...\nВсеки ще чуе в изказването на Фрид това, което иска да чуе. Гърците — че САЩ ще натиснат Македония за компромис по въпроса за името, българите — че македонската нация и език са политическо творение на съвсем близкото минало, съпоставими с черногорския етнос и босненския език, а македонците — че има съвсем ясен и отделен македонски език и етнос (който обаче Фрид не подкрепи "до антика и ксантика", но все пак човекът се извини — той не е антрополог или етно-историк).\nИ очакваните реакции при македонските блогери не закъсняха (при Жарко, да речем)\nв 10:28 пр.об. 11 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: Гърция, даниел, език, етнос, Македония, македонски, нато, политика, САЩ, фрид\nвторник, април 08, 2008\nПричината, поради която министър се среща с "оперативно интересни"\nРумен Петков прави избори (източник на снимката)\nА това с доклада и мерките не беше ли фраза, зад която управляващите скриха истината, че им е нужно повече време, за да решат какво да правят с Петков?\nЗа мен решението вече е взето. Румен няма да бъде отстранен.\nВъпреки разкритията за корупция в министерството и срещите с “оперативно интересни лица”?\nТой не е вършил оперативни дела с Галеви. По-скоро ги е търсил във връзка с предстоящи избори. Няма друга причина, която да го накара да се срещне, защото той не е глупак. Той знае, че една такава среща няма как да остане скрита.\nКрасимир Райдовски, в интервю пред "Всеки ден"\nВсъщност, изглежда ставало дума за банална "покупка" на гласове ;-) Отдъхнете си всички, не е продавал наркотици в детската градина, я! И защо толкова скромно — "за избори". Абе да си каже за кои избори става дума. Дали не е за изборите на "социалния президент"? Прочетете цялото интервю, интересно е.\nв 11:47 сл.об. 5 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: интервю, красимир, мафия, МВР, петков, попфолк, престъпност, райдовски, румен, скандал\nНито го знам убития писател-мутра, нито съм му чел книгите. Заповядайте интервюто му в "Горещо". Убийството му днес може да е опит да го накарат да мълчи, а може просто да опитват да разконцентрират Румент Петков от писането на мегадоклада за МВР. Говорихме си със Стойчо, че като че ли най-добре ще е МВР да се разпусне и да се основе отново. Как иначе да се изчистят авгиевите обори.\nПрегледайте клипчетата, може да ви дойде някоя идея за хипотеза. Последните секунди от третото клипче са пророчески - Георги Стоев говори за смъртта си:\nГеорги Стоев В Горещо Част 1\nГеорги Стоев В Горещо Част 2\nГеорги Стоев В Горещо Част 3\nв 8:45 сл.об. 7 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: България, венета, георги, горещо, ежедневие, интервю, мафия, райкова, стоев\nЧуйте впечатленията на македонските студенти, които учат в София, в това симпатично студентско проектче. Изглежда проектът е на Марко Петрушевски — отличният поет, който неведнъж съм ви препоръчвал. Благодаря на Алекс за линка.\nв 12:54 сл.об. 8 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: ежедневие, Македония, Марко, Петрушевски, София, студенти, филм\nЛогическа задача за 3-ти клас:\nАко знаете, че:\n"Отговорността на Петков е, че не е направил реформа в МВР", Сергей Станишев, премиер\n"Познавам добре министър Петков, знам, че той качествата, има волята и той е показал ..., че може да прави тази реформа." Георги Първанов, президент\nНа една пресконференция, помощник на Румен Петков забелязал че стърчат конци от ръкавите на министъра. Тъкмо посегнал да ги изреже с една дискретна ножичка и зад сцената се чул глас: "Моля не режете, тези конци трябват!"\nЧий е гласът?\nв 7:02 сл.об. 4 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: 3, задача, клас, конци, кукла, логическа, марионетка, МВР, петков, попфолк, румен\nБлагодаря на Димо за снимката\nПопаднах на отлична идея на Димитър Денков: Министър Румен Петков щял да пише историята на МВР за последните 18 години и ще му е трудно да го направи сам.\nКакво би могъл да напише един министър, дори да е гений, за някакви си десетина дни, от тях поне два почивни? Най-много да скалъпи нещо от компромати. Затова аз предлагам да се присъединим към тази гражданска инициатива — всеки да се включи със свой съдоклад за състоянието на МВР и престъпността през годините. Така министърът ще има възможност да разполага с повече материал за историческия си труд и да си състави по-правилна картина за професионализма на колегите си... И който иска да ми каже че сам съм си виновен, искам да напомня, че и превенцията на престъпленията е част от дейността на МВР, сигурно най-важната.\nДа дадем и на президента да напише историята на Президентството! Замълчи, сърце.\n1990 г. Режим на тока. Една прекрасна сутрин ладата на баща ми се оказва без предни фарове. Препатили обясниха — фаровете на ладите много лесно се вадели, защо били на щипки. Още същия ден бащата купи два нови фара. Вечерта имаше режим на тока, нашите ги нямаше, а аз учех на свещи. По едно време усетих да се тропа по вратата. Отворих. Младеж горе-долу на моите години носеше под мишница два фара за Лада. "Добър вечер, чух че са ви откраднали фаровете на ладата. Ето тука аз имам два, искате ли да ги купите?" — "Ами не, ние вече си купихме."\n1991 г. От фамилното място в Кокаляне изчезва цялата ламаринена барака в двора, заедно с двете "балканчета" — моето и на сестра ми, както и множество инструменти и материали, подготвени за строежа на бунгалото. Полицейската проверка не открива нищо и никого.\n1992 г. В дискотека в НДК пребиват кавалера на сестра ми както си седи на масата.\n1992 г. Изпращам всеки ден тогавашната ми приятелка до "Красна поляна" и хващам автобус 83 до вкъщи. Светофарът до спирката работи на някакъв много странен режим. Въпреки че кръстовището е Т-образно (на булеварда излиза незначителна квартална уличка), режимът пуска и трите улици равномерно. Изнервените шофьори на булеварда понякога не изчакват зеленото, но в момента в който преминат светофара, се появява полицаят, който се крие зад спирката. Всяка божа вечер, по едно време започнахме да си кимаме.\n1993 г. Цялата дискотека НЕРОН в парка е просната на земята (и сестра ми включително) за "Проверка на документите". Хората без документи биват откарвани с полицейски микробуси.\n1994 г. Обран е целият офис (в кв. "Яворов"), където работя. Изчезнала е техниката - копирни машини, факсове, телефони. Редовно трошат прозорците и обират колите на клиентите отпред. Мъжът на шефката работи в полицията. Дори и с "най-дебелите" възможни връзки, нищо не се разбира за обирите. В крайна сметка сменяме офиса.\n1995 г. Черен голф, шофиран от засукана блондинка неправилно засича мой приятел на кръстовището на "България" и "Фритьоф Нансен". Следва лека катастрофа. Моят приятел звъни на полицията, блондинката и тя звъни. Вместо полицията пристигат няколко черни коли с добре развити батенца. Вината е изяснена на секундата, моят приятел трябва да се прости с част от стоката, която вози в комбито.(части за компютри).\n1996 г. Виденовата зима. Возя се в такси, в което познавам на баща ми радиото от младежките години (като малък обичах да си играя с копчетата) и саморъчно изработената от него кутия (така се правеше по соца — сам си правиш кутията за радиото в колата, в стандартната дупка на Ладата влизали само някакви унгарски радиа, така разказваха). Казвам му, включително и номера на колата. Баща ми само се усмихва криво.\n1997 г. Пролетта. На небето се вижда комета. Прибирам се в чисто новото си жилище, закупено преди 2-3 месеца. Вътре има само телевизор, маса, ракла и легло. Вратата е изкъртена, летвите от касата висят, липсват телевизорът, будилникът, 20-тина компакт диска. Повиканите полицаи изглеждат изключително отегчени.\n"Как крадците са отворили вратата на входа, като вие трябваше да слезете да ни отключите?"\n"Бравата днес се ремонтираше и вратата се отваряше свободно". Виждам, че не ми вярват\nВръчват ми един лист.\n"Какво трябва да напиша?" - питам озадачено.\n"Как сте заварил апартамента и какво липсва."\nБъркам веднъж и се налага да преписвам на чисто. Пиша всичко, дори изравям серийния номер на телевизора от гаранционната карта.\n"Какъв беше телевизорът?"\n"Защо антената е тук?"\n"Защото беше включен към кабелната телевизия"\nОще веднъж забелязвам, че не ми вярват.\n"Няма ли да вземете отпечатъци от пръсти" - пръстите на крадците още личат върху прашния кабел на кабелната и върху раклата.\n"Много хубаво жилище" - се обажда единия.\nТръгват си. След около два месеца вечерям със сестра ми, нейна приятелка и мъжа и, който е прокурор. Разказвам му за инцидента.\n"Жалба подаде ли в районното?" ме пита той.\n"Не, защо. Нали се обадих в полицията"\n"Ако няма жалба, те нищо няма да предприемат"\nВеднага ми се изясняват отегчените физиономии на ченгетата. Било е посещение "от уважение".\n1999 г. Група мутри пребиват мен и моя тогавашен съдружник в заведението "Ел Кабана" в градинката на НДК, защото не желаем да платим сметката на наши познати, с които седяхме на една маса. Нашите познати не пожелага да платят заради ужасното обслужване (временно се бяха прибрали в България от чужбина) Мутрите се страят цял живот да не забравя името на техния работодател — "Мето Илиянски". Успяха. До ден днешен не съм го забравил.\n2001 г. На мой колега му изчезва колата - "Опел вектра". В полицията му заявяват, че това е често крадена кола и вероятно вече е в Румъния. Никой никога нищо не разбира повече за тая кола. От ДЗИ го моткат години със застраховката (Това за сведение като започне да се пише историята на ДЗИ)\n2003 г. Обират колата ми. Изчезва ми комплекта за фитнес, инструменти и задължителните аксесоари за колата - пожарогасители, триъгълници, аптечки и т.н.\n2003 г. Мой приятел, който живее постоянно в чужбина си е купил и основно ремонтирал голяма къща в пернишкото село Ковачевци (именно, същото Ковачевци). При поредното си прибиране в България, открива къщата напълно разбита и ограбена. В някои от стаите са му оставили ламперията.\n2004 г. Прибирам се посред нощ с колата с покупки от денонощен магазин. По улиците няма абсолютно никой. Всички светофари мигат жълто, с изключение на един — пешеходният светофар на ул. Нишава, до Южния Парк. След дълго чакане не изчаквам да светне зелено и около 100м по-нататък, под гъстите сенки се показва палката на полицай.\n"Защо минахте на червено?"\n"Защото не виждам никакъв смисъл от този пешеходен светофар към Южния парк посред нощ, а и червеното държи много дълго."\n"Какво ще правим сега?"\n"Пишете акт, виновен съм."\n"Имате ли отнети точки?"\n"Какво работите?", — учтиво се интересува полицаят, докато разглежда раздрънканата ми колица.\n"Инженер съм", — това е истина, но не цялата истина. Новите професии са непосилни за катаджиите, а и предполагам, че им звучат екзотични и добре платени.\nИзглежда, че въпреки късния нощен час изглеждам абсолютно безперспективен като клиент. Полицаят ми подава документите.\n"И друг път да не се повтаря."\nПодобни случки се повтарят още няколко пъти. Няма да се разпростирам.\n2005 г. Съседната къща в Кокаляне е напълно оглозгана от крадци, останали са само бетонните колони и плочи.\n2008 г. Баща ми вече въобще не обръща внимание на редовните обири в Кокаляне. Направо ме мързи да ги изброявам всички. Всяка година се случва поне по един "инцидент". Редовно някой "прибира реколтата", режат мрежата, крадат инструменти от бараката, храна от хладилника. Баща ми само ми се обажда от време на време да ми каже че има нов комплект ключове за къщата.\nИма и още един проблем в тая "приятна" задача. Толкова пъти се връщах да дописвам нещо, за което се сещах допълнително в тоя текст, че със сигурност нещо съм забравил.\nЕто и сега се сетих, че в колата на сестра ми до последно биеше предния десен диск, защото леко се беше изкривил от това, че колата беше оставена без гуми директно върху асфалта. Колата на майка ми също беше разбивана безброй пъти през годините. Изчезваха гумите на ремаркето на баща ми... няма край...\nв 1:24 сл.об. 18 коментара Връзки към тази публикация\nЕтикети: доклад, ежедневие, МВР, петков, престъпност, румен


Девет категории хора, които оказват влияние върху съдбата на човека\nВсяка среща в живота ни не е случайна. Всяка среща ни е дадена по някаква причина. Всяка среща оставя отпечатък в съдбата ни.\nПо Закона за кармичните връзки, всички срещи в живота ни условно се делят на девет категории според степента на влияние върху съдбата ни и според степента на приближение към космическите връзки:\n1. Децата (те са най-близките и най-важните хора за нашата карма в живота ни);\n4. Родители, братя и сестри;\n9. Случайно преминаващи.\nБлизка кармична връзка означава, че не един път сме се срещали в предните си превъплъщения, намирали сме се в близки взаимоотношения и, може би, сме били за нещо виновни пред човека или той пред нас. Може би сме били причина за негово нещастие в миналото и сега се разплащаме за своите грешки с това, че трябва да служим на този човек, да изпълняваме неговите прищевки, да се всушваме в неговите претенции. Ако сме поставени от съдбата в такива обстоятелства, значи, си има причина.\nКолкото по-слаба е кармичната връзка, толкова по-малко сме се срещали и сме имали енергийни контакти в миналото, а също и по-малко ще имаме в настоящия живот. Смята се, че от превъплъщение в превъплъщение ние преминаваме на „гроздове“ (групи). „Гроздовете“ се различават по вибрациите си. По тези вибрации ние разпознаваме човека от нашия „грозд“, колкото и да ни е разпиляла съдбата. „Неочаквано“ срещнали се, ние се разбираме един друг от половин дума.\nТова не означава, че нямаме отношения с хората от другите „гроздове“. С тях понякога имаме много сложни и тежки кармични връзки, но ни е комфортно само с нашите. Случва се, кармата ни да е такава, че да бъдем самотни цял живот и да не срещнем никой от своите. Това значи, че сме си го заслужили.\nЩе започнем с категорията, която ни въздейства най-слабо. Към нея се отнасят хора, с които сме имали минимални кармични връзки.\nНе даваме всичко до стотинка и не отиваме накрай света с първия срещнат. Със случайно преминаващите имаме само контакти, съответстващи на дадената кармична категория. Основният начин за взаимодействие с преминаващите е равнопоставен обмен, което е и показател за нашето доброжелателно отношение към света.\nАко трябва да вземете някакво решение по отношение на човек, който виждате за пръв път, например да му окажете ли помощ, за която ви моли, да купите ли неща, които ви предлага, - послушайте вътрешното си чувство. Постарайте се да разберете приятен или неприятен ви е енергийният импулс, който идва от човека и как този импулс откликва във вас. Например, от тези които си предлагат стоките на улицата често идва не толкова лош енергиен импулс (те специално се учат на това), но ако се вслушате в себе си, то възниква смътно неприятно усещане.\nТова са хора, които често или не много често срещаме в живота си. В категорията приятели не можем да ги сложим, защото не ги чувстваме толкова близки. Не ги познаваме достатъчно добре, за да разберем какво са те за нас, освен това, че са ни просто познати.\nТова са съседите, фризьорката, баничаря, учителите на децата ни и родителите на съучениците на нашите деца. Категорията е обширна. И доколкото различно се държим в банята и на родителска среща, толкова различни са и нашите енергийни взаимоотношения с различните познати.\nВсички ние, жителите на Земята сме единни и подобни и имаме общи задачи. От това как живее всеки човек, зависи живота на обществото като цяло, а значи и на всеки от нас.\nЕнергийното взаимодействое с категорията познати е най-разнообразно. Познатите може да възприемаме като много близки и приятни хора, да ги обичаме повече от роднините си, да бъдем духовно единни с тях, а може и да възприемаме някои от тях враждебно. В зависимост това и построяваме отношенията си с тях.\nХората, свързани с нас по работа са кармично по-близко до нас от просто познатите ни. Но тях в никакъв случай не трябва да ги бъркаме с приятелите и роднините. В противен случай могат много да пострадат и деловите отношения, и приятелските, и роднинските. Да не говорим, че ще се отрази на самата работа зле. Взаимодействието с колегите може да бъде само на равноправна основа.\nПочтена дама, директор на обувен магазин, взима на работа дъщерята на своя приятелка от училище. По странно стечение на обстоятелствата момичето попада в ситуация, която става причина за големи неприятности. Директорката на магазина една не попада в съда. Всички са в шок. Училищната приятелка преминава в категорията ненавиждани врагове. А между впрочем е виновна самата дама. Деловите отношения трябва да се строят само върху делова основа. Но дамата до края не разбира своята грешка, защото изводът, който си прави от урока гласи: не прави добро на хората.\nС кармичната категория на приятелите започва серията от близки и роднини. А с тях отношенията са съвсем други. В предните три категории отношенията бяха на основата на взаимоизгодния обмен. Кармичните взаимоотношения с приятелите предполагат безкористна поддръжка, помощ без оглед на това какво ще получим в замяна.\nЗащо ни е събрала съдбата? Защо, срещайки сред хиляди хора един човек, изведнъж той се оказва сродна душа? Защото такова родство действително има. Това не винаги помним и разбираме, но винаги чувстваме, че сме птички от едно глездо. Ние се разбираме, мислим еднакво, имаме едни и същи житейски ценности. Ние космически сме от едно „гнездо“. Как и защо става така?\nСъществува древна истина: по-добре е да си измамен от приятел, отколкото цял живот да не му се доверяваш. Ако приятел ви е измамил, какво пък – сгрешил сте и сте приели за приятел не този, който трябва. Виновни сте си само вие. Учете се да различавате кармичните категории!\nДошли сме не случайно на този свят, а по космични закони, които не ни е дадено да знаем. Ние сме частичка от цялото общество на планетата Земя, затова от състоянието на душата ни зависи обществото като цяло.\nПряко и непряко това се изразява в това, че ние „чистим“ кармата на рода си. Т.е. задължени сме (по рождение) да решаваме проблемите на семейството си, да помагаме на роднините, да натрупваме положителна карма на рода, освобождавайки следващите поколения от родови болести и кармични проблеми.\nРодът, в който сме дошли, взаимодейства различно с нас. За едни той като защитник. Родът ни предпазва от нещастия, помага ни по жизнения път, направлява ни и ни дава сила в трудни минути. Значи, ние сме заслужили такава поддръжка! Трябва да се съхраняват такива корени, да се предават по наследство, умножавайки традициите.\nЗа други родът е като изпитание. В преодоляванео на родовите проблеми, а понякога и проклятия, които ни тежат, укрепва душата, закалява се, набира сила и с това почиства корените – та нали самият човек е частица от рода. Преодолявайки в себе си негатива, той с това очиства и рода като цяло.\nОбаче има хора, които много малко зависят от кармата на рода си. Може би, защото те имат много по-сериозна лична задача и нелекото им жизнено предназначение е по собствената им карма. Такива хора рано напускат родителския покрив, заминават далеч от дома, бързо придобиват самостоятелност и независимост, дори и с най-близките роднини имат слаба връзка. Често те имат не лек жизнен път и обикновено ги чакат големи и сложни дела.\nЗа съжаление, прекалено много хора, играейки с роднинските чувства, са готови да унищожат морално своите близки и дори да не разберат, че са постъпили лошо. Това са „енергийни“ вампири и човек трябва да се пази от тях. Но как иначе – дори и най-далечният роднина ако ви помоли за нещо, не отказвайте, направете всичко по силите си. Това е вашата родова структура, нея ще поемат децата и внуците ви, от вас зависи колко чисти и благоприятни корени ще им оставите.\nЕнергообменът с роднините рядко е равнопоставен. Или ние се ползваме от енергиите им или даряваме своята. Често взаимно преработваме негативите си. Понякога се налага да се защитаваме. И всичко това е нормално за дадената категория отношения по силата на спецификата на роднинските енергийни процеси.\nРодители, братя, сестри\nВзаимоотношенията, които се оформят у вас с най-близките роднини са най-яркият показател за вашето отношение към родовата карма. Ако в семейството има няколко деца, то всяко от тях може да има свои отношения със семейството и следователно, свой показател за връзка с родовата карма.\nТака е устроен светът, че едно от децата може да е носител на кармата на бащата, а другото – на кармата на майката, а трето да няма такива дългове. Възможни са и много по-сложни и преплетени кармични линии в семейството между братята и сестрите. Две дъщери могат да носят кармата на майката, а бащата да предава чиста генетична линия на внука си. Брат и сестра да наследят бащините проблеми, а майката да предаде на внука си творческите си таланти. Вариантите тук са толкова колкото са семействата по белия свят.\nБлагоприятните отношения между братята и сестрите, безкористни и доброжелателни – са голям подарък от съдбата и безценна поддръжка, подарена от небето.\nНо ако отношенията са лоши и дори много лоши, да не забравяме тогава, че братята и сестрите ни са дадени свише. И трябва смирено да приемем каквото ни е дадено. Разумно да поддържаме близките си – това е нашата карма – това, че някога сме им задлъжнели и сега връщаме.\nАко брат-алкохолик моли за пари, за да ги пропие, наш дълг е да не му даваме всичко, което имаме, но да направим всичко за неговото спасение. Обаче не против волята му. Всичко, което се прави против волята на човека, се прави в името на злото.\nАко се случи разрив между братя и сестри, да простим за обидите, заслужили сме си ги и може би сме много по-виновни във взаимното ни неразбиране един друг. Да отстъпим и да се помирим – това е отработката на родовата карма. Отработвайки кармата, ще разчистим пътя на нашите деца и внуци.\nКакто и да са се оформили отношенията с родителите ни, да им простим и да поискаме прошка за това, че не ги разбираме. Така или иначе тези хора са ни дадени от Бога и следователно ние именно това сме заслужили и трябва смирено да приемем каквото ни е дадено.\nБраковете се сключват на небето. Съпрузите са хора, с които ни предстои заедно да сътворим съдбата си. Кармичната зависимост от съпруга е много по-голяма, отколкото зависимостта от родителите. Неуспехът в съпужеството се преживява често много по-тежко, отколкото „трудното“ детство. Той се възприема като крах на плановете и мечтите от младостта. Не всеки намира сила да започне всичко от начало, особено в немлада възраст. Съвместните деца продължават да свързват съпрузите и след развода.\nИзбрали сте човек за съпруг, а сега той (или тя) категорично не ви устройва. Но вие сами сте избрали – значи, този човек на нещо е съответствал? Получава се, че сте го избрали за нещо, което е съответствало в този момент! Сега трябва да разберете защо ви е донесла това съдбата. Какво трябва да си дадете един на друг, на какво да се научите чрез тази ваша среща.\nЕнергийните отношения между съпрузите нямат граници. Невъзможно е да „се скриеш“ от съпруга. Кармата на двамата се сраства и става обща. Енергията на хармонична съпужеска двойка е толкова голяма, че те практически са неуязвими. Чуждите, нехармонични влияния могат да се намесват само за известно време, енергията на двамата измества всички пречещи енергии, разрушава всички негативи.\nНо ако вие на втория ден или на втората година след свадбата сте забелязали сериозна дисхармония в отношенията със съпруга, значи задачата ви е да направите всчико за да хармонизирате отношенията. Вие не можете просто да си тръгнете. Съпругът не е случайно преминаващ. Това е друго ниво на кармични отношения. Съдвата ви провокира за кармична работа.\nКогато си отговорите на всички въпроси и свършите цялата сложна душевна работа, ще се появи усещане за пустота. Не се дразнете, без досада, без обиди, трябва да знаете, че за всичко сте си виновни вие самите. Тогава ще станете свободни, ще имате право да направите избор, ще имате право да прекъснете отношенията, които никому не носят радост. Но вашата кармична работа трябва да бъде изпълнена на 100 процента, не трябва да се самозалъгвате. Проблемът е решен, когато емоциите си отидат и остава разумът, свтлото отношение към всичко случило се.\nСъпружеството е опит да се служи на друг човек. Това е проверка на способността ни да обичаме и съпреживява, способност да се приема чужда гледна точка, да се вслушваме в нея, въпреки разликата във вижданията ни.\nКолко много получава вашата душа, ако вие служите старателно и безкористно, със смирение и любов към човека до вас. Колко са щастливи хората когато изяли заедно един чувал сол, накрая хармонично израстват заедно, приемайки съпруга такъв какъвто е, обичайки с цялото си сърце неговите достойства и неговите недостатъци. Не трябва да се мисли, че това е просто примирение пред живота или страх от него. Ако хората постигнат хармония, това винаги е резултат от огромна вътрешна работа и при двамата.\nДобре е, когато любимите и съпрузите са едно и също лице. По-сложно е, когато това са различни хора. Взаимоотношенията с любимите се построяват по същия начин както със съпрузите. Но ако съпужеството е със сложна карма, любовта е винаги щастие, тя се дава като награда, вероятно за отработване на кармичните дългове, и тя трябва да се пази като безценен подарък.\nАко истинската любов не се окаже взаимна, тя ни подарява още по-високи състояния на душата, когато сме в състояние да пожелаем на любимия щастие с друг, с този, който обича.\nЕнергийното взаимодействие между влюбените може да бъде само едно – подарък. Подарява целия свят, подарява себе си, подарява всяка капка от своята енергия. Чувството, че с всеки дъх безценият подарък не изчезва, а само се преумножава, расте, придобива нова сила.\nГлавният кармичен дълг на живеещия на Земята човек е дългът пред детето. Понятията за Добро и Зло се усвояват обикновено от родителите, те се вплитат някъде дълбоко в усещанията дори тогава, когато за това не се говори на глас.\nКакъв начин на взаимодействие с детето ще изберете е въпрос на вкус, характер, образование, но главното е: по-честичко се питайте: „Какво стимулирам в него с дадено действие, с дадена конкретна дума?“\nНаказали сте детето – какво му показахте? Пример за жестокост, твърда властна ръка или как да сме свободни и да носим отговорност за постъпките си? Колко чувствителност и тънкост трябва да има родителят, за да почувства какво именно откликва в малкия очвек като отговор на постъпките и думите на възрастните. Само безкрайната енергия на любовта към детето може да помогне в този труден момент на интуитивната работа на душата.\nНакрая мож да се каже, че такова деление на кармични категории е много условно. Един и същи човек може за нас в един случай да бъде случайно преминаващ, а в друг – нещо друго, в трети – любим човек, роднина, брат. Работата не е това да сложим етикетче на всеки конкретен човек „случайно преминаващ“ или „най-любимия от всички любими“. Задачата ни е в моменти на общуване всеки път да разбираме какво става, какво е допустимо и какво не с дадения човек при дадената ситуация.


Любо Нейков зарадва Слави: Гаврата с Маги Халваджиян е голяма\nНачало Зад паравана Любо Нейков зарадва Слави: Гаврата с Маги Халваджиян е голяма\nМилен Георгиев+ 17 май 2015 0 коментара\nЛюбо Нейков решил да осмее образа на Магърдич Халваджиян чрез „Столичани в повече“\nХитър ход за сдобряване със Слави Трифонов измисли Любо Нейков. Пълничкият актьор откровено се гаври с Маги Халваджиян в сериала „Столичани в повече“. Както е добре известно, именно той и Евтим Милошев са продуценти на комедията, като първият също участва в нея като актьор.\nЛюбо Нейков се изгаври с Маги Халваджиян\nПо настояване на Любо в сериала е бил включен герой с изградена визия досущ като Магърдич. Това е шеф в телевизия, който има леко оформена брада и дълга коса, каквито има и Халваджиян. По този начин от продукцията се гаврят с арменеца, тъй като въпросният герой се държи доста просташки, употребявайки немалко алкохол.\nСпоред запознати, Любо Нейков решил да унизи Маги Халваджиян, за да стопли отношенията си със Слави Трифонов. Откакто напусна Дългия и стана много известен и богат, актьорът и бившият му работодател изобщо не си говорят или чуват, възприемайки се един друг единствено като конкуренция.\n„Любо винаги е харесвал Слави и е искал приятелството му, но той не е човек, който може много дълго да работи за някого. Какво очакваше, много ясно, че ще опита сам да се развива. Както виждаме, справя се перфектно.“ – разкрива източник на Kliuki.bg.\nГовори се, че Любо Нейков вече е даже по-заможен от Слави Трифонов. За последните 10 години закръгленият актьор натрупа цяло състояние чрез собствени проекти като „Столичани в повече“ и „Комиците“. Доходи му носят и постоянните театрални постановки, на които е канен да участва.\nСлави има навика да се сърди, когато някой го напусне. Дълго време упрекваше Деси Добрева и Нели Петкова, а с Алекс Раева дори не си говори, но там има намесени и лични чувства. Любо Нейков обаче успя да го настигне като пари и слава, което вбеси Дългия. Сега актьорът му подава ръка чрез осмиването на кръвния му враг Маги Халваджиян и да видим дали шоуменът ще я приеме.\nЕтикети: new, Любо Нейков, Маги Халваджиян, Магърдич Халваджиян, Слави Трифонов, Столичани в повече


"Да имаш силата да поправиш грешката си" » Академия за живот\nHome » „Да имаш силата да поправиш грешката си“\nBy Обратна връзка 05.05.2019 Category: Нашите випускнициTags: амфетамини, зависимост, марихуана, наркотици, хазарт\nпреборил зависимост към синтетични наркотици и марихуана\nЩе започна със самия ми срив, който започна още от 02.12.2018г., ходейки по казина. Първият път, след осемте ми месеца престой в терапевтичната общност, беше след среща с едно момиче от миналото ми. Имахме скандал, защото не мога да й намеря наркотици, гарниран с голямо неразбиране от нейна страна. След скандала отидох в казиното с идеята, да си проветря главата и че мога да играя без да друсам и всичко ще е наред. Вечерта се видях с хората от дневния център. Реших да съм искрен и честен,\nкакто програмата ме учеше. Разказах им, че съм ходил на казино.\nСлед два дена последва първата ми употреба на алкохол и като почувствах опиянението му, ми се прииска да употребя наркотици. Така и стана, надрусах се. На другия ден признах на всички какво съм направил. След два дена направих група при Калин за първия ми срив. На нея се разчувствах много, но и се заблудих, че съм отработил срива и той няма да се повтори. Мислех, че всичко ще е наред. Да всичко беше наред, нямах импулси за пиене или употреба на наркотици, излизах с хората от дневния център и така до деня, в който не излезна друг резидент, с който още докато бяхме заедно в защитеното жилище се заблуждавахме и вярвахме , че можеме да ходиме на казино и да пиеме и всичко ще е наред щом не друсаме. След това се забърках с едно момиче, което не беше за мен. Беше ми твърде рано за всякакви силни емоции, чувства и отклонения от моето възстановяване.\nБързо се самозабравих, забравих че съм зависим. Започнах да си правя мойте стари неща с казината въпреки, че ходех на дневен център и излизах с хора от там. За една седмица се вкарах в прекалено голяма вихрушка от чувства и емоции, за които все още нямах нужния опит да ги овладея по здрав начин. Първо придобих голяма сума пари. Венага ми се върна старото поведение – харчих ги само за себе си, а не да ги дадох на родителите ми, знаейки, че имаха нужда от тях. Друсането ми не закъсня. Въпреки, че бях предупреден още в началото от Калин, но аз не го послушах. След като се разделих и с това момиче аз потънах в яд, самота, тъга, останах без никаква воля. Чувствах се отхвърлен и реших да се напия и надрусам отново.\nСлед като се надрусах всичко старо се върна в съзнанието ми и действията ми. Паднах до такава степен, че започнах да мисля и разсъждавам, че няма смисъл за какво да се боря и живея, че нищо няма да ми помогне да се оправя. Единственото нещо което направих правилно бе, че друсах само Аз – без да карам някой друг да падне с мен. Самото ми постъпване отново в програмата беше цяла нощ една въртележна, борба. Все още обаче не бях паднал духом, защото не исках да загубя единствените скъпи хора за мен – мойте родители. За това се качих отново – да осъзная грешките си.\nПървия ми месец премина през следните чувства : вина, болка, яд, ярост и сомоумраза, че успях отново да направя поредната глупост без да му мисля. Единствено обещанието към родителите ми ме крепеше, даже тренировките които правих ме успокояваха и разсъждавах по-трезво. Другото нещо, което ме гризеше отвътре бяха самите “Коледни празници”. Не бях сам в къщата, но се чувствах самотен, исках да съм с родителите ми, но преди Коледа като получих колета от тях, осъзнах, че не са изгубили надежда и вярват в мен. Това ми даде сили и аз да продължа още повече да вярвам в себе. Отново разбрах, че терапевтичните групи са от голямо значение в програмата.\nДругите два месеца се включвах във все повече групи с каквото мога. Осъзнаването ми е, че ако искам да спра да употребявам наркотици трябва всичко да спра- хазарт, алкохол, наркотици, а не да си мисля, че като не друсам няма проблем, защото всичко рано или късно води до наркотиците. Промяната ми се състоеше в това, че започнах повече да споделям свойте чувства и емоции. Урока ми е, че не бях готов да си улавям тези чувства, които ме карат да употребявам. През тия три месеца много от разговорите ми бяха доста полезни особено със Ицо и Миро. Подкрепа имах от доста хора на които съм благодарен, особено на Стенли, Мишето и Крис. Благодарен съм на Калин, че ме прие отново и осъзнавам, че това ми е последния шанс в тази програма и не мисля да го пропилявам. Целта ми за навънка е да следвам дневния център и този път да не се отклонявам от него.