Вечното дерби от 1949-а до днес. Спомените на един левскар | Glasove.com\nТазгодишните светли възкресенски празници ме върнаха в спомените към далечната 1949 г., когато Великден бе също на 24 април. Мой братовчед ме заведе на стадион „Юнак“, където отборът на софийския „Левски“ победи варненския „Ботев“с 4:2. На Томина неделея, след тържествената първомайска манифестация „Левски“ победи софийската „Славия“ с 1 : 0 в полуфинален мач за Купата на съветската армия /КСА/ и предстоеше на 8 май да срещне на финала отбора на ЦДНВ. Аналогична е ситуацията сега, когато на 15 май ще играе във финала за Купата на България срещу ЦСКА. Както и преди 73 години, продължавам да бъда ревностен привърженик на „синия“ отбор, като тук искам да разкажа как станах такъв. Споделям и спомените си от мачовете между тези два вечни съперника.\nОтборът на Левски през 1949-а\nСлед смъртта на баща ми в края на 1947 г. с мама дойдохме от Балчик, за да живеем при нейните родители в столицата. Бях 8-годишен, ученик във II отделение /понастоящем II клас/. Футболната игра бе непозната в малкия крайморски градец. С пукването на пролетта на 1948 г. установих, че в училищния двор, както и на незастроено място в съседство на жилището ни, деца ритаха парцалена топка, като се стремяха тя да мине зад мислената линия между две купчини от тухли, камъни или ученически чанти. Изключителна рядкост бе да се играе футбол с гумена или надуваема кожена топка.\nЗа пръв път попаднах на стадион „Юнак“ на 6 юни 1948 г по време на мач между отборите на Загреб и София. Играеше се на огромен за тогавашните ми представи терен, който нямаше нищо общо с махленските – покрит бе със сгурия, която преди мача и по време на почивката поливаха с автоцистерна. Футболната врата се очертаваше не от мислено прекарани линии, а от две вертикални и една напречна греда, зад които бе опъната мрежа. Знаех, че крайната цел на играта е отбелязването на гол и затова скоро след началото на мача започнах да питам бате Кръстьо, наш съквартирант, който ме заведе на стадиона, дали е отбелязан гол – такива ми са били познанията за играта?!\nСлед като за пръв път бях гледал футболен мач на стадиона и знаех правилата на играта, започнах да следя информацията за футбола в България от специализираните колони в ежедневниците и излизащия в понеделник, четвъртък и събота вестник „Народен спорт“. Един месец преди да присъствам на футболен мач, в София е създаден отбор „Септември при ЦДВ“, скоро достига до финал за републиканско първенство в два мача срещу „Левски“, като губи първия с 1:2 /два гола на Пачеджиев/. Вторият се играе на 10 септември 1948 г. До 85-та минута резултатът е 1 : 1 – напълно достатъчен за „Левски“ да бъде шампион, какъвто е бил и през предходните две години. В този момент вратарят Апостол Соколов изтървава топката и едва ли не я подава на противников играч, който изравнява общия резултат от двата мача. Бате Кръстьо разказваше, че след този гол полевите играчи на „Левски“ са се стремили топката в никакъв случай да не стига до вратаря им. Все пак това се случва и той повтаря „упражнението“ от преди няколко минути. Преди съдията да отбележи края на мача, топката е в мрежата на „Левски“ и той губи шампионската титла. Говореше се, че Соколов бил подкупен с 50 000 лв.\nДали това е вярно? Един Господ знае! Всеки може да сбърка! Пресен е примерът от мача на „Манчестер Сити“ срещу „Реал“ /Маврид/, игран през юли 2020 г., в който Варан - централен защитник на гостите от Мадрид и световен шампион с отбора на Франция, бе причина на два пъти домакините да овладеят топката и отбележат два гола – предостатъчни за победата! Упреците към Соколов, че е виновен за загубата на шампионската титла през 1948 г. витаят и до днес в главите на „левскарите“, негови съвременници. Името му влезе в техните усти и като баща на един от най-големите таланти в българския футбол – Георги Соколов.\nЗа пръв път от есента на 1948 г. първенството се провеждаше по кръгова система с група от 10 отбора – по пет от София и провинцията. На есен „Левски“ бе на пърпво място с 8 победи, една от които с 1 : 0 на 10 декември над действащия шампион и един равен мач, но Соколов не бе на вратата. „Левскарите“ се вълнуваха каква е съдбата му – официалните медии мълчаха, докато на пролет Соколов се върна в отбора, който изигра срещу ЦДНВ три епични финала за КСА. Първата среща се игра на 8 май. Дори след две продължения по 15 минути, не бе излъчен победител – резултатът бе 1 : 1. Ако не се лъжа, голът за „Левски“ отбеляза Коце Георгиев. По тогавашните традиции мачът се преигра на следващия ден. След като изоставаше с 0:2, „Левски“ успя да изравни, но този път не се играха продължения. Третата среща се състоя след една седмица. Още във втората минута щампионите поведоха с гол от дузпа. С удар от „воле“ Васил Спасов – Валяка изравни през второто полувреме, а в дадените продължения за пръв път „Левски“ поведе в резултата с гол на Арсени /Ацето/ Димитров и спечели КСА, връчена на капитана Методиев от военния аташе в Съветското посолство. Две години по-късно бях на трибуните на столичния колодрум по време на двустранна среща България – ГДР. Мой съсед бе авторът на победния гол във въпросния финал. Съвсем скромно облечен, само по потник в горещия юлски ден, обут в „гуменки“, явно бе дошъл да изрази уважението си към водещите наши спортисти в този спорт.\nПървенството за сезон 1949-50 г. започна през септември. Всред софийските отбори бе този на „Енергия“, което бе новото име на „Локомотив“. След изиграване на два кръга бе публикувано постановление на Министерския съвет за реорганизация на физкултурното движение. В цялата страна се създаваха доброволни спортни организации /ДСО/ на производствен принцип. Въз основа на крайното класиране от предходното първенство градовете, които имаха отбори в „А“ РФГ трябваще да проведат квалификационни турнири за попълване състава на групата, което вече щеше да се провежда по системата „пролет – есен“ /по съветски образец/.\nЕстествено най-интересен бе столичният турнир, чиито отбори бяха заели първите пет места в предишния шампионат. Единствено ЦДНВ и „Спартак“ бяха запазили имената си. След като посочвам новите имена на отборите, в скоби отбелязвам тези преди реорганизацията: „Строител“ /Славия/, „Торпедо“ /Локомотив/, „Червено знаме“ /Спортист/, „Динамо“ /Левски/. Дотогава отборът на „Академик“ нямаше особени изяви. Негов капитан бе студентът по „право“, най-добър играч в доскорошния „Левски“ – Васил Спасов /Валяка/. Водач на нападението бе Димитър Тревдафилов, който скоро щеше да бъде централен нападател и на националния отбор. Преди последния мач с „Академик“, в който играеха още Чипев, Гецов, Крамаренко, Самсаров, отборът на „Динамо“ бе осигурил промоцията си в „А“ РФГ, след като бе победил ЦДНВ с 2:0. Апостол Соколов не бе вече в тима. Вратар бе Андреев /Паскера/. Равен резултат устройваше и двата отбора – „Динамо“ печелеше турнира, а „Академик“ се класираше пети, като отнемаше правото на ЦДНВ, останал на шесто място, за промоция в „А“ РФГ. Последен, седми в класирането, бе от борът на „Спартак“. След 70 години пристрастени към отбора на ЦСКА журналисти, които едва ли са били родени тогава, обвиняват отбора на „Динамо“, че е играл симулативно. Защо не си дадат сметка, че ако военният отбор бе достатъчно силен, нямаше да се стигне до положението други да решават съдбата му. В подобна ситуация бе „Левски“ преди няколко години, когато с „помощта“ на ЦСКА не можа да намери място в първата шестица след изиграването на мачовете между всички отбори при разменено гостуване. Освен това тогава поне за една година „Динамо“ избягваше възможността да среща един от най-големите конкуренти за шампионската титла.\nПри обявяването на програмата за мачовете за 1950 г. между имената на отборите фигурираше това на „Народна войска“. Не се посочваше от кой град е. Отсъстваше отборът на пловдивския ДНВ, извоювал в квалификациите правото си да играе в „А“ група. При откриването на сезона се установи, че „Народна войска“ е съставен от играчите на ЦДНВ и е софийски отбор, докато ДНВ продължаваше да играе в „Б“ група. В крайното класиране „Динамо“ бе шампион, а втори – „Строител“. Запазено бе статуквото от столичния квалификационен турнир – „Народна войска“ бе на четвърто място, след „Академик“.\nВ края на сезона са повтори сценарият на финалната среща за КСА от предходната година. На скоро оборудвания с тревно покритие стадион, който днес носи името „Българска армия“, се играха три мача с обща продължителност 330 минути. След като първите две срещи бяха завършили наравно с еднакви резултати /1:1/, в продълженията на третия мач, състоял се на 3 декември 1950 г., Йордан Томов /Коми/ отбеляза победния гол директно от ъглов удар. Двете главни отличия в българския футбол бяха спечелени от „Динамо“. Доминацията му не бе толкова силно изразена, но ръководителите на държавата трябваше да се намесят, за да осигурат хегемонията на военния отбор. Започна се отдалеч, като първите удари понесоха другите два софийски отбора с дългогодишни традиции.\nВ началото на 1951 г. от ДСО „Строител“ се отдели „Ударник“, включващ трудовите войски, а от ДСО „Торпедо“ – железничарите в „Локомотив“. Отборите на софийските „Строител“ и „Торпедо“ останаха в „А“ група, но скоро изпаднаха от нея. Съгражданите им от „Ударник“ и „Локомотив“ бяха изпратени в „Б“ група, обаче отборите им включваха всички играчи на доскорошните „Славия“ и „Локомотив“. Много от тях продължаваха да участват в различни формации на националните отбори: от „Ударник“ – Тодор Капралов, Милчо Горанов, Никола Иванов /Цапето/, Петър Патев, Геопги Ахтимов, Ефтимов /Майцата/, тук играеше и бъдещият дългогодишен вратар на национални отбор – Йордан Йосифов; от „Локомотив“ – вратарят Симо Костов, десният защитник Георги Василев, полузащитниците Трайчо Петков, Георги Берков и Лазар Христов, нападателите Петър Аргиров и Коце Благоев /Патрата/. В две последователни години те спечелиха съревнованието там и като първенци се завърнаха в „А“ група. Нещо повече – веднага след завръщането си и двата отбора спечелиха КСА.\nПървият шампионатен мач между „Динамо“ и ЦДНВ през 1951 г. се игра на Гергьовден. Една седмица преди това, във Великденската нощ само в София са арестувани над 10 000 „врагове на народа“. Говореше се, че между тях е и футболистът на ЦДНВ Атанас Цанов, който бе играл за отбора на „Левски“ във финалния мач на шампионата през 1948 г. След това се състезава за ЦДНВ, докато отбива военната си служба. След нейното приключване би следвало да се върне в „Динамо“, но това е възпрепятствано от ареста. Цанов не е освободен от ЦДНА, получава офицерско звание и се състезава за военните до 1957 г., когато се върна в „Левски“, за да приключи кариерата си там, откъдето я започнал – в „Дунав“ /Русе/. Написаното за Цанов се основава на лични спомени и дочуто „на ухо“. Дори и след „промените“ не съм срещал публикации, защо не е бил освободен след отбиването на военната служба. Може би футболисти и от други отбори са търпели своеволията и беззаконията на тоталитарния режим. Ще отбележа само това, което съм прочел в пресата за двама футболисти на „Левски“, включвани и в националния отбор – вратарят Мазников „изчезва безследно“ в дните след 9 септември 1944 г., а защитникът Амедео Клева е осъден и лежал в затвора през 50-те години.\nВторият мач чежду двата съперника на 24 август 1951 г. заради проливен дъжд бе пренасрочен за 12 септември. Не можех да стъпвам на изкълчения си крак, поради което не гледах мача. „Динамо“ спечели с 2:0 с голове на бъдещия спортен журнапист Димитър Попдимитров и Тодор Стоянов. Сигурно единици са любителите на футбола, дори и симпатизанти на „Левски“, които са чували за този тогавашен около 20 годишен млазеж. Играеше на поста свръзка /инсайд/. Притежаваше забележителна техника, но тя бе подчинена на отбора. Достатъчно бе някой от „батковците“ да му се обади и получаваше от него пас, изпратен „по конец“. По-младите любители на футбола могат да получат представа за точностата на извеждащите му пасове към негови съотборници, ако си спомнят как това го правеше покойният Начко Михайлов, а в наши дни отчетат колко често се наслаждаваме на играта на Тодор Неделев.\nВ крайното класиране „Динамо“ зае третото място, ЦДНА стана шампион, а играчите му – „майстори на спорта“. В.„Народен спорт“ публикува снимките им във военни униформи. Имах преки впечатления какви военнослужещи бяха те, тъй като училището ми бе подшевно на ЦДНВ, а стадионът – близо до дома ми. Професионализъм не съществувмаше официално в България, но той бе въведен с благословията на управниците и то във военния отбор. Живеех близо до IV пощенски клон и познавах лично работещите там Димитър Москов /доскорошен играч на „Левски“/ и Коце Георгиев, който след няколко години щеше да открие таланта на Георги Аспарухов. Те ми осигуряваха билети за мачове на „Динамо“. Свидетел бях, че работеха ежедневно, а в ден на мач отиваха до стадиона от работното си място. Сигурно са отсъствали от работа, заради тренировки и мачове в провинцията, но може ли да се претендира, че са били равнопоставени с военнослужещите от ЦДНВ. Да не забравяме, че талантливите млади спортисти отбиваха военна си служба, която до 1954 г. бе тригодишна, в „спортна рота“ с всички привилегии. Почти съм сигурен, че скоро останалите ДСО намериха начин да осигуряват синекурни длъжности за своите спортисти. Доскоро пазех програмата за футболната среща на „Левски“ със „Славия“ на 26 април 1957 г., в която бяха посочени „работните места“ на футболистите в различни предприятия и учреждения. Но как да бъдеш привърженик на отбор, който пръв въведе скрития професионализъм, постави конкурентите си в неравностойно положение, но навсякъде се афишираше, че той е най-добрият.\nДоминацията на ЦДНВ в първенството бе още по-силно изразена през 1952 г. Отново „Спартак“ /София/ зае второто място. Отборът се отличаваше със стабилна отбрана, в която доминираше Борис Апостолов. Въпреки ниския си ръст, при вродено чувство за пласиране и забележителна отскокливост, той бе една от причините защитата на отбора да бъде най-добра в шампионата. Другият лидер бе вратарят Апостол Соколов, който не се включи в състава на „Динамо“ след реорганизацията във физкултурното движение. Бе на вратата на националния отбор срещу този на СССР в мач от програмата на Олимпийските игри във финландския град Котка. От тогава до края на живота си великият Яшин не пропускаше да отбележи, че се е учил от него как да играе в цялото наказателно поле. Няма да забравя с каква стръв пазеше вратата и командваше защитата пред себе си по време на мача срещу ЦДНВ на 7 септември 1952 г. Играеше контузен. Накуцвайки, трудно можеше да покрива цялото наказателно поле, но въпреки това опазваще врата си „суха“ почти до края на мача, когато бе отсъдена дузпа за шампионите. Дълги бяха споровете, но съдията бе непреклонен. Соколов усети посоката на изпълнение на наказателния удар и макар, че докосна топката, не можа да го спаси. И до днес помня как съчувствах на контузения играч, че не можа, въпреки огромното си желание, да не допусне. гол.\nНа трибуните нямаше празно място. Почти невероятно е отборът на „Спартак“ да е имал много привърженици, но със сигурност голяма част от зрителите на мача са били като мен“левскари“, вече изявени „антицеденевисти“. Така е било и на всички мачове на военния отбор – ние „левскарите“, ходехме на стадионите с надеждата да присъстваме на негова затуба. Много е вероятно първите му привърженици, когато е основан клубът, да са били такива с „партийно поръчение“, а следващите вълни, които щяха да го направят наистина популярен, тогава да са били деца в предучилищна възраст, които по вече изтъкнати от мен причини симпатизират на първия в класирането отбор. Смесването на спортните пристрастия с политическите ми убеждения не е общовалидно правило. Редица, заемащи ръководни постове на различни нива в партийно-административната йерархия, бяха „левскари“, както и мои колеги – комунисти. И добре, че имаше такива, за да не се даде пълна възможност на оформилия се вечен съперник да си разиграва коня с различен род решения, реформи, реорганизации. Не че липсваха!\nВ първенството за 1953 г. имаше едно недомислие. Предстоеше националният отбор да изиграе по два квалификационни мача за световно първенство при разменени гостувания с Чехословакия и Румъния. За неговата по-добра подготовка той бе включен в „А“ РФГ под името „Сборен отбор“. Както бе планирано, участието му в първенството бе прекратено в началото на юни, а получените срещу него резултати не се вземаха пред вид при класирането на другите отбори. Военният тим вече се именуваше ОСГ /отбор на софийския гарнизон/ и бе най-ощетен от участието в първенството на „Сборния отбор“. Той даваше най-много футболисти за националния /повече от 10 души/, които нямаха право да играят за ОСГ. В крайна сметка една точка не достигна на военния отбор да бъде отново шампион. Затова имам основание да смятам, че ако „Лудогорец“ иска да изпревари ЦСКА по брой последователни титли, трябва да „гони“ 12 броя, защото доминирането на военния отбор бе в течение на точно толкова години, в които включвам и 1953 г.\n„Динамо“ бе победил ОСГ в първия мач с 1:0, тъй като военният отбор бе играл без националните си състезатели. Вторият мач бе насрочен за 23 септември – „Празник на народната войска“ и се състоя на националния стадион „Васил Левски“. Не мога да не пиша за позицията на майка ми, която бе съгласна да отсъствам от училище и да отида на стадиона. Тя предлагаше да извини отсъствията ми, но аз атказах. Явно още тогава изпълнението на задълженията е стояло над всичко в съзнанието ми. И добре, че не отидох, защото „Динамо“ бе напълно надигран и загуби с 0:5. С всички национали в състава си ОСГ продължи преследването до 8 ноември, когато „Динамо“ победи драматично ВВС с 3:2. И до ден днешен журналисти и статистици, мнозинството от които не са били родени тогава, го водят за шампион, макар че реалността е друга. Тук се опитах да я осветля.\nНе знам чия е била инициативата, но „Динамо“ започна първенството за 1954 г. с основно подмладен отбор. Треньор бе прекратилият кариерата си на футболист Васил Спасов. От старото поколение единствен Тодор Такев остана в отбора. Освободени бяха футболисти, които според мен можеха да дадат още на отбора и футбола въобще. По памет ще се опитам да изредя имената на освободените - Иван Димчев, Методи Ангеловски, Амедео Клева, Любомир Хранов, Йордан Томов, Димитър Дойчинов, Драго Георгиев, Арсен /Ацето/ Димитров, Атанас Динев /бъдещ футболен съдия/ , може би Боби и Чори Петрови, вратарите Андреев и Еленков, както и наскоро дошлите от други отбори – вратарят Симо Костов и Димитър Андонов /Донуша/. Повечето от тях преминаха в играещия в „Б“ група отбор на софийския „Септември“ и сигурно са напуснали с горчивина отбора, в който за някои от тях бе преминала цялата дотогавашна спортна кариера, а любовта към него бе завладяла изцяло сърцата им.\nНачалото на първенството бе сравнително успешно за подмладения отбор. На 20 март 1954 г. той завърши 2:2 с ЦДНА /вече не се казваше ОСГ/ на стадион „Народна армия“ с гол на Димитър Попдимитров и автогол на Манолов, след като съперникът водеше с 2:0. Този мач бе единствен, който по изключение през пролетта се игра на нормален терен. До края на април „Динамо“ играеше домакинските си срещи на игрище в квартал „Иван Вазов“, близо до кино „Петър Берон“, „Ударник“ в с.Мировяне, „Локомотив“ – в квартал „Илиянци“, но и ЦДНА не играеше на своя стадион. Вторият мач за 1954 г. бе спечелен от ЦДНВ, както и двата мача за 1955 г., независимо, че в първия на 31 март „Динамо“ поведе с гол на Теко Абаджиев.\nНе мога да не спомена мача на „Динамо“ срещу ФК „Тулуза“, току що завършил на трето място във френското първенство. По това време бе практика западноевропейски отбори да гостуват в източна Европа през летните месеци, когато е паузата в шампионатите им.Недопустимо бе наш отбор да затуби от представител на капиталистическия свят, а ако това станеше, се търсеха какви ли не обяснения. Началото на мача бе много драматично – крайният резултат /2:2/ бе оформен още в 12-та минута. Но кои бяха крайните защитници в отбора? Ако има запазени снимки от този мач, вгледайте се в сините фланелки на Ракаров и Енишейнов, титуляри в ЦДНА, които никога не са били футболисти на „Левски“ или „Динамо“. Убеден към, че участието им в мача е било наредено от много високо място от спортни или дори държавни ръководители.\nВ пролетния мач на 8 април 1956 г. „сините“ удържаха 1:1 срешу военния отбор с гол на Такев. На 1 август загубиха с 1:3 /гол на Печеников/, но за пръв път от 3 години бяха медалисти, а на 18 ноември спечелиха КСА на финала срещу ДНА /Пловдив/ с 5:2.На 14 април 1957 г „Динамо“ загуби от ЦДНВ с 0:4. В книгата си „От „Юнак“ до „Барселона“ д-р Стефан Божков неправилно отбелязва, че ръководството на „Динамо“ допуска грешка, като поверява вратата на младия Йордан Жежов – бъдещ международен футболен съдия. Бог да прости дългогодишния капитан и треньор на националния отбор, но той би трябвало много добре да си спомня, че в предния мач с „Локомотив“ вратарят Дервенски бе изгонен и съответно наказан да не участва в следващата среща. „Динамо“ загуби дербито с 0:4, като явно бе по-слабият отбор, независимо че Жежов бе пряко виновен за някои от головете, особено за този,който Ракаров отбеляза с шут почти от централния кръг на игрището. От тогава той е известен като гол , вкаран от „Халите“!\nСлед няколко дни бе обявена нова реорганизация във физкултурното движение. Всички клубове си върнаха имената от 1949 г. Така на връх Великден „Левски“ гостува на „Ботев“ /Пловдив/ и победи с 4:0. Това вдъхна надежди на привържениците на отбора, че той ще може да покаже истинските си възможности в предстоящото най-старо столично дерби със „Славия“ на 26 април. Отчиташе се фактът, че при загубата от „Локомотив“ отборът бе преследван от „мал шанс“, а катастрофалната загуба от ЦДНВ се дължеше до голяма степен на индивидуални грешки. Не бе пренебрегвана и традицията – „сините“ нямаха победа над „белите“ от 1953 г. Началото на мача като че ли подсказваше, че тя ще бъде нарушена. Журналистите отчитаха след мача, че „Левски“ е имал надмощие в продължение на 75 минути. В 81-та минута след корнер изпълнен от Печеников, Христо Илиев отбеляза втори гол.Привържениците на „Славия“ започнаха да напускат стадиона, но в 86-та минута десният защитник Дончев върна една топка към вратата, която излъга Дервенски – автогол! От тогава се помни, че отговорът на въпроса „Кой предаде Левски?“ е: „ Дончев и Дервенски!“. Играчите на „Славия“ „грабнаха телата“ и в 90-та минута Цветан Милев изравни. Ей Богу, всички „левскари“ – тези на игрището и ние – на трибуните, бяхме като попарени. Излязъл от стадиона, видях, че по алеите се продават значки на ПФК „Левски“. Малко бяха желаещите да купят. Дори чух подмятания, че не си заслужава да симпатизираш на такъв отбор. Това не ме спря да си купя значка, съхранявана от оптимисти, които са вярвали, че „Левски пак ще го има. Вечерта отказах да вечерям. Сега си давам сметка, че мъката ми бе почти съизмерима с тази, която изпитвах точно два медеца по-късно, когато на 45-годишна възраст почина майка ми!\n„Левски“ обаче тръгна напред, дори се откриваше възможност да атакува шампионската титла. Срещу ЦДНВ резултатът бе нулев /Йорданов „удари греда“/, но загуби от „Локомотив“ с 0:1. От своя страна „железничарите“ загубиха с 0:3 на 20 октомври от ЦДНВ, който завоюва първото място, а след три дни срещна „Левски“ в полуфинален мач за КСА. След 0:0 в редовното време двата отбора влязоха в продълженията с по 9 души. Двама футболисти бяха изгонени за саморазправа. Благой Филипов контузи тежко Ракарав и също бе отстранен. Тогава отборите нямаха право на смени. „Левски“ отбеляза гол, но кагато ЦДНВ се стараеше да го върне след непрекъсната обсада, една контраатака в 115-та минута завари само един защитник срещу четирма играчи на „Левски“ и Йорданов осигури победата с 2:0. На 7 ноември „Левски“ победи на финала „Спаргак“ /Плевен/, но вестниците не публикуваха снимка на отбора с купата, тъй като на нея позираше облеченият в цивилен костюм Благой Филипов, наказан да не участва в мача след грубата си проява на полуфинала.\nФутболната 1958 г. започна в България с поредната реформа. Решено бе първенствота да се проведе само в един кръг, като от есента се връщаше системата „есен-пролет“. Докато в първите пет срещи „Левски“ спечели 10 точки, в следващите шест събра само четири. Успя да завърши на второ място, като в последния направи равенство /2:2/ с ЦДНА, чийто аванс на финала бе от 4 точки. Двата отбора се срещнаха отново и при откриването на първенството за 1958/59 г. ЦДНА спечели с 2:0, но куриозното бе, че това стана след автоголове. „Левски“ обаче спечели с 1:0 дербито в първия кръг на пролетния полусезон. Запомнил съм датата 8 март 1959 г., тъй като това не се бе случвало вече 6 години, когато „Динамо“ победи ОСГ със същия резултат. Класата на „Левски“, обаче, бе несравнима с тази на съперника. Доста трудно „сините“заеха третото място след победа в последния кръг над „Дунав“ в София на 14 юни.\nНа 29 ноември мачът „Левски“ – ЦДНА завърши 1:1. Към края му Стефан Божков изравни от дузпа. Дервенски усети посоката на удара и почти улови топката, но тя премина голлинията. Ако не правеше опит да я улови, а я беше избил, щеше да предотврати гола. Това бе един от малкото случаи, когато Божков не би в десния ъгъл. Независимо от това негово постоянство, той рядко пропускаше. Този мач бе последен в кариерата на дългогодишния капитан на ЦДНА и националния отбор. Репортажът за него във в.“Народен спорт“ отбелязваше различната игра на двамата централни нападатели – Панайотов /ЦДНА/ и Йорданов от „Левски“, чиято игра се възхваляваше. Макар и дългогодишен любител на футбола, не претендирам, че познавам тънкостите на играта. Те не се научават от гледане, но искам да отбележа, че много привърженици на ЦСКА сега четат суперлативи за тогавашния централен нападател на отбора. Нека им е известно, че е съществувала въпросната публикация в „Народен спорт“ от30.11.1959 г., а и друга от 3 юли 1953 г. в „Стършел“, която в характерния за вестника ироничен стил съобщаваше как през второто полувреме на мача Румъния – България Гацо Панайотов е изпратен да играе на пост, на който никога преди това не е играл, „за да се научи!“. Най-лесно е да се каже, че авторите на двата материала, както и аз, не разбират от футбол, но все пак!\n„Левски“ започна добре 1960 г. В даден момент дори имаше аванс от една точка пред ЦДНА – до 15 май 1960 г., когато гостува на „Миньор“ на „Стадиона на мира“ в Перник. Домакините се бяха постарали да създадат нетърпима за гостите атмосфера, които загубиха с 0:2. Още на шосето, преди да се влезе в града, с големи букви се четеше: „Доле Левски!“. След две седмици притежанието на титлата щеше да се реши в двубой между основните конкуренти. При 1:0 за ЦДНА Крум Янев ритна без топка Пейчо Пеев, но съдията изгони съотборника му Кошев. След почивката при две грешки на вратаря Найденов „Левски“ поведе с 2:1. Тук изпъкна индивидуалното майсторство на Иван Колев, чиито два гола донесоха победата на отбора му, въпреки намаления състав, а с това практически и титлата.\nВ първия мач между двата „гранда“ от първенството за 1960/61 г. „Левски“ спечели с 1:0 с гол на Соколов в края на мача. През пролетта автобусът, с който отборът пътува за Гърция за мач с АЕК, е спрян на границата и е установено, че футболистите изнасят голямо количество от произвежданото в България лекарство нивалин. В наши дни вестник „Галерия“ включва в списъка на изключените от физкултурното движение футболисти само Иван Дервенски, Стефан Абаджиев и Благой Филипов. Отлично си спомням, че всред наказаните бяха още Ал.Божилов /Луната/, Йончо Арсов, Иван Вуцов, Димитър Йорданов. Може би в списъка са фигурирали имената и на Георги Соколов, Иван Георгиев, Цветан Цветанов, Пейчо Пеев.\n„Левски“ бе „на косъм“ да изтърве второто място. Помня, че при загубата от „Локомотив“ с 0:2 в отбора с № 6 игра Рангелов – същият, който от есента щеше да бъде в основния състав на отбора, а скоро стана кумир на всички „левскари“ и придоби световна известност като Аспарухов. Обаче не ми е известно да е бил на вратата на отбора срещу АЕК, след като е разкрита аферата с нивалин. Не съм сигурен дали Гунди изобщо е пътувал, защото той тогава бе в юношеския отбор, с който през лятото завоюва републиканската титла.\nЗа новото първенство ръководството на „Левски“ трябваше да събира нов отбор. БСФС прояви разбиране, защото войниците Илиев и Костов се уволниха по-рано от казармата и заиграха в родния си отбор. Бяха привлечени Радко Найденов от „Марек“, Богдан Дочев от „Белослав“, Теню Ботев от „Берое“ и още играчи, за които не се сещам в момента. На вратата застанаха младите Александров и Бисер Михайлов. В мача срещу ЦДНА треньорът изненада съперника. Както дикторът на стадиона съобщи, в лявата част на атаката трябваше да играе оформилата се вече като несменяема двойка Илиев-Костов. Още от първата минута на мача, обаче, тя заигра в зоната на левия защитник, който пост заемаше тогавашният дебютант Борис Гаганелов. „Левски“ проведе от там няколко трудно отразими атаки, при една от които Богдан Дочев отбеляза гол. Да, това бе същият човек, който щеше да завърши кариерата си на футболен съдия след 25 години, когато на мача Аржентина-Англия на световното първенство в Мексико не вдигна флага си, за да отбележи, че Диего Марадона е вкарал гол с „божествената“ си ръка!\nВ една слънчева февруарска утрин на 1962 г.приятели ме заведоха на строящото се игрище на „Левски“ в квартал „Подуене“. Казаха ми, че ще гледаме тренировъчен мач на футболен клуб на бъдещия металургичен комбинат „Кремиковци“, в който ще играят лишени от състезателни права бивши футболисти на „Левски“. Забравил съм кои участваха, но със сигурност помня, че между тях бяха Йорданов /Кукушът/ и Теко Абаджиев. Говореше се, че скоро правата им ще бъдат възстановени, което наистина се случи – отстранените преди година се върнаха в отбора. Само Дервенски от есента заигра в новака на „А“ група - „Добруджа“ /Толбухин/.\nПрез юли 1962 г. бях на производствена практика в Полша и не присъствах на два мача на „Левски“ в София, резултатите от които са забележителни: първо губи с 1:6 от „Ботев“ /Пд/, в който играе Аспарухов! След една седмица, обаче побеждава ЦДНА в голямото дерби с 6:3! С най-голям принос с четири отбелязани гола е Йорданов, който „развинтва“ централния защитник Георги Георгиев – „Дълга Мара“ и принуждава треньора на армейците да го смени. Показателно е, че две години по-късно Георгиев ще бъде в центъра на защитата на отбора, който Рудолф Витлачил направи шампион през лятото на 1965 г. За следващото дерби теренът бе добре почистен от снега, събран в преспи около крайните линии на игрището. Оформяше се краен резултат 2:2. Гслмайстор за „Левски“ бе Христо Илиев /Патрата/. Три минути преди края Теко Абаджиев бе сам срещу противниковия вратар. Вече 10 години често го виждах да пропуска в такава ситуация, но този път донесе победата на отбора. На следващия ден на витрината на клуба на ул.„Веслец“ бе поставена телеграма, изпратена от провинциален фен. След поздравленията за победата тя завършваше: „На Теко златна му нога, на Патрата и двата!“\nДва от мачовете на „Левски“през 1963 г. са оставили неизличим спомени в мен. Единият от тях е есенният мач с ЦДНА, който в началото на второто полувреме атакуваше непрекъснато при резултат 1:1. Поне 20 минути „левскарите“ не преминаха централната линия на игрището. Писано било да се изпълни правилото: „Ако не вкараш, ще ти вкарат!“. Тогава мястото на всеки зрител бе точно фиксирано. Моето бе в сектор „Б“, заобиколен от доста „цеденевисти“, които с яд приеха бурната ми радост, когато „Левски“ вкара гол след контраатака. Не помня името на автора му, но голът се оказа победен! Тогава имах доста житейски проблеми, но тази победа помогна много да си оправя миньорното настроение. Другият е мачът между „Левски“ и „Славия“ на 10 ноември 1963 г. Много от приятелите, които бяха тогава на стадиона с мен, вече не са между живите, но докато бяха на този свят, в мое присъствие разказваха как суфлирах на говорителя на стадиоа, който съобщаваше резултатите от мачовете между двата отбора след създаването на „А“ РФГ през 1948 г. Още преди да е обявил резултата от мача през съответната година, аз го изричах на висок глас, така че го чуваха седящите около мен. След десетина точно суфлирани резултати те започнаха да се обръщат, за да се уверят дали не ползвам някакъв източник на информация. Разбрали, че нямам такъв, продължиха да слушат моето суфлиране и да се учудват, че съм точен, докато за един мач през 1956 г. говорителят не повтори обявения от мен резултат. Последва едно силно „Е-е-е!“ от устите на съседите, които само след секунда чуха по радиоуредбата: „Поправка!“ и говорителят съобщи резултата, който бях обявил. Моето успешно суфлиране продължи до съобщаване на резултата от последния игран дотогава мач. Честно казано, днес не мога да възпроизведа точните резултати от срещите между двата отбора, както го направих преди 58 години, но и тогава обясних, че съм запечатал резултатите в паметта си без никакви специални усилия.\nПролетният мач срещу военния отбор през 1964 г. помня с голям пропуск на Сашо Костов още в първата минута. Откъснал се срещу вратаря, той го излъга и би....в страничната греда. Веднага след това изтича към скамейката с резервните състезатели пред централната трибуна, настоявайки да бъде сменен. Епизодът е запечатан на филмова лента и преди време го прожектираха на информационното табло на стадион „Георги Аспарухав“. Именно Гунди бе съотборникът, който най-много настояваше Сашо да остане на игрището. И имаше защо – той дори отбеляза гол и „Левски“ спечели с 2:1. Годината отново не бе успешна за „Левски“, но още по-малко за ЦСКА /струва ми се, че тогава това бе името на военния отбор/. Злорадствах, когато в крайното класиране зае 11-то място. Шампион стана софийският „Локомотив“, който бе сглобил приличен тим. Ако не бяха грубите прояви и груповият протест в мача срещу „Черно море“ в края на годината, последвани от служебна загуба, отборът щеше да защити титлата си. На полусезона той имаше 6 точки аванс пред „Левски“, но го пропиля.\n„Левски“ привлече за треньор Рудолф Витлачил. На 10 април 1965 г. триумфира срещу ЦСКА не само с резултата /3:0/, а и с настроението на терена и по трибуните. Мачът се игра на стадион „Славия“, тъй като неизвестно защо по едно и също време бяха в ремонт и двата стадиона в Борисовата градина. Сашо Костов много допринесе за настроението на победителите. Освен че няколкократно приложи „финта на Месхи“, той на два пъти пред погледа на съперников играч прехвърляше топката от крак на крак, без да падне на земята и като че ли действията му говореха: „Хайде, ако можеш, отнеми я!“- Особено важна бе победата на 26 юни над „Локомотив“ /Сф/, с която той бе изпреварен в класирането. Тъй като имам много силна памет да помня дати, искам да коригирам Станил Йотов, който във в.“Уикенд“ от 11-17 ноември 2021 г. съобщава, че мачът се игра на 27 юни 1965 г. Не че това е от особена важност, но след като авторът пише, че денят е бил неделен, твърдо заявявам, че датата бе 26 юни, събота. Имах неотложен семеен ангажимент и щях да закъснея за мача. По тази причина, приятелската компания, която разпределяше наличните билети, замени моя с такъв за правостоящ. Именно моят билет осигури на получилия го не само седящо място, но и дамско кожухче, което той спечели от разиграващата се на стадиона томбола по време на паузата между двете полувремена. А неотложният ангажимент бе помен по повод годишнината от смъртта на майка ми – може ли човек да пропусне, а и да не помни такова събитие! На 4 юли Гунди изравни резултата /2:2/ срещу „Славия“ в края на мача, а това е повод и до днес привържениците на отбора да помнят лозунга: „Пазете се от Гунди в последните секунди!“. След победи срещу „Дунав“ в София на 11 юли и „Локомотив“ в Пловдив на 18 юли, „Левски“ стана шампион и щеше да участва в турнира на европейските шампиони.\nСлед като елиминира „Юргорден“ с 1:2 и 6:0, ръководството на клуба, по мое мнение сгреши, като поиска отлагане на мача с ЦСКА и смяна на домакинството на срещата с „Марек“. Всичко това се правеше с оглед предстоящите мачове с „Бенфика“ /Лисабон/. Известно е достойното му представяне – 2:2 в София на 10 ноември и 2:3 в Португалия след две седмици. Двата мача между ЦСКА и „Левски“ се играха на 17 и 28 април. На първия Аспарухов бе с температура и отборът му загуби с 0:1. Резултатът от втория бе още по-катастрофален – 0:3. Съперникът играеше грубо. Контузени бяха двама играчи от „Левски“, но тогава се разрешаваше смяна само на един полеви играч и вратаря. Затова през второто полувреме Бисер Михайлов бе заменен от Александров и заигра на лявото крило. При една от грубостите употребих цинизъм – нещо което съм правил много рядко. Не го сторих например на 28 юни 1971 г., когато Пламен Янков скочи с краката напред в тези на Асхапухов, за да спре негов рейд. Обаче, на 28 април 1966 г. това стана в присъствие на дама – моя колежка от ХТМУ, привърженик на „Левски“. Веднага се извиних за употребения нецензурен израз, отправен към грубияна.Тя ме успокои, като каза, че това е най-малкото, което той е заслужавал. „Ретро новините“ във вестниците от 2020 г. много точно описаха манипулациите, които тогава направиха ЦСКА шампион. Когато колегите поискаха да прочетат информацията за това събитие в получавания от мен брой на в. „Народен спорт“, те бяха изненадани, че върху снимката на отбора-шампион бях залепил бял лист с написан от мен текст: „Не мога да гледам отбор, чиито ръководители с нечестни средства му извоюваха шампионската титла!“. От този момент започнах да си задавам въпрос защо хабя толкова нерви като запалянковец. И още – заслужава ли си да се ядосвам за неуспехите в работата на футболисти, след като на тях не са им известни неудачите в моята и не се притесняват за тях.\nФутболният сезон 1966-67 г. не започна особено удачно за „Левски“. От 12 мача имаше 9 точки /тогава за победа се даваха 2 точки/, когато заминах за 8-месечна специализация във Франция. Първенството следях от колоните на седмичника „France- Football“. Тъй като бях убеден, че писмата ми се четат в България, задавах скандализиращ въпрос: „Трябва ли да остана по-дълго във Франция, тъй като след заминаването ми „Левски“ печели 19 точки от 11 мача?!“. Както и да е! Не съм и помислял да не се върна в Родината, а „Левски“ накрая бе трети. Все пак, след драматично 5:4 срещу „Локомотив“ /Сф/ и победа над „Спартак“ /Сф/ на финала, завоюва КСА.\nСамо три дни след завръщането ми от Франция бях на „Герена“. Денят 12 август 1967 г. помня с участието на Кирил Ивков в отбора на „Миньор“, който загуби с 2:1, но след два месеца щеше да премине в „синия“ отбор, за да завърши там футболната си кариера; с пропуснатите от „Левски“ две дузпи и с раждането на екзекутора на „петлите“ Емил Костадинов! Шампионът „Тракия“ загуби на същия стадион с 0:4 на 15 септември, а на 29 октомври на „Васил Левски“ дербито с ЦСКА „Червено знаме“ завърши 1:1 /гол на Георги Соколов/, докато резултатът от пролетния мач /1:1/ бе достатъчен за шампионската титла. „Левски“ играеше колебливо в следващото първенство, докато съперникът имаше 10 последователни победи преди директния сблъсък. Предусещайки нова негова победа, нямах никакво желание да присъствам на срещата, но бях служебно задължен да го сторя – придружавах гостуващ на катедрата ни съветски професор, изявил желание да присъства на мача. Всички любители на футбола знаят какво се случи на !7 ноември 1968 г. Така аз насила присъствах на победа на „Левски“, за която говорят привърженици и на двата отбора, които дори не са били родени тогава! Екипите на съперника бяха бели – може би от суеверие, тъй като не ги смени, след като с такива спечели КСА срещу „Левски“ през 1965 г., а след това с тях не бе загубил нито един мач от дербито. Едва след 17 ноември 1968 г. се върна към традиционния червен цвят на фланелките.\nСтадион "Васил Левски", 17 ноември 1968 година\nВ един декемврийски ден на същата година секретарка на факултетната канцелария доведе при мен служител на КДС, който събираше сведения за бивш наш студент – подследствен за финансови злоупотрели. Когато той ми благодари за откровената информация, секретарката добави, че всичко ми е добро, само че съм „левскар“. Тук без никой да го пита, той вметна нещо от рода, че ще се „разправят с нас“, „ще ни видят сметката“. Не вярвам да е заемал особено висок пост в йерархията на службите, сигурно не е бил и на ниско ниво, но явно е знаел какво е предстояло да се случи. След обединението на столични „дружества за физкултура и спорт“ в началото на 1969 г. народът остроумно заключаваше кой какво е получил: „Левски“ – патлак, „Славия“ – влак, ЦСКА – нов байрак! Това остроумие отразяваше сливането на ЦСКА „Червено знаме“ със „Септември“, с което военния отбор за 20 години от съществуването си смени над 10 имена. Смятам, че решението дойде от най-високо място.\nПървата футболна среща, която гледах на 16 февруари 1969 г. след реорганизацията бе на тренировъчното игрище на стадион „Раковски“ между нашия национален отбор и този на СССР. Бяха продадени хиляди билети, а около терена имаше само няколко стотин седящи места. Успях да се кача на един насип, откъдето можех да виждам около половината от игрището. Чудех се дали да дочакам края на мача, когато наблизо стоящ младеж употреби цинизъм на висок глас. Чу го офицер от МВР, явно отговарящ за реда, който нареди на един милиционер да го изведе от стадиона. И сега не мога да си обясня какво ме накара след минута-две да запитам на висок глас: „Кого трябва да напсувам, за да си тръгна и аз?“. Въпросният офицер ме повика при себе, взе ми паспорта и попита дали „те“ са за подигравка. Отговорих му, че организаторите на мача, между които е и той, се подиграват с хиляди зрители, заплатили цената на входните билети, но нямащи възможност дори да гледат играта. Изглежда не се сещаше как да ми възрази, но ме заведе при един милиционер, комуто предаде личния ми паспорт. Нареди му да ме глоби два лева и отстрани от стадиона, на което веднага реагирах, че аз камият имах намерение да го сторя. Извадих банкнота от 5 лв, но милиционерът не можеше да ми върне рестото. Никой от околните зрители не се отзова на молбата ми да развали на дребно банкнотата. Отидохме с милиционера при въпросния офицер, комуто заявих, че не знам за какво точно ме глобява, но го моля да ми каже какво „прегрешение“ да извърша, за да ме глоби още точно три лева, за да си платя общата глоба, да получа обратно паспорта си и напусна стадиона. Явно много ядосан, не се сети какво да ми отговори, но нареди да ми се върне паспортът и бъда изгонен. Казах, че сам ще си тръгна с облекчение и газейки дълбоката кал, напуснах спортния комплекс. Изведнъж прозрях към кое ведомство се беше причислил любимият ми отбор и какво представляваха хората, с които заедно щях да го подкрепям.\nСкоро след обединението на двете дружества присъствах на баскетболна срещу между ЦСКА и „Левски-Спартак“, в който участваха само двама „левскари“ – Атанас Пейчински и Рашо Златев. От детските си години живеех в район с подшефни на ЦДНА училища. Много от баскетболистите ми бяха връстници. В даден моменг установих, че подкрепям техния обор, което означаваше, че съм против този, който продължава традициите на любимия „Левски“. Заявих на седяшия до мен познат, също „левскар“, че не мога повече да гледам този мач и за известно време разредих посещението на спортни прояви, но скоро се оказа, че тръпката на запалянко се е загнездила някъде вътре в мен. Несъгласието с извършената реформа и протестът срещу нея бяха победени от желанието да гледам „на живо“ играчи, които от години бяха причина да се пълнят трибуните на стадионите. В същото време, по-възрастен от мен колега от ХТМУ, също „левскар“, не стъпи на стадионите. Стана запален планинар, участва в скоростен преход от Ком до Емине. Привърза се към чашката, загуби зрението си и отиде в небитието. Бог да прости този запален „левскар“! Нека по-младите, в чието поведение сега едва ли не виждам само агресия, знаят за съществуването и на такива техни съмишленици!\nНе винаги събирането на силни индивидуалности в един отбор означава, че той е непобедим. Доказа го финалът за КСА между двата столични гранда, игран на 30 април 1969 г. Военният отбор победи с 2:1. Все пак през есента „Левски-Спартак“ успя да изгради отбор, който газеше наред. До най-голямото дерби имаше 10 победи от 10 мача, обаче се потвърди правилото, че в едно дерби няма фаворит – в даден момент ЦСКА „Септемврийско знаме“ водеше с 4:0, за да победи с 4:2. Именно по това време като че ли от „левскар“ станах „антицесекар“. Дълги години носих в портфейла си изрезка от вестник, която ми напомняше в какъв ред са изпълнявани и от кого 18 дузпи, за да се определи победителят в мач за КСА на 14 април 1971 г. Финалният чач се игра повече от месец след смъртта на Апарухов и Котков, в който „Левски-Спартак“ победи „Локомотив“ /Пд/ с 3:0. С мой приятел бяхме на „Герена“ на поклонението пред тленните им останки. Изщракахме цял филм от 36 кадъра. Убеден съм, че една от тях на хора, качили се на козирката на стадиона, видях във филм за Гунди, прожектиран след „промените“. Сигурно са взели кадъра от негатива, който мой приятел, вече покойник, не ми върна преди повече от 30 години.\nСъщо така се изгуби и един кинофилм. По молба на съученика ми Сашо Костов заведох мой приятел да снима кадри от приключването на кариерата му преди мача със „Спартак“ /Плевен/ на 22 април 1972 г. След проявяване на филма Сашо получи ролкага с кинолентата. В тренирания от него отбор играеше синът му Валентин, на когото предаде фланелката си. От Сашо знаех, че между децата има едно много талантливо момче, син на световния шампион по борба Петко Сираков. Минаха години. Наско стана звезда. Сетих се за любителския филм и при една среща със Сашо му го поисках, за да си направя копие. Сашо ми се извини, че при многобройните смени на квартирите му филмът се е изгубил, за което и той /Бог да го прости!/ много съжаляваше. Така се лиших от възможността да имам запазени кадри от детските години на поколение играчи, които след по-малко от 10 години щяха да донесат известност не само на своя клуб, а и национална слава!\nСмъртта на Гунди и Котков доведе до голям отлив от трибуните на „Герена“. Това допринесе след няколко години „сините“ запалянковци да спечелят приза „Образцова спортна публика“, което бе съвсем логично, след като в.„Народен спорт“ информираше, че на мачовете са присъствали няколко стотин души. Сигурно са се държали като кротки агънца. Обаче в доста срещи отборът играеше добре. Например само 5 дни след победата на ЦСКА над „Аякс“, „Левски-Спартак“ победи армейците с 1:0. Неизвестен за мен шегобиец нарисува карикатура, която „самиздат“ разпространяваше. Тя изобразяваше облеклия фланелката на ЦСКА вълк, наподобяващ героя на сериала „Ну, погоди!“, който е забил копие в проснат на земята лъв, облечен в екипа на „Аякс“. Върху главата на вълка е стъпило зайче /също герой от филма/ с инициалите „Л-С“, което държи в ръката си кама с капеща от нея кръв, тъй като току що е извадена от тялото на вълка!\nВ сравнителто кратък срок „Левски-Спартак“ успя да привлече в състава си едни от най-добрите футболисти от други отбори. С риск да пропусна някого ще спомена имената на Красимир Борисов от „Локомотив“ /Сф/, Руси Гочев от „Черноморец“ /Бс/, Веселин Балевски от „Локомотив“ /Пд/, Бранимир Кочев от „Белесица“ /Петрич/ и „Пирин“ /Блгр/, Йорданов /Пиката/ от „Миньор“ /Пк/, Иван Тишански, Михаил Вълчев и Пламен Цветков от „Академик“ /Сф/, Николай Грънчаров от „Черно море“ /Вн/, Юлиан Колев от „Академик“ /Св/, Пламен Киколов и Тодор Барзов от „Спартак“ /Пл/, Антон Милков от „Ботев“ /Пд/. Вече никой не можеше да каже, че „Левски-Спартак“ символизира представители на реакционни сили, тъй като тези трансфери се командваха от МВР, а начело на клубното ръководство бе Иван Славков. Неговата активност надмина тази на военния отбор през 50-те години. Доста правдоподобно звучаха думите на „Батето“, с които той се обръща към ръководството на МВР в следния виц: „Искахте да привлека в отбора /бел.моя: тук той изрежда имената на цитираните от мен футболисти/, направих го!“. Събеседниците му се съгласяват с него и тогава той ги пита: „Сега какво искате? Да сложа тъст ми на вратата и да кажа на футболистите от другите отбори – хайде сега, вкарвайте голове!?“. Наистина как да симпатизираш на отбор, който със стремежа да привлече най-добрите играчи от другаде надмина най-големия си съперник! В периода 1981-85 г., когато работех в Алжир, доминацията над военния отбор бе силно изразена. „Сините“ побеждаваха не само в шампионатни срещи, а печелеха и КСА, и новоучредената купа на България.\nОтливът на публиката от стадионите доведе до създаването на т.нар. „агитки“ от няколко стотин души, предимно младежи, учащи се.Това стана възможно, тъй като дори ако имаш билет с фоксирано място, можеше да си избереш много от свободните незаети места. Още през 70-те години забелязах, че в сектор „Б“ на стадионите се събираше забележителна по численост група привърженици на „синия“ отбор. В повечето случаи много от тях не следяха играта, а крещяха до пресипване. Имаше диригенти, застанали с гръб към терена, които не гледаха мача, а командваха какво да скандира групата. По същия начин „червената агитка“ се държеше в сектор „Г“. Броят на хорага в агитките не намаля, когато през юни 1985 г. двата отбора ги преименуваха на „Витоша“ и „Средец“. Управниците искаха да се забрави за съществуването им. Доказателство за това е в.„Спорт-тото“, който правеше прогнози за резултатите от играта „Спорт тото 1“ и за първата среща между тях през есента на 1985 г. обявяваше, че двата отбора не са се срещали досега. Недопустимо бе скандирането „Левски, Левски“, както и освиркването на груба проява или съдийска неточност.\n1989 г. ЦСКА – “Левски” 5:0 „А" група\nПромените в страната след 10 ноември 1989 г. засегнаха и футбола. Излязоха решения, с които се върнаха старите имена на отборите, както и отнетите им титли. Не знам само дали съдията на скандалния мач от 1985 г. Ясенов си върна рожденото име Яшаров?! Назначаването за треньор на Георги Василев допринесе за утвърждаването на „Левски“ и на международната сцена. Вече не отказвах да гледам „на живо“ голямото дерби, почти изчезна страхът ми, че ще бъда свидетел как любимците ми губят. Така със сина ми попаднахме на стадион „Васил Левски“ на 8 май 1993 г.вечерта. Непрекъснато валеше дъжд. Независимо, че бях оптимист за изхода на мача, той започна зле за „Левски“ – още в първата четвърт от времето ЦСКА водеше с 2:0. Към края на полувремето Пламен Гетов върна едно попадение. Местата ни бяха в сектор „Б“ и през второто полувреме имахме шанса да видим по-отблизо как Сираков и отново Гетов /Наско подаде с пета топката, която мина зад другия му крак, за да стигне до голмайстора/ носят победата на „Левски“. Когато се прибрахме в къщи, установихме, че бельото ни е посиняло - причината бе боята от дънковото горно облекло и проливният дъжд. След като се подсушихме и вечеряхме, към полунощ седнахме пред телевизора, за да гледаме запис на видеокасета на излъчвания на живо по БНТ мач. С пресни спомени от него, връщахме да видим повторно някои епизоди, на няколко пъти използвахме бутона „стоп кадър“, за да се насладим отново на моменти, които ни донесоха огромната радост от победата на любимия отбор. С умиление си спомняме за това днес, а наши близки още се чудят, че сме го сторили! Гордеех се, че доста „левскари“ бяха в отбора, който ни донесе толкова незабравими емоции по време на „американското лято“. Винаги се стремях да седя далеч от „агитката“, но ни най-малко не съм щадял гласа си, за са подкрепям любимия отбор. Например на 23 септември 1994 г. след ефектен гол на Илиян Илиев и изравнителен на Михтарски за ЦСКА, Сираков и компания почнаха да бележат „гол след гол“. При петия от тях усетих, че става нещо с гласа ми, а при шестия и седмия съвсем го загубих. След седмица ми предстоеше дълго певческо турне в чужбина, а аз не можех дори да говоря! Слава Богу, оправих се!\nНапредването на възрастта, телевизионните предавания на футболни мачове от други страни, както и дългите певчески турнета в чужбина, бяха причина много рядко да посещавам спортни прояви, обаче непрекъснато следях изявите на любимия отбор. Така например през май 1998 г. синът ми изпрати факс в Германия, в който подробно ми описваше победата над ЦСКА с 5:0. Вече повече от 40 години рядко гледам любимия отбор от трибуните на стадиона, поради което в спомените ми няма да изброявам резултатите от голямото дерби през този период. В книгата „Синята лавина“ на Милен Панайотов може да се получи много информация за мачове на „Левски“ през годините до честването на 100-годишния му юбилей, на което присъствах.\nВ спомените ми проличава антипатията към военния отбор. Установих, че антагонизмът между такива вечни съперници, не е характерен само за България. Като пример посочвам този между „Партизан“ и Цървена звезда“ в Сърбия, както и между ПСЖ и „Олимпик Марсилия“ във Франция. Изненадан бях, че демонстрациите по улиците на втория по големина град, когато „Байерн“ /Мюнхен/ елиминара ПСЖ от Шампионската лига, са били сравними по емоции и мащабност с тези при ознаменуване на световната титла на французите.\nСега отчитам, че до 23 септември 1956 г., когато армейците отбелязаха празника си с победа с 4:2 над отбора на Милош Милотинович - белградския „Партизан“, открито симпатизирах на противника им и при международни мачове. Не бях на стадиона, когато след 4 седмици ЦДНА победи с 8:1 букурещкия „Динамо“ в турнира за КЕШ и това помогна за решението националният ни отбор да замине за Олимпиадата в Мелбърн, докато преди това се смяташе, че няма да участва, поради липса на средства. Армейците бяха основата на националния отбор. За пръв път ги подкрепях бурно на 24 февруари 1957 г., когато след елиминирането на румънците играеха с „Цървена звезда“ След загуба в Белград с 1:3 интересът към реванша бе толкова голям, че на „черния пазар“ два билета за концерт на Ив Монтан в зала „България“ се заменяха срещу билет за стадиона. Бях между щастливците да имам такъв. Тъй като мачът бе международен, а опонентът не бе от „социалистическа държава“, отговарящите за реда си затвориха очите, че във възлови моменти озвучавах стадиона с носен от мен звънец хлопатар. След като бе вкарал гол от дузпа и отборът му водеше с 2:1, капитанът Божков пропусна да реализира втори наказателен удар. Резултатът не бе променен и отборът му отпадна. На стари години си давам сметка, че именно в навечерието на пълнолетието ми у мен родолюбието е надделяло над спортните ми пристрастия. Сигурно също съм се помъчил да не си спомням как започна доминацията на военния отбор след създаването му в 1948 г.\nКогато бях на специализация във Франция, на 27 април 1967 г. отидох в Париж. Първата ми работа бе да купя в.„Екип“, за да разбера дали ЦДНА е спечелил в Болоня срещу „Интер“. Ако го беше сторил, отивах в португалското посолство, за да искам виза, тъй като на 25 май в Лисабон щеше да се играе финалът за КЕШ. Щях да отида не като запалянко, а като БЪЛГАРИН! Разчитах, че билет за мача ще си осигуря от България.\nЩе спомена и втория мач от същия турнир между ЦСКА и „Аякс“ на 7 ноември 1973 г. Двата отбора си бяха разменили победи с по 1:0. Регламентът повеляваше да се играят две 15-минутни продължения. През второто от тях при едно самоотвержено спасяване вратарят на армейците Йордан Филипов явно получи нараняване и започна да куца. Нямаше възможност за повече смени и ако никой от двата отбора не отбележеше гол, спорът щеше да се реши с изпълнение на дузпи – едно огромно изпитание за Филипов. Мястото ми бе в сектор „Б“, зад вратата на ЦСКА. Поех въздух и колкото ми глас държи, започнах да крещя: „Филипов, Филипов!“. Към мен се присъедини седящият до мен приятел, после съседите по места, зрителите от блока, целият сектор „Б“ и пълният стадион, което се установява от запазения видеофилм за мача. Може би подкрепата ни от трибуните даде импулс на целия отбор, защото след секунди ЦСКА вкара гол и елиминира трикратния носител на КЕШ.\nДа отчетем факта, че тогава в нашите отбори не играеха чужденци, докато сега се чувствам симпатизант на търговско дружество, чиито собственици имаха и друг бизнес. Обявяваха, че заради футбола са загубили необратимо огромни суми. Дори това да е вярно, общият баланс от всичките им търговски сделки дали е отрицателен или са отказали да управляват „Левски“, когато установяват, че не им носи печалби? И какво излиза – за ръководители, футболисти и треньори най-важна е материалната страна! А къде остана любовта към клуба? Какво ще ми говорят играчи, чиито бащи дори не са били родени, когато аз съм милеел за този отбор, а днес трябва да треперя дали изобщо ще го има!? Искам да вярвам, че Наско Сираков ще положи всички усилия, за да спаси „Левски“. Нека вземе пример от стогодишния дядо Добри, който събра от милостиня повече средства, отколкото бяха даренията на спомоществователи за възстановяването на патриаршеската катедрала „Св.Ал.Невски“. Дано Мъри Стоилов се задържи по-дълго на треньорското кормило и не капитулира пред типичните ганьовски нрави. Освен че за сравнително кратко време комплектува отбор, който в първенството заема място, което бе малко очаквано от привържениците на отбора, Стоилов вече прави опити да превъзпитава обичащите го привърженици, в болшинството от които доминира агресията.\nИзпитах я лично през един късен августовски след обед на 2019 г. Придвижвах се от „Орлов мост“ през подлеза към метростанцията на Софийския университет. Малко преди да вляза в нея, вървящ в обратна посока мъж на 25-30 години точно в момента, когато се разминавахме, ме блъсна с ръка по рамото. Тъй като не очаквах такава агресия, залитнах и щях да падна, ако не се спрях във витрината на един павилион. Слава Богу, стъклото не се счупи! На тези мои години бе излишно да влизам в саморазправа, още повече че нямаше никакви свидетели. Сетих се за думите на Исус Хпистос към мъчителите му, които го водят към разпятието: „Боже, прости им, не знаят какво правят!“ и оставих агресора да отговаря някой ден пред Бога за постъпката си. Най-лошото бе, че с положителност ние бяхме привърженици на един и същ футболен отбор! Защо мисля така? Обяснението е, че идвах от място, където обикновено се събират „цесекарите“ и още нещо много важно – бях облечен с червена фланелка? Не съм си я купувал, беше ми подарена! От тогава не съм я обличал, но ако пак го сторя, трябва ли да сложа на врата си синьото шалче с емблемата на „Левски“?!\nПредстои поредният мач от най-голямото дерби в българския футбол за последните 74 години. Очакват го всички любители на тази игра и най-вече привържениците на двата участника във финалния мач. Дано действащите лица в него, както хилядите зрители на стадиона и пред телевизионния екран се съобразят с факта, че футболът не е битка, а игра, която трабва да доставя удоволствие и радост на милиони хора. Предстоящият мач трябва да излъчи победител, но нека загубилият не приема това като трагедия, колкото и да е силна изпитваната болка – стига победата да е извоювана с честни средства!\nЛевсик ЦСКА вено дерби спомени левскар\n15 Май 2022 17:41ч.\nОтборът на всички власти се подпираше по всички възможни начини и затова в международните мачове успеките му са повече от скромни. По едно време го наричахме и ПЕТко миланов ...\n15 Май 2022 17:47ч.\nМИЛАН - лЕВСКИ 5:1?\nДо горните двама: жалки, смешни и завистливи, като всички комунисти!\nГробокопачът на европейски шампиони ЦСКА да завижда на отборчето от "Долината на глинените гърнета", което не успя дори и Купата на балканските вицешампиони да спечели? Ти се шегуваш, нали?\n16 Май 2022 22:11ч.\nПросълзих се, разкаях се и след 60 г. на сектор Г ставам фен на "лопатата"!!!\n07 Юни 2022 9:10ч.\nДа не беше толкова дълго, щях да го изчета. Но пък ние майните мразим Левски от дъното на душите си. Иначе е добре да има спортна секция тук. Можеше да прочетем нещичко за последния незабравим мач с Грузия и мястото на 115-килограмовия левскар, на тати татуираното момче, и неговия личен принос.


Боряна Тотева: Магиите се връщат - Боряна Тотева\nМагията е енергия,която въздейства и психически и физически. Знаете ли колко много злоба и завист са се натрупали у хората, особено сега, в тази икономическа криза.\nКажете най-напред наистина ли толкова много хора през последните години “разчитат” на магиите?\nЗа жалост в България се правят изключително много магии. Магията е енергия, тя въздейства и психически и физически. Нарушава енергийната структура на човека. Той няма сили дори да върви, когато му се насочи такова въздействие. И тръгва от лекар на лекар, но не успява да разбере от какво страда. Знаете ли, особено сега, когато сме в икономическа криза, колко много злоба и завист има натрупана в хората? А енергийните влияния в полето на човека са изключително много. Затова се правят много магии – турски, арабски,български. Те влияят на човешката психика, затова непрекъснато се увеличава броят на ментално болните.\nИ само злобата и завистта, и само икономическата криза ли карат хората да “разчитат” на магиите точно?\nБългаринът изплаща много тежка карма. Тази обремененост се предава от поколение на поколение. Дори затова има толкова голям процент наркомани и алкохолици. А през последнити годни всички са хукнали да правят магии за раздяла на влюбени хора, а също и за блокиране на бизнеса.\nА вие как разбирате, че на човека му е направена магия?\nАз виждам аурата на човека в цвят и форма. Така определям какъв вид е енергийното влияние, чрез моето подсъзнание. За мен магията е преди всичко вмешателство, което нарушава енергийното поле. Последиците от нея започват да действат почти веднага след изричането на заклинанието или поставянето на ,,омагьосания,, предмет. Например много често в нашата страна, както и в Русия, използват яйца за тази цел. А знаете ли, че пожарите в Русия не бяха предизвикани само от температурните влияния, те са резултат на умишлени саботажи. Нарочните магии могат да предизвикат всякакви катастрофи…Правят се и ментални магии,които могат да съсипят човека и да го доведат до психично разтройство. Видно е , че все повече хора страдат от депресия,но това не есамо резултат от кризата и бедността, а и от енергийните млияния. Кармично-родовите проклятия също са код, в който аз влизам. Разкодирам го и влагам новото послание за изчистването и защитата на човека. Със затворениочи виждам аурата, когато правя биоенергосканиране. В моето подсъзнание виждам енергийното му замърсяване.\nСЛЕД КАТО ПРОНИКНА В БИОПОЛЕТО, ПО ЕТРУСКИ МЕТОД, ПРАВЯ ОТЛИВКА ОТ ВОСЪК, ЗА ДА ПОЛУЧА ТОЧНА КАРТИНА КОЙ Е ИЗВЪРШИЛ И ПОРЪЧАЛ МАГИЯТА.\nПо какъв начин постигате това, след като успеете да навлезете в биополето на страдащия?\nПосле по етруски метод правя отливка от восък. Така получавам точна картина кой е извършил и поръчал магията. Казвам с каква цел е направена, а и какви ще са последствията от ния. Последствията от една магия са много тежки, защото човек буквално може да изглежда умопомрачен. Ужасно е , че хора, които могат да правят черни магии, поразяват и бизнеса, най-вече здравето на човека. Той започва да губи съзнание, не може да се концентрира, липсва му енергия, а лекарите са безсилни.Всичко това обаче е в резултат на енергийния дисбаланс.\nЗнаете ли, че по правене на магии сме надминали дори Мексико. Най-опасни са турските и арабските магии. Тях ги правят ходжите, които вместо да кодират програма за успех и късмет, четат на Корана нещо, което обърква човека. Затова всеки трябва да си даде сметка при кого отива за помощ, заслужава ли си. Смятам, че голяма част от ходжите правят черни магии. Тези магии се отразяват най-вече на психиката. Човек до такава степен може да бъде омагьосан, че да не знае къде е бил преди един час, той е неадекватен.\nРазкажете някакъв конкретен случай от вашата практика\nИмах един клиент, той си е направо пациент. Беше му направена магия от жена, с която той не искаше да бъде. Беше го зомбирала да бъде с нея, защото той беше материално добре. Но вследствие на магията бизнесът му започна да запада. След изчистването на магията човекът се възстанови, както той, така и неговото равновесие. Биоенергийното въздейтвие и астралното почистване подобряват и физическото състояние.\nМежду другото, съществуват и т.нар. копанарски магии. Те се правят най-вече в Пловдивския регион и водят до неадекватност. При мен беше дошъл за помощ един младеж, който страдаше от импотентност заради магия. Помогнах му. Тези магии са още от времето на копанарите. Знаете, че са роми – те заравят магиите в пресни гробове. Имах случай с жена, чиито свекър умира. И тя прави две дървени лъжици за раздяла на двама съдружници – съпруга й и друга жена. Когато свекърва й отива на поклонение, открива лъжиците с буквите на сина й и на съдружничката. Когато тази жена дойде, още от вратата разбрах за вмешателството. След като видях магиято, видях и последствията. Извършителката получи левкемия, но в по-лека форма, защото реших да я предупредя. Запазихме живота й. Магията се връща веснага към извършителя, както виждате. В този случай бизнесът беше разрушен вече, за жалост. Затова съветвам да не се посяга към този вид магии.\nЗащо все по-млади хора прибягват към магията?\nЗащото искат да се оженят за богат мъж например. Момиче на 17 години от Бургас беше поръчало магия да се ожени за богат 62 – годишен мъж. Тази ойка искаше синът му да умре от свръхдоза, зада остане тя единствена наследница. Аз успях да предотвратя това. Този господин беше пропилял всичко по това момиче. След изчистването семейството се събра,бизнесът отново потръгна. Поръчката беше много тежка обаче. Това беше много тежко лято за тези хора в резултат на тази любовна магия.\nА вие самата правите ли някакви магии?\nАз само сформирам желани събития, ноп никога не правя черни магии, защото знам, че има едно око, което ни наблюдава. Човек трябва да спазва природните закони. Ако аз извърша лоши неща, това се връща като бумеранг. Когато сформирам желани събития ги налагам във Вселената в името на доброто.\nМного хора четат по сайтове, че можели да убият човека. Не искам да ви плаша,но това е вярно. Това е един древен метод, изключителен. Идва от Африка. Може да помогне и за изцеление обаче. Aз го практикувам за премахване на главоболие и мигрена, като са ми нужни само 3-4 минути.Този метод е на принципа на меридиана.Въздейства като енергийно почистване на чакрите. Помага много и за просперитет и успехи в работата.\nМного хора пренасят материали за вуду магиите. Съветвам ги да не посягат към тях обаче. Защото като нямат познания, могат да навредят на самите себе си. Вуду ритуалите се правят чрез малки глинени кукли. В тях се кодира програма за съответния орган, върху който да бъде навредено. Срещала съм такива магии най-вече във Варна и в София. Любовница искаше да навреди на съпругата на своя приятел. Вследствие на това жената претърпя двойна мастектомия и гинекологично изчистване. Любовницата обаче след време абортира и не успя да роди друго дете.\nЕто, че магията винаги се връща. След операциите моята пациентка успя да се възстанови.\nПоследен въпрос: как точно премахвате тези лоши магии?\nИскам първо да кажа още нещо: най-тежките магии са старинно-българските. Използвани са още по времето на турското робство,когато българската жена е искала да си отмъсти на турците. И досега се прилагат от жени, които искат да си отмъщават. Чрез тях настъпва психическо нарушение у съответния човек.\nА сега на въпроса ви как премахвам аз лошото влияние и въздействие. Виждайки аурата на човка, прецеценявам какъв ритуал трябва да му се направи. Моите ритуали са над 600 – за изчистване,за събиране на двама разделени, за просперитет, за привличане силите на любовта. Владея всичките. Това е наука преди всичко, но е важно да има дарба. Тъй като аз получавам точна информация за състоянието на човека, успявам да видя посегателствата. След това изграждам тройна огнене защита. Всички обаче трябва да знаем, че има сила, която ни гледа. Не бива да ни води нашият негативизъм. Не правете зло, защото то и без друго е много.


Princeps Advertising Agency\nПартньори в модния бранш\nSCHWARZKOPF / HENKEL BULGARIA и списание "ЗА ЖЕНАТА"\nНАЧАЛО : ПАРТНЬОРИ\nНие, в LADIES' POINT, се грижим за визията на всички любими водещи от екрана на CITY TV - Julie, Вяра, Алекс, Наско, Илиян и Мартин, познати от предаванията на музикалната медия:\nBIG 50 - това е любимата слушателска класация с 12 годишна история, която този път се връща в телевизионна версия и е доста по-богата и интересна. Тя е официалният airplay chart на CITY radio/ TV, проследяващ 50-те най-хитови парчета. Като предаване с богата история, BIG 50 разполага с архив от над 40 телефонни интервюта със световно известни изпълнители. Излъчва се всяка събота от 18:00 ч. и повторение в неделя в 14:00 ч. Водеща е Julie, позната на всички от Showroom;\nShowRoom - кратки музикални новини за най-актуалното и интересното от света на българския и световен шоу-бизнес. Излъчва се всеки делничен ден, като началната емисия е в 9:00 ч. и се повтаря на всеки 2 часа – в 11:00 ., 13:00 ч., 15:00 ч., 17:00 ч., 19:00 ч., 23:00 ч. Водещ на предаването е Алекс.\nTuborg Rewind - предаване за ретро музика. Водещият Илиян връща зрителите към старите класически хитове всяка сряда от 19:00 ч. с повторение в неделя в 17:00 ч. Много често предаването е тематично. Освен хубава музика, феновете на Tuborg Rewind научават и много пикантни новини и интересни факти около изпълнителите.\nBlack City Chart - класацията на CITY TV за r’n’b и хип-хоп музика. Атрактивният водещ Мартин, познат на всички като MVP, проследява най-хитовите парчета в "черната музика" всеки понеделник в 19:00 ч. с повторение в събота от 11:00 ч.\nHot Spot - това е предаване, в което телевизия CITY изпълнява музикалните желания на своите зрители. За тази цел водещите Наско и Алекс посещават най-горещите точки в България всяка седмица. На тези места всеки, който поиска, може да поздрави не само своите близки или приятели, а дори и себе си с песен от плей-листа на телевизия CITY. Hot Spot се излъчва всеки делничен ден от 15:00 до 16:00 часа, както и от 21:00 до 22:00 часа. Поради засиления интерес предаването може да се гледа и през уикенда – в събота от 10:00 до 11:00 часа и от 19:00 до 20:00 часа.\nCity Life - ежеседмично лайфстайл предаване, отразяващо най-интересното от шоу бизнеса. Водеща на предаването е познатата на всички от предаването WebHit – Вяра. В него могат да се видят интересни мейкинги на клипове, бекстейдж кадри от големи концерти и партита, пикантни материали, както и интервюта с популярни личности от музикалната и обществената сфера. То се излъчва всяка събота от 15:00 часа с повторение в четвъртък от 17:00 часа.


Liebherr GTP 2756 цени, оферти за Фризери, мнения и онлайн магазини\nТук сте: Начало > Битова техника > Фризери > Ракла фризери > Liebherr Ракла фризери > Liebherr GTP 2756\n1 109,00 лв 1 149,00 лв 1 149,00 лв\nот 1 109,00 лв 8 оферти\nКачествените оферти за Liebherr GTP 2756 Как са подбрани?\nLiebherr Фризер, Liebherr GTP 2756, Енергиен клас: GTP 2756 Premium, тип ''РАКЛА'', 257 литра\nLiebherr Фризер Liebherr GTP 2756, Обем 240 л, Клас А+++, Бял\nLIEBHERR Фризер liebherr gtp 2756\nОще оферти за Liebherr GTP 2756\nLIEBHERR gtp 2756 premium ФРИЗЕР РАКЛА (gtp 2756)\nLiebherr Фризер Liebherr GTP 2756 Premium StopFrost\nОписание, детайли - Liebherr GTP 2756\nОбем нето 234 литра\nКлас на енергийна ефективност A+++Иновативни фризерни ракли в едно ново енергоспестяващо измерение: В най-добрия клас на енергийна ефективност A+++ уредите са с около 48 % по-икономични в сравнение с горната гранична стойност на енергиен клас A+. Интегрирано осветлениеИнтегриран ото в капака на фризерните ракли осветление осигурява оптималното осветяване на замразените продукти. За да се осигури трайно максималната здравина на фризерната ракла, корпусът и капакът му са изработени от стоманена...\nLiebherr GTP 2756 пълно описание »\nЦенова графика - Liebherr GTP 2756\n655,00 лв Liebherr GTS 21120 (0 мнения) 999,00 лв Bosch GTM 26A30 (0 мнения) 899,00 лв Liebherr GT 4921 (0 мнения) от 695,20 лв Whirlpool WHM 4611 (0 мнения)\nНай-добрите оферти за Liebherr GTP 2756 в магазини от други държави:\n1 190,16 лв\n1 387,41 лв\nВисочина 91.7 см\nЗапазва температурата при спиране 110 часа\nКлас на енергийна ефективност A+++Иновативни фризерни ракли в едно ново енергоспестяващо измерение: В най-добрия клас на енергийна ефективност A+++ уредите са с около 48 % по-икономични в сравнение с горната гранична стойност на енергиен клас A+. Интегрирано осветлениеИнтегриран ото в капака на фризерните ракли осветление осигурява оптималното осветяване на замразените продукти. За да се осигури трайно максималната здравина на фризерната ракла, корпусът и капакът му са изработени от стоманена ламарина с прахово покритие. Това гарантира висока износоустойчивост и възпрепятства корозията. Гладък пеноматериалВъншната повърхност на кондензатора за студопроизводството е изпълнена с гладък пеноматериал от всички страни. По този начин уредът работи тихо и с минимални вибрации. По корпуса не се образува конденз и гладката външна повърхност е лесна за почистване. Системата за омекотяване при затваряне на вратата SoftSystemСистемата за омекотяване при затваряне на вратата SoftSystem на фризерите тип „ракла от серията Premium е комфортна и убедителна в ежедневната употреба. Чрез интегрираната в пантите на капака на фризера система SoftSystem движението при затварянето на вратата се омекотява. Дори и силните и внезапни затваряния се предотвратяват сигурно. Иновативната система StopFrostИновативната система StopFrost предлага две решаващи предимства: Заскрежава-нето на фризерното пространство и на замразяваните продукти се намалява значително, което прави размразяването много по-рядко необходимо. Освен това със системата StopFrost след отваряне и затваряне на капака на фризерната ракла налягането не се понижава и фризерната ракла може да се отвори без усилия. Автоматиката SuperFrostЗа да се осигури перфектната им видимост, функциите за обслужване и контрол са интегрирани практично в дръжката на фризерната ракла. С автоматиката SuperFrost хранителните продукти се замразяват, като се запазват витамините им. След приключването на процеса на замразяване автоматиката SuperFrost превключва автоматично в нормален режим на работа. Продукт известен още и като GTP2756


Ето защо Куйович вади неподозирани факти за търговията с дрога в затвора! - Разкрития.ком\nНачало Криминални Ето защо Куйович вади неподозирани факти за търговията с дрога в затвора!\nЕто защо Куйович вади неподозирани факти за търговията с дрога в затвора!\n15 февруари 2013 0 коментара\nЗа нула време Будимир Куйович, сърбинът Бранко Крунич и испанецът Кристиян Гомес са лишени от правото си на работа, след като полицията открива склад с наркотици в затвора\nЩе пропее ли Куйович?\nЕстествено, най-голям шум вдига Куйович. Той е категоричен, че няма нищо общо със случая и човек като него никога не би си позволил да се издъни по толкова елементарен начин. Още повече че гаражът е на такова място, че около него се навърта безотчетен брой затворници и служители на затвора, както може да прочетете ТУК>.\nПрез януари Куйович обявява, че търси помощ от организациите за правата на човека. Заканите са подкрепени от най-близките му в затвора. Десетина души вкупом искат среща с ръководството, но вместо това получават нов удар – в рамките на няколко дни те са разпръснати в различни групи, а някои от тях дори са изпратени в затворнически общежития извън централната сграда, писа в. „Шоу“.\nСамият Куйович вече е сезирал адвокатите си, които искат прозрачно разследване на наркоскандала. Черногорецът е категоричен, че ако вината му не бъде доказана, ще отговори с публична атака срещу ръководството на затвора, изваждайки на бял свят неподозирани факти за търговията с дрога в затвора, механизмите за трафик на незаконни вещи и списък с имена на „главните герои“ от другата страна на решетките.\nЕтикети: затвор, Койович, наркоскандал\nУчител нападна ученичка, дадоха му месец!\nСледят с камери скандалния тийнейджър Сергей в затвора!\nНови разкрития за тийнейджъра, разстрелял трима в училището си!\nНай-четените днесДимитър Димов от „Атака” побърка нета от смях! (ВИДЕО с излагацията) Ангел Славчев - Че "гласи" Бареков във Фейсбук! Днес му е "вице"! Къде изчезна Слави Трифонов? Интерпол арестува Братя Галеви? Ангел Христов заловен в Дубай!? Бойко Борисов и Юлия Тимошенко се държат за ръка! (Снимка) Получавайте всички новини на вашия Email


Фитинги за хидравличен фланец - YH Hydraulic\nУ дома » Фитинги за хидравличен фланец\nХидравличните 4-болтови фланцови връзки YH отговарят на SAE J518 и ISO 6162-1 и -2. Фланците са доказани връзки без утечки, особено подходящи за по-големи размери, по-високо налягане и монтаж в тесни помещения.\nВръзките с резбови пристанища, като ОА-пръстен с права резба SAE и ISO 6149, са лесни за сглобяване и осигуряват налягане от 6000 psi (и по-високо) до размер 3/4 ”и 27mm (над 3/4” размерът на налягането намалява и въртящи моменти на сглобяване).\nВ сравнение с еквивалентен размер, резбованите портове YH Хидравлични 4-болтови фланцови връзки изискват по-нисък въртящ момент на сглобяване; друго предимство в тесни помещения, където разстоянията за гаечен ключ са ограничени.\nХидравличните 4-болтови фланцови продукти на YH са предназначени да осигурят различни методи за свързване на тръба, маркуч, тръба или фитинг към стандартните 4-болтови фланци на SAE.\nФитинги за фланец\nВсички YH хидравлични фланцови фитинги (с изключение на тези с квадратни монтажни отвори - номенклатурен код QS), са конструирани така, че да съответстват на O-пръстеновидния жлеб, болтовите отвори и размерите на болтовия модел на код 61 или Код 62 на SAE J518 и ISO 6162- 1 (код 61) или -2 (код 62).\nАдапторите на фланеца (код Q1 и Q2) и фланцовите фитинги (кодове Q1B, Q2B и QSB) имат O-пръстеновидни канали, съответстващи на размерите в SAE J518. Фитингите с фланцов блок (кодове Q1B и Q2B) имат отвори за монтажните болтове, съответстващи на SAE J518.\nНе съществува индустриален стандарт за болтовата схема на квадратните фланцови блокове с кодове QSP и QSB. Фитингите на фланеца (кодове Q1P, Q2P и QSP) имат плоска повърхност (без уплътнителен пръстен) и отворите за монтиране.\nХидравличното свързване на фланеца е разработено като високоразмерна връзка с високо налягане. Докато големите резбови връзки изискват много висок въртящ момент на сглобяване, за да устоят на високите налягания, връзките на фланеца разделят монтажния въртящ момент между няколко болта, всеки от които изисква много по-малък въртящ момент. Големите резбови връзки също създават трудности при сглобяването, особено когато ограничаването на гаечния ключ е ограничено.\nФактически, фланцовите връзки осигуряват монтаж без нула, който позволява лесно свързване, разединяване и поддръжка на тръбни връзки към тръби, тръби и маркучи. Безкрайното позициониране е „вградена” характеристика, тъй като фланецът може да бъде поставен под всеки ъгъл. В допълнение, фланцовите съединения имат най-голямото съпротивление на разхлабване, поради разпределението на затягащото натоварване по главата на фланеца. Това прави фланцовите връзки идеален избор за огънати крайни връзки на маркуча, които са подложени на много високи странични сили, които са склонни да предизвикат разхлабване.\nМонтаж на фланеца с блокировка\n87313 фитинги са SAE фланец 3000PSI за блокировка. Всички 87313 фитинги са изработени от 45 въглеродна стомана. Но ако са необходими други материали, моля не се колебайте да ни посъветвате. Цветовете за 87313 фитинги са налични за бяло, жълто, цветно или никелово. Можете да намерите стандартни артикули за монтаж в нашия каталог. Но ние също се предоставят OEM услуга с чертежи, мостри или изисквания, представени\n.: Артикулен номер: 87313 (SAE фланец 3000PSI за блокировка)\n: Размери: стандартните размери са посочени в таблицата с технически данни. Нашата продукция се предлага и за други размери\n: Подробности за опаковката: фитингите се опаковат в картонени кутии, покрити с филм от пластмасов плик. След това се поставят в кутии, които също са покрити с филм от пластмасов плик\n: Срок на доставка: FOB (Ningbo, Shanghai, Guangzhou и др.); CIF (пристанище за клиенти на страната); и т.н.\n√ Най-близко морско пристанище: пристанище Beilun, което се намира в Нингбо\nХидравлични съединители на фланеца\nФитингите за фланци 87913 са стандарт SAE 9000PSI, които са специални за високите изисквания за хидравлични маркучи. Фланцевите фитинги са изработени от 45 въглеродни стомани или неръждаеми стомани. Фланцевите фитинги се произвеждат от машини с ЦПУ, които могат да осигурят високи изисквания за точност, толеранс към качеството, както и гладка повърхност.\n.: Артикулен номер: 87913 (Фланец SAE 9000PSI за блокировка)\nРазмери на фланеца: 1/2 '' до 2 ''; за други размери, моля свържете се с нас.\n: Подробности за опаковката: найлон пластмаса + гофрирана кутия + няколко шперплат случай\nAdvantage Нашето предимство: хидравлично качество; богат инвентар; бърза доставка; разумна цена\nКоляно SAE фланец\n87942 фланцови фитинги са 45 ° SAE фланец 9000PSI за спирални маркучи, също и за един или два хидравлични маркуча с оплетени телове. Flange фитинги са специално произведени в YH Hydraulic, който има добри цени, добра прецизност и добра повърхностна обработка. Ако се изискват подобни продукти, моля свържете се с нас.\n.: Каталожен номер: 87942 (45 ° SAE фланец 9000PSI за спирален маркуч)\n: Размери: от 1/2 '' до 2 '' са стандартно произведени в нашата фабрика. 1/4 '', 3/8 '' и 3 '' също са на разположение за цитиране и производство.\n: Цени: различни от количества, условия на доставка, размери и др.\n: Покритие: жълт цинк, бял цинк, никелиран, хромиран и др.\n: Време за доставка: по-малко от 20 дни.\nSAE 6000PSI фланец\n87613 фитинги са SAE фланец 6000PSI за блокировка, които са произведени от 45 въглеродна стомана. 87613 фитингите са подходящи за хидравлични маркучи с най-високо налягане. 87613 фитингите могат да бъдат избрани от 1/2 '' до 2 '', които се произвеждат с CNC машини, които могат да осигурят най-високите изисквания за точност.\n.: Артикулен номер: 87613 (Фланец SAE 6000PSI за блокировка)\n√ Предимство: устойчивост на корозия, добър цвят и блясък, висока издръжливост, висока прецизност, висока производителност, лесен монтаж\n√ OEM услуга: налични за чертежи или предоставени проби, също така можем да проектираме като вашите изисквания.\n: Обработка на повърхността: поцинкована, никелирана, хромирана, горещо поцинкована\nФитинги за лакътя от въглеродна стомана\n87692 фланцови фитинги са 90 ° SAE фланец 6000PSI за спирални маркучи, едножилни оплетени маркучи, два кабелни оплетени маркуча и т.н. Предлагат се фитинги 87692 за размери на маркучите от 1/2 '' до 2 ''. Можем да произвеждаме и други размери като чертежи или проби на клиенти.\n.: Номер на артикул: 87692 (90 ° SAE фланец 6000PSI за спирален маркуч)\nItems Свързани артикули: 87392 (3000PSI); 87992 (9000PSI); 87642 (45 градуса лакът); 87612 (Правият тип)\n√ Материал: 45 въглеродна стомана; Мека стомана; неръждаема стомана\n: Покритие: поцинковано (бяло, жълто, цветно); хромиран; никелиран\n: Време за доставка: по-малко от 10 дни, защото тези артикули са на склад за голямо количество\n公 称 内径 DN . 号 DASH ° С д L Н\n9000PSI Фитинги за спирални маркучи\n87912 фланцовите фитинги са SAE фланец 9000PSI за един проводник, два жични и спирални маркуча. Фитингите с фланец са вкарани в масовото производство от няколко години. Така че ние имаме най-евтините разходи за производство на пълни размери на фланцеви фитинги. Също така много пълни размери се съхраняват като състав продукти за вашия избор и бърза доставка.\n.: Артикулен номер: 87912 (SAE фланец 9000PSI за спирален маркуч)\n: Материали: 45 въглеродна стомана, неръждаема стомана и др.\n: Размери: стандартните размери са показани в таблицата с технически данни; други според изискванията на клиентите.\n: Обработка на повърхността: поцинкована, никелирана, хромирана, горещо поцинкована и др.\n: Срок на плащане: 30% TT предварително, 70% TT преди изпращането; като фактура\n: Цени: налични за FOB, CIF, CFR, Ex-work\nSAE фланцови фитинги\n87993 фланцови фитинги са SAE фланец 9000PSI за блокировка. Размери от 08 до 32 се предлагат в YH Hydraulic. Фитингите с фланец са покрити с цинк преди поставянето им в опаковка. Като професионален производител, YH контролира качеството и струва добре в продължение на няколко години. Така че можем да произвеждаме качествени фланцови фитинги и да продаваме на по-ниски цени на клиентите.\n.: Артикулен номер: 87993 (90 ° SAE фланец 9000PSI за блокировка)\n√ Марка: YH е нашата марка, но за износ на продукти, ние не оставяме марка на всеки продукт, с изключение на клиента.\n: Време за доставка: по-малко от 10 дни.\n: Подробности за опаковката: гофрирана кутия с найлонова пластмаса, многослойна кутия\n: Обслужване по поръчка: произведете според предлаганите чертежи или мостри\n√ Предимство: Бързо време за доставка; професионално производство на фланцови фитинги; контролирано качество; разумни цени\nФитинг на спиралния фланец на маркуча\n87642 фитинги са 45 градуса коляно SAE фланец 6000PSI, използвани в един, два или спирални маркучи. Пълните размери от 1/4 '' до 3 '' се произвеждат в нашата фабрика в продължение на няколко години. По-долу са показани подробности за справка. Моля, не се колебайте да ни посъветвате с вашите коментари или изисквания.\n.: Каталожен номер: 87642 (45 ° SAE фланец 6000PSI за спирален маркуч)\nFeatures Монтаж Характеристики: устойчивост на корозия, добър цвят и блясък, висока издръжливост, висока точност, висока производителност; лесен монтаж\n: OEM услуга: предлага се за производство на мостри или чертежи; дизайн с представени изисквания.\n: Размери: популярни размери са показани в таблицата с технически данни; други размери се нуждаят от подробни изисквания.\n: Повърхностна обработка: поцинкована; хромирани; никелиран; горещо поцинкована\nSAE Фланец за фиксиране\n87643 фитингите са специални за 45 градуса SAE 6000PSI за блокиращ маркуч като SAE 100R15. Нашите SAE фланец 6000PSI е добро качество и конкурентни цени. Ние предлагаме OEM и ODM услуги според вашите изисквания. Моля, вижте нашия каталог, прикрепен на уебсайта, за подробности за популярните принадлежности.\n.: Артикулен номер: 87643 (45 ° SAE фланец 6000PSI за блокировка)\n√ свързани елементи: 87641 (за един или два стоманени тел оплетен маркуч); 87642 (за един, два или за сплетен маркуч от стоманена тел)\n: Повърхностно третиране: поцинкован жълт цинк, черен цинк, без цинк Cr6, никел\nНалични размери: от 1/8 "до 3"\n: Приложение: широко използвано в хидравличната и флуидна система за транспортиране на машини, нефтени находища, мина, строителство, транспорт, храна и други индустрии.\nJIS Фланец Фитинги\n88112 е JIS фланец за спирален маркуч. Фланецът JIS е фланцова система, произведена от Япония. Този вид фланец включва много спецификации като SOP, SPH, слепият фланец, фланец за заваряване на шийката на фланците и др. И това може да отговори на високите изисквания за налягане.\nNo част №: 88112 (JIS фланец за спирален маркуч)\n√ Материал: въглеродна стомана; неръждаема стомана; месинг, други\n: Стандарт: стандарт за производство на победител; други са приемливи\n: Проби: по-малко от 5 бр. Е безплатно според състоянието на запасите; повторно произведените продукти се нуждаят от дни до края.\n: Доставка: В рамките на 20 дни за повторно произведени изделия от общ ред. FOB (Ningbo) и CIF (порт на клиента) са общоприети.\nЗабележка: Част от вътрешната страна на масата е подходяща и за оплетени хидравлични маркучи\nInterlock Strengthen Фитинги\n87613L е укрепен за SAE фланец 6000PSI фитинги. Тези фитинги обикновено се произвеждат с големи размери поради изключително високите изисквания за налягане. 87613L фитинги са завършени с перфектна прецизност, гладка повърхност и необходим толеранс\n.: Номер на артикул: 87613L (SAE фланец 6000PSI за усилване на блокировката)\n: Процес: стъпките от рязане на материали до опаковане са завършени в YH фабрика.\n√ Предимства: фабрична цена; контролирано качество; незабавна услуга\n. Перфорирана суровина\n6000PSI Фитинги с по-висок фланец\nСерията 87692-16-12H е лакът с дълъг капак, чийто размер се изисква от клиентите до неговото специално приложение. Този тип е кримпван с накрайници за един или два сплетени маркуча от стоманена тел, за да се сглобят маркучите. Фитингите YH могат да отговарят на производствения стандарт на Winner, който е добре познат в областта на хидравликата.\n.: Артикулен номер: 87692-16-12H (90 градуса SAE 6000PSI фланец за спирален маркуч; размер на фланеца: 1 ''; размер на маркуча: 3/4 '')\n: Характеристика: специално измерение при дълга капка\nAge Предимство: най-добро качество с по-ниски цени\n: Склад: много продукти, които се съхраняват като запаси продукти, които могат да съкратят времето за доставка\n: Проба: по-малко от 5 бр. Е безплатно\nСрок на доставка: FOB; CIF; CFR; FCA\nСпециален монтаж на фланец 3000PSI\n: Характеристика: специално измерение при дълъг спад age Предимство: най-добро качество с по-ниски цени\n: Срок на доставка: FOB; CIF; CFR; FCA


Поздрав за Цанов | R.I.P. RAMBO 13\n« Pretty VOMIT\nГорски дух + г-ца С.К. + kuklovoda »\nПоздрав за Цанов\nс най-същностната българска класика, нещо като нашето Аз съм българче и Време Разделно в едно\n„Хвърлим ли поглед през историята назад, ще видим, че понятието „поет“ (частно) и „артист“ (общо) всякога е доминирало над психиката на „обикновения“ човек. Един император дори се обезсмърти не с друго, а с това, че се наведе да поднесе четката, изтървана от един живописец. Във всяко време една група хора са се обособявали като избраници над другите, срещу правото си да се занимават изключително с римуването на гладки мисли или с чертане на голи тела и дървета. Поетът (на словото, боите и пр.) е символ на историята до наше време. История на господството на традиционните абсолюти. Зевс, жрецът, поетът, цезарят са митично въплъщение на неясния тормоз на Непознатото. Зевс беше узурпирал тайната на живота и смъртта, жрецът посредничеше за милостта на Зевса, цезарят раздаваше земните блага на гръмовержеца, а поетът се мъчеше да хвърли мост между малкото пламъче вътре в човека и безбрежния океан на Неизвестното. Е добре, Олипм е разтърсен от новия Прометей на научното познание, жреческият жертвеник е пренесен в сърцето, многогранннте корени на народните маси се събуждат от страхлив сън мечтателното изстъпление е прогонено от трезвото“ интуитивно обхващане на жизнените истини. И Зевс» и Жрецът, и Цезарят, и Поетът са мъртви. Защото са изгубили смисъл за нашето позитивно и активно време, в което се издига върховната ценност на живота —Човекът.\n1. Ние смятаме, че до днешно време човечеството доброволно се е отдавало на една измама по отношение на една висша духовна същност. То е било готово.да мисли — по унаследявана привичка, че с една книга стихове, с една маслена картина или с един концерт може да се осигури някакво висше духовно постижение.\nДве от най-висшите човешки прояви — науката и изкуството, претендират да откриват и посочват на човека тъкмо тия жизнени основи. Науката наистина върши това обективно, съвестно, човечно. Новата наука — след превземането на философията — върви към синтез: натурфилософия. Изкуството обаче взема наготово от постиженията на мисълта и под претекст да ги поставя във фокуса на живота — личността — ги наводнява с емоционални своеволия. Науката работи да разбули мъглата около Непознатото, а изкуството хвърля някакъв личен воал върху истината, с никак неоправданата цел да се предизвикат емоционални вълнения. Това своеобразно осветление, под което всеки творец упълномощава зрителя да вижда действителността, се нарича „стил“.\n3. Човек не би изгубил никак, ако творецът — пълномощникът, — беше наистина едно „ясновидско“ оръдие на познание. Но ние забелязваме, че обикновено колкото повече едно изкуство е угнетено от личния\nпоглед на твореца, толкова за по-съвършено се провъзгласява то. Забелязва се, че поетите обикновено се комплектуват между най-непросветените и непосветени хора. Забележително е, че поетите се боят и избягват от широкото интелектуално просветление пред опасността да не „загрубеят“ във визионерството. Силно интелектуалните творци са създавали обикновено гротескно изкуство.\n4. Ние не сме принципиално против съществуване*то на тая човешка дейност—изкуството. Ние искаме само да посочим, че изключителното запълване на битието със стихоплетство или свирене на пиано е похабяване на живота. Делото на човека е едно вътрешно творческо изграждане и професионалното изкуство има само третостепенна роля. Вместо религията на декоративното съзерцание у досегашния човек, ние издигаме днес новия и велик смисъл на активната вътрешна красота. Досегашният творец стои вън от света и го съзерцава през зелени, червени, жълти очила. Ние искаме да извикаме към живот нова раса, която да плюе на измамата, иа илюзиите и измислиците, за да влезе смело в сърцето на самия живот и оттам да загребе победно парливата истина. Ние искаме живот, а ‘не мечтателство.\nНие смятаме, че естетичната специализация на личността, под формата на разно „творчество“ и интерпретиране, има не само метафизична, по и социална отговорност. Ние протестираме изобщо против всяка едностранчива специализация на човека. Човек не бива да остане през своя живот нито само стихоплетец, нито само скулптор, нито само свещеник, банкер или инженер. Във всеки случай, всеки социален индивид е длъжен да се отдаде на една „всеобщо утилитарна функция“. Ние признаваме, че понякога „творецът“ може да има голямо педагогическо значение. Той може да възпита цяло поколение, да бъде ментор на слабите духовно. Но това е въпрос страничен на неговите занятия. Той би могъл с по-голям успех да стане апостол, свещеник, учител, професор, философ. „Творецът“ е луксът на живота и слабите духовно по-мъчно могат да минат без него. Художниците не дават нито една нова истина на човечеството — истина, която да не е достояние на философията и науката, но човечеството обича да гледа парадните тържества на изкуството. Художникът, казват давал нови форми на истината. Истината няма нужда от други форми освен своята пълнота и… освобождаване от формата. От нови форми се нуждае материалната култура на човечеството. Тук ние провъзгласяваме девиза на дадаистите: В живота без ‘поет може, но без стола р — не. Поне числото на поетите трябва да бъде ограничено. Известен кадър от гениални творци за всеки народ, за всеки език, за всяка цивилизация—може да бъде допуснат. Но повсеместното разрастване на тяхното число (увеличението на изкуството) води до отвратително епигонство във форма и мисъл — и до непростително социално дезертиране. Изкуството се изчерпва много лесно — макар че естетите не са склонни да мислят така.\nПо тази част нашата борба е насочена по-специално против общия дух на досегашното творчество. Тук ,се визират особено поетите, чието творчество най-очебийно носи извращенията в първите две точки. Че поетът не се ражда с никаква метафизична и социална„изключителност“, говори обстоятелството, че законите на поетичното творчество могат да бъдат усвоени,както всичко друго.\nНие твърдим, че писането на стихове и разкази е една умозрителна работа, която не изисква никаква „висша белязано ст“. Всеки начетен интелигент, дори средношколник, може — с упражнения и благодарение на асимилацията на конвенционалните поетични елементи и маниери — да сътвори една сносна сбирка. Всеки добър журналист—както един недавнашен голям френски конкурс го потвърди — би могъл да напише какъв да е разказ или роман, и то без недостатъците на писателското „интерпретиране“.\nНие се ужасяваме от неизменността на поетичното схващане на действителността. И Сафо, и Петрарка, и Китс, и Яворов са пели за същите неща, еднакво, по същите начини, със същите думи. Поезията на всеки народ представлява превод на тая на другите. Всеки поет е превод на събрата си. Понякога шаблонността на поетичните форми отива до характери» епохални увлечения: употреба на едяи н същи прилагателни, рими, възклицания, ритми, фигури, думи; в един общ девиз: социална поезия, трудова поезия,. „земна поезия“ и пр. Доста е да надникнем в вашата литература, за да илюстрираме това.\nПубликата храни особено уважение към стиха: ако най-големият посредственик сполучи да римува една каква да е мисъл — той се издига в нейните очи. Внимателното наблюдение се натъква на един любопитен закон за художественото въздействие. Силата на трансцедентния и морален натиск, който изкуството» упражнява върху душата на зрителя, зависи от степента на непросветеността на същия. Обратно, колкото по-богата става една личност, толкова повече изкуството за нея става елемент на проста естетична наслада, удоволствие, забава, спорт. Изкуството е детската игра на премъдрия човек. Ето защо в него нямат място сантименталното, патетично-сериозното, блудкаво-еротичното и всички ония нюанси, под които досега изкуството е цъфтяло. Изкуството, ако съществува, трябва да бъде винаги ново, дръзко, смайващо, примамливо, могъщо. Нищо, разбира се, няма да го спаси от забвението, но поне няма да угнетява уморения човешки поглед.\nThis entry was posted on 24.07.2009 at 12:42 and is filed under Библиотека “Златни зърна”.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.\n5 Коментари to “Поздрав за Цанов”\n24.07.2009 at 12:45\nи защо за мен да е тоя поздрав\n24.07.2009 at 12:47\nами, относно ипостаса ти на изобличител на жадните за поезия, градски антигерой\n24.07.2009 at 13:31\nlol е не, това са си някакви твои интерпретации 😉\n24.07.2009 at 13:59\nвсичко е субективно, а напоследък и вторично – питай алекс 😉\n25.07.2009 at 9:46


Онлайн вестник Струма - Синя лампа - Родилка с COVID-19 почина в Сливенско, бебето й е с отрицателен тест\nПочина легендарния Георги Димитров-Джеки!\n12 април 2021 19:27\t 3101 прочита\nЖената е от община Котел и е сред 34-мата починали през миналата седмица в областта. През изминалата седмица са заболели 383 души, като в сравнение с предходния едноседмичен период те са с близо 29 % по-малко, предаде Monitor.bg.\nСред новодиагностицираните са санитарка, медицинска сестра, акушерка, шофьор на линейка. Средната възраст на заболелите е 57.4 години. Излекувани са 455 души, към момента 242-ма болни са хоспитализирани, под домашна карантина са 1393-ма жители на областта. Заболеваемостта в област Сливен остава под средната за страната - 505.1 при 629.5 души на 100 000 души население.\nОще за: родилка бебе ковид Още от: Синя лампа


Morhange - Таон Футболна статистика 14.11.2021\nMorhange – Таон Статистика 14.11.2021\nСтатистика и математическа прогноза за Morhange срещу Таон.\nНа 14.11.2021 Morhange и Таон се изправят един срещу друг в мач от Колумбия Категория Примера А.\nВ предишните пет мача във всички турнири, Morhange печели средно по 0 точки, a Таон печели средно по 1.6 точки.\nНе разполагаме със статистика от предишни мачове между Morhange и Таон.\nMorhange – Таон Статистика\nСредни величини от мачовете на Morhange и Таон в Колумбия Категория Примера А до момента.\n* Изчислено от мачовете на Morhange като домакин и мачовете на Таон като гост.\nMorhange – Таон Коефициенти