Турция обяви извънредно положение за 3 месеца - Последни Новини от DNES.BG\nЕрдоган отхвърли пред Al Jazeera обвиненията за авторитаризъм\nОбновена: 21 юли 2016 00:10 | 20 юли 2016 23:05, Анисия Иванова\nТурският президент Ердоган заяви, че е взето решение решение в страната да се обяви извънредно положение в продължение на три месеца. Това отговаря на конституцията на страната, не противоречи на демокрацията, правовия ред или гражданските свободи, а по-скоро трябва да защити и засили тези ценности, заяви той в телевизионно обръщение на живо.\nЕвропейците нямат право да критикуват решението ни да въведем извънредно положение, подчерта турският президент, цитиран от Ройтерс. По думите му понижението на кредитния рейтинг на Турция от агенция Стандард енд Пуърс, обявено по-рано днес, не отразява реалността в турската икономика, на турските пазари няма проблеми с ликвидността и централната банка ще се справи решително със ситуацията.\nТурция няма да изостави фискалната си дисциплина, увери той. Ердоган заяви, че въоръжените сили следват заповедите на правителството. Той се зарече като президент и главнокомандващ да работи за прочистване на "вируса" от армията.\nПо-рано в интервю пред Al Jazeera държавният глава на Турция Реджеп Тайип Ердоган каза на френския външен министър Жан-Марк Еро "да си гледа работата“, след като първият дипломат на Париж предупреди Анкара за репресиите след неуспешния опит за преврат, предава AFP.\n„Той трябва да си гледа неговата работа. Има ли той право да прави такива декларации за моята личност? Не, няма. Ако иска урок по демокрация, може да получи лесно такъв от нас“, заяви Ердоган, цитиран от "Фокус".\nМалка част от турската армия е участвала в опита за държавен преврат, макар да не се знае колко точно души са били въвлечени в заговора, заяви още Ердоган в интервюто.\nТой отново обвини живеещия в САЩ ислямски проповедник Фетхуллах Гюлен, че стои зад неуспелия пуч. Отказ да се екстрадира Гюлен би бил голяма грешка от страна на Вашингтон, заяви турският държавен глава.\nТой посочи обаче, че не желае да свързва използването на турската ВВС база Инджирлик от американската армия с искането на Анкара за екстрадиране на Гюлен.\n"Трябва да бъдем по-деликатни. Отношенията между нашите страни се основават на интереси, не на чувства. Ние сме стратегически партньори", каза Ердоган, възприемайки помирителен тон на фона на обтегнатите двустранни отношения.\nТурският президент призна, че е имало слабости и "празнини" в разузнаването преди опита за преврат. Заради подобни празнини други страни са понесли нападения, отбеляза той.\nЕрдоган намекна също така, че в заговора може да са били въвлечени и чужди страни, уверявайки, че всякакви подобни връзки ще бъдат разкрити в хода на разследването. По думите му арестите в Турция продължават, макар вече да са задържани голям брой хора, допълва БТА.\nТой отхвърли обвиненията в засилващ се авторитаризъм, уверявайки, че Турция ще продължи да се придържа към демократичната парламентарна система.\nНа въпрос за невижданата чистка, която се провежда в Турция, Ердоган каза, че все още не са стигнали до края и ще има нови арестувани.\nОще по темата: ФранциярепресииТурцияРеджеп Тайип Ердоган\nНа масата има раздадено тесте за брич билот.Играчите са Садан Хюсеин,Мамуар Кадафи и Ясер Арафат.Очакват четвъртият играч...\nbai_jordan преди 5 години\n"...и ще аплодирате този който ви отнема свободата!"\nквото и да прай, въздуха който надуваше балона наречен турция турци го няма, проблема остава навсегда.\nЕрдоган ако е умен ще конфискува ядрените бомби в инджирлик. Щатите ще пият една студена вода а Турция става ядрена държава за 1 час и тогава ще трябва да се съобразяват с тях.\nЗа всички, които плюят по евро-атлантическите ценности - ето ТОВА е алтернативата. Турция в момента показва каква би била България без евро-ценностите.Дано си вземете поука!\nИнтересно в коя страна след опит за преврат няма да има арестувани и обявено извънредно положение?\nдо 176Ако не спрем да живеем само заради парите и религията, ако продължаваме да осакатяваме ценностите си и да се делим на такива и онакива - ще живеем вечно в "извънредно положение".\nЕрдоган е най-ухажваният ерГен в момента. Със сигурност ще избере момата с най- богатия чеиз.\nМария Захарова преди 5 години\nизявление от М.З. след свалянето на самолета: "Турция приспиваше всички ни, днес Турция сваля руски самолет, охранителите на Ердоган бият тези на Обама, свалят хеликоптер на НАТО,който по "погрешка" стреля по турските войници, гонят Германия от Инджирлик. Ердоган е заблудил всички"\nДемокрация има на много малко места по света.\nГолямо лицемерие.Ако не е наш човек веднага става диктатор, извършва геноцид, руши демокрацията, нарушава правата, ако е наш човек и върши същото в страната си - пази демокрацията, защитава гражданите и не потъпква правата им.Важното е да слушаме медиите и да вярваме на всичко.Оруел е познавал Ванга\nбраво на Ердо преди 5 години\nМачкай американските гниди Ердо, мачкай душманите на народа!\nПИНО4ЕТ преди 5 години\nсамо един е за арест ,този от снимката много добре знае 4е изгуби ли ВЛАСТТА отива в затвора или е мъртъв\nКери преди 5 години\nБоли ме фара за турция и Реджо, за кредитния им рейтинг и чистката на съдии, военни, журналисти и държавни служители. Радвам се, че приключиха с членството си в ЕС, а скоро ще приключат и с това в НАТО. В РФ, там им е мястото на тези варвари!\nВсички в Турция подкрепиха Ердоган. Дори и кюрдите вече не искат Кюрдистан.\nОпасност! преди 5 години\n"Ердоган намекна също така, че в заговора може да са били въвлечени и чужди страни".Първо беше въвлечен в заговора само САЩ.Сега са "въвлечени и други страни".Кои са тези страни, ще каже в бъдеще и със сигурност ще обвини и България, защото в България мирно и легално живеят привърженици на Гюлен, имат законно регистрирана организация, издават в. Заман. И са най-почтените хора в България, образовани, не влизат в джамия и не спекулират с етнически претенции като Местан, човека на Ердоган.\nДо 97 преди 5 години\nАко се съберете 1000 динковци ще се получи най-голямото психиатрично заведение в галактиката.\nФренците, от колко време тихо живуркат във извънредно положение и още колко ще останат!??\nЕС свали недемократичното правителство на Орешарски за да сложи демократичната диктатура на Тиквата, само защото е послушен. Това му се вика Двоен аршин.


Ремонтът на манастира между Ребро и Кривонос напредва, но срокът на дейностите трябва да бъде удължен - СНИМКИ - Zapadno.com - Сайтът на Брезник, Трън и региона\nРемонтът на манастира между Ребро и Кривонос напредва, но срокът на дейностите трябва да бъде удължен – СНИМКИ\nДейностите по ремонт и реконструкция на манастира “Свети Николай Мирликийски” в подножието на планината Любаш напредват, научи Zapadno.com.\nМанастирът се намира между брезнишките села Ребро и Кривонос. Дейностите по реновирането на светата обител, от която беше останала част от манастирската църква, се финансират по подмярка 7.6. „Проучвания и инвестиции, свързани с поддържане, възстановяване и подобряване на културното и природно наследство на селата” от мярка 7 „Основни услуги и обновяване на селата в селските райони” от Програмата за развитие на селските райони за периода 2014 – 2020 година.\nДо 9 май тази година дейностите би трябвало да са приключили, но с оглед извънредното положение в страната може да се наложи удължаване на срока. Манастирската църква, която беше без покрив, вече е покрита и укрепена. Работници изграждат и магерницата, която е в непосредствена близост до манастирската църква. “Целта е на 9 май всичко да е приключило и да е подадена заявка за плащане. Но не съм сигурен дали ще успеем от гледна точка, че по време на карантина има затруднения с доставката на материали и закупуването им.”, поясни протойерей Констатин. Молба за удължаване на срока на ремонтните дейности е пусната вече.\nОдобрената субсидия за реновирането на светата обител е 100 % и е в размер на 715 751 лева и 51 стотинки. Бенефициент е манастир “Свети Николай Чудотворец” – Летни, село Ребро, община Брезник, който притежава манастирски имоти и в село Кривонос, община Брезник. Самата инвестиция ще се извършва именно там, съгласно приложените документи към заявлението за подпомагане, уточниха за Zapadno.com от пресцентъра на Държавен фонд “Земеделие”.\nРазгледайте още снимки от ремонтните дейности на манастира в подножието на планината Любаш:\nСнимки: Светльо Любомиров\nследваща Музеят в Брезник с виртуална разходка около историята на над 100-годишно пиано и участието на брезничани в Първата световна война\nПРЕДИШНА Инспектори по безопасност на храните засилват проверките във връзка с предстоящите празници – Великден и Гергьовден


Едно изречение може да спаси брака… – СПОДЕЛЕТЕ\nЕдно изречение може да спаси брака…\nЕдно изречение може да спаси брак. Мъж никога не признал това, но напрежението между него и съпругата му било толкоз голямо, а скандалите – толкова чести, че нямали друг избор освен да се разделят. И тогава…\n„Преди време дъщеря ми каза: „Когато бях малка, най-големият ми страх беше, че е възможно да се разведете. После, когато станах на 12, а вие се карахте непрекъснато, започнах да си мисля, че това щеше да е най-добре за всички ни.” После дъщеря ми ме погледна и се усмихна: „Радвам се, че успяхте да оправите нещата между вас”. С жена ми се карахме от години. Когато гледам назад, не мога да си спомня как започна всичко, но явно характерите ни не си пасваха много. Колкото повече време минаваше, толкоз по-ясни и болезнени ставаха различията помежду ни. Проблемите ни се задълбочаваха.\nНапрежението стигна такъв предел, че и за двама ни беше истинско облекчение, когато трябваше да пътувам извън града, за да представя някоя книга. Но когато се връщах, всичко започваше отначало. Скандалите зачестиха толкоз, че вече ми беше трудно да си представя как бихме могли да живеем заедно, без да се караме. Бяхме на ръба на развода и все по-често започвахме да говорим за това.\nВеднъж, по време на едно от пътуванията ми, отново се скарахме жестоко по телефона и жена ми затвори. Бях сам, гневен и объркан. Бях достигнал предела си. По онова време се обърнах към Бог. Или по-скоро, започнах да говоря на Бог. Не знам дали може да се нaрече молитва – когато крещиш на Бог не е точно молитва, но каквото и да беше, няма да го забравя. Стоях под душа на хотела и крещях на Бог, че бракът е пълна измислица и аз отказвам да живея по този начин.\nНе можех да разбера защо ми се случваше всичко това. Вследствие на какво трябваше да е толкова трудно с жена ми да имаме нормални взаимоотношения. Дълбоко в себе си знаех, че тя е добър човек. И аз бях добър човек. Тогава защо не се получаваше? Защо не се разбирахме? Защо се бях оженил за някой, който беше толкова различен от мен? Защо тя не можеше да се промени? Накрая, уморен и отчаян, седнах на пода в банята и заплаках. И от дълбините на моето отчаяние дойде вдъхновението. Не можеш да я промениш, Рик. Можеш да промениш само себе си. В този миг започнах да се моля. Ако не мога да променя нея, Боже, нека тогава променя себе си. Молех се до късно през нощта.\nМолех се и на следващия ден по пътя към дома ни. Молех се, когато тя ми отвори вратата – една студена жена, която се държеше така, сякаш едва се познавахме. Тази нощ легнахме в леглото си, на сантиметри един от друг, но действително на километри разстояние. И изведнъж отговорът се появи пред мен. Вече знаех какво трябваше да направя.\nСтанах и следващите два часа почиствах гаража. Жена ми не беше сигурна какво да си мисли.\n– Съжалявам, – казах аз. – Не, не мога да спра. Обещах си. Как мога да направя деня ти по-хубав?\nНа следващата сутрин й зададох същия въпрос. И на по-следващата. И на по-следващата. Тогава, на втората седмица, се случи чудо. Когато я попитах същото, очите на жена ми се напълниха със сълзи. Тя се пречупи и заплака. Когато отново можеше да говори, каза:\n– Тъй като те обичам, – отговорих. – Как мога да направя деня ти по-хубав?\n– Обичам те! – казах.\n– Обичам те! – отговори тя.\nПрез следващия месец продължих да й задавам този въпрос. И нещата наистина се промениха. Скандалите спряха. Тогава жена ми ме пита:\nСтените между нас рухнаха. Започнахме да водим смислени разговори за това какво искахме от живота и как можехме да направим другия по-щастлив. Не, не разрешихме всичките си проблеми. Не мога и да кажа, че повече не се скарахме. Но се промени начинът, по който се карахме. Не само, че се случваше много по-рядко, но и не беше така ожесточено, както преди. Преди просто не ни оставаше въздух от викане. Сега просто не искахме да се нараняваме повече…\nС жена ми днес сме женени повече от 30 години. И аз не само обичам жена си. Харесвам я. Харесва ми да съм с нея. Бързам да бъда с нея. Нуждая се от нея. Много от нашите различия се превърнаха в силни черти на брака ни, а другите… просто се оказаха без значение. Научихме се как да се грижим един за друг и нещо по-важно – научихме се как да поддържаме в себе си желанието да го правим.\nОсъзнах, че това е въпросът, който трябва да задаваме на любимия си човек: Как мога да направя деня ти по-хубав? Ето това е любовта.\nВ романтичните филми и романи се говори само за привличането, за влюбването и всички си мислим, че после ще „живеем щастливо до края на дните си”. Истинската любов не значи просто да желаеш човека срещу себе си, а да желаеш щастието му. Дори ако понякога трябва да жертваш частица от собственото си щастие. Истинската любов не значи да превърнеш другия в свое копие. Значи да разшириш границите на своята толерантност, грижовност и нежност. Да се опитваш всеки ден да показваш на другия колко много значи за теб. Всичко друго е просто игра на егото…”\nНе вдигайте ръка над най-святото нещо – децата!\nБеше мразовит декемврийски ден. Слънцето ярко блестеше в безоблачното небе. С бързи крачки вървях по замръзналата земя, покрита с бял […]\nЗа да избягам от мизерията се омъжих за богаташ! Сега животът ми е ад\nВрачка ме прокле да не зачена!


Продава Тристаен Апартамент София Карпузица 84900 EUR - Имоти БГ:Imoti BG\nПродава Тристаен Апартамент София Карпузица 84900 EUR\nОбява №: 601264 Статус: Неактивна\nОриентир: ул. Войводина могила\nЦена/m2: 1269 €\nЦена/m2: 1144 €\nЦена/m2: 976 €\nИмотиБГ има удоволствието да предложи за продажба ОСНОВНО РЕМОНТИРАН апартамент в поддържана малка тухлена кооперация с двор. Жилището е на втори жилищен етаж и се състои от: входно антре, обширен хол с кухненски бокс, 2 спални, баня с тоалетна, тераса с гледка към планина Витоша - Копитото. Изцяло ремонтиран - нова дограма, нови настилки (качествен ламиниран паркет, плочки Marazi), изцяло нова баня със санитария, висококачествен латекс, LED осветителни тела, нови ел. и ВиК инсталации, нови интериорни и външна блиндирана врата. Изложение: юг/изток. Към жилището има и мазе, както и 1/3 идеални части от парцела! Локация: ул. Войводина могила, с изключително бърз и лесен достъп до бул. Цар Борис III. Кооперацията е заобиколена от зеленина, има достатъчно места за свободно паркиране.\nПродава Тристаен Апартамент София Манастирски ливади 184000 EUR\nИМОТИБГ продава ЮГОИЗТОЧЕН тристаен...\nПродава Двустаен Апартамент Зона Б-5 Продава Тристаен Апартамент Дружба 2 Продава Четиристаен Апартамент Белите брези Продава Къщa с. Кокаляне Продава Офис в Жилищни Сгради Гео Милев Продава Магазин Люлин 1 Продава Парцел Жилищна Сграда гр. Банкя Продава Парцел Жилищна Сграда Люлин 6 Продава Парцел Жилищна Сграда Филиповци Продава Парцели Офиси Магазини Враждебна Продава Парцели Офиси Магазини Хладилника Продава Парцели Промишлени с. Кривина Продава Парцели Промишлени Чепинци Продава Парцели Спорт и Атракция Долни Лозен Продава Парцели Спорт и Атракция Чепинци Продава Земеделска земя Обеля 1 Продава Земи за селскостопанска дейност с. Доброславци Продава Земи за селскостопанска дейност с. Житен Продава Парцели за обществено обслужване с. Войнеговци Под наем Двустаен Апартамент Студентски град Под наем Тристаен Апартамент Оборище Под наем Етаж от къща с. Бистрица Под наем Гараж Паркинг Летище София Под наем Парцели Къщи Център Под наем Парцели Промишлени Овча купел


Осемдесет и пета серия "Пътища" от Сценария за Наш Детски Сериен Игрален Филм — Нашето детство\nОсемдесет и пета серия "Пътища" от Сценария за Наш Детски Сериен Игрален Филм\n27-09-2015, 22:25 | Автор: Цонка | Категория: Специални проекти / Безкрайно детство\nосемдесет и пета серия „Пътища“\n--- сцена шестстотин и деветдесета ---\nУлица „Нашедетска“, дома на Спасови, стаята на Веспасиана\nЧетирите деца — Веспасиана, Екатерина, Ивелинка и малкият Антон, насядали по леглото, на стола и по пода, се занимаваха задълбочено, всяко със своето занимание. Ивелинка дереше листи от списание „Жената днес“ и режеше лентички от тях, Екатерина бъркаше с дървен молив лепило от брашно и вода в порцеланова купичка, Веспасиана изтегляше елегантни фунийки от лентичките на Ивелинка, топеше връхчетата им в кашата на Екатерина, омазваше ги добре с пръсти и ги оставяше да съхнат в зелената тава до себе си. Малкият Антон, седнал в ъгъла на леглото, съсредоточено изследваше Булетроника на батко си, без да обръща внимание на заниманията на големите.\nВеспасиана изтри ръце в един парцал, опипа готовите по-рано фунийки в тавата и се зае да ги забожда в едрите дупки на розовия плетен шал, преметнат през рамото и врата ѝ, като патрондаш.\n— Така ми се иска да извърша някакво геройство — приключи подредбата, въздъхна дълбоко и загледана в в купичката с кашата, допълни: — А няма никакви условия за това.\nДругите две спряха работа и също се замислиха.\n— Аз пък четох „Братя Карамазови“ — изкиска се изведнъж Ивелинка.\n— Да не я прочете? — извикаха удивено в един глас приятелките ѝ.\n— Ами! — подреди лентичките в купчина и ги побутна към Сиана. — Зарязах я.\n— Не, само я отложи — поправи я Веспасиана, хилейки се.\n— Да речем... — съгласи се Ивелинка.\nЗвънецът иззвъня и Веспасиана скочи:\n— Мама сигурно се прибира натоварена и не може да си отключи. Ей сега се връщам — излезе в коридора, оставяйки в стаята си гостенките и малкото си братче, което не вдигна глава от електронния часовник в ръцете си.\nВеспасиана отвори входната врата и зяпна. Насреща ѝ стоеше Манол, от компанията на брат ѝ.\n— Здрасти! — зарадва ѝ се той и огледа патрондаша: — Въоръжаваш ли се?\n— За всеки случай — преодоляла изненадата си, му се ухили тя. — Горната махала нещо са се разшавали.\n— Батко ти каза, че ще има със сигурност някой у вас. Докарах балканчето на сестра ми. За Валерия, като дойде за излета — момчето млъкна.\n— Заповядай! — отдръпна се назад Сиана и посочи с ръка.\n— Не, не, няма да влизам, оставил съм го долу до пощенските кутии, дай ми ключа за мазето, ще прибера колелото там, после ще ти върна ключа.\n— Аз ще сляза да ти отворя — грабна ключа от висящите на пиронче няколко между вратата и вградения гардероб, нахлузи патъците пред вратата, затвори и двамата заслизаха надолу.\nМомчето смъкна колелото по стълбите към мазето, следвайки Веспасиана. Тя отключи вратата и му даде път. Манол го остави в средата на помещението и пусна степенката:\n— В отлично състояние е, да кажеш на батко си.\n— Аз още съм му сърдита.\n— Заради чантичките ли? — ухили се момчето.\n— Никога няма да му простя! — заяви тя. — Въпреки че художничката не само не се разсърдила за семките, ами и решила да направи в чантичките специално отделение за целта.\n— Ахахаха — разсмя се гръмко момчето. — Спомогнали сте за подобряване на модела.\nМанол спря да се хили и каза сериозно:\n— Преди и аз се заяждах и се карах със сестра си за какво ли не. Правех ѝ номерца, портех я на нашите, досаждах ѝ, исках стаята ѝ... — млъкна и се замисли, след което продължи: — А като се омъжи и си замина, ми стана пусто. Чак тогава разбрах, че е била важна част от живота ми. Даже стаята ѝ не исках вече, само да се върне — млъкна отново и добави: — Сега не можеш, но като завърши гимназията батко ти и влезе в казармата, ще го разбереш. После ще отиде да учи и край, вече нищо няма да е същото.\nВеспасиана премигна зад очилата, вдигна рамене и заяви категорично:\n— Аз за семките в чантичките не бях виновна.\nМомчето се разсмя и излезе от помещението. Сиана заключи и двамата се качиха до входа и пощенските кутии.\n— Чао и благодаря за помощта — вдигна ръка Манол.\n— Чао! Радвам се, че ти помогнах.\nМомиченцето пое по стълбите нагоре. След секунди нахлу с полет в стаята си, седна на пода, подпря гръб на табуретката пред пианото и демонстратвно си заправи вятър с ръка.\n— Кой беше, че се забави? — полюбопитстваха момичетата.\n— Манол — съобщи им тя.\n— Фюуу — подсвирнаха двете, а малкият Антон за миг вдигна глава от часовника.\n— За какво? — попита Екатерина.\n— За батко — махна, имитирайки пренебрежение Веспасиана, и се върна при фунийките. След малко се обади: — Трябва да се измисли нещо за остатъка от ваканцията, че взе да ми доскучава.\n--- сцена шестстотин деветдесет и първа ---\nЗавода, кабинета на другаря Спасов\nГлавният моделиер Богдан висеше над разхвърляни по заседателната маса картони и разсъждаваше:\n— Зимният модел така или иначе отдавна се работи, но може пак да го представим.\n— Ще го представим — съгласи се другарят Спасов. — Заедно с новия ортопедичен и двата летни модела. Ученическите официални за всеки случай ще присъстват, но няма да се акцентира върху тях.\n— Ясно! — събра картоните моделиерът и седна на стола срещу директора.\nДвамата запушиха мълчаливо.\n— Очаквам на това изложение да имаме сериозен успех с ортопедичния модел — каза Богдан.\n— Традиционно на Чехословашкото изложение имаме успехи. И тази година ще е така — каза другарят Спасов. — Освен всичко, ще покажем и специалната машина и конвейерите, които искаме да наложим на пазара. Ако стъпим там, ще подсилим помощния цех от завод за резервни части до машиностроителен завод, все в рамките на комбината. Виждаш как е, хубаво е да сме на два фронта, ако на единия закъсаме...\n— Мъхъ — съгласи се моделиерът. — Като едно време, дето си избирали нивите в различни краища на землището — ако мине облак с градушка над едната нива, другата поне да оцелее.\nПопушиха мълчаливо и другарят Спасов обяви:\n— Тази година за щанда ни на изложението ще отговаря Добромирова. На нея ще поръчаме допълнителното му пригаждане и ще я оставим да направи нещата както тя прецени.\nБогдан се облещи:\n— Винаги Малинкова е отговаряла за него.\n— Тази година ще бъде Добромирова — каза категорично директорът. — Искам я на Чехословашкото изложение. Да подготви щанда и да посреща гостите. Педантична е към детайлите и ще се справи идеално.\n— Антоне — поклати глава моделиерът, — недей така, ще ти тръгне приказка.\n— За какво приказка бе! — изгледа го другият.\n— Знаеш за какво.\n— Ако ми тръгваше приказка за всички новоназначени и преназначени...\n— Ама изложението е друга работа, знаеш какво натискане пада за там, а Добромирова е много хубава и ако излезе от тебе предложението...\n— А така! — извика директорът и се изправи от стола си. — Дай хубавите да ги затворим в парокотелното и да им нахвърляме леща — изгледа лошо колегата си. — Богдане, почнали са да те прихващат и тебе!\n— Добре де, ееее — махна с ръка моделиерът. — Само те предупреждавам приятелски.\n— Спести ми предупрежденията и върви да си вършиш работата, че приятелски ми вдигаш кръвното. На мене тези хора ще ми трябват и искам да трупат опит, разбра ли!\n--- сцена шестстотин деветдесет и втора ---\nУчилището на Веспасиана, пионерската стая\n— Добър ден, може ли? — надникна момичето вътре.\nВ дъното, до ъгъла на дългата маса със зелена плюшена покривка с жълти ресни, стоеше дребничка жена с бледо, отчаяно лице и огромни светли ококорени очи.\n— Веспасиана! — отчаяното лице изведнъж се промени в свежо и слънчево и жената замаха към момиченцето. — Идваш ми като по поръчка!\n— Така ли? — изненада се детето.\n— Тъкмо се чудех откъде да подхващам нещата, че да ви събера. Трудна работа, ваканционно време... Спешно ми трябва Тимуровска команда, да помогне в довършителните работи по новото училище. За началото на учебната година трябва да отвори врати, а имало още много работа. Сигнализираха ни за помощ. Искам от тебе да събереш колкото може повече пионери от класа и утре в осем да сте на линия. До училището се стига с тройката, слизате на спирката след резиденцията на другаря Живков, веднага след завоя. Ще го видите. Училището де, не... другаря. Бъдете в работни дрехи и носете метли! Разбра ли?\nМомичето изслуша пороя от думи и премигна зад очилата.\n— Май да.\n— Ти за какво идваш? — сети се да попита дружинната.\n— Мисля, че точно за това — ухили ѝ се Веспасиана.\n--- сцена шестстотин деветдесет и трета ---\nЗавода, коридора на художествения отдел\nКлекнала над изпънато на летви синьо платно, положено на пода пред първата стая, Невена Добромирова старателно подреждаше и фиксираше с лепило букви от стиропор, когато вратата зад нея се отвори и една колежка извести:\n— Невенке, при началството.\n— А, да! — каза дръпнато Невена. — През пет минути при началството! Имам си работа.\n— Не това началство, най-голямото — уточни другата.\nДобромирова се изправи рязко:\n— Не ме информираха.\n— Трябва да се преоблека — засуети се повиканата, поглеждайки към съдраните си на коленете дънки.\n— Парушева каза „незабавно“ — добави колежката.\n— Да му се не види! — измърмори Добромирова, остави лепилото на земята, поизтри ръце в дънките, пооправи си косата, стегната в опашка, и пое по коридора към асансьорите.\n— Заповядайте — покани я любезно секретарката Парушева и кимна към вратата до себе си.\nДобромирова влезе в кабинета, където я посрещна откъм бюрото си другарят Спасов, ставайки:\n— Елате, Добромирова, сядайте — посочи ѝ столовете около заседателната маса, като не пропусна да разгледа работната ѝ униформа. — Това някаква нова мода ли е? — изкоментира съдраните дънки.\n— Да — призна си тя сконфузено и побърза да се оправдае: — Много са удобни.\n— Ммм — вдигна разбиращо вежди другарят директор и каза: — Ако ви срещнат така на улицата и ви попитат къде работите, моля ви, спестете името на завода — и допълни през смях: — Ще си помислят, че здравата сме го закъсали.\n— Обещавам — отвърна с усмивка момичето и седна на един стол.\nДиректорът също седна на мястото си и мина на темата:\n— Искам да поемете подготовката на щанда ни на тазгодишното изложение в Чехословакия. Трябва да е специално пригоден да покаже специалната машина и елементи от конвейерите, така че ще е нужно особено внимание. Затова се обръщам към вас, но искам да помислите и да сте сигурна, че ще се справите. Освен това искам лично да присъствате там и да се включите в цялостното представяне на изделията ни.\nНевена Добромирова вдигна вежди изненадано. В този момент вратата се отвори и в кабинета влезе инженер Радослав Пасков.\n— Извинявам се, забавих се — заобяснява, но директорът вдигна ръка и го прекъсна:\n— Няма нищо, тъкмо разказах на другарката Добромирова за какво става въпрос. Искам заедно да прецените как ще се разположи машината на щанда, така че да ти е лесно, Радко, да показваш и демонстрираш на посетителите. Искам ви заедно, в екип, и разчитам на вас за отлично представяне в Чехословакия. Радославе, машината е твоята дипломна работа, знаеш какво очаквам, нали? — вдигна предупредително пръст. — Имате достатъчно време. Ще уточним подробностите, след като представите предложенията си.\nИнженер Пасков кимна усмихнат, а Невена Добромирова гледаше неразбиращо.\n— Другарю директор — започна младият мъж, — ще използвам случая, че сме тук и двамата — погледна към Невена, — ние и без друго искахме да дойдем при вас, за да... — позапъна се, но бързо продължи: — Ние бихме искали да ви поканим, вас и съпругата ви... С Невена ще сключим брак и ще се радваме да ни удостоите с присъствието си!\n— А така! — извика радостно директорът и стана от мястото си, заобиколи бюрото и застана до инженер Пасков. — Ето на това се казва хубава новина! — раздруса ръката му и повтори по-внимателно с Добромирова, която също беше станала. — Правилно решение сте взели! — заразглежда ги усмихнат. — Още като ви видях тогава в залата за естетика как качествено се карате, бях сигурен, че нещата за вас вървят нататък. Кога е тържеството?\n— Следващата седмица, в събота.\nДругарят Спасов погледна календара на стената, помисли няколко секунди и каза:\n— Ще присъстваме и то с най-голяма радост!\n--- сцена шестстотин деветдесет и четвърта ---\nВ слънчевото утро шест момиченца, въоръжени с метли, маршируваха по дългата улица, чиято цяла дясна страна, по посока на движението на децата, граничеше с висока, метална, непристъпна ограда. Зад нея се простираше борова горичка, гъсто обрасла в основата си с бодливи храсталаци.\n— Резиденцията — каза Веспасиана и всички изпълниха равнение надясно. — Охранява се строго, като южната граница.\n— Знаете ли го оня виц — започна едно от момиченцата, — дето пресичали границата африканецът, американецът и Бай...\n— Шшшшшт! — извикаха в един глас няколко от останалите.\n— Да не си луда да разказваш вицове за... — без да се доизкаже кимна към оградата едното от тях. — И то точно пред дома му.\n— Това не е домът му, а нещо като вила — уточни друго момиченце. — Тука спи, когато е на посещение в града.\n— Я спи тука, я не — направи физиономия Веспасиана. — Че какво за африканеца и американеца?\n— Значи, африканецът, американецът и Бай...\n— Абе тихо бе! Може да подслушват от храстите.\n— Бай Ганьо — изгледа ги разказвачката на вица.\n— Аааа — успокоиха се другите. — Я почни отначало!\n— Няма да ви разказвам повече, щом ме прекъсвате — ядоса се онази. — И голяма работа, че сме пред дома му. Татко каза, че откакто умря другарят Брежнев, вицове могат да се разказват за когото си искаш.\n— Той ли е забранявал преди?\n— Де да знам. Татко каза, че оттогава ония горе са я подкарали през просото, а на нас щели едните вицовете да ни останат.\n— Ами разказвай тогава!\n— Вече не ми се разказва. И без това скоро ще стигнем училището.\n— Сианче, ти защо каза да слезем на предния завой? Цяла спирка по-рано.\n— Ми забравих какво ми каза дружинната — вдигна рамене момичето, — на завоя преди Резиденцията или на завоя след... Е, голяма работа, я какво е хубаво времето.\nШестте стигнаха целта си, влязоха през задния портал на новопостроената училищна сграда и се заоглеждаха вътре.\n— Смърди на строеж.\n— Скоро ще засмърди на двойки в бележниците, хихихи...\n— Ааа, вие ли сте пионерите помощници от Тимуровската команда? — материализира се пред тях червенобуза другарка с коса на масури. — Момчета няма ли? — надникна зад тях.\n— Жалко. Последвайте ме! — тръгна с чевръста походка към края на коридора, където се смъкна по стълбите в сутерена на сградата.\n— Я да видим колко са ни тимуровките — към другарката се присъедини мъж в тъмносин работен халат. — Значи шест броя инструменти. Метлите оставете ей там, няма да ви трябват.\nДецата го последваха в дъното на помещението, където няколко жени стържеха циментовия под. Мъжът връчи оръдията на труда на момиченцата и разясни задачата:\n— По пода има засъхнали остатъци от цимент. Трябва да се премахнат. Ей така — посочи към работещите жени. — Разбрахте ли?\nДецата кимнаха и си взеха по един инструмент.\n— Какво нещо — възкликна Веспасиана и заразглежда пръта от оребрена арматура, с прикачена в края му шпатула. Огледа пода, избра една буца засъхнал цимент и пробва инструмента, като застърга с шпатулата, опитвайки се да откърти упорито залепналото. След известни усилия постигна ефект и обяви: — Екстра! Работи!\nТимуровките се подредиха в редичка и подеха битка с излишното по пода.\n--- сцена шестстотин деветдесет и пета ---\nСъщия ден, привечер, къщата на баба Веска и дядо Спас\n— Нали ти казах червен ориз ма, Веске — седна на масата, подредена за вечеря, дядо Спас и изкриви уста. — Знаеш, че белият ми мяза на сутляш.\n— Знам, ама на мене не ми се ядеше червен. Нà ти топъл хляб! — каза баба Веска, сложи на покривката няколко дебели, криво отрязани филии и седна срещу мъжа си.\n— Едно време каква разбрана беше, пък сега, колкото пò одъртяваш, толкоз пò...\n— Едно време, Спасе — прекъсна го бабата, — беше хубавец, не можех да ти скърша хатъра, хеле като ми се ухилеше.\n— Че сега какво ми има? — захапа топлия хляб дядото и загреба от ориза.\n— Дърт си, туй ти има! — повтори неговите действия тя и допълни, дъвчейки: — И досаден отгоре. Обръмча неска махалата с мотора. Бактиса им главата на комшиите и моята бактиса.\n— Ама го подготвих за пътешествието, а? — ухили се широко дядото.\n— Аз чак до планината с мотора ти не тръгвам! — отсече баба Веска. — Много път е!\n— Я недей дивя! — скара ѝ се дядо Спас. — От март месец съм ти казал, че ще те заведа, приготвили сме багажа, с единия крак сме тръгнали, ти... Всеки път се дърпаш и мърмориш, пък сетне „Ауу, чи хубуу, Спасее!“\n— Ехооо — извика детско гласче откъм входната врата на къщата и в стаята влезе Веспасиана.\n— Таман навреме идваш! — зарадва ѝ се баба ѝ. — Гладничка ли си ми?\n— Мъхъ, ама ще ям вкъщи, само минах след тимуровския ден да ви видя. Утре пак ще ходим, че има още много работа. И вдругиден... Гледайте на какво ми станаха ръцете от бачкане!\nВеспасиана вдигна ръце и показа дланите си, с големи тъмнорозови резки олющена кожа по тях.\n— Хийии! — извика баба Веска. — Изгорила ли си се, какво?\n— Тц! — кимна с глава детето. — Цял ден стъргах засъхнал цимент от пода с една шпатула на прът, дето доста се хлузеше по ръцете и ми ги обели. Много грапав, еее, като онези пръчки, дето имаш зад къщата, дебелите — обясни към дядо си.\n— Арматурата ли? — изненада се той.\n— Да, дето прилича на големи болтове.\n— И без ръкавици?\n— Без — каза гордо момиченцето.\n— Боже, боже... — плесна се по челото дядото, — кой умник ви накара да вършите това! Ц-ц-ц...\n— А стига се възмущава! — скастри го баба Веска.\n— Ц-ц-ц — не спираше онзи, — да накараш ти пети клас момиченце да работи цял ден с прът от оребрена арматура.\n— За шести — уточни Веспасиана.\n— Я си измий ръцете ти, да ги промием сетне с риванол и да видим с какво да ги намажем — подкани бабата внучето си.\n— Бабо, искам да ме превържеш с бинт до китките — подскочи радостно Веспасиана. — Като на боксьорите под ръкавиците.\n— Аха! — поклати глава баба Веска. — Че да изкараш на майка си акъла, като те види. Върви се измий, върви! — посочи с глава към мивката.\n--- сцена шестстотин деветдесет и шеста ---\nУлица „Нашедетска“, апартамента на Спасови\nВ стаята си Огнян беше усилил музиката докрай и действайки в ритъма ѝ, се приготвяше за излизане. По леглото бяха нахвърляни небрежно кабел, дезодорант, книга, солидно количество намачкани обличани дрехи и сгънати чисти такива, между които момчето се опитваше да избере подходящите за вечерта. Избра си тъмносиня фланелка на бели ленти, облече я, опаса я в дънките, след което вдигна купа с чистите дрехи и го набута в гардероба. Носените останаха на мястото си в компанията на кабела, дезодоранта и книгата. Танцувайки, Огнян излезе в коридора, където през входната врата тъкмо влизаше сестра му.\n— Ооо, Тимуре! — ухили ѝ се. — Чак сега ли се прибираш? Да не си се отбила допълнително да прибереш дървата на някоя баба?\nВеспасиана затвори вратата и се втренчи в батко си.\n— Какво зяпаш? — попита той.\n— Я виж! — вдигна ръцете си тя срещу него.\n— Уха! — възкликна той и със сериозно изражение разгледа дланите ѝ. — Къде се ожули така?\n— Трудова злополука — отвърна му надуто момиченцето, събу гуменките си, изритвайки ги в ъгъла до вградения гардероб, и се запъти към стаята си.\n— Сианче — каза баткото, светна лампата над огледалото и се заоглежда в него, оправяйки фланелката си, — аз вчера май пропуснах да ти благодаря, че помогна за балканчето. Голяма услуга ми направи.\n— Ъф — направи физиономия тя, — не беше заради тебе! За тебе вече услуги няма! — наду се и отвори вратата на стаята си.\n— Що? — надникна след нея момчето.\n— Ти си знаеш.\n— Чантичките. Ееее, няма край!\n— Може и да има, но при едно условие! — сложи ръце на кръста момиченцето и загледа батко си в очакване да попита, той обаче не попита, върна се при огледалото и зареса косата си, а момиченцето го последва и заяви: — Искам да дойда с вас на излета с велосипедите и палатките.\nМомчето я погледна периферно и се разсмя така силно, че вратата на всекидневната се отвори и оттам излезе Нелчето, последвана от малкия Антон.\n— Огняне, каква е тази дандания? Я да намалиш музиката! А! Прибрала си се — зарадва се на дъщеря си. — Как мина трудовият ден?\n— Изглежда през цялото време са си разправяли вицове — каза вместо сестра си Огнян. — Голяма инерция е набрала. Продължава и вкъщи. Ахахахаха... — влезе в стаята си и остави останалите в коридора да се приветстват след работния ден на тимуровката.\n--- сцена шестстотин деветдесет и седма ---\nГрадската градина, малко по-късно\n— Сестра ми, завалийката, мераци да идва на излета — разказваше през смях Огнян на тайфата, която се беше събрала около белия паметник. — Лапешка работа.\n— Валерия сигурна ли е за събота? — попита Дарина.\n— Абсолютно! Освободила се е за няколко дни, ще пътува утре с дневния влак, вечерта да може да се наспи, и в събота... на колелото на Маноловата кака.\n— Остава само да теглим чоп кой с кого ще е в палатка и готово! — обяви Петьо, седнал в краката на каменния съветски воин, и огледа останалите от тайфата. — Имаме един ден да решим.\n— Два — поправи го Дарина. — В деня на излета също можем да мислим.\n— Важното е, че събрахме цялото оборудване! — каза Захари.\n— Още по-важното е — обади се Маринка, — че родителите на някои от нас ще го закарат с коли до заслона и ще ни чакат да пристигнем. Няма да мъкнем нищо на гръб.\n— Аз нямаше да дойда, ако трябваше да нося и багаж — тръсна къдрици Данчето. — Щях да се схумна още на първите няколко километра.\n— Вие и без багаж ще се схумнете — направи физиономия Стръки. — Аз се чудя защо изобщо да ви взимаме с нас. До морето с колелетата по черно и после до заслона хич не е майтап. Само ще ни бавите и ще се глезотите.\n— Я па тоя! — сложи ръце на кръста Зорница и го изгледа.\n— Добре де — разхили се Стръки, — може да не ни забавите чак толкоз.\n— Ако мислиш, че ще въртя като бясна, защото на някого му се щяло да се прави на Стив Маккуин, не позна.\n— Ще те изчаквам през двеста метра бе, мила, не бой се. Точно тебе ли ще изоставим из треволяците — обеща ѝ момчето и преметна ръка през раменете ѝ.\n— Ще се съобразявате с най-бавния! — избута ръката му тя. — И без да ни юркате! Иначе...\n— Иначе се връщаме.\n— Сами? През степната пустош? Мухахаха... Куражлийки. Да ви застигне нощта насред полята, вятърът да ви издуха, вълци да ви дебнат в поясите...\n— Те наистина вълк до вълк в поясите — изкриви устни Зорница.\n— А какви звезди се виждат нощем извън града... — въздъхна някой.\n— Голяма работа ще бъде вдругиден — каза замечтано Санди. — Откога ги приказваме тия палатки и ето че ги докарахме криво-ляво...\n--- сцена шестстотин деветдесет и осма ---\nСлънцето сипеше жар над безкрайните поля. Колоната велосипедисти се движеше бавно по прашния светлокафяв път, с широка ивица трева в средата, която колелата на селскостопанските машини бяха пощадили.\n— След онзи пояс е селото — съобщи Захари, който водеше колоната.\n— Ти и за предния пояс каза така — извика някой отзад.\n— Видях го бе, ееее къде е — постави ръка над очите си момчето.\n— Явяват ти се миражи, аз село не виждам — изтри с ръка потта от челото си Данчето, без да спира да върти. — Искам вода!\n— Карай, карай — ей сега ще стигнем.\n— Жадна съм!.. И аз... И на мене ми се почива вече... — заобаждаха се момичешки гласове.\n— Ето бе, почти сме там.\n— Докато кажеш, че сме там, и изскача следващата нива. Като в някакъв лабиринт. Сигурни ли сте, че това е пътят? — хленчеха девойките.\n— Колкото, че съм кръстен на дядо си Захари — извърнал глава назад, обясняваше водачът.\n— Това е бе! — подкрепи го Манол. — Наистина се мярна селото зад пояса, когато бяхме на височинката.\n— Уф, дано, че да си напълним вода — изпъшка Маринка. — Скоро може да ми призлее. Как се казва селото?\n— Безводица — извика Захари и хилейки се увеличи скоростта.\n--- сцена шестстотин деветдесет и девета ---\nПо-късно през деня\nКолоездачите се изправиха занемели пред грандиозната гледка от ръба на платото, под което далеч напред се простираше зелена долина, а на хоризонта морето.\n— Еха! — обади се след малко някой.\n— Дори само заради тази гледка си струва цялото пътешествие...\n— Въобще такива пътешествия си струват най-вече заради гледките — заяви мъдро Стръки, без да сваля поглед от чудото пред себе си.\nСлед продължително съзерцание в тишина Петьо въздъхна:\n— Дааа, и заради разпределението в палатките си струват.\nМладежите се обърнаха към него и след секунди в компанията избухна весел смях.\n— Да поседнем...\n— Да похапнем...\n— Пак ли? Нали ядохме преди два часа...\nРазположени в тревата с лице към хоризонта, децата дъвчеха сандвичи.\n— Дояж го, не искам повече — Валерия бутна в ръцете на Огнян сандвича си и се намести по-удобно, облегната на рамото му.\n— Трябва да ядеш, гледай се само как си отслабнала — опита се да ѝ го върне той, но момичето бутна ръката му:\n— Не ми се яде. И изобщо нищо не ми се прави — каза тихо.\n— Какво ти е, нещо не е наред ли при тебе? Виждаш ми се особена откакто пристигна, а нищо не казваш...\n— Ааааах — въздъхна тежко тя, настани се по-комфортно в прегръдката и се загледа в далечината. — Ако знаеш колко е хубаво така.\n— Май знам — дояде сандвича ѝ той, прибра смачканите салфетки в раницата до себе си и се намести в тревата, като се постара да увеличи комфорта на момичето.\n— Не искам да се връщам в София.\n— Аз обаче сериозно не искам — надигна се на лакът тя и го загледа. — Искам да остана тук. Даже точно на това място, завинаги!\n— А — разсмя се момчето, — доближаваш се до предложението ми да се заселим в онова дере до Сияйно.\n— В дерето беше мрачно, а тук... Тази широта, просторът... Красота!\n— Дааа, знаеш ли като задуха зимният вятър къде ще те прати чак — не спираше да се смее той.\n— Огняне, не мога да се справя с онова, което ми се случва.\n— Какво ти се случва? — застана сериозно момчето и събра вежди. — Нещо със стажа ли не е наред? Да нямаш неприятности с колегите си?\n— Не, не — махна с ръка тя, — там всичко е идеално. Даже ако някой ден мога да избирам, ще искам да работя точно с такива хора. Друг е проблемът... Не мога да се справя с лудите в главата си.\nМомчето отново се разхили:\n— Да, чувал съм, че на някои им идвали в повече. И майка ми често се оплаква от нейните.\n— Имам усещането, че някой друг човек върши нещата, които върша всекидневно. Не съм аз. Опитвам се да се навивам, че това е правилното, но знам, че не е.\nОгнян я изгледа с любопитство, не намери какво да отговори и я остави да продължи, но тя само го прегърна по-силно и отново се загледа в хоризонта.\n— Аз пък знам, че щом си тука, всичко е на правилното си място — каза той и я помилва по главата. — Даже косата ти има цвета на тукашната почва. И аромата на топла земя.\n— Леле... — усмихна му се тя, — романтичен ли си станал?\n— От гледката е.\nДвамата седяха смълчани, потънали в радостта от взаимното си присъствие.\n— Виж колко пътища се виждат отвисоко — вдигна ръка към долината Валерия. — Решения и възможности всякакви. И как човек да знае кой е правилният път?\n— Мисля, че няма правилен или неправилен — отвърна ѝ Огнян. — Хващаш някой и където те отведе. Но това, разбира се, ако не знаеш къде отиваш.\n— А ако знам?\n— Тогава пътят пред тебе би трябвало да е само един.\nВалерия затаи дъх, а след няколко секунди се изправи рязко на колене и извика:\n— Ами да! Това е! — със светнали очи загледа момчето, после взе лицето му в длани и го целуна по носа. — Това е! Толкова е просто, че чак да се чуди човек защо е трябвало да се усложнява насила. Ахахаха... И аз го знам, знам го!.. Благодаря ти! — целуна го още няколко пъти по цялото лице. — Ахахаха... Един е, един е... Няма други — изправи се и затанцува по поляната на ръба на платото. — Други нямааа... Нямаааааа... Други пътища нямаааааа... — със събрани на фуния шепи изкрещя към долината.\n--- сцена седемстотин ---\nСъщия ден, привечер\nВ кафе-сладкарницата седяха трите приятелки Невена Добромирова, Теодора и Райна, пиеха швепс и кафе, прелистваха пъстро списание и си приказваха.\n— Ето тази прическа ще ти отива най-много — обърна списанието към Невена Райна и посочи картинка на изящно сплетена дълга коса, украсена със ситни бели цветчета, като диадема.\n— Мъ-ъ, красиво е — потвърди бъдещата булка, — но смятам да си спестя висенето при фризьор в деня на сватбата. Не ми се вписва в ангажиментите някак си — разсмя се. — А ако трябва да я направя предния ден, няма да мога да спя, да не се развали.\n— Ти и без друго няма да можеш да спиш — поклати глава Теодора и придърпа списанието към себе си.\n— Ами! — махна с ръка Добромирова. — Не само че ще спя, ами и ще сънувам. И според каквото сънувам, ще зависи отговорът ми в ритуалната зала.\n— Ехее — изгледа я Теодора, — колебания ли имаш?\n— Всичко се случва — ухили ѝ се другата.\n— Особено като знаем кой ще присъства... Страстта на живота ти, невъзможната любов, неосъществимата мечта, единственият и неповторим... — разхили се Теодора.\n— А стига де! — скастри я Невена. — Недей да прекаляваш и да пресилваш нещата.\n— Току-виж прекъснал церемонията точно преди да кажеш „да“...\n— Теодоро, минаваш всички граници! — грубо ѝ се скара приятелката. — И не си забавна.\n— Не се ли поизхвърлихте малко с тази покана? — попита Райна.\n— Радко настоя. Каза, че благодарение на другаря Спасов сме се събрали и държи да го поканим. Честно казано, аз очаквах да откаже, затова се съгласих, а той пък взе, че прие и даже много се зарадва.\nТеодора вдигна към устните си чашата с кафе и се захили още по-силно:\n— Ми какво да ви прави човекът, нали сте бодрата заводска смяна, хихихи... — кафето ѝ се разля по масата. Без да спира да се кикоти, тя го попи със салфетка и допи остатъка в чашата.\n--- сцена седемстотин и първа ---\nПо същото време, край туристическия заслон\nПет коли, сред които ладата на другаря Спасов, бяха паркирани в началото на поляната. В отсрещния ѝ край, в равната част, бяха разположени през еднакви разстояния зелени военни раници, а в края на редичката им беше вдигната жълта четириместна палатка с преддверие. Близо до колите бяха разпънати още няколко големи палатки. Под навеса на заслона, в специално иззидана за целта открита пещ, няколко жени, сред които Нелчето и майката на Зорница, разбъркваха въгленчетата и се радваха на хубавата жар. В средата на поляната петима мъже, сред които другарят Спасов и вторият баща на Зорница, както и няколко деца, сред които Веспасиана, ритаха топка и вдигаха врява като на градски стадион.\n— Татко, подай! — крещеше момиченцето и махаше с ръце като вятърна мелница.\nДругарят Спасов ѝ пусна леко топката, но едно момченце я спря пред нея и я отне от техния отбор. Веспасиана не губи време, а хукна след него. Един от татковците препречи пътя на играча с топката и тя скоро пое в другата посока.\n— Голяма игра пада — коментираха жените при огъня.\n— Кога ли ще пристигнат децата?\n— Всеки момент, според изчисленията на моя мъж.\n— Ще са капнали. Да им бяхме подготвили и техните палатки...\n— Те специално предупредиха, че са тренирали и ще свършат сами тази работа.\n— Е, поне с готовата вечеря ще ги изненадаме.\n— И не само.\nЖените се разкикотиха.\nСлънцето беше полегнало зад дърветата и процеждаше лъчите си през тях, осветявайки върховете им.\n— Какво хубаво място е това — огледа се наоколо една от жените и постави голяма очернена метална решетка върху каменните бордюри на пещта.\n— Тук е имало крепост навремето.\n— Утре може да се качим дотам.\n— Да слагаме кебапчетата, а? Или е рано.\n— Слагаме ги! Децата пристигат!\nПо затревената пътека, утъпкана от петте коли, се зададе групата колоездачи, до един бутайки колелетата по стръмното.\n— Ехооо — приветстваха ги мъжете и зарязаха играта.\n— Ехооо — отвърнаха уморени и радостни децата, нахвърляха велосипедите на една купчина и се събраха около тях. — Скапани сме!\n— Ами нормално. Имате ли сили да си разпънете сами палатките?\n— О, това го правим за Гинес, с вързани очи — похвали се Стръки и огледа лагера, който възрастните бяха организирали. — Тези палатки чии са? — посочи към няколкото големи край колите.\n— Нашите — отвърна един от мъжете.\n— Какво? — млъкнаха всички изведнъж и в тишината се чуваше само пукането на въглените в пещта и писукането на птица в гората.\nСтръки се почеса по рошавата коса и замига срещу мъжа:\n— Ама татко...\n— Решихме, че ще е хубаво и ние да изкараме една нощ сред природата и се организирахме допълнително.\n— И тука ли ще спите? — попита глупаво момчето.\n— Както виждаш — посочи към палатките мъжът.\nВеспасиана, скачайки радостно, се приближи до Огнян и му се ухили:\n— Видя ли? И аз дойдох на палатките — каза и избяга при приятелчетата си.\n— Ами щом всички сте тук, измийте се, подгответе си спалните, после ще вечеряме — обобщи плана бащата на Зорница и даде знак на останалите мъже: — Да извадим вече бирата.\nРадостни, петимата закрачиха към изворчето, където бяха натръшкани няколко мрежи с бутилки.\nКолоездачите останаха на местата си и организираха извънредно заседание:\n— Кофти работа! Че и палатки са си намерили набързо.\n— Обаче как мирише от скарата... — облиза се Захари.\n— Може би е по-добре, че са решили да останат с нас, хем да ни нахранят.\n— Ама нали ние трябваше да си изпечем вечерята.\n— Малеее — прозя се Данчето, — както съм скапана, таман ми е до приготвяне на вечеря.\n— И аз така... И аз... — обадиха се и останалите момичета.\nЗорница, Стръки, Огнян и останалите, чиито родители бяха тук, мълчаха.\n— Да се занимаем сега с палатките. После ще се измием — подкани Манол.\n— Да му се не види! — изсумтя Петьо и удари юмрук в дланта си. — Това е контрол.\nОстаналите колоездачи го изгледаха и изведнъж се разсмяха дивашки.\n— Петре... Петре... Отиде ти разпределението, Петреее... Сега ще трябва да измислиш ново, ахахаха... Имаш няколко часа да мислиш... Ахахаха... После в тъмното да не се объркаш, ахахаха...\nИзморени и щастливи, младежите се заеха да подготвят дългоочакваната нощ на открито.\n--- сцена седемстотин и втора ---\nЕдна седмица по-късно, събота\nЗалата на ресторанта, пълна с гости, блестеше тържествено от слънчевите лъчи, които струяха през тюлените пердета и караха покривките на дългите маси да искрят с белотата си.\nБулката сияеше в цялата си прелест в бялата семпла рокля и разпуснати дълги кестеняви коси, леко прибрани на тила с бяла шнола, служеща повече за украса. Младоженецът, усмихнат и подчертано горд до прелестната си съпруга, прегърнал я през талията, чукваше чаша с чашата на желаещите да ги поздравят и разменяше по няколко думи. Оркестърът свиреше ненатрапчиво джаз, компания дечурлига се кълчеше на дансинга в ритъма и извън ритъма, гонеха се, криеха се при родителите си, разнасяха бонбонки „Детска радост“, опаковани в тюл, подхвърляха ги, намираха ги отново, после пак се стълпяваха на дансинга.\nСпасови седяха на масата с колегите и приятелите на младоженците. Другарят Спасов водеше оживен разговор с момчетата от цеха и обясняваше нещо, жестикулирайки. Нелчето разглеждаше обстановката и гостите с любопитството на малко дете и от време на време се включваше в разговора, после бързо се връщаше към интересното си занимание.\nОркестърът даде туш, младоженецът инженер Радослав Пасков взе микрофона и без да изпуска булката, заговори:\n— Уважаеми гости, ние с моята любима съпруга — целуна я по бузата и продължи, — искаме отново да ви благодарим, че споделяте с нас този така специален ден и наред с вашите прекрасни пожелания, ние да ви пожелаем винаги да сте щастливи... поне наполовина, колкото съм аз — погледна с любов момичето до себе си, — да се обичате... поне наполовина, колкото нас, да се радвате и да не спирате да търсите най-хубавото около вас, защото то винаги е някъде наблизо — бурни ръкопляскания. — Искаме най-сърдечно да благодарим на един изключително специален и за двама ни човек, на когото до най-голяма степен дължим днешното събитие, защото, докато ние работехме с моята Невенка заедно, един до друг, глава до глава, и не се виждахме, заети да се надскачаме в таланта си — ухили се на жена си, — този човек ни видя и ни подсказа накъде е верният път, като ни възлагаше задача след задача, поощряваше ни в идеите, помагаше ни и продължава да ни подкрепя. Другаря Спасов, уважаеми гости! — посочи с ръка към мястото му и залата избухна в ръкопляскания.\nРади подаде знак на баскитариста на оркестъра, който същевременно обслужваше уредбата и касетофона, и той щракна един бутон.\n— И понеже знаем, че другарят Спасов е почитател на хубавата музика — продължи младоженецът, — бихме искали следващата песен да бъде специален поздрав за него, с пожелание да остане винаги такъв, какъвто го познаваме всички в завода!\nНевена и Радослав Паскови се запътиха към масата на Спасови, заобиколиха я и застанаха до столовете им, като младоженецът се поклони пред Нелчето и ѝ предложи ръката си, а Невена Добромирова се усмихна на другаря Спасов, който се беше изправил, също широко усмихнат. Той на свой ред ѝ предложи кавалерски ръка и четиримата се запътиха към дансинга, където затанцуваха под аплодисментите на гостите.\n— Чудесно тържество — каза Нелчето на младоженеца. — Удивително красиво и елегантно. Още веднъж поздравления и... бъдете истински щастливи!\n— Ще бъдем — говореше ѝ в ухото той, — непременно.\nНелчето се усмихна и кимна, а момчето продължи:\n— Това, което казах пред всички, е само малка част от онова, което в действителност искам да кажа, за да изразя благодарността си към вашия съпруг. Абсолютен пример за подражание във всяко отношение. Мога само да съм благодарен, че животът ме срещна с него и това не е само мое мнение, така виждат нещата всички колеги, с които работим заедно в цеха, в завода изобщо.\nРадослав Пасков не спираше да приказва на Нелчето, прегърнал я като на блус в училищна забава, докато другарят Спасов беше прихванал булката елегантно и внимателно, в стил „старата школа“, и двамата танцуваха в пълно мълчание.\nКъм средата на песента по-възрастният мъж се отдръпна, усмихна се на красивата младоженка, наведе леко глава, като поклон, взе ръката ѝ и я подаде на съпруга ѝ. Младоженецът целуна ръка на Нелчето, благодари ѝ за танца и я предаде съответно на нейния съпруг.\n— Прекрасна сватба, нали, Антоне? — каза Нелчето, която избра училищния стил захват и се скри в рамото на мъжа си, където даде воля на чувствата си и захлипа: — Не исках да плача, но не можах да се сдържа докрай, толкова е вълнуващо.\nДругарят Спасов я стисна окуражаващо в прегръдката си:\n— Вълнуващо е, наистина. Прекрасно! И като се замисля... докато се обърнем и нашите дечурлига ще ни зарадват с тържествата си.\nНелчето подсмръкна и се разсмя в рамото му.\nДансингът се беше изпълнил с танцуващи.\nКрай на осемдесет и пета серия\nНякои важни уточнения: Песните са както следва: „Елате, хиляди младежи“; Los huevos de la araña на мексиканската банда Fongus; My first love на Bonnie Bianco; Love the world away на Kenny Rogers.\nПоследна редакция: 27-09-2015, 22:25\nСтраницата е видяна: 2 665 пъти\nID на статията: 5361\n№1 от: Айви (28 септември 2015 13:07)\nНевероятна серия, Цоне!\nТака ми се иска да извърша някакво геройство ... А няма никакви условия за това.\nТолкова ми е познато!\n№2 от: Зико (28 септември 2015 17:39)\n№3 от: Anakin Skywalker (29 септември 2015 17:02)\nЧудесен нов епизод! (надявам се не предпоследен ) С всяка следваща серия, Нашият детски филм става по красив, по вълнуващ и по романтичен Цонче, недей развявай карирания флаг в края на 86-ти епизод! Ще се чувствам виновен , че съм предизвикал началото на края с онова изказване на възрастен, с онзи коментар в по предишната серия. Има още толкова неща които можем да "гледаме" всички...\nП.П. Кое е селото долу в далечината на красивия пейзаж?\n№4 от: Цонка (29 септември 2015 17:43)\nЕдинствената причина е, че се изморих. И то много! Това е, друго няма! Толкова по тоя въпрос.\nСега за селото. Долу е Оброчище. Нататък, зад левия хълм, е Албена. Снимката е направена от ръба на платото при село Ляхово. Няма такова усещане, честна дума, заставаш там и онемяваш. Убийствена красота!\n№5 от: tivesto (29 септември 2015 21:32)\nЧудесна серия! Трудно се коментира след нещо толкова хубаво написано...\nМного обичахме да си правим пътешестия с велосипедите. Чувството е неописуемо. Липсва ми онова време...\nСцената с баба Веска и дядо Спас много ми хареса! Обичам когато така си говорят възрастните хора... Все пак най-силната сцена в този епизод е последната! Цоне, невероятен талант и усет имаш да въздействаш и просълзяваш с написаното! Огромно БЛАГОДАРЯ от мен! А щом си изморена... почини си! Почини си на тези невероятно красиви места, за които ни разказваш. Почини си толкова, колкото е необходимо. Не бързай! Събирай прекрасни впечатления и когато наистина ти се прииска, ни ги разкажи с някой нов епизод от любимия ни сериал. Ние сме търпеливи. Ще чакаме, толкова, колкото е необходимо...\nВсе пак аз бих искал да чуя вица за Бай... Нали вече отминахме оградата на резиденцията...\n№6 от: Frangata (29 септември 2015 22:46)\nПочини си толкова, колкото е необходимо. Не бързай! Събирай прекрасни впечатления и когато наистина ти се прииска, ни ги разкажи с някой нов епизод от любимия ни сериал. Ние сме търпеливи. Ще чакаме, толкова, колкото е необходимо...\nТъй ами. Съвсем ще я втасаме без сериала. Трудно е зер. То, ако писането беше лесно, и аз по цял ден щях да пиша, закичен с китка цвете зад ухото, пеейки. С трицветна химикалка или с паче перо. Едни кални или минерални бани и ще живне любимата писателка...\n№7 от: Цветелина (29 септември 2015 22:49)\nСмятам да си изтегля всички серии, да си ги разпечатам и подвържа и да си ги чета когато ми се дочете. Впрочем Цоне, ако решиш, че можеш всичкото това богатство да го издадеш под формата на книжка, ще ти помогна с каквото мога.\nИзлишно е да споменавам, че и тази серия беше супер\n№8 от: 9585 (30 септември 2015 23:24)\nУчилището де, не... другаря.\nЗнаеш ми мнението, ужасно талантлива си и всичко е прекрасно\n№9 от: trak123 (1 октомври 2015 19:11)\nняма да си го простя, ако не напиша и аз нещо, въпреки че може би няма да искаш.\nСериалът е повече от прекрасен и заема много важно място в емоционалния живот на мнозина. Разбира се, че имаш правото да го прекъснеш, когато решиш, но не можеш ли да почакаш...десетина години и нещо??\nМного добър съвет беше този, да не се насилваш и да пускаш нови серии само тогава, когато ти си решиш и искаш, и можеш... Иначе нашият интерес е ненаситен и неизчерпаем, дано почерпиш и ти достатъчно аргументи от това и да продължиш още много-мноооогоо серии.\nМного неща ми се иска да се случат в сериала, ноооо няма да упражнявам влияние върху творческата ти свобода.\nПък дано се сбъднат мечтите, поне колкото се може повече от тях. Невероятно е, но се случва.\n№10 от: Anakin Skywalker (5 ноември 2015 14:59)\nСега за селото. Долу е Оброчище. Нататък, зад левия хълм, е Албена.\nДаа, Оброчище го знам, минавал съм през него, точно на път за Албена. В Нашедетския град Толбухин(Добрич) съм пребивавал само три пъти и то през новия век. 2003 - Командировка до завода за камионски надстройки, полуремаркета и контейнери. 2006 - края на август и началото на септември - като участници на изложението за подемнотранспортна, строителна и селскостопанска техника. Разхождал съм се и по ул. Нашедетска, без да знам още тогава че се казва така и третия път беше през юли 2005(след концерта на Дийп Пърпъл на 21.07. в Каварна) на гости за 3 дни на едно симпатично момиче. С моята любезна домакиня ходехме в Албена на плаж (36км) и похапвахме на онова заведние Тентата. Но по главния път. Нямахме велосипеди подръка тогава, нито време за романтични разходки затова не съм успял да видя този красив пейзаж. Возехме се в автомобилчето и освен Оброчище се сещам и за селата Стефаново и Славеево, както и кв. Добротица. (Марийче ако някога прочетеш това, ще се сетиш) Където и да пребиваваш в този момент Бъди щастлива!


Мане: Ако не спечелим титлата този сезон, ще го направим следващияпреди 48 минути\nГладът изкара проститутките на улицатапреди час и 18 минути\nТоп милиардерите на Русияпреди час и 56 минути\nПуснаха концесия за морски плаж „Обзор - централен“преди 2 часа и 19 минути\nЕврокомисията одобри сделката за „Виваком“преди 2 часа и 47 минути\nИцо Хазарта раздава награди във виртуално студиопреди 3 часа и 20 минути\nумбал „александровска“ -\nВсеки, който има желание да се включи доброволно в здравните грижи и в превантивните дейности, следва да съобщи имената си, телефон, e-mail и курса на обучение\nПубликувана: 13 Март, 2020 10:44\nУМБАЛ „Александровска“ набира доброволци - студенти и специализанти по медицина, които искат да подкрепят екипа на лечебното заведение в усилията за ограничаване на заразата от новия коронавирус COVID-19, а също и в грижите за пациентите. Това съобщиха от лечебното заведение.\nНе се казва "доброволци", а слуги. Балъчета,които да работят за мутрите.\nДохтор Мангу Жери\nУ Факултето е пълно с доктори и доброволци,а във Филиповци с мед. сестри.Да пробват да намерят там,нали си ги раэвъждат\nБОРИСОВВВВ АЙДЕ ТИЧАЙ ДОБРОВОЛЕЦ КО СА НАТИСКАШ В ЖИПКАТА\nАЙ НА БАС ЧЕ КАКТО БОРИСОВ СА ФУКАШЕ ЧЕ СМЕ НАЙ- ИЗРЯДНАТА ДЪРЖАВА ШЕ ЗАДМИНЕМ И КИТАЙ И ИТАЛИЯ ВЗЕТИ ЗАЕДНО\nДо коментар #6 от "3333333333333":\nТой е царче на негативни класаций бастуна\nПопове да набират...там е истината!\nа частните болници дето източват касата си мишкуват\nИ без друго за никаф не го.... Поне да носи системи и да бърше болничните стаи да виде до къде докара българската болница тоя\nсимулацийката на функциониране е е лошо\nЛекарите докато усвояват средства някой трябва да работи.Затова безплатните доброволци ще помогнат на платените недоброволци.\nДали тези болници са достатъчно достойни за мед сестрите които стачкуваха онзи ден, искайки по добри условия на труд.\nКъде е бялата мафия, или на търговците им се работи само по случаи, дето носят пари и не са заразни? Обявява се извънредно положение и тия хрантутници с по един калашников зад тиквите. Доброволци търсели. Положението е плачевно, а не смешно. Под диктата на калинките всичко де що е кадърно се изнесе от герберландия. Останали са смешници и хрантутници в територията.\nЕййй а търсене на доброволци да слагат стентове на здрави хора няма ли? Защо сега се крият като мишки и някой друг трябва им върши работата?\nКога това недуразумение, дето наричаше мед. сестрата със заплата 700 лв. психически неуравновесена стане доброволец, тогава и други ще станем. Ама докато тъпия герберунгел, бюрократ, боклук ми се има за някакъв фактор в държавата, получава огромна заплата и докарва народа до просешка тояга, нито един доброволец няма да намерите.\nгробари ще са нужни и повече крематориуми :P чистачки също ...\nАбе Боко не беше ли и той доктор хонорис кауза, не знам по какво, па и той да се включи в лечението. Сега Тато ако ни гледа от някъде, какъв СМЕХ ЛИ ПАДА.\nЧе колко пък\nгробари са нужни за тебе! И един стига, да те закопа. Почна ли да миришеш вече?\nТЕЗИ, КОИТО ОБЯВЯВАТ, ЧЕ Ириената СОколовната, бившата областнита на Перник е отишла за доброволка, доста трябва да се замислят дали да го обявяват и да я възнасят. ТАЗИ ПОДЛОЖИ 100 000 град на геноцид без вода, а сега ще ми я хвалят и предлагат за СПАСИТЕл, пак ще се скатае около някои мъжки панталони може би да купи още апартаменти по един милоин и не я разследват за това как ги е изкарала тези пари . "БРАВО ДАНС, БРАВО ПОЧТЕНА ПРОКУРАТУРА"!


Lianyungang Ganyu International Hotel - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nNo.38-99 Hou Gong Road, Гану, Лианйунганг, Китай, 222100 - Покажи на картата\nВ близост Гану Хайжоу\nРазположен на централно място в Ganyu, Lianyungang Ganyu International Hotel е идеално начало за Вашaта екскурзия из Лианйунганг. Вълнуващият център на града е само на 30.0 Km оттук. Рай за почивка и релаксация - хотелът предлага пълна отмора само на няколко крачки от многобройните забележителности на града като например First Avenue (through irrigation and road).\nВ Lianyungang Ganyu International Hotel отличното обслужване и достъпните съоръжения допринасят за Вашия незабравим престой. Хотелът е оборудван със съоръжения като Wi-Fi връзка в общите части, паркинг, рум-сървиз, летищен трансфер, перални услуги.\nВлизайки в една от 119 уютни стаи, ще забравите за ежедневния стрес с помощта на удобства и съоръжения като стаи за непушачи, климатик, бюро, минибар, интернет достъп (безплатен) в някои от тях. Хотелът разполага с множество уникални възможности за отдих, като например фитнес зала, спа, масаж. Когато търсите удобно и комфортно място за настаняване в Лианйунганг, изберете Lianyungang Ganyu International Hotel, който ще се превърне във втория Ви дом.


Връщането от почивка – стресово. Почивайте по всяко време! | Dnes.bg Новини\nВръщането от почивка – стресово. Почивайте по всяко време!\nСами си правим лошата енергия, смята Фън Шуй експерт\n16 авг 2017 08:30, Мария Захариева\nВръщането на работа след отпуска в повечето случаи ни действа стресово и депресиращо. Психологът и психотерапевт Анна Тодорова съветва да се върнем от почивка ден по-рано и да се научим да почиваме по всяко време.\n"Почивка трябва да има по всяко време на деня, за да сме по-ефективни и за да няма burn out. Хората започват да се паникьосват и работят до последния момент преди да отидат на почивка. Връщат се притеснени и тъжни в място, на което има 5 хиляди имейла", обясни тя пред Bulgaria ON AIR.\n"Слагате си една аларма на час или два и всеки път, като звънне, правите нещо. Оглеждаш се, спираш за малко мозъка и продължаваш. Аз се центрирам - отварям прозореца и слушам", каза още Анна Тодорова.\nФън Шуй експертът Цветозар Мръвков също подчерта, че трябва да се релаксира всеки ден. Той обясни, че Фън Шуй се занимава точно с това - да си в хармония със себе си и света всеки ден.\n"Фън Шуй е река, тя се движи бавно и постоянно. Трябва да имаме време за работа, релакс и за любов. Всеки народ има своя Фън Шуй - в битовата си традиция има наричания, обреди за закрила на дома", посочи гостът в "България сутрин".\nЦветозар Мръвков показа уреди (багета и фина багета), с които се измерва движението на енергията в пространството и уточни, че лошата енергия си я правим самите ние. Експертът посъветва да използваме в офиса наречен от нас предмет за вътрешен баланс.\nМариана Илиева от Асоциация Фън Шуй Център - България се съгласи с мнението на останалите гости, че е добре да спазваме ритъм и да релаксираме в ежедневието си, за да не бъдем стресирани след отпуската.\nТя е категорична, че енергийните талисмани помагат за това и демонстрира в студиото амулети за любов, защита и хармония в дома. Мариана Илиева показа също енергийни картини, върху които могат да се концентрират чакрите за хармонизиране и поставяне в дома на нужните цветове.\n"Препоръчвам всеки да отделя поне 10 минути на ден за лична медитация - да затвори очи, да остане сам със себе си, да диша правилно", каза още тя.\nОще по темата: отпускапочивкафън шуйАнна Тодорова\nНачи по едно легло до бюрото и на всеки 2 часа "микро дрямка" от по 1-2 часа.... ;-)\nНа мене нищо не може да ми помогне- нито Фън Шуй, нито Фън ***...Направо съм болен, като се прибера от почивка и не ми се живее. Такава депресия ме обхваща, че не мога нищо да правя- не мога да ям, не мога да спя, не мога да мисля, не мога да работя...\nСърцето ми става на камък , а в корема имам една буца тежест... А бе аз съм страшен случай...


6 начина за оптимизиране на физическото, емоционалното и душевното здраве | NewAge.bg\nНачало Медия Любопитно Природа и здраве 6 начина за оптимизиране на физическото, емоционалното и душевното здраве\nСмятате ли, че лечебните методи и подходи не работят за вас или че действието им е временно? Оздравели от една болест, нападала ли ви е друга веднага след това? Лечебните модалности предизвикват ли често симптоми на заболявания повече, отколкото всъщност да ви излекуват? Ако отговорихте категорично с „Да!” на един или повече от горните въпроси, вероятно сте склонни да проявявате повече интуиция, емпатия, да сте по-чувствителни, с което и надарени в много отношения. По-долу ще се спрем на основните причини, поради които емоционалното и физическо лечение не е толкова лесно, трайно и ефективно, колкото изглежда. Ще разгледаме и някои съвети, които биха помогнали за преодоляването на тези пречки.\n1. Нашата имунна система е програмирана да се защитава дори от неща, за които се смята, че биха й помогнали\nТози инстинкт може да е от решаващо значение за оцеляването, но става много трудно да усетим положителния ефект от добавките, лекарствата, както и някои инструменти, предназначени да помогнат лечебния процес. Вродената автоматична реакция на нашето тяло е да се само предпази или да се опита да изхвърли новите вещества и енергии, които му поднасяме. Когато предложите на организма си нещо ново, особено в голяма доза или с висока интензивност на приложение, имунната ви система ще го блокира или ще се „обърка”, неспособна да реагира– което често води до поредица негативни ефекти вместо очакваните полезни такива.\nПрепоръка: Поднасяйте на организма си постепенно нови добавки, храни, упражнения и т.н., за да може той да се адаптира към тях, да ги приеме и да започне да ги използва ефективно, вместо да се бори с тях и да се стресира повече. Когато постепенно увеличавате дозата или честотата на приложение, ще забележите, че тялото ви реагира с много по-голяма готовност. Вероятно сте обърнали внимание и на това, че прилагането на големи дози много повече ощетява организма, отколкото да му помага.\n2. Дори когато организмът ви се приспособи към новия подход, има вероятност да се „пристрасти” и в крайна сметка да не реагира на него. Очевидно способността за адаптация е друг основен инстинкт за оцеляване на организма, който обаче крие предизвикателства в себе си. След известно време на успешно приложение, тялото може да развие толеранс или устойчивост към добавка, лекарство, упражнение, модалност.\nПрепоръка: Помислете как да редувате различните подходи, как да ги разпределите и дозирате във времето. Ако е необходимо, осигурете си и подходящо медицинско наблюдение. Това е гаранция, че организмът ви продължава да реагира на добавките, лекарствата или модалностите, които му предлагате и ще постигнете положителни резултати. В повечето случаи редуването на различните методи ще увеличи възможността да се достигне до търсения ефект, след което може да се намали интензитета им на прилагане.\n3. Ако сте чувствителен и емпатичен човек, то тялото ви вероятно е като гъба и накрая може да „прихване” симптоми и оплаквания на другите край вас.\nАко забележите, че сте по-объркани или имате някои симптоми след работа с определен терапевт или лекар, вероятно не само сте се отворили за терапевтичен опит, но също и към чуждите енергии и проблеми на хората наоколо. Може да чуете чужди положителни отзиви, а вие самите да не се чувствате добре от терапията. Е, какво се случва тогава?\nНеволно силната ви енергия се е свързала с терапевтичния опит на хората наоколо, а не обратното. В редки случаи, физическата неразположеност в дните на лечение може да е признак на енергийна „детоксикация”, която е временна и всъщност е полезна, въпреки че предизвиква дискомфорт за малко.\nПрепоръка: Мъдро и внимателно избирайте своя лечител и терапевт. При контакт с него трябва да се чувствате добре, да няма напрежение. Ако в крайна сметка се почувствате зле, можете да си възвърнете баланса като постоите известно време във вода, направите разходка на зелено, се заемете с кратки физически упражнения - това би ви избавило от негативните енергии, които сте поели.\n4. За щастие, голяма част от методите за лечение в днешно време включват техники, които успокояват организма. Те обаче се провалят що се отнася до изразходването на енергия, за да се избегне физическо или емоционално изтощение.\nОвладяването на определени мисловни модели и техники за дишане могат да доведат до невероятни резултати. Въпреки това, за чувствителните хора решението включва цялостен подход на пресяване на енергията в тялото, която обменяме всекидневно.\nТази енергия може да се изразходва физически чрез движение, разтягащи упражнения, слушане на музика, която вдига адреналина, креативни занимания и т.н. Ако не се изразходва, тя може да блокира организма и да причини умствени, физически и ментални проблеми без значение колко опити за балансиране правите.\nПрепоръка: В никакъв случай не се обезкуражавайте, ако не постигнете желания ефект с традиционните методи за релакс или при вас не се получава така, както става при другите. Някои хора толкова трудно улавят голямо количество енергийна информация, че популярните методи за медитация или постигане на вътрешна хармония трябва да бъдат променени или допълнени с други инструменти за освобождаване от натрупани енергии. Някои от най-големите лечители „медитират” най-добре, докато правят физически упражнения, плуват, разхождат се по плажа или танцуват у дома. При всеки е различно. Открийте кое пасва най-добре лично за вас и започнете да вършите последователно – така винаги ще се балансирани.\n5. Разнообразието от лечебни модалности, включващи работа с различни форми на енергия, имат за цел да дадат „начален старт” на организма ви. Полученият енергиен заряд може да трае дълго време или да се изтощите скоро – зависи от механизмите, с които боравите, но и от „горивото”, с което зареждате организма си, от обкръжаващата ви среда, нивото на натоварване и грижата ви за собствения организъм.\nДа, животът всекидневно е изпълнен със стресови ситуации, често пребиваваме в нездравословна среда и има много фактори, които могат да ни доведат до изтощение. Затова колкото повече ограничите влиянието на онези, които можете да контролирате, толкова по-висок ще бъде прагът на допустимост за онези, над които нямате власт. Колкото по-висок стане прагът ви на поносимост, толкова по-дълго ще бъдете здрави и устойчиви. Колкото по-нисък е прагът ви на поносимост според начина на живот и състоянието на заобикалящата среда, които не резонират с организма ви, толкова повече ще се появяват различни симптоми на физическо неразположение или заболявания.\nПрепоръка: Дайте си сметка кое ви изтощава. Дали горивото, което вливате в организма си (храна, напитки, лекарства, хранителни добавки) е подходящо за вас? Пренатоварвате ли се без да си давате необходимата почивка или пък да почивате прекалено много, без да имате физическа активност? Има ли токсини в околната среда и взаимоотношенията, които да „изяждат” организма ви? Ако можехте да се събудите излекуван утре сутрин, кое би продължило да ви дебалансира и би могло да причини заболявания в близко бъдеще?\n6. Ролята на подсъзнанието е да ви „служи”, защитава и изпраща сигнали, които са огледало да начина ви на живот, качеството на обкръжаващата среда и духовното развитие, което сте постигнали. Най-честите сигнали, че не вървите по правилния път са свързани с промени в настроението и поява на симптоми на различни заболявания.\nДори и най-осъзнатите хора са склонни да забравят, че всеки ден пишат историята на своето здраве. Казано по друг начин, емоционалното и физическото ви състояние в даден момент е отражение на подсъзнателните процеси, избори, които правите и качеството на заобикалящата ви среда, както и на опитностите, които бихте могли да натрупате. Разбира се никой няма съзнателно да поиска да се разболее или да живее в стрес. Понякога тези неща сякаш се случват случайно.\nПо-внимателния обзор на историята около физическото и емоционалното ви здраве ще разкрие много цикличности, модели и предсказуеми процеси. Защо ли? Понякога те отвличат вниманието към самите вас или към ваши близки, предлагат нова гледна точка или служат като стимул за кардинална промяна. Както вероятно сте забелязали, генетичните ви наклонности или предишни дисбаланси на тялото се активират и водят до заболявания, когато подсъзнателно вярвате, че имате нужда от знаци, сигнали, опитност, внимание – за да изпитате повече удовлетворение. В почти всички случаи болестта е индикация за голяма трансформация, която е на път да ви се случи на емоционално, духовно или физическо ниво. Подсъзнанието ви има нужда да го осъзнаете, да го прегърнете и да заживеете в съответствие с него.\nПрепоръка: Внимателно обмислете историята на своето здраве и обърнете внимание на оформилите се тенденции. През кой сезон или време от годината сте склонни да не се чувствате добре? Какви други обстоятелства или хора биха могли да са причина за неразположението ви? Какво смятате, че се е опитвало да ви каже подсъзнанието, когато сте били болни? По какъв начин вашето подсъзнание се опитва да ви помогне, да ви служи или да ви промени? Кога започнахте да свързвате случващото се с начините, по които подсъзнанието ви комуникира с вас? Не се колебайте да го призовете да ви помогне чрез различни симптоми. Ако се вслушате в малките знаци и направите необходимите промени, това със сигурност ще подобри състоянието ви.\nМоже би най-важното, което можете да направите е да се фокусирате върху миговете, в които сте се чувствали по най-добрия възможен начин. Как по-точно усещате тази сила, баланс и благоденствие? С какво животът ви сега ще бъде по-различен, ако знаехте, че всъщност имате достъп до тези усещания по всяко време? Вашият дух, тялото и умът ви притежават всичко необходимо, за да ви помогнат да осъществите тази мисия. Заслужавате да се наслаждавате на пътуването! Колкото повече сте в състояние да разбирате организма и душата си, да живеете в хармония с нуждите им и да се грижите за тяхното добро състояние, толкова повече ще вдъхновявате и останалите хора също да се наслаждават на това забележително пътуване.\nИстината е, че животът на всеки е динамичен, има своите върхове и спадове, както и така наречените „болки на израстването”. Понеже сте вие сте осъзнати, талантливи, енергични и свързани, вероятно ще усещате колебания спрямо заобикалящата ви среда. Организмът ви ще бъде като навигатор и барометър, ще ви предава нужната информация чрез психически и физически симптоми. И така, колкото по-добре разчитате тези знаци и умеете да разчитате посланията им, толкова по-комфортно ще се чувствате.\nИМУНОЦЕА КАПСУЛИ 400 мг. * 30, IMUNO\nАДВА ФИЗИОЛОГИЧНО АДАПТИРАНА СТРУКТУРИРАНА АЛКАЛНА ВОДА - 2 л., SUPPLETEC NUTRION\nКОРДИЦЕПС - подсилва имунитета и енергийните нива - капсули 500 мг х 90, TNT 21\nФОРЕВЪР - стимулира имунната система и съпротивителните сили на организма - капсули х 60, VITAL CONCEPT\nЕТЕРИЧНО МАСЛО ГРАДИНСКИ ЧАЙ (ШАЛФЕЙ) 10 мл., СТИКС НАТЮРКОЗМЕТИК\nКЕСАРИ КАЛП - укрепва организма, подсилва нервната система - 500 гр., GOODCARE PHAARMA\nАСТРАГАЛУС - помага при хроничен стрес и настинки - капсули х 60 броя, SOLGAR\nАСТРАГАЛУС - за здрава имунна система - капс. 60 x 500 мг., HAYA LABS\nАДАПТОГЕНЕН КОМПЛЕКС * 90 капсули\nПригответе си натурална електролитна напитка, която предпазва от дехидратация в горещите летни дни и зарежда тялото с ен\n5 техники за изцеление, които набират огромна скорост\nСлабостите в емоционалното поведение или различните физически дисфункции може да имат нещо общо...\nВсички знаят, че летният лагер е чудесен за децата в училищна възраст. Лагерът дава възможност на...\nОпитайте новите гурме вкусове\nЗатруднените пътувания тази година разтревожиха и любителите на интернационалната гурме кухня. Истинските...


Chambres d'Hôtes La Treille - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nLieu-Dit Brague, Ligardes, Кондом, Франция, 32480 - Покажи на картата\nАко това, което търсите е хотел с добро местоположение в Ligardes, не се колебайте, а изберете Chambres d'Hôtes "La Treille". Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nПредлагайки висококачествени услуги и широка гама от удобства, Chambres d'Hôtes "La Treille" Ви осигурява възможно най-комфортния престой. Хотелът предлага достъп до широк спектър от услуги като общ салон/телевизионна зона, обща кухня.\nНасладете се на висококачествените удобства по време на престоя си тук. В някои стаи са на разположение отопление, сешоар, които ще помогнат на гостите да релаксират след дългия ден. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Каквито и да са поводите за Вашето пътуване,Chambres d'Hôtes "La Treille" е най-доброто място за престой, което можете да изберете в Ligardes.\nВсички типове туристи (38) Двойка (32) Самостоятелно пътуващ (1) Семейство с малки деца (1) Семейство с големи деца (1) Група (3)


Ал Таавон - Ал Итихад Джеда, Саудитска Арабия, Професионална Лига, 20.09.2018\n20 Септември 2018 - 18:45\nДнешната прогноза е за футболния сблъсък от 3-ия кръг на текущият сезон в Професионална Лига на Саудитска Арабия между съставите на Ал Таавон и Ал Итихад Джеда.\nНо нека да разгледаме фактите за предстоящия сблъсък:\nАл Таавон са на 7-мо място в класирането с 2 точки, след 2 поредни равенства от началото на новото футболно първенство, като в изиграните 2 срещи имат голова разлика 2-2. На собствения си стадион отборът все още няма изиграна среща до момента, при голова разлика 0-0.\nВ предишните си 6 официални мача в Професионална Лига играчите на Ал Таавон са постигнали 2 победи, 2 равенства и 2 загуби, като са реализирали 12 попадения и са инкасирали 10 гола.\nГостуващият тим на Ал Итихад Джеда се намира на 16-та позиция във временното класиране без нито една точка, след 2 последователни поражения от началото на новото първенство, като в изиграните 2 двубоя има отрицателна голова разлика 0-4. На чужд терен съставът има един двубой до момента, в който е записал 1 загуба, като все още не е отбелязал нито едно попадение във вратата на своите домакини и е позволил да му отбележат само едно попадение във вратата си.\nВ предишните си 6 изиграни двубоя в първенството футболистите на Ал Итихад Джеда са записали 1 победа и 5 загуби, при голова разлика 8-17.\nАл Таавон - Ал Итихад Джеда - преки срещи\nВ предишните 5 играни мача между двата тима, Ал Таавон е записал 2 победи, а отбора на Ал Итихад Джеда има спечелени 3 успеха, при общо голово съотношение 10-10. В предишните 2 срещи пред своите почитатели с тима на Ал Итихад Джеда, футболистите на Ал Таавон нямат победа и 2 загуби.\nОтборът на домакините е в серия от 2 последователни ремита в шампионата, а на собствения си терен постигна успех в последния си мач.\nТимът на гостите е с 3 поредни поражения в първенството на Саудитска Арабия, а на чужд терен е в серия от 3 последователни поражения.\nПрогноза: 1X Коефициент: 1.40 Резултат: 5 - 3