Хаптофобия (страх от докосване на други хора): причини, симптоми и лечение - Шизофрения 2022\nХората, които живеят в големите градове, са под постоянен стрес. Подобно нервно напрежение е изпълнено с появата на различни видове фобии и разстройства, като хаптофобия. Под тази дума, произлязла от гръцки думи със значението „докосвам се“ и „да се страхувам“, те означават страх от докосване, обсесивно състояние на страх при нахлуване в личното пространство на човек. Това патологично състояние се нарича още хафофобия или хаптефобия. Враждебността, която интровертите изпитват в нарушение на личното им пространство, не трябва да се бърка със сериозен психологически проблем, който е страхът от докосване. Общото желание за защита на личното пространство може да се превърне в сериозна фобия в резултат на излагане на леки стрес или тежка психологическа травма..\nСтрахът от докосване до някой друг може да се развие след психологическа травма\nЛюбопитно е, че в селските райони такава фобия практически не се среща. Това се дължи на малкия брой хора, наличието на свободни, открити пространства и на факта, че в малките населени места хората се познават повече или по-малко. Това ги освобождава от постоянна предпазливост и недоверие един към друг..\nКак да различим хаптофоба от интроверт\nХаптофоб може да бъде разпознат по неговия стил на обличане. Такива хора винаги носят затворени дрехи, опитвайки се да сведат до минимум възможността за тактилен контакт..\nЛице, което се страхува от докосване на някой друг, може да покаже внезапни проблясъци на агресия, опитвайки се да се отблъсне или дори да удари някой, който е нарушил личното му пространство.\nХората, страдащи от страх от докосване, са склонни да прекарват колкото се може повече време сами, отказвайки се да ходят на местата с много хора, партита или дори да ходят на шопинг. Те се опитват да намерят работа, която няма да бъде свързана с комуникация с непознати..\nПонякога хората, които се страхуват от докосването на другите, са асексуални. За тях е неприятно дори да се возят в претъпкан обществен транспорт, камо ли по-близък и по-интимен контакт.\nИндивид, обект на фобия, чувства докосване на някой друг, или парещ, или леден, и веднага се стреми да прекъсне контакта.\nАко фобията е причинена от обсесивно-компулсивно разстройство, тогава след докосване (треперене) човекът ще побърза да отиде до душ или да избърше ръцете си с влажна кърпа.\nТрудно е хаптофобите да търпят дори докосването на своите близки. С видимо нежелание те позволяват на приятели или роднини да се прегръщат, да се ръкуват, да се целуват по бузата.\nПричината за страха от докосване може да бъде два вида фактори: вътрешни и външни.\nПовишена скърцане. Това качество може да се превърне в отвращение към хората, които ще изглеждат хаптофоби безскрупулни или носители на инфекции, което ще доведе до страх от близка комуникация.\nРасистки, националистически убеждения. Индивид, който изпитва силна неприязън към членове на различна раса или нация, ще изпита чувство на отвращение при общуване с тях.\nАсексуалност, причинена от сериозни хормонални дисбаланси. Такива хора нямат сексуален нагон и затова близката комуникация с противоположния пол е неприятна за тях..\nЛичностни черти. При много скромни или затворени хора, поради близостта им с обществото, бездействието може да се развие в хаптофобия. А също и прекалено впечатляващи, емоционални, недоверчиви и подозрителни хора са предразположени към появата му..\nВъншните фактори, допринасящи за страха от докосване на други хора, включват:\nРанното насилие или сексуалният тормоз е доста често срещана причина за страх. Мъжете изпитват фобия по тази причина по-често и я изпитват по-трудно от жените. Понякога причината за психологическата травма при дете, която постепенно се развива в страх от контакт с други хора, се превръща в емоционалната студенина на родителите, безразличието от тяхна страна.\nПубертет. Младите хора в преходна възраст често се страхуват от докосването на момичетата, страхувайки се, че последващата сексуална възбуда ще стане забележима за нея или другите. По същество това е страх да не бъдат осмивани, особено остри в юношеска възраст.\nЛичностни разстройства като обсесивно-натрапчиви. Един човек, страдащ от такова разстройство, може да бъде постоянно преследван от идеята, че не е достатъчно чист. Той се страхува да не се замърси или да хване инфекция, от страх да не докосне околните предмети или хора.\nХарактеристики на професията. На дежурство някои хора, като лекари, доброволци или полицаи, трябва да се справят с асоциални личности, които са много безскрупулни и страдат от различни видове кожни заболявания. Постепенно враждебността, която изпитва при взаимодействие с такива хора, се предава на другите и дори на роднините.\nНарушения на нервната система. Хората, предразположени към психастения или невроза на обсесивни състояния, често избягват всякакъв контакт с другите, опитвайки се да останат сами.\nНарушение на интелектуалното развитие. Умствено изостаналите деца или аутистите са много предпазливи да нахлуят в личното им пространство. Това често им причинява агресия..\nОнези, които са дежурни, срещат антисоциални елементи, могат да развият фобия на допир.\nС тактилен контакт с други хора, хаптофоб изпитва много неприятни емоции и усещания, като:\nжелание да се измие, очисти (появява се симптом с обсесивно-компулсивно разстройство);\nсъстояние на страх, понякога се развива в паническа атака.\nАко човек е в състояние да се справи със своята срамежливост или изолация, той не може сам да се бори с патология като хаптофобия. Струва си да се свържете с терапевт. По време на изследването лекарят ще разбере причините за фобията и ще предпише лечение. Основната задача на пациента е да бъде изключително откровен и да не крие нищо.\nПонякога за борба със страха се използва метод за визуализация, при който пациентът представя ситуации, в които изпитва докосване на непознати.\nЧесто страхът от докосване се лекува в процеса на посещение на групи от личностно израстване. Също така на пациентите се препоръчват занятия по йога, танци на двойки. Индивидът се бори със страха си и постепенно го преодолява.\nНякои хаптофоби се съветват да лекуват болестта си по-радикално: да пътуват в час пик в градския транспорт. Това е един вид шокова терапия..\nВ случаите, когато фобията е причинена от психастения или невроза, е възможно да се предпише психотерапия и лекарства. На пациентите се предписват седативи, антипсихотици или антидепресанти. В случай, че хапнофобията се провокира от хормонална недостатъчност, се предписва хормонална терапия според резултатите от анализи.\nСтрахът от докосването на непознати е доста често срещано тревожно разстройство сред жителите на мегаполисите. Желанието за независимост, постоянен стрес и недоверие между хората пораждат различни психологически разстройства. Разширяването на личните граници води до намаляване на взаимодействието между хората. Хората, страдащи от страх от допир, избягват обичайните ръкостискания, прегръдки и други форми на нахлуване в личното пространство.\nХаптофобия - страх от човешко докосване\nХаптофобия получи името си чрез сливането на две гръцки думи, първата от които означава „докосване“, а втората „страх“. Това заболяване има редица синоними, наречени апофобия, гафефобия и гафофобия. Тези термини се използват като наименование на патологичен страх, който се проявява под формата на обсесивен страх от докосване до хората наоколо. Това разстройство е една от редица изолирани патологии, които се характеризират с пълна загуба на контрол върху поведението си..\nНаличието на това разстройство може да е доказателство за развитието на по-доминиращо заболяване, сред което психастения, аутизъм и невроза.\nНа първите етапи от своето развитие гафефобията има силна прилика с повишена отвращение или специфични черти на характера. В действителност обаче човек не иска да навреди на другите. Прегръдките и други форми на допир могат да причинят хаптофобия да боли..\nСпоред медицинските данни хаптофобията има висока степен на разпространение сред мъжете и жените от различни възрастови категории. Трябва да се отбележи, че страхът може да се разпространи както в непознати хора, така и в близки роднини. Докосването на човек може да причини “изгаряне” по тялото, треска, емоционален ступор или остра болка. При някои хора нарушеното разстройство се комбинира с фобия на микроби, което води до повишена загриженост за собственото им здраве. Такъв човек, когато се докосне от другите, се опитва да изплакне мястото на контакт под вода възможно най-скоро. Тази характеристика на поведение показва наличието на обсесивно-компулсивно разстройство..\nНай-често атенфосмофобията се проявява под формата на социална изолация. Способният начин на живот, избягването на посещения на обществени места и пътуването в обществения транспорт са най-специфичните особености на поведението на пациента. Причината за този поведенчески модел е подсъзнателно желание да се намали броят на контактите с хората наоколо. Този факт показва нарушения в процеса на социална адаптация..\nХаптофобията е доста рядко разстройство на личността, което има много прилики с други фобии. Докосването на другите може да предизвика хаптофоб:\nпристъп на замаяност и гадене;\nХаптофобията не е прищявка или личностна черта, а психическо разстройство\nПричините за хаптофобията са тясно свързани с отрицателното въздействие на травматичните фактори. Според експерти една от причините за развитието на болестта може да бъде акт на сексуално насилие, преживян в детска възраст. Освен това има повече от дузина различни причини, които провокират развитието на разстройството. Всички фактори, които влияят на появата на фобии, се делят на вътрешни и външни причини..\nСред външните причини е необходимо да се подчертаят нарушенията във функционалността на централната нервна система. В тази категория трябва да се разграничат невротичните разстройства като най-честите провокиращи фактори. Хората с повишено подозрение, които страдат от тревожни разстройства, са основната група от хора с въпросното разстройство. В допълнение, болестта може да бъде причинена от патологии на личността. Болезненият перфекционизъм, постоянното внимание към детайла и самокритиката са своеобразни механизми за задействане на разстройството..\nВажна роля в този въпрос е отредена на нарушенията в интелектуалната сфера. Неразвитието на психиката, аутизмът и ниската степен на интелектуално развитие могат да причинят неадекватна реакция на допир. Доста любопитен е фактът, че разглежданата патология често се среща сред служители на реда, социални институции и лекари. Това обстоятелство може да се обясни с факта, че поради характеристиките на своята професия тези хора често се сблъскват с маргинали.\nАтенфосмофобията най-често се проявява на юношеско ниво. Именно през пубертета определени черти на личността се влошават. Загубата на контрол върху поведението ви може да остави отрицателен отпечатък върху крехката психика. Много юноши избягват допира, защото се страхуват от сексуална възбуда. Трябва също да се отбележи, че въпросната болест може да възникне в резултат на предишно сексуално насилие..\nСред вътрешните причини, които провокират появата на фобия, трябва да се отбележи:\nНарушения в хормоналния фон. Асексуалността е една от причините за страх от докосване на представители на противоположния пол. Хората, страдащи от тази форма на разстройството, поради липса на сексуален нагон, се дразнят, като докосват тялото си..\nПатологична скромност. Повишената скромност може да бъде една от причините за фобично разстройство.\nЛични характеристики. В съзнанието на всеки човек се установяват определени граници, които се считат за лично пространство. Проникването в това пространство може да предизвика патологичен страх и агресия срещу другите..\nПсихологическата обстановка. Една от най-редките причини за развитието на фобии, тясно свързани с расистките вярвания. В този случай носителят на фобия избягва докосването на хора от друга етническа група..\nФобията не се появява при мъже и жени от раждането, а се формира под въздействието на външни или вътрешни фактори.\nКак да взаимодействаме с хапнофоби\nАнализирайки въпроса какво е хаптофобия, трябва да споменем съществуването на редица прости правила, които значително опростяват взаимодействието с хапофобията. На първо място, не проявявайте обида срещу тези хора, които избягват близък контакт. Желанието да се мият ръцете след ръкостискане или отворени молби за избягване на телесен контакт не винаги е проява на негативно отношение. Подобно поведение може погрешно да се счита за недобросъвестно и лошо, но трябва да се разбере, че необходимостта от телесен контакт може да причини физическа болка при хаптофоба.\nТрябва също така да се разбере, че липсата на телесен контакт е демонстрация на твърдите граници на личното пространство. Един обикновен човек може лесно да прегърне непознат човек, но няма да му предложи да използва четката си за зъби. В случай на хаптофобия зоната на комфорт има ясно определени граници, които не се препоръчва да се пресичат.\nВажно е да се обърне внимание на факта, че степента на проявление на болестта е индивидуална. Това обстоятелство говори за необходимостта да се разбере поведението на хефофобика.\nЛечението на фобичните разстройства включва интегриран подход към съществуващите проблеми. Наличието на чувство на страх от допир се отразява неблагоприятно на качеството на живот. Човек с този проблем изпитва затруднения в изграждането на личен живот и други видове отношения с другите. Различни методи на влияние се използват като част от психотерапевтичната корекция, включително психологически анализ и когнитивно-поведенческа терапия..\nЗа да се променят когнитивните нагласи в съзнанието на пациента, трябва да се установи основната причина за патологичното поведение. Изучаването на вътрешните конфликти и освобождаването на отрицателни преживявания може да постигне траен резултат по отношение на лечението. В случай на по-тежки видове фобия е необходимо използването на мощни лекарства. Като част от лекарствената терапия се използват антидепресанти, успокоителни и антипсихотици. Стратегията на лечението и изборът на лекарства се основават на индивидуалните характеристики на психиката на пациента и спецификата на избрания модел на поведение.\nЦялостното лечение на фобичните разстройства включва индивидуални и групови психотерапевтични сесии. Важно е да се обърне внимание на факта, че опитите за самолечение могат да причинят по-сериозни усложнения. Опитът да надмогнете страха си и да се опитате да влезете в близък контакт с другите, може да доведе до по-сериозни психични разстройства. В тази ситуация „клиновият метод“ може да причини повече вреда, отколкото полза..\nПациентите със страх от докосване се опитват да избягват обществени места, където непознати могат по невнимание да ги пипат.\nСтрахът от докосването на непознати може да бъде както резултат от травматични обстоятелства, така и да показва развитие на по-сериозни психични разстройства. Това заболяване е широко разпространено сред жителите на мегалополисите с развита инфраструктура. За да намалите тревожността при взаимодействие с хора около вас, трябва да се консултирате със специалист и да се подложите на цялостно лечение.\nКак се проявява страхът от допир и как да се справим с него\nИрационален неконтролиран страх или тревожност към дразнител се нарича фобия. Някои от обектите, които причиняват симптоми на страх, не пречат на ежедневието. Но има и други фобии, които могат да доведат до това, че човек се превръща в изнудник. Една от тези фобии е страхът от докосване..\nПатологията става причина за влошаване на личните отношения. За някои страхът може да се разпространи само към външни лица, докато за други възникват неприятни усещания, когато всички, без изключение, преминават невидима линия на личното пространство.\nКакво е хаптофобия?\nПсихичното разстройство, което е придружено от страх от тактилни контакти, има няколко имена:\nАладинията също е фобия, която е придружена от страх от допир, но поради факта, че телесният контакт причинява на човека физическа болка.\nПубликация, споделена от RAINBOW SOURCE MOSCOW (@radyzniy_istochnik) на 25 януари 2019 г. в 12:02 ч. PST\nНезависимо от това, как се нарича страхът от докосване, той трябва да бъде диагностициран своевременно, да се определи причината за възникване и да се вземат всички необходими мерки за решаване на психологическия проблем.\nПричини за страха от допир\nНе винаги е възможно веднага да се установи причината за заболяването, защото човек би могъл да получи психологическа травма като дете.\nОсновните причини за хаптофобията включват:\nРазлични видове насилие. Нараняването може да възникне в детска или юношеска възраст. По-често патологията се проявява при мъже, станали жертва на хомосексуален тормоз. Насилието от страна на другите в зряла възраст също може да предизвика психологическа травма.\nБолести, свързани с нарушено умствено развитие. Например хората с аутизъм не винаги са в състояние да поддържат социален контакт и да изразяват емоциите си поради сложни неврологични разстройства. Те живеят във вътрешния си свят и ако външни хора нахлуят в него, това предизвиква редица негативни емоции.\nКонституционна психопатия или разстройство на личността.\nПубертет при млади мъже. Тийнейджърите избягват докосването на момичета и жени, защото те се страхуват, че по време на физически контакт ще се получи ерекция.\nПовишена скърцане. Човек изпитва дискомфорт поради допир, защото страхува се да се изцапа или се притесни, че е заразен с някаква болест. Често патологията се развива при хора, работещи в медицинската област.\nЛипса на секс желание или достъпност. Патологичният процес се развива на фона на хормонални нарушения.\nФизически особености на другите. Човек се страхува от контакт с други хора, които се различават по цвят на кожата, форма на очите и т.н..\nПроявления на Хаптофобия\nСтрахът от докосванията на непознатите не винаги се проявява в остра форма. Най-често с този проблем се сблъскват жителите на големите градове. Човек не може да подозира фобия, като се позовава на нежеланието си да се свързва с други хора по хигиенни причини или поради лично недоверие към другите.\nХората, които страдат от хаптофобия, често носят дрехи, които покриват по-голямата част от тялото им (дори в горещо време). Те се опитват да избягват опашки и не посещават многолюдни места (концерти, фестивали, панаири и др.). Те се опитват да решат своите домакински нужди, например пазаруване, хаптофоби по това време на деня, когато има минимална концентрация на хора (нощни часове).\nАко има много пътници в обществения транспорт, телесен контакт с които не може да бъде избегнат, страдащият от фобии ще откаже да пътува. Той може да предпочете да ходи пеша или да използва друго транспортно средство, дори ако закъснява.\nРеакцията на допир с хаптофоб може да се прояви под формата на промяна в изражението на неговите изражения на лицето. Той може да набръчка носа си (като от отвращение). Страхът може да се отрази на лицето му. Докосването на непознати провокира усещания за топлина или студ в хаптофобите. Физическият контакт с външни лица може да причини следните симптоми:\nжелание да се измие частта от тялото, която друг човек е докоснал;\nВ тежка форма пациентите не се страхуват само да докоснат други хора. Симптомите на хаптофобията започват да се проявяват с всякакъв ефект върху тялото, например:\nплътно прилепнали или притискащи дрехи (вратовръзка);\nплуване в басейн или открита вода;\nстайлинг или рязане на коса и т.н..\nАко има страх от докосване на хората наоколо, се препоръчва да се потърси помощ от специалист. Не бива сами да се борите със страха. Липсата на подходящо лечение може да доведе до влошаване на психоемоционалното състояние на пациента.\nПо време на разговор с пациент, лекарят се опитва да установи какви обстоятелства в живота на човек биха могли да провокират развитието на фобия. Когато има съмнение за достъпност, на пациента се предписват допълнителни тестове за хормони. В тази ситуация лечението ще се проведе с помощта на лекарствена терапия.\nЗа да потиснат чувствата на тревожност и агресия, на пациентите се предписват успокоителни и се предписват сесии с участието на психотерапевт. При тежки форми на патологично състояние лечението може да се проведе с помощта на хипноза..\nДокоснете проблема с страха\nИзглежда, че може да е по-хубаво от това да вземеш ръка и да се прегърнеш след дълга раздяла с любим човек? Не всеки може да си позволи такива емоционални импулси. Все по-често хаптофобията се появява и развива при хората, тъй като страхът от докосване се нарича научен език.\nСтрахът от докосване се нарича хаптофобия\nТова е доста специфична фобия, внимателно скрита от другите от вътрешен страх. Психолозите наричат това заболяване и апофобия. И дори ако името е малко по-различно, същността остава непроменена - това е нежеланието да общувате и да докосвате други хора. Тези прояви не трябва да се смесват с духовни качества като скромност и стеснителност. Страхът пречи на воденето на пълноценен живот, разрушава отношенията му с близки, предотвратява приятелства и затруднява развитието на професионални интереси, защото дори обикновеното ръкостискане може да разстрои деликатен баланс на ума и да доведе до паническа атака.\nЖителите на мегалополисите често страдат от тази фобия, защото всеки ден им се налага да се справят с огромен брой непознати, да ги пресичат в градския транспорт, да се срещат на обществени места.\nЗа жителите на метрополията е трудно да избегнат контакт помежду си\nИма много фактори, причиняващи развитието на хаптофобия. Те могат да бъдат разделени на две еквивалентни групи. Нека ги разгледаме по-подробно. Към първата група, външни фактори, причиняващи страх от докосване на други хора, психолозите включват:\nНарушения във функционирането на нервната система и различни психични разстройства (неврози и мании).\nНасилие, преживяно от човек в ранна или юношеска възраст. Това може да бъде както сексуална експозиция, така и физическото налягане на възрастен човек върху дете. Фобията е особено остра, ако жертвата е мъж, влязъл в хомосексуални отношения в детството..\nЗабавяне в умственото развитие. Често хаптофобията е съпътстващ фактор при други заболявания, например аутизъм, когато дете остро и болезнено възприема хората около себе си, както и всяко тяхно докосване.\nПрофесионална дейност. Фобията лесно може да се появи при медицински специалисти, които трябва да се справят с различни инфекции и заболявания. В риск и правоприлагане. В своята работа полицията се занимава с бездомни хора, наркомани и други категории граждани, водещи асоциален начин на живот и не спазващи личната хигиена.\nПубертет. Страхът от докосвания на други хора може да се появи у детето, когато той влезе в тийнейджърския период и започне активно да се променя физически. Момичетата ще отбягват докосванията на възрастни мъже, а момчетата ще бъдат срамежливи момичета.\nВътрешните причини за развитието на личността също влияят върху формирането на такъв страх:\nЛични характеристики. Затворени, комуникативни, срамежливи хора, които не обичат да общуват с другите и лошо търпят, когато нахлуват в личното им пространство, може да не забележат, че са развили хаптофобия. Зоната на комфорт е важна за такива хора и до последно те ще откажат да се подложат на лечение, за да се освободят от страховете си.\nПовишената скърцане и страхът от заразяване може лесно да се превърне във фобия.\nАсексуалността. Поради нарушения хормонален фон човек развива непоносимост към допир, която е сексуална по своя характер. Всеки контакт с противоположния пол е отвратителен.\nНационалистическите или расистки възгледи могат да предизвикат страх от докосване до другите..\nСимптоми на хаптофобия\nСтрахът от докосване не остава незабелязан. Хората, страдащи от такова заболяване, не могат да се контролират в присъствието на други хора. За тях докосванията на близки и роднини стават непоносими. Те треперят при всеки опит да ги докоснат, не могат да контролират изражението на лицето си и не крият недоволството си от това. Най-честите симптоми, които се появяват на физическо ниво са:\nАтаките са придружени от прилив на неконтролиран страх, който се развива в паническа атака, по време на която човек започва да крещи и плаче. Доста често тази фобия възниква в резултат на наличието на други страхове: страх от заразяване с инфекция или страх от сексуално насилие.\nКак да разпознаем хаптофоба?\nНе е трудно да се идентифицират хората със страх от допир. Те се опитват да държат другите на разстояние, рядко ги пускат в живота си. Отношенията в семейството стават по-сложни и разгорещени: човек отказва прегръдки и докосвания, избягвайки общуването дори с близки. Сексуалните отношения постепенно избледняват и започват да внушават страх и отвращение.\nСтрахът от докосване прави човек раздразнителен и агресивен. Той реагира остро на всякакви опити за телесен контакт, може да крещи и да удря някой, дръзнал да наруши личното му пространство. Хаптофобичните действия не са реализирани.\nХората, засегнати от тази фобия, се опитват да облекат затворени дрехи, страхуват се да посещават многолюдни места и да използват градския транспорт.\nТе са емоционално и психологически настроени дълго време преди всяка публикация.\nЧовек може дори да не е наясно, че страхът му е прераснал във фобия и е придобил мащаба на заболяване, което трябва да се лекува. В този случай за близките хора е много трудно да накарат пациента да потърси помощ и семейните отношения се влошават.\nПациентът се опитва да избегне допир, дори в рамките на семейството\nСамо специалист - психотерапевт може да диагностицира това заболяване. Осъзнавайки, че има страх от всяко докосване, човек не винаги може независимо да разбере истинската причина за страха. Лекарят ще помогне на пациента да разбере себе си, а професионалните консултации и предписаното лечение ще облекчат това заболяване. Първата стъпка е разпознаване на болестта, втората е пълно доверие на лекуващия лекар и избраните методи на лечение..\nТерапевтът по време на срещите ще предложи да се разгледат страховете и травмите на децата, възникнали през целия живот. В някои случаи фобията възниква в резултат на нарушение на социалното взаимодействие на човека с обществото. Лекарят може да насочи пациента към групи за личен растеж, за да получи подходяща терапия и помощ..\nАко хаптофобията е следствие от неизправност на нервната система и сериозни психологически разстройства, лекарства, включително антидепресанти, могат да бъдат предписани като лечение.\nТерапевтът предписва терапия въз основа на индивидуалните причини за страх. Това може да бъде бални танци, йога или друг спорт, където пациентът ще трябва постоянно да контактува с другите. Шокова терапия се използва по отношение на онези хаптофоби, които могат да се контролират по време на панически атаки на страх. Съветват ги „чрез не мога“ да посещават обществени места, активно да използват различни видове обществен транспорт.\nБалните танци ще помогнат да се отървете от страха от допир.\nВ света има много различни фобии. Това не е причина да се сложи край на личния или обществения живот. Човек, който е обект на определени страхове, се изолира в себе си и живее много самотно, като предпочита да сведе до минимум всички комуникации. Това ограничава живота му, има лош ефект върху отношенията със семейството му. Редовните консултации с личен психотерапевт ще ви помогнат да се отървете от страха и комплексите, ще ви помогне да разберете откъде идва тази фобия и как да решите проблема. Човек ще може да се върне към нормалния живот.\nХаптофобия (страх от допир): симптоми и лечение на тактилофобия\nХаптофобията е страх от допир. Човек изпитва остра враждебност с проявата на вегетативни реакции на тялото, както при всяка фобия.\nПри среща с приятели се ръкуваме, прегръщаме се. Човек, който е свободен от хаптофобия, може лесно да влезе във физически контакт от социално естество, без да изпитва негативни чувства. Но има хора, които не издържат на допира - хаптофобия. И днес страхът от допир се разпространява като чума.\nРазпространението на страха от прегръдки беше улеснено от глобалната миграция на хората от селата в градовете. Гражданите водят изолиран начин на живот психологически. Всичко наоколо в града е чуждо. Потенциално опасно. И хората все повече се страхуват от докосване.\nХаптофобията може да бъде причинена от сексуално насилие. Човек става асексуален, появява се враждебност, личното пространство се увеличава. И не искам да пускам другите в него.\nЧесто хаптофобията е следствие от друго разстройство:\nзаболявания от физиологичен характер: умствена изостаналост, деменция, аутизъм;\nкататонични прояви на шизофрения;\nпараноидно психическо разстройство.\nХаптофобията се среща при подрастващи момчета. Това се дължи на неконтролирана ерекция. Тя възниква при случайно докосване, треперене на ръце, прегръдка. Тя може да бъде възрастна жена, съученичка, сестра. Физически това е естествено, нормално. Но това дава много опит. Поради това подрастващите се опитват да избягват физически контакт с другите, за да не изпаднат в неудобна ситуация. Фобията може да премине самостоятелно или да се запази..\nТактилофобията се счита за синоним на хаптофобия. Заслужава да се отбележи, че има малка разлика между тези понятия. Тактилофобията се страхува от докосването на непознати.\nХаптофобията се проявява с тревожност с възможен контакт с другите. Човек, мислейки, че трябва да се ръкува с непознати, се страхува, опитва се да избегне контакти на всяка цена.\nПървоначално човек, който се страхува от докосване, реагира само на външни хора по този начин. Докосването на близките не предизвиква негативна реакция. Когато болестта прогресира, човекът все повече се стреми да се изолира. Той забранява да влиза в стаята си, спира да контактува с другите. В резултат на това настъпва пълна изолация. Човек вече не търпи да живеят заедно, дори и с близки. Прекъсва всички социални контакти.\nВ допълнение към психологическия дискомфорт, хаптофобията има физически (вегетативни) прояви:\nтреперене в ръцете, краката, шията;\nслабост, безмълвие, припадък;\nВ тежки случаи може да се появи повръщане. Автономната система реагира различно за всеки. Зависи от характеристиките на тялото и от причината за хаптофобията.\nКак да разпознаем хаптофоба\nЗа човек със страх от допир физическият контакт е като токов удар. Подсъзнателно се чувства застрашен. Следователно, ако протегнете ръка, човек няма да отговори на ръкостискане. Може да се обърне и да си тръгне, ако види някой да се поздрави.\nТакива хора рядко излизат навън, крият градския транспорт, кината и магазините. Те се опитват да запазят дистанцията си, когато разговарят с някого. Някои носят ръкавици, за да не докосват тялото..\nЧовек, страдащ от хаптофобия, веднага ще измие ръката си, ще я избърше със салфетка, ако докосне някого. Това не е отвращение - това е психическо разстройство. Той трябва да почисти повърхността от допира на непознат. И такъв човек може да бъде непознат за всичко, освен за собствената си жена и децата, или просто за всичко.\nАко сред приятелите ви има хаптофоб, не можете да се обидите от неговите действия. Човек няма намерение да обижда някого, той има психическо разстройство, има нужда от помощ. Изолацията в случай на хаптофобия само изостря проблема. Следователно той има нужда общуване, подкрепа на роднини и приятели.\nТипичен навик за човек със страх от докосване е да носи затворено облекло. Дори в горещите летни дни предпочитание се дава на панталони, дълги поли, суитчъри с дълги ръкави. Това е подсъзнателно желание да се предпазите от възможни докосвания. Така хаптофопът се чувства по-комфортно.\nХаптофобията принуждава човек да се изолира от обществото на други хора. Сам „пациентът“ е по-спокоен. С течение на времето тя става все по-затворена, защото всички се стремим да се предпазим от опасност, да намерим духовно утешение. Хаптофоби също. Но те са изкривили концепцията за безопасност и комфорт. За тях това е липса на допир. Липса на потенциална опасност. Липса на хора наблизо.\nТози проблем често прави невъзможно работата, общуването. Човек напуска мястото на работа, където трябва постоянно да общува с другите. Той става затворен и това се отразява негативно на психиката. За психическото равновесие човек се нуждае от комуникация, комуникация, взаимодействие. Така сме подредени.\nАко човек забележи симптоми на хаптофобия, той ще трябва да посети лекар, за да потвърди диагнозата. Невъзможно е да поставите диагноза самостоятелно, също както е невъзможно да направите прическа, да изрежете апендицит или да излекувате зъб. Поверете здравето си на професионалист - човек, който е учил психология в продължение на много години. Може да бъде психотерапевт, психиатър, невролог.\nСтрахът от докосване се диагностицира с помощта на специални въпросници, тестове за различни нарушения. Запомнете: най-често хаптофобията не е самостоятелно заболяване. Това е "компонент" на друго, по-сериозно психическо разстройство..\nПо един или друг начин не бива да се страхувате от подобни симптоми. Психологията се развива активно и всички неразположения са лечими.\nПсихотерапията използва няколко различни модела на лечение, като ги редува за по-голяма ефективност:\nПредписват се лекарства за елиминиране на физиологичните прояви на болестта. Лекарят ще ги предпише въз основа на цялостната картина на заболяването.\nДруги методи са насочени към промяна на негативните асоциации, свързани с допира. Лекарят ще ви помогне да разберете, че докосването е безопасно и приятно. Тактилните контакти са необходими на всеки човек за нормално психологическо здраве..\nПри липса на възможност да се свържете с терапевт, можете да използвате линията за помощ. Психолозите отговарят на обаждания. Всеки град има услуга за психологическа подкрепа. Те ще слушат и ще дават съвети..\nВсички сами, вземете лист хартия (използвайте електронен бележник, Word) и изпишете всички травматични ситуации. От дълбоко детство.\nНадценявате всяка ситуация, обяснете причините за случилото се. Премислете.\nНеобходимо е да прикачите положителни образи и спомени към всяко от събитията. Трябва да разберете, че случилото се беше опит и реакцията може да бъде по-лека, без наранявания. Намерете плюсовете.\nСлед това разгледайте отново всяка ситуация. Емоциите трябва да се променят.\nРазкъсайте хартията или изтрийте написаното. Това не е в настоящето, тези ситуации са в миналото. И те няма да се повторят. Забравете за тях.\nПомнете, че големият багаж от миналото ще ви забави пътя към бъдещето. Освободете всички ненужни. И помислете за доброто.\nСтрахът от докосване или хаптофобия може да се появи при всеки човек на всяка възраст. Ако е възможно, свържете се с професионалист или се опитайте да се справите сами. Запомнете: колкото по-рано започне лечението, толкова по-бързата хаптофобия ще отмине. Не очаквайте бърз резултат. Може да ви отнеме от няколко седмици до няколко години, в зависимост от причината за разстройството..\nОткъде идва страхът от допир и методите за лечение на хаптофобия\nПоглаждането по рамото, прегръдките и ръкостискането се считат за проява на дружелюбност. Ако някой тактилен контакт предизвика много отрицателни емоции у човек, тогава можем да говорим за наличието на хаптофобия.\nТакъв човек не може да се чувства комфортно в обществото. Елементарно каране в асансьора с други пътници ви изнервя всеки път. Психолозите отбелязват, че за да изградят доверчиви отношения, хората се нуждаят от телесен контакт. Популярни са обученията за повишаване на нивото на доверие в екипа, при които колегите водят тестов предмет със завързани очи в офис сграда или улица. Да се позволи на някого да стане собствена очи е много трудно, както и да паднеш назад в ръцете на колегите си.\nПодобни упражнения правят нервни хора, които не се ужасяват от допир. Подобни обучения преувеличават житейските ситуации, разкриват същността на взаимоотношенията между хората, траещи не повече от час, след което всички участници се връщат към нормалния си начин на живот. По-трудно е пациентът с хаптофобия да живее в обществото по-често, отколкото колективните сесии с психолог, повишавайки нивото на доверие.\nЛичният живот при такива хора най-често отсъства. Само съюз от двама души с развит страх от прегръдки може да бъде идеален. Човек с такава диагноза обаче изобщо не се стреми да има връзка, дори приятелска.\nХаптофобите се стремят към уединение\nВажно! Не само физическото докосване, но и емоционалното нахлуване в личното пространство подлудява пациента. Всеки, който знае какво е хаптофобия от личен опит, дори няма желание да изгради личен живот заедно с някого\nСамо животът с една ръка, без намеса отвън, може да осигури емоционално спокойствие и спокойствие\nВсеки, който знае какво е хаптофобия от личен опит, дори няма желание да изгради личен живот заедно с някого. Само животът с една ръка, без намеса отвън, може да осигури емоционално спокойствие и спокойствие.\nЧовек с такова разстройство няма да успее да изгради кариера като успешен лекар, танцьор или мениджър. Всяка професия, включваща пряк контакт с хора, става мъчение за носителя на психични заболявания. Същото се отнася и за ситуации, при които такова лице се нуждае от медицинска помощ, но не може да оцелее при процедурата на изследване. Често има случаи, когато пациентът избира физическо страдание от неразположение, вместо квалифицирана медицинска помощ. Затова хаптофобията се счита от лекарите за фобия, която заплашва живота и здравето на човека.\nЛечението на хаптефобията е много успешно с интегриран подход към проблема. Когато страхът от докосването на другите причинява такъв дискомфорт на човек, че той не може да съществува нормално в обществото, общува с хората, изгражда личен живот - най-добрият начин е да се свържете с терапевт.\nРаботата с хапнофобия може да се осъществи в различни модалности, от когнитивно-поведенческа терапия, до юнгиански анализ.\nДа се отървем от фобия може да бъде промяна в когнитивните нагласи и модели на поведение, или може да е резултат от осъзнаване на всякакви неща, които не са осъзнати по-рано. Възможно е да се изследва травмата, която е причинила фобия, последвана от „освобождаване“ на негативен опит.\nВ допълнение към психотерапията в някои случаи може да са необходими лекарства. Рядко обаче има назначаване на антипсихотици. В допълнение, при склонността на хаптофобия към депресия се използват антидепресанти, ако има агресивна реакция на допир - успокоителни. Всичко това е предписано от психотерапевт.\nЗаедно с медикаменти се провежда индивидуална или групова психотерапия. Лечението трябва да бъде професионално, така че никога не трябва да се самолекувате със сериозни фобии. Често можете да чуете препоръки да надмогнете себе си и да влезете в градския транспорт в работещ транспорт или да сте в някаква тълпа. Но „клин по клин“ не винаги работи. За някои тези действия могат да дадат точно обратния ефект и само да изострят симптома..\nПочти всички фобии са лечими. Ако се установи проблем, основното е да не се заключвате и да намерите сили да се консултирате със специалист.\nВ особено тежки случаи, например, по време на сексуално насилие, само говоренето няма да бъде достатъчно. Специалист може да предпише антидепресанти. Необходимо е да се приемат лекарства под строгото наблюдение на лекар и само с негово разрешение. Самолечението в този случай е неефективно. Само лекарства с рецепта.\nМожете да се отървете от страха сами. Ако фобията не е силно изразена, тогава е достатъчно да си припомним ситуацията, в която е възникнала, и да я „превъртите“ в главата с различни, обмислени резултати. Може би положителен край на историята на миналото ще даде положително начало на бъдещето. Методът е подходящ само за леко проявление на страх. Ако фобия причини панически атаки, е необходимо пътуване до лекаря.\nВъншни фактори във фобия\nСтрахът от докосване до хората наоколо е сред медицинските и социалните работници. Всеки ден те имат контакт с наркомани, неохайни бездомни хора. Постепенно се появяват все повече страхове по отношение на болести и мръсотия. Те имат мания, че хората са носители на бактерии и вируси. Лека форма на отвращение лесно прелива във фобия.\nОсвен това фобията се отнася до един от симптомите на умствена изостаналост и аутизъм. Страхът от докосване е тясно свързан с фокусирането върху собствения вътрешен свят. Те възприемат агресивно опитите на другите да проникнат в зоната им на комфорт..\nСтрахът от докосване до другите се диагностицира при хора с нервни разстройства. Например, това могат да бъдат обсесивни състояния и психастения. Те не искат да контактуват с непознати и дори роднини, защото вярват, че могат да вземат бактерии. За такива хора е важно да следят собствената си хигиена и чистота. Те винаги имат мокри кърпички и антисептични средства с тях, така че те бързо и рязко реагират на замърсявания и петна..\nЗа някои хора миризмата на събеседник действа като дразнител. Може да отблъсне и да предизвика негативни емоции. Ароматът често предизвиква асоциации с миналото. Просто трябва да спрете да общувате с такъв човек за определен период от време. Няма нужда да бъдете прекалено сладки и учтиви.\nОсновните симптоми на хаптофобия\nВ големите градове хората са принудени да използват обществен транспорт почти всеки ден. При наличие на фобия, докосването на хора за хаптофоб ще бъде непоносимо да се вози близо до други пътници. Те изживяват буря от емоции.\nТакъв индивид веднага има бърз пулс, тялото му трепери и се появява гадене. Постепенно дишането става затруднено и недостигът на кислород започва да се усеща все по-рязко. Замайването може да причини припадък. Ако хаптофобията не се лекува, всеки ден тя ще влошава психическото и физическото състояние на пациента..\nКогато собственикът на фобията докосне мястото, където е бил другият човек, тогава той трябва незабавно да си измие ръцете, да ги избърше с алкохолна кърпа.\nСтрахът от докосването на непознати често се свързва с изгаряне или подобно на парче лед, докоснало голата кожа. Появяват се мигновени гълъби. Достатъчно лесно е другите да разпознаят фобия по крещящите изражения на лицето на собственика си.\nХаптофобите се опитват да не демонстрират открито своята враждебност към други хора, особено когато нахлуват в личното им пространство. Той търпи прегръдки и целувки от хора от семейството, но те изпитват негативни чувства. Някои от тях прибягват до факта, че започват предизвикателно да избърсват ръцете си със салфетка веднага след ръкостискане. Така те показват степента на своята враждебност, демонстрират страх от докосване на непознати.\nХаптофобът има специален начин на живот. Такъв човек става по-приглушен, не се интересува от общуване с другите. Апофобията може да бъде следствие и от други фобии. Например, човек се страхува от сексуален тормоз, има страх от заразяване с инфекциозно заболяване.\nХаптофобия: какво означава това\nСтрадащите от такава фобия се страхуват, когато границите на тяхното пространство са нарушени. Всеки човек има собствена концепция за разграничението между личното и социалното. Хаптофобите имат неясна представа за това.\nТъй като повечето хора живеят в големи градове, те не могат да изградят бариери от други жители. Постоянният контакт се осъществява в обществения транспорт, при посещение на музеи и магазини. Тесният контакт с други членове на обществото е просто неизбежен.\nПо време на "проникването" в личната територия на човек, който се страхува от докосването на непознати, се появяват неконтролируеми чувства на отвращение и страх. Това не е скромност. Такива хора се нуждаят от помощта на специалисти, за да се отърват от страха. Ако фобията не се лекува, тогава такъв човек може лесно да се изолира в себе си, той вече няма да може сам да излезе от психоемоционалното състояние.\nХаптофобия и други фобии\nВъпреки факта, че хаптофобията в своето проявление може да е подобна на антропофобията, страхът от допир е независимо разстройство. Хаптофобът, за разлика от антропофоба, не се страхува от човек като такъв и не изпитва отрицателни емоции, докато няма тактилен контакт или вероятността от появата му.\nВ някои случаи хаптофобията може да бъде симптом на мизофобия. С мизофобия пациентът разглежда околните хора само като носители на различни патогенни микроби. Понякога хаптофобията може да провокира постоянен страх от тълпата - демофобия.\nКонкретните страхове могат да бъдат крайни, особено при децата, но те често минават без лекарска помощ..\nСтрахът от допир е разяждащ страх, с който е трудно да се справим поради постоянно обкръжаващите културни и социални очаквания от допира.\nАко този страх продължава повече от шест месеца и води до изкривено възприемане на ежедневните ситуации, започвайки да се отразява неблагоприятно на личната или работната дейност, човек определено трябва да се свърже с лекаря си.\nФобиите реагират добре на лечението. Използването на ежедневни механизми за справяне може да намали тяхното въздействие върху живота на пациента и да му помогне да се справи с фобията в дългосрочен план..\nХаптофобията е болезнена реакция, изразена под формата на фобия за тактилен контакт с приятели или непознати, ирационален страх от контакт отвън. В противен случай фобията се нарича aphenphosmophobia, apophobia, haptephobia, gaffeophobia, thixophobia, hafophobia, hapnophobia.\nНапрежението и вътрешният страх провокират докосването на други хора при хора с аутизъм, но самата фобия не е вродена патология. Това състояние се счита за рядко и често съпътства населението на мегаполисите. Фобията е в състояние да се развие под влияние на незначителни обстоятелства и поради сериозни психологически травматични ситуации..\nБезконтролният страх от този тип оставя сериозен негативен отпечатък върху човека. И може да доведе до неблагоприятни последици за хаптофобия, ако патологията се игнорира. Невъзможно е сами да премахнете този страх. За да се отървете от него, трябва да извършите корективна работа заедно със специалист по разработения индивидуален план за психотерапевтично влияние.\nХаптофобията може да се появи на всяка възраст и независимо от пола на човека. Наличието на определени личностни черти, които включват подозрителност, емоционалност, скромност, изолация, недоверие, склонност към „забиване“ и развитие на обсесивни състояния, подхранва бързото формиране на патологията.\nВ малките населени места случаите на такава фобия практически не се регистрират. Това вероятно ще се случи, защото степента на напрежение и недоверие към непознати в големите градове е много по-висока, отколкото в селата или градовете.\nЧесто основната причина се крие в травмата, получена в детството. Насилието под каквато и да е форма, агресията, насочена към детето, студенината и безразличието от страна на родителите, сериозно засягат човек и често стават основа за формирането на ирационален страх от докосване. В този случай страхът може да се разпростре и до тактилен контакт с непосредствената среда (семейство, приятели).\nСледващите основания са отрицателни нагласи, създадени в човешкия ум, насочени към други хора от всякакъв пол. Те се формират поради тормоза, тоталния контрол на родителите. На този фон може да се развие страхът от сексуално насилие.\nОтделно е необходимо да се подчертае физиологичната причина, която е основата за появата на хапнофобия. С неправилното производство на хормони в човешкото тяло може да се развие състояние като асексуалност. С него няма нужда от интимен и просто близък тактилен контакт с друг човек, либидото е намалено, може да има скромно отношение към докосванията на други хора и непосредствен страх.\nСред допълнителните причини се открояват:\nподсъзнателен страх от заразяване с болест;\nвътрешната нагласа, която непознатите могат да обиждат, нараняват;\nсериозни наранявания, претърпени в детска или зряла възраст, произтичащи по вина на други хора;\nпо-специално невроза, проявяваща се от различни мании, психоастения, някои разстройства на личността могат да бъдат както следствие от тиксофобия, така и основа за нейното появяване;\nпрекомерна изолация, уважение към личното им пространство и патологичен контрол на зоната на комфорт.\nВ някои случаи патологията се отбелязва въз основа на негативно отношение към хора с различен цвят на кожата, с различна националност, хора с увреждания и представители на неформални групи.\nТипични симптоми на хаптофобия\nТипичните прояви на страх от прегръдки са, когато:\nслед като докосне чуждото тяло, човек непоносимо иска да „измие ръцете си от мръсотия“. Следователно, хаптофобията често се появява заедно с - обсесивен страх от свиване на микробите;\nпри много пациенти с фобично докосване желанието да се „измият“ възниква дори след косвен контакт с другите. Например човек, страдащ от страх от най-малкото докосване, има неустоимо желание да изплакне устата си, ако отпие няколко глътки от бутилката, с която току-що изпиха;\nhaptophobe избира затворени "монашески" дрехи - той ще предпочете риза с дълги ръкави дори пред топла тениска дори в горещо време, а къси панталони - панталони.\nЗа човек със страх от прегръдки, докосвания, най-обикновените прояви на учтивост и добри нрави предизвикват истински физически мъки. Когато докоснат ръка на човек, страдащ от разстроено разстройство, му се струва, че те изливат вряла вода върху него, потапят го в ледена ледена вода или го „удрят“ с токов удар. Ето защо един „хаптофоб“ дърпа ръка или рязко напуска, когато се приближат до него, за да поздравят или зададат въпрос.\nХората, страдащи от хаптофобия, избягват да се докосват и прегръщат не само с непознати, но и със семейството и приятелите. Хаптофобите са много чувствителни към физически контакт с другите. Гаптофобов често дава треперене, появяват се главоболие и гадене, те също изпитват чувство на отвращение и веднага след телесен контакт искат да избършат мястото на контакт със салфетка, измият ръцете си, вземат душ.\nМного хаптофоби имат по-бърз пулс, ръцете започват да треперят, липсва им въздух, появява се задух и се появява панически страх. При хаптофобия допирът се счита от пациента за настинка или парене. При физически контакт хаптофобните изражения на лицето и изражението на лицето се променят, страх и неприязън могат да се видят в очите. Те стават по-агресивни, на външен вид се забелязва, че настоящата ситуация е неприятна за тях, изпитват чувство на безпокойство и вълнение по време на хаптофобия.\nХаптофобите се опитват бързо да напуснат стаята, където има много хора и по този начин да се предпазят от възможността да се докоснат, да се сблъскат с други хора. Хората, страдащи от хаптофобия, се опитват да носят дълги ризи, затворени рокли, за да изключат възможно най-добрия контакт с други хора. Хаптофобите също не се радват на никакво проявление на нежност и обич. Децата с тази диагноза дори не се радват на целувката на майка си и баща си. В зряла възраст хаптофобите не изпитват удоволствието от сексуалния контакт, опитайте се да го избегнете или намалете продължителността на полов акт до минимум поради хаптофобия. Мъж, който обича привързаността, сексът никога не може да бъде във връзка с хаптофоба за дълго време.\nХаптофобите избягват претъпкани стаи и събития, карат се в градския транспорт. Хаптофобите избират своята работа и специалност с минимален контакт с други хора.\nКак да разпознаем човек с тази фобия\nХаптофобията обикновено се проявява като прекомерна отвращение. Haptophobe е готов да направи всичко възможно, за да се отдалечи от тактилните контакти, колкото е възможно. Освен това, в най-напредналите случаи той може да реагира твърде болезнено на случайни докосвания (например, когато бездейства на опашката или в тълпата). Реакциите на болни хора към горните фактори често се проявяват като желание незабавно да почистят ръцете си или да ги избършат с мокри кърпички. В случай, че тактилните контакти се осъществяват целенасочено, хаптофобът действа агресивно и по всякакъв начин изключва факта на телесно докосване.\nСред следващите признаци на хаптофоба могат да бъдат разграничени следните:\nМъж носи доста здраво дори през лятото.\nHaptophobe избягва прекомерното струпване (говорим за градския транспорт, търговските центрове и т.н.).\nДори и най-малкото тактилно докосване предизвиква неподходящи реакции..\nСимптоматологията на този страх се появява в онези случаи, когато се засяга конкретен стимул - в случая става въпрос за тактилен контакт. Фобията се проявява в признаци както от психологическо, така и от физическо естество..\nХаптофобът е изправен пред разрушителна реакция, придружена не само от неразбираемо поведение, но и от нестандартни усещания като сърбеж на кожата, изтръпване в областта на допира и болка на едно и също място).\nВ най-тежките случаи се появяват панически атаки поради тактилни взаимодействия и може да настъпи нервен срив. По време на тактилен контакт пациентът може да почувства повръщане или гадене, да повиши сърдечната честота, дишането, да промени изражението на лицето, да стане замаян или главоболие.\nХаптофобията може да се появи при здравни специалисти и полиция. Някои хора на работа много често трябва да се справят с алкохолици, наркомани и бездомници, които водят асоциален начин на живот и не спазват основните правила на личната хигиена. В бъдеще страхът от докосване до хора се разпростира върху членовете на семейството и близките приятели.\nМного често хората възприемат тази фобия за обикновена скръбност, негодувание и неразбиране възникват, реагират отрицателно на страха, не помагат да го преодолеят с подкрепата си.\nСимптомите на хаптофобията могат да бъдат един от признаците на човешката асексуалност. Някои пациенти имат намалени нива на хормоните на щитовидната жлеза, естрогените (при жените) или тестостерона (при мъжете), абсолютно не се интересуват от хора от противоположния пол, нямат сексуално желание и всяко докосване на непознати по тях води до емоционално раздразнение и предизвиква чувство на отвращение.\nХората, които са преживели физическо или сексуално насилие като дете (или опит за изнасилване), много се страхуват от човешко докосване. Всякакви тактилни контакти се разглеждат от тях като прояви на физическа или сексуална агресия. Те помнят какво се е случило през целия им живот и се страхуват, че това може да се случи отново. Понякога смятат неприкосновеността за най-добрия „щит“.\nПоявата на хаптофобия е характерна за медицинските работници и полицаите. Такива хора често се сблъскват с тези, които водят асоциален начин на живот на работното място (не спазват основните правила за хигиена). Освен това такава фобия се предава на други членове на семейството, за други изглежда като отвращение. Градове и недоразумения се появяват със семейството, приятелите, роднините.\nДруг симптом на хаптофобията е човешката асексуалност. Основната причина е понижено ниво на хормоните на щитовидната жлеза. При жените естрогенът е отговорен за тази функция, а при мъжете - тестостеронът. Оказва се, че собствениците на такава фобия не представляват интерес за хората от противоположния пол. Дразнят ги емоционално, предизвикват чувство на отвращение.\nХората, които работят в медицински институции и полицията, често попадат в зоната на риска. Юристите също са обект на хаптофобия..\nНередовен менструален цикъл и настъпване на менопаузата провокират появата на фобия. Тук се разглеждат и провали в ендокринната система, възможни проблеми с щитовидната жлеза..\nАутистите също не харесват докосването на други хора. Привързаността и прегръдките са неприятни за тях. Те имат свой свят, комуникацията с другите не е интересна. Проникването на външен човек във вътрешния им свят има отрицателен ефект.\nОсвен това хаптофобията се диагностицира при пациенти, които страдат от обсесивно състояние и психастения. Такива хора не разбират какво е лично пространство. Изискват спазването на границите си от други хора, не обичат телесен контакт. С течение на времето може да се появи неконтролирана реакция при пациента..\nНякои пациенти не възприемат фобията като нещо сериозно. Те се опитват да обсъдят темата за хаптофобията възможно най-малко, тъй като това се отразява на психичното им състояние и провокира невроза. Не само непознати, но и близки могат да изпаднат в немилост. Поради тази причина е важно да говорите колкото е възможно повече за последствията от страха със собственика на фобията..\nКакво причинява хаптофобия\nГореописаната фобия възниква в резултат на емоционални катаклизми и дори незначителни обстоятелства. Става въпрос за:\nПреживели физическо насилие. Когато възникне психологически шок, всяко докосване на подсъзнателно ниво се възприема като начало на агресия и се свързва с него.\nПреживяно сексуално насилие. Този страх често се сблъсква с жертви на педофилия и дори хора, които са преживели насилие вече в по-напреднала възраст..\nВдъхновени нагласи от родителите. На първо място, това са заплахи и предупреждения, които водят до факта, че всяко физическо взаимодействие с външни лица се възприема като заплаха.\nСпецификата на професионалната дейност. Горната фобия често изпреварва лекарите, социалните работници и служителите на реда. Това се дължи на факта, че всеки ден те са в контакт с тези, които живеят асоциално. Няма желание тактично да общува с абсолютно всички наоколо, включително роднини.\nПубертет. Тази причина е по-подходяща за подрастващите момчета. Хаптофобията в този случай се свързва със страха от ерекция, забележим за нежния пол при докосването му.\nАутистични разстройства, по време на които се губят комуникативните умения. Аутистите са постоянно затворени във вътрешния си свят и не искат да взаимодействат с другите.\nСтуденото и безразлично отношение на мама и татко, в резултат на което детето не свиква с тактилни контакти.\nСтискане и страх да вземете нещо.\nАсексуалността. Когато хормоналният фон е нарушен, всички нежни и еротични докосвания причиняват само солиден негатив.\nПрекомерно желание за защита на личната зона на комфорт. Всички тактилни действия на подсъзнателно ниво се възприемат като грубо нарушение на границите на личното пространство.\nЛични убеждения и нетърпимост към определени групи хора. Например, това може да бъде неприязън към определена националност или раса, дебели хора или такива с физически увреждания..\nСериозни наранявания в резултат на небрежни действия от страна на другите.\nПри наличие на заболявания на ЦНС, по време на обсесивно-компулсивно разстройство, рискът от развитие на гореописаната фобия значително се увеличава. Също така страхът често се формира при хора със подозрителен, недоверчив и оттеглен характер.\nНехаресване на допира като част от културата\nСингапур е най-удобното място в света за човек, страдащ от хаптофобия. Според закона за обидена чест, приет от държавата, всяко неоправдано докосване до непознат се възприема като насилствен акт или като сексуален тормоз. Haptophobe няма да трябва да се страхува потупване по рамото или нежелана прегръдка, тъй като инициаторът на тактилен контакт е изправен пред сериозно наказание.\nВ страни, където будизмът е официалната религия, е строго забранено да се докосва короната на главата. Такъв жест се счита за агресивно нарушаване на границите на личното пространство на човек, защото за будист короната е мястото на обитаване на душата.\nПо-добре е да не ходите в Южна Америка за човек, който не търпи докосване, тъй като там е неучтиво да избягвате докосването. И събеседниците могат да се докоснат по време на нормален разговор.\nКак да се отървем от хаптофобията\nЗа диагноза се използва психотерапевтичен разговор. По време на разговора психологът събира анамнеза, изучава детската история на клиента, търси възможни психологически травми и причини за фобия\nПо време на диагнозата е важно да се разграничи фобията от други разстройства и страхове. Въз основа на резултатите от диагнозата лекарят избира лечението\nЗа да се отървете от страха, трябва да се срещнете с него. Опитайте да се запишете за класове по танци или актьорско майсторство. Необходимо е по-често да посещавате многолюдни места, например търговски центрове или концерти. Предварително овладейте техниките на саморегулация, например дихателни упражнения, и ги използвайте в случай на страх. Можете да кажете на близките си за вашия проблем и да поискате помощ в борбата с фобията.\nСтрахът от докосване е нарушение на социалното взаимодействие. За лечение се използват психотерапия, групови класове и медикаментозно лечение (ако фобията има сложен курс или се развива на фона на друго разстройство, както и на фона на хормонална недостатъчност). Освен това може да се използва когнитивно-поведенческа психотерапия, хипноза, психоанализа..\nВ индивидуални или групови сесии пациентите говорят за своите страхове и емоции, за своето виждане за причините и хода на фобията. Психологът задава водещи въпроси и при необходимост провежда допълнителни тестове. Постепенно пациентът се доближава до плашещи ситуации.\nДиагностика и лечение на фобия\nСамо опитен психотерапевт може да излекува този страх. Специалистът първо ще се опита да направи точно описание на "медицинската история" - всички симптоми и причини за проблема. Тогава той ще определи оптималната възможност за лечение:\nХипнотерапията е един от най-ефективните начини за лечение на страх от допир. Обикновено 5-10 дни хипнотични сесии са достатъчни, за да се отървете от мъчителните страхове. Един от най-известните експерти в областта на хипнозата е Никита В. Батурин, който приема клиенти от цял свят;\nпсихоанализа. Пациентът и психоаналитикът „стигат до дъното“ на причината за патологията. Специалистът помага да се осъзнае и „освободи“ фобията;\nКогнитивно-поведенческата терапия също се справя добре с проблема. Терапевтът ви учи да гледате на проблема по различен начин, да виждате положителни моменти в контакти с хора;\nполезна е и груповата терапия. В група от собствен вид, хаптофобите постепенно свикват за близък контакт с хората.\nЕкспертите също съветват хората с хаптофобия да практикуват танци. Това ще помогне за преодоляване на проблема..\nХаптофобията се открива по време на разговор между лекар и пациент. Често самият човек не може да разбере защо не обича докосванията на непознати. Терапевтът трябва да помогне на пациента да разбере причините за неговата фобия. Необходимо е да се проведе диференциална диагноза на хаптофобия и други човешки страхове. Пациентът трябва да разкаже на лекаря за травматичните ситуации от детството си..\nКак да преодолеем страха от всичко\nЛечението на панофобията е дълъг и старателен процес, който изисква професионален подход. Невъзможно е да се победи страхът от всичко на света, защото пациентът не може да намери своята опора, с която може да промени мисленето си.\nВ резултат психиатър или психотерапевт се превръща в тази опорна точка за него. След няколко месеца редовни сесии на психотерапия можете да допълвате лечението с домашни методи, но основният акцент е върху професионалната помощ..\nВ терапията се използват много методи, най-често срещаните са пет от тях. Изборът на посока на психотерапия зависи от податливостта на пациента към определен метод.\nТова е доста травматичен метод на лечение на психиката, който се използва само когато лекарят е уверен в издръжливостта на пациента. Същността на метода се състои във факта, че човек по време на сесия преминава от състояние на пълна релаксация и хармония във фаза на силно психическо напрежение и стрес. Това става чрез разговор с Вашия лекар..\nПърво, лекарят привежда пациента в състояние на пълна релаксация, като говори. Когато човекът най-накрая се е отпуснал, психотерапевтът започва да симулира стресова ситуация, максимизирайки напрежението, след което отново провежда сенсибилизация..\nТакъв „емоционален замах“ учи пациента как да се справя със страха чрез метода на разсейване. С други думи, с успеха на тази област на психотерапията, с течение на времето, панофобът просто ще отхвърли страховете си или ще премине към други преживявания..\nСтъпка по стъпка, лекарят ще стигне до корена на проблема.\nТази техника е златният стандарт на психотерапията и се състои в промяна на асоциативните вериги и образно мислене на човек. Терапевтът изследва подробно пациентските ситуации, в които е изправен пред панически страх. По време на разговора се разглеждат всички аспекти на събитието и се формират нови нагласи, които позволяват критична оценка на случилото се. Резултатът от успешната когнитивно-поведенческа терапия е способността да се гледа от различен ъгъл при всяко събитие, ситуация или предмет, което може да предизвика панофобията да изпитва страх.\nМетодът е, че човек се въвежда в хипнотичен транс и тогава лекарят коригира телесните усещания на страха. Ефективността на този метод се състои в това, че в ужас човек започва да свива определени мускулни групи. Излагането на тези мускули по време на хипнотичен транс кара те да се отпуснат. В резултат на подобно въздействие следващия път в момента на паническа атака човек ще може да възстанови равновесието, тъй като телесните симптоми ще отсъстват.\nПаническите атаки и патологичните страхове са придружени от освобождаването на норепинефрин. В този момент човек губи контрол над мислите и мускулите си поради действието на този хормон. Резултатът е изтръпване, усещане за дереализация и загуба на връзка с реалността. При някои пациенти с панофобия инжекциите на адреналин помагат, което повишава общия тонус на нервната и сърдечно-съдовата система и помага да се овладее ситуацията..\nТози метод има редица противопоказания, поради което се използва с повишено внимание.\nПренасочването на енергия за потискане на страха е алтернативен метод на психотерапия, в много отношения напомнящ духовните практики. Кундалини йога, хатха йога или йога нидра ще ви помогнат да овладеете контрола над вашето подсъзнание и да победите страха. Недостатъкът на този метод е, че е нужен начинаещ да се занимава с йога практика от шест месеца до няколко години. През цялото това време човек ще продължи да се страхува от всичко на света, а психиката му ще бъде постоянно в напрежение. В тази връзка в допълнение към психотерапията трябва да се използват енергийни методи за борба с фобията.\nОпитен лекар специалист, след разговор с пациента, ще определи степента на фобичното му разстройство\nДиагнозата на хаптофобията се основава на поверителен разговор между психотерапевта и пациента, по време на който се определят причините за страхове и фактори, влияещи върху прогресирането на психичното разстройство..\nПоради факта, че децата, поради възрастта си и липсата на достатъчно опит в социалното взаимодействие, не могат да разберат безпочвеността на своите страхове, те се диагностицират и лекуват с фобия в присъствието на родителите си.\nПричини за еротофобия\nПодобно на силно персонализиран страх, еротофобията може да има безброй причини. В някои случаи е трудно или невъзможно да се определи конкретна причина..\nНякои хора обаче могат да бъдат изложени на по-висок риск поради минали или настоящи събития в живота им:\nСексуално насилие Въпреки че не всички с еротофобия са били изнасилвани или сексуално малтретирани. Ранените са изложени на повишен риск от развитие на някои форми на еротофобия.\nДруги наранявания. Хората, които са преминали през сериозни наранявания, имат по-висок риск от развитие на тревожни разстройства, включително фобии. Ако нараняването е било физическо, човек има по-голяма вероятност да развие свързана с допир еротофобия, докато някой, който е преживял психологическа или емоционална злоупотреба, е по-вероятно да развие интимни или уязвими страхове..\nЛични, културни и религиозни нрави. Въпреки че в много религии и общества, сексуалният контакт се възприема само за потомство. Много хора изпитват трудности да се опитват да балансират минали и настоящи вярвания. Ако човек се е отдалечил от ограниченията, но се страхува да промени предишния начин на мислене и действие, може да изпадне в опасност за развитието на фобия.\nПритеснява се от способността да се угоди на партньор. Тази тревожност е особено често срещана при някой, който е млад или неопитен, но може да се появи и на всяка възраст и с различни нива на опит..\nФизически проблеми. Някои хора се страхуват, че сексът ще навреди. Страховете, които имат законна медицинска основа, не се считат за фобии. Някои хора обаче изпитват страхове, които далеч не са съизмерими с реалността на ситуацията. Ако страхът не съответства на текущите рискове, това може да е фобия.\nПричини за страх от допир\nХаптофобията често се появява при хора с нефункционални семейства с един родител. Родителите, страдащи от страх от допир, са:\nбезразлични, студени хора, които не обърнаха дължимото внимание на отглеждането на дете;\n„Тирани“, чийто перфекционизъм, постоянното бране на нишки поражда фобия от докосвания;\nсоциално слаби лица - алкохолици, наркомани.\nПолучената психологическа травма, често свързана с физическо и сексуално насилие, също води до страх. Страхът от докосване, фобията е болна за хора, които в детството са станали жертва на педофил или са били жестоко пребивани от разбойници.


Експертите знаят, че ефектът и забавлението на бойните сцени във филмите е наполовина или може би дори повече, зависи от човека, който подпомага актьора в стремежа му да изобрази непобедим герой. Тази роля най-често се играе от каскадьори, макар че се случва актьорите да поемат свободата да се справят, без да учат.\nКаква е тайната на каскадьора или помощника в поетапните битки? Първо, независимо от това дали "кинематографичната атака" е докоснала целта или не, изпълнителят на каскадьора задължително трябва да "възпроизведе" реакцията на получаване на удара. Това може да бъде рязко потрепване на главата, така че зрителят да повярва: дадоха го в ухото, така че „искри излетяха от очите“. Или трябва да се наведете наполовина от атака в стомаха, когато чудото на екшън героя рита противника със съкрушителен удар в крака. А понякога е необходимо да скочите, да отлетите и да се разбиете на пода, за да демонстрирате невероятната сила на атаката.\nПо време на снимките асистентът не получава силни удари и, ако всичко върви добре, не изпитва истинска болка. Лицето му обаче трябва да каже друго.\nРаботата на каскадьора включва пълноценна актьорска игра. Трябва да се съгласите, че летенето далеч от удара с няколко метра, когато главният герой блести с ужас в очите си и в същото време е забавно да се ухили (това се случва), знаейки, че има защита на гърба му, зад постелки, е непрофесионален. Трябва да покажете на зрителя, че наистина боли.\nПоглед изпод багажника\nНай-важното, което отличава производството на бойни сцени във филм от истинска битка на улицата или във фитнес залата, е репетицията на действия. Не можете да импровизирате тук. В сценична кавга всичко се планира предварително и се взема предвид, актьорите и каскадьорите знаят кой какво ще прави, кой ще падне или полети до и къде. Освен това всички тези поредици от действия трябва да бъдат така надеждно изработени, че е възможно свободно да се предаде емоционалната картина на битката. В противен случай при първото вземане актьорът ще бъде контузен, а след това „няма да има повече кина“.\nКамерата улавя момента на удара точно в профил. Ясно се вижда, че остава значително разстояние между юмрука и лицето.\nЗа да може битката във филма да се окаже и изглежда убедителна, биткойн сцените трябва да бъдат заснети от определени ъгли. Специалистите по организирането на ръкопашни боеве в киното знаят: за всеки удар или прием има точки за стрелба, от които е ясно, че атаката не е докоснала човека и, напротив, има ъгли, които карат зрителя да се наслади напълно на изкуството „борба с муцуната“.\nПредставете си, че единият актьор „удря“ другия в лицето с широко, метещо юмручно движение. Ако заснемете това действие в профил, ще се види, че ударът не е докоснал човека и „пребитият“ актьор издърпа главата си. Но ако камерата премахне това движение от гърба на нападнатия човек и актьорът професионално играе реакцията на получаване на удар, тогава зрителят създава пълно усещане за истинска, истинска атака.\nИзползването на защитно оборудване ви позволява да улавяте истински и много силни удари върху филма. Актьорът удря с бухалка в защитен щит. Задачата на асистента е да смекчи удара, рязко изместен назад.\nОт момента, в който елементите на бойните изкуства започнаха активно да се използват в киното, режисьорите веднага забелязаха как изглеждат ефектно високи ритници. Това показва нивото на умение на боеца или, по друг начин, степента на „прохлада“. Анализирайки ъгли на камерата, експертите отбелязаха определени ъгли и нива на снимане, от които дори не много висок удар (не всички актьори знаят как да седят в сплит) може да изглежда много впечатляващо. Става въпрос за стрелба на ритник отдолу.\nНе всички хитове в киното обаче минават и не докосват човек. Има много трикове, които можете да снимате на камера, като само напълно показвате как ударът достига целта. За такива стрелби се използват различни защитни устройства - щитове, жилетки, облицовки и пр. Например, ритник в стомаха с крак или ръка може да се покаже наистина, ако актьорът има щит под дрехите си. Ако актьорът е подготвен, знае как да предприема удари, тогава можете да победите достатъчно силно, така че зрителят да види тежестта на атаката.\nПо време на снимките щитът е скрит под дрехите. Освен зрелищна картина, тя дава и добър звук.\nОборудването за защита от повреди може да бъде най-разнообразно. Често използвани защитни устройства от мотоциклетизъм, бойни изкуства, спортни игри. Например, ако изпълнителят на каскадьор трябва да падне с гръб върху твърда повърхност (независимо дали е на земята или на пода), върху него се поставя защита на задната част на мотоциклета и човек може да направи без повреди.\nЗвезда в шок\nАко е невъзможно да се избегне удар, каскадьорът трябва да може да „задържа удара“ - вземете атакуващия крайник по тялото му и частично гасете силата на удара със специални движения, които обикновено са невидими. Желаният ефект се постига чрез краткотрайно мускулно напрежение, обграждащо целта на атаката. Например, когато човек е ударен в стомаха, той трябва да може да стегне коремните мускули и да направи леко движение назад в посока на атаката. В резултат на това вътрешните органи са защитени от напрегнат мускулен корсет, а движението назад частично заглушава силата на удара. За да предприемате удари в лицето, трябва да притежавате по-сложно умение, което намалява силата на разклащане на главата при удара, но, за съжаление, не спестява от синини и порязвания на кожата.\nШирокоъгълният обектив и ниската точка на стрелба създават впечатление за много висок удар.\nНикоя защита няма да спаси каскадьора, ако не знае как да падне правилно. Говорим за способността да групирате тялото си (например, не слагайте ръцете си при падането) и да изпълнявате техники за смекчаване на въздействието на земята при падане, така наречената „застраховка“. Най-простата "застраховка" е пляскане с ръка по повърхността на пода или земята при падане върху гърба, което може частично да погаси силата на удара. Има по-сложни „застраховки“, които превеждат потенциалната енергия на падането в кинетичната енергия на ролката. Случва се, че в работата на каскадьора на снимачната площадка способността да се пада правилно в комбинация със защитни средства е въпрос на живот и смърт.\nКаскадьорите често получават не от „братя по професията“, а от актьори, които не знаят как да контролират движенията си в поетапна битка или грешат и вместо един ход извършват друг. Не е тайна, че много от актьорите могат да изобразяват само „трудни момчета“, но всъщност нямат подходящата физическа и техническа подготовка. Следователно, изпълнявайки задачите на режисьора на „кинематографичен“ бой, актьорът не винаги правилно оценява дистанцията до партньора, силата и амплитудата на ударите му и може да „зареди“ каскадьора до пълна сила.\n„Обективният“ кадър в профила разкрива актьора - ударът му не е толкова висок, колкото изглежда, а асистентът е напълно на колене.\nНапоследък се появиха много актьори, които наистина се занимават с бойни изкуства. И въпреки че тази подготовка помага на изпълнителя на ролята във филма да се справи с физическото натоварване, това не означава, че актьорът ще може да играе добре в поетапна битка. Известен е случай, когато актьор с разряд в бокса знаеше как да победи добре, но не можеше да контролира движенията си. Когато се наложи да симулира удар, той биеше истински, а ако се опита да удари и да не докосне, тогава изглеждаше неубедително.\nОсвен това практиката на определени стилове на бойни изкуства понякога придава на движенията на човек толкова характерен модел, че той вече не може да се движи по различен начин. Например, преди време на руския екран имаше поредица за разузнавачи от времената на Великата Отечествена война, но ръкопашните бойни техники в тази картина изобилстваха от техниката на съвременните бойни изкуства, които не бяха чути по това време.\nСлучва се също така, че актьор, влизайки във въображение, започва да живее в живописна битка, както в настоящето, и се колебае за истинското. Затова всички, които участват в поетапни битки в киното, трябва винаги да са подготвени за факта, че актьорът може да хвърли такова нещо. В същото време каскадьорът е длъжен да контролира действията си. На снимачната площадка филмова звезда не може да бъде наранена, натъртена, натъртена, тъй като целият процес на производство на филми изцяло зависи от актьора.\nШирокоъгълната стрелба дава перспектива, която превръща злодея в много по-голям герой. Това засилва драматичния ефект.\nВсички сме чували колко странни и понякога смехотворни са ударите на майсторите на кунг-фу в екшън филмите в Хонконг. И обратно, има филми, в които звукът от юмрук, блъскащ се в челюстта, е толкова реалистичен, че плаши съдбата на актьора, получил такъв „подарък“ според сценария.\nИзкуството на гласовата актьорска игра в бойните сцени е толкова важно, че грешка в този въпрос може да обезсили всички усилия на режисьори, актьори и каскадьори. Звукът обикновено се избира от готови висококачествени библиотеки за звук или, както често се случва, записва се отделно, за да може след това да поставите готовия ефект под всеки ритъм.\nЗвуковите инженери измислят много сложни начини да запишат „бойни симфонии“. По правило човек бие по специално подготвени цели, които ви позволяват напълно да симулирате удар с юмрук по лицето или в тялото. Влизат боксови ръкавици или дори месни трупове. Звукът от счупена кост или скъсани връзки от болезнено приемане също може да бъде записан изключително реалистично и зрителят няма да има никакво съмнение, че злодеят във филма стигна докрай.\nВсеки специалист по звукозапис, фокусирайки се върху материала на поетапния бой и жанра на филма, решава за себе си проблемите на звуковата симулация и повторните експерименти с различни материали в студиото.\nИ все пак, какво ще кажете за бойната доблест на холивудските идоли в живота? Реалност ли е или също е празна? Разбира се, битка с филм не е истинска битка на улицата. Ето защо е глупаво да изчакате героят на екшън филма да повтори всички грандиозни и зрелищни трикове в живота. Уличната битка и дори спортната борба никога няма да бъдат толкова зрелищни, колкото във филм.\nЕстествено, колкото и да са съвременни технологии за заснемане днес, актьорите все още трябва да притежават необходимата физическа подготовка и опит в бойните изкуства. Ако това не е така, всичко на екрана изглежда неубедително и единственото, което може да спести и направи актьора „готин“, е редактирането и снимането в къси близки планове, когато нищо не се вижда ясно и не е ясно кой, кого, къде и какво е прецакал. Със сигурност всички са видели подобни филми, когато вместо бой, публиката гледа непрекъснато трептене на екрана и едва в края печелившият актьор гордо хвърля глава и произнася триумфално финалната фраза.\nКогато актьор е добре подготвен физически и има разбиране за техниката на бойните изкуства, е много по-лесно да настрои бой. Нивото му пряко зависи от опита в реални и спортни двубои. Така че, ако ви хареса битката на екрана, можете да сте сигурни: този човек не е пропуск в живота.\nАвторът е майстор на бойните изкуства, експертен инструктор по ръкопашен бой и сигурност, домакин на рубриката „Училище за оцеляване“ в предаването „Военна тайна“\nСтатията „Да биеш или да не биеш“ е публикувана в списанието Popular Mechanics (№ 8, август 2011 г.).


store.bg - Творчество - ковчеже за бижута - 5\nТворчество ... ... Търсене на: ковчеже за бижута Страница 6 от общо 42\nНаправи бижута за себе си и приятелките си с комплекта от "Lisciani Giochi". Той е част от серията "Замръзналото кралство" и включва всичко необходимо за направата на шарени гривни, гердани и обици. Инструкциите ще ти покажат откъде да започнеш. След като измайсториш новите бижута, похвали се на приятелките си с новите си таланти! ...\nНаправи бижута за себе си и приятелките си с комплекта от "Lisciani Giochi". Той е на тема "Мини Маус" и включва всичко необходимо за направата на шарени гривни, гердани и обици. Инструкциите ще ти покажат откъде да започнеш. След като измайсториш красивите бижута, похвали се на приятелките си с новите си таланти! ...\nЦена: 24.67 лв.\nЗабавлявай се с творческият комплект от "Totum" докато декорираш и създаваш. Той е страхотен подарък за всяка млада дама, която обича да създава красиви и интересни бижута. В комплекта са включени стикери с изображението на любимите герои от "Замръзналото кралство 2", цветни мъниста, медальон, панделка, 3 висулки, 4 халкички с които да направиш аксесоари. ...\nТърсене на: ковчеже за бижута Продукти 61-72 от над 500


Часовници – Лекар.БГ\nЛекар.БГ 30.03.2021 Красота и здраве 0\nАко търсим какво да изберем между хубави и в същото време евтини мъжки часовници, но и дамски, тази класация ще ни свърши отлична работа Стилният и качествен часовник подчертава статуса на своя притежател. Много съвременни хора от двата пола не си представят деня без ръчния аксесоар, въпреки смартфоните. Днес часовникът не просто показва времето, а е индивидуалност и белег за …\nЛекар.БГ 22.03.2021 Красота и здраве 0\nКои са брандовете, произвеждащи наистина добри маркови мъжки часовници? А за жените кои са най-препоръчителните марки дамски часовници? Ръчните часовници загубиха първоначалното си предназначение, но не слизат от мода. Днес те са оригинален аксесоар и белег за успешност в живота. Но асортиментът им е дотолкова огромен, че колебанието на клиента е естествено. Сайтове като Chasovnici-bg.com помагат да разгледаме и сравним …\nЛекар.БГ 12.03.2019 Наука 0\nСпоред последните новини, Swatch Group планира да оборудва целия си каталог от механизми за часовници с антимагнетични пружини. Според съобщението ще има два вида пружини: от силиций – материал, който се е превърнал в еталон за антимагнетични пружини и от Nivachron – сравнително нова сплав, разработена от Swatch Group, която бе обявена миналата година. Nivachron ще направи своя дебют през …