Да гледаме „в по-широка перспектива” на бомбардировките в Югославия - 【Новини от света】• актуална информация, теми и новости | ФАКТИ.БГ\nЕлена е красива, женствена и секси, но... (СНИМКИ)преди 3 минути\nЛоши новини за задържания охранителен бос и приближените мупреди 8 минути\nГДБОП влезе в офисите на БФСпреди 11 минути\nГери-Никол пак си уголеми гърдите, но ...преди 15 минути\nИма три сценария за Брекзитпреди 23 минути\nКамен Алипиев официално е освободен от БНТпреди 24 минути\nДа гледаме „в по-широка перспектива” на бомбардировките в Югославия\nЗа това призова посланика на САЩ в Сърбия Кайл Скот\nПубликувана: 15 Септември, 2019 17:16\n50 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 2404\nЗахарова: САЩ трябва да компенсират Югославия 15 Септември, 2019 19:15\nСърбите помнят не само бомбардировките на НАТО в бивша Югославия, но и отличните отношения между Белград и Вашингтон по отношение отстраняването на президента Слободан Милошевич. „Не може да върнем времето назад, но сърбите могат да гледат на събитията от този период „в по-широка перспектива”. Това каза в прощалното си интервю за сръбския вестник „Курир” американският дипломат Кайл Скот, който напуска поста посланик на западната ни съседка. Той съжалява, че диалогът между Сърбия и Косово е „замразен”, а Прищина е въвела 100% мито върху сръбските стоки. САЩ обаче не могат да повлияят на Косово, тъй като тя е „независима и суверенна държава”.\nВашингтон приветства стремежа на Сърбия да влезе в Европейския съюз. Скот е убеден, че за развитието на икономиката на страната ще допринесат и 4 млрд. USD американски инвестиции, които ще разкрият 20 000 нови работни места.\nОперацията на НАТО срещу Югославия продължи 78 дни. За това време Алиансът нанесе 10 000 удара. В резултат на бомбардировките, както и химическите атаки с обеднен уран, умряха хиляди сърби.\nВсичкото сърбе на върбе,да живее паметта на ген. Луков и усташите.\nРвжимът в САЩ трябва да бъде избесен по дърветата за доброто на планетата.\nАаа те помогнали с бомбите с обединения Уран да свалят президента в Сърбия???!!! И на Япония по огнаха с 2 ядрени. Скоро може и на краварите някой да помогне!!!\nДа гледаме по-мащабно и на атаката над Пърл Харбър...\nАмерите ще помнят дълго как сърбите им свалиха най-невидимия кенеФ-117!!!\nДо коментар #3 от "Желко Драшич":\nСърбите да се благодарят, че минаха метър. Можеха да ядат още бой и да останат и без Войводина. А руската измет, която винаги е била сърбоманска нека си квичи.\nКоментиран от #10, #11, #14, #26\nЕгати и дебелоочието-егати и лицемерието...това е чудовищно!!!!!\nАмериканските бомбардировки, винаги са много полезни и здравословни! Питайте виетнамците.\nСърбите са безкрайно благодарни за това, че ги разпердушиниха преди 20 г. Направиха ги на луди. Всяка вечер им правеха заря.\nДо коментар #6 от "Наблюдател":\nсоросоидите към чалмите ли имате топли чувства?\nтъй като част от бомбите с уран предизвикаха заболявания и у нас. Но продажните сте така, а и най-вероятно не живееш в Родината България за да не ти пука за нея.\nДо коментар #10 от "Защо,":\nНе, имаме не дотам добри чувства спущу руските и шумадийските свине и русофилите българофоби , които винаги са били против България! А за чалмите мисля, че руските еничари ги харесвате най-много.\nДо коментар #11 от "Малоумно мнение,":\nЛъжеш като всеки русофил. Снарядите с обеднен уран бяха използвани срещу сръбските танкови части намиращи се на над сто километра от нашите граници.\nА, западните покрайнини?!\nИ коя е твойта Родина, Русия ли?\nДо коментар #14 от "goni":\nЗападните покрайнини Русия ги хариза на Сърбия.\nВ резултат на Одринския мир между Русия и Турция от 1829 г. и в резултат на помощта на Русия за Турция през 1833 г. българските земи по поречието на река Тимок са дадени на Сърбия. По късно след Сан-Стефанския договор Русия отнема от Турция населения предимно с българи район на Нишко, Лесковатско, Пиротско и Вранско и го подарява пак на Сърбия!\nОбщо са отнети 14 600 км2 български земи заедно с българите там и са подарени на Сърбия, която веднага започва сърбизирането на българите от тези територии!\nКоментиран от #18, #49\nДо коментар #17 от "Истината":\nХаресва ми че си толкова начетен. Миналото, си е минало! Какво правим сега?! Член сме на НАТО. Член сме на ЕU. Защо Западните покраини не са наши?! Те, и сърбите признават че са наши! Ами, сега?!:)\nКолко са сто километра за уран амрерикански еничарю кажи.\nДо коментар #18 от "goni":\nКогато сръбските партизани спираха фашистките дивизии, ние подкрепяхме хитлер. Ти какво, искаш да има сръбски източни покрайнини , вместо български западни ли?\nКоментиран от #22, #25\nТази цялата статия е гнус и няма нищо общо с логиката. Проблема бил Слободан, когото Белград и Вашингтон си СЪТРУДНИЧЕЛИ чудесно за отстраняването му, но се наложило да бомбандират цяла Югославия и да сравнят със земята над 10 000 граждански обекта, пък после го съдиха и като умря същия съд го оправда и се оказа, че Слободан Милошевич е невинен. Майтапа е толкова голям, че чак жал да ти стане за гаврата със сърбите!!!!\nДо коментар #20 от "ПИТАМ":\nРуската измет винаги е била българофобска и сърбомонска и ще оправдае всяка гавра на сърбите с българщината.\nСърбе на върне!!!Анте Павелич великан!!!Владо Черноземски великан!!!Адолф Хитлер великан!!!\nПърво освен руските еничари българофоби други няма. И второ обединения уран не действа на 100 километра. За ядреното заразяване от Чернобил и Архангелск съща ле бе толкова активен?\nАбе как си няма мярка на наглостта и простотията. Събрали се там всичките натовци да избивате и да разрушавате една малка и беззащитна страна, ама и още можело. Сигурно е можело, атомни бомби що не им пуснахте, да покажете колко сте страшни и велики. Все едно аз да кажа, че СССР като потушаваше антисъветските протести в Унгария и Чехословакия малко са ги мачкали, могло и повече. По кретенската ти логика и турците могат да кажат, че малко са ни клали. Могли са и още, нали. Ами то по тая логика и някой арабин може да каже, че на 11.09.2001 г. малко американци са избили, могли да и още.\nДо коментар #26 от "Ххх":\nМалко им беше на шумадийските свине, бе путлераст. Просто от НАТО ги съжалиха.\nНяма по-хубаво,по-демократични,по-хуманни бомби от американските!\nНезависимо къде и кога.\nПрез ВСВ са убили прадядо ми в София.Винаги съм гледал на бомбите им в широка перспектива и уважение.Даже ходя да сложа цвете на паметника на Пилота на ул.Козяк.\nДо коментар #28 от "Наблюдател":\nАма недейте ги съжалява бе, направо до крак да ги бяхте изтребили, какъв ви е проблема, бомбите ли свършихте, щото понятия като съвест или човечност са много далече от кретенската ти глава.\nДо коментар #25 от "NSDAP":\nДнес си се предозирал!\nДо коментар #30 от "Ххх":\nЧовечност се проявява към хора, не към изроди които извършват геноцид. Ако беше поне малко българин щеше да знаеш за сръбските зверства към българите в Македония. Ама русоидите никога не сте били българи а единствено руски подлоги.\nДо коментар #29 от "Лекар БГ":\nСъболезнования за дядо ти и за още над 4 000 българи, които са били убити като кучета тогава. Не съм бил роден още, но майка ми тогава е загубила почти 80% от слуха си от бомба попаднала на 10 метра от мазето в което са се криели, а на леля ми е откъсната китката на ръката с бомба играчка. Да живее американската демокрация.\nДо коментар #35 от "Барчо":\nЛъжеш повече и от руснак,че на леля ти е откъсната ръката от бомба играчка. Такива съществуват единствено в нацистката пропаганда, която след това успешно се използва от руснаците и русофилите в България.\nКоментиран от #41, #42, #44\nДо коментар #33 от "Ххх":\nЧовечност се проявява към хора, не към изроди които извършват геноцид. Ако беше поне малко българин щеше да знаеш за сръбските зверства към българите в Македония. Ама русоидите никога не сте били българи а единствено руски подлоги\n8 НЕЩА ТРЯБВА ДА ЗНАЯТ ЩАТИТЕ ЗА БОМБАНДИРОВКИТЕ В СЪРБИЯ\n1.ТОВА БЕШЕ ОГРОМНА ГРЕШКА ВСИЧКИ ВАРИАНТИ НЕ БЯХА ИЗЧЕРПАНИ ЗА РЕШАВАНЕ НА КОМФЛИКТА ПО МИРЕН ПЪТ.\n2.ЦЯЛ СВЯТ ВИДЯ КАК С-125НЕВА 1965г.СВАЛИ СУПЕР ТЕХНОЛОГИЧНИЯТ НЕВИДИМ БОМБАНДИРОВАЧ.\n3.НЕ ПОСМЯХТЕ НА ПЕХОТНА ИНВАЗИЯ.И ПРАВИЛНО СЪРБИТЕ ИМАТ БМ-27 УРАГАН\n4.НАПАДНАХТЕ ДЪРЖАВА САМО ЗА ДА НАТРИЕТЕ НОСА НА РУСНАЦИТЕ.САМО ПО СЕБЕ СИ ТОВА ДОВЕДЕ ДО ИЗВОДИ А ТЕ СА АДЕКВАТНО ПРЕВЪОРАЖАВАНЕ\n5.РУСНАЦИТЕ ЗА 12ч.ВИ ПОКАЗАХА КАК СЕ ПРЕМИНАВАТ РАЗТОЯНИЯ С МОТОБАТАЛЬОНИ.\n6.ГЪРЦИТЕ ВИ ОТКАЗАХА ВЪЗДУШЕН КОРИДОР\n7.СЪРБИТЕ РАЗБРАХТЕ ЧЕ СА НАРОД А НЕ ПЛЕМЕ.\n8.ИЗПОЛЗВАХТЕ УРАНОВИ СНАРЯДИ.ПРОТИВ СТАНДАРТИТЕ НА ООН\nДо коментар #36 от "Истината":\nМоже да си направиш справка. Такива играчки са хвърляни и в Италия. Това е нововъведение на хуманните американо-английски изверги. Тактика открай време. По-добре да осакатиш повече противникови хора, които ще се нуждаят от доста специални грижи. За съжаление обаче потърпевшите тогава деца не са отдавна между живите, за да разкажат и покажат от първо лице. А леля ми си губи китката на дясната ръка след като намира автоматична химикалка в ярки цветове и се опитва да я отвори. Не и откъсва китката, но нараняванията са такива, че лекарите са принудени да я отрежат оперативно. Нещата обаче не спират до тук и наред с обикновените бомби се пускат и такива с часовников механизъм, които избухват до 24 часа след падането на земята. Сещаш се за какво става въпрос. Всичко, което пиша тук го има и в уикепедията, която е достъпна за всеки. Така че за голямо съжаление такива са фактите, независимо дали такива като теб ще ги отричат или не.\nНа 4.01.1944 г нисколетящи изстребители разстрелват бягащото по улиците на Дупница от бордовите картечници и убиват 80 мъже, жени, деца и старци. От тях нито един военен. Бомбандират се села като Гюшево, Сирищник, Върба и т.н., където има само пъдари на лозята. Тези села нали се сещаш, че не са представлявали абсолютно никакъв военен интерес, но са били смляни. И защо??? Много просто. Защото са изверги и само изверги са способни на подобни действия!!!!\nДо коментар #42 от "Барчо":\nЕдна от причините да ненавиждам американците са бомбардировките над България другата бомбардировките над Сърбия намериха тогава село без кучета но възмездие ще има\nНаричат се борби сюрпризи предназначени са за осакатяване на деца ФАКТ хвърляни са над България в Корея и Виетнам не мога да повярвам че ТЕЗИ ФАКТИ СА НЕИЗВЕСТНИ\nДо коментар #43 от "анова":\nЕдинствената причина поради която не ги понасям е, че в името на парите са готови да унищожат всичко, дори и себе си. Говоря естествено за политиците им, то от там и тръгва всичко. Това означава, че с такива не може да има съюз, защото в момента в който нямат далавера от теб ще те похарчат и окото им няма да мигне. Ще ни бомбят повече отколкото и сърбите, както през Втората световна. Тогава даже не е имало и за какво. Били сме врагове само на книга, а сме си спасили и евреите. И все пак са ни унижили. Такава сигурност не ми трябва.\nДо коментар #44 от "анова":\nИ в Италия. Притежавам старо списание от онова време. В него има статия точно за там, подплътена със снимков материал на осакатени деца. Интересното ми е обаче, че и по Живково време не споменаваше за тези бомбандировки нито по учебници, нито в пресата. Все едно не е било. Ние го знаем от родителите си. Все пак като дете питаш защо майка ти не чува, а сестра и е без китка. Аз поне така научих. В съседство една бомба е сравнила със земята читалището, а след около два часа след приключването на бомбандировката се взривява и друга бомба с часовников механизъм, но на улицата. Въобще историята се пренаписва доста упорито и ще се пренапише. Само че няма да има кой да я чете, щото на нашата територия ще останат само неграмотни миндианци.\nДжими Картър определя САЩ като "най-войнствената нация в историята на света", поради склонността да се опитва да принуди другите да "възприемат американските ни принципи".\nА нашите измекяри политици разрешиха върдушен коридор към Югославия по онова време.\nДо коментар #39 от "Коментар📝":\nна 27 март 1999 година Золтан Дани е този който свали "НЕВИДИМИЯТ" СТЕЛТ): американски Lockheed F-117\nКажи им го на сърбите ,но те ще ти кажат ,че София е била Сърбица и българите са сърби,но татарите на Аспарух са ги побъгарили и всевъзможни измислици от род Първият човек на Земята е бил сърбин Живота на планетата земя започва от Сърбия и тя е била голяма от Черно море до Алпите и от Будапеща до Тесалия\nСвятТурската армия търпи погром в Сирия\nСвятТурски червени барети напредват в Сирия\nСвятЗеметресение разлюля Гърция\nСвятЗаев очаква „конкретна“ подкрепа от България\nСвятБългария ще е най-големият защитник на Северна Македония\nЛюбопитноРецепта на деня: Домашна торта с шоколадов крем\nБългарияСлави Трифонов промотира и телевизията си ВИДЕО\nЛюбопитноСкандал в "Маскирания певец", Рачков се подиграва с Гала\nКултураЧРД, Мечо Пух! Колкото повече, толкова повече\nЕксперт по сигурността: Борисов е професионален лъжец Известна верига напуска България Тръмп с мощен удар по Турция Слави Трифонов промотира и телевизията си ВИДЕО Volkswagen спря преговорите с Турция\nЕлена е красива, женствена и секси, но... (СНИМКИ) Лоши новини за задържания охранителен бос и приближените му ГДБОП влезе в офисите на БФС Гери-Никол пак си уголеми гърдите, но ... Има три сценария за Брекзит


Празнуваме Бабинден, наричан Денят на родилната помощ – kz7.bg Казанлък новини\nБабинден е един от големите народни женски празници, посветен на “бабите” – жените, които помагали при раждане на младите булки и невести, които са раждали.\nОще преди изгрев слънце майките с деца от една до тригодишна възраст отиват на чешмата да налеят прясна вода. В котлето с водата пускат стрък босилек или здравец. Вземат калъп сапун и една нова кърпа и се отправят към дома на бабата да “полеят”.\nБабата закичва невестата и с китка здравец, вързана с “мартеничка” – червен и бял конец. Често при поливането бабата хвърля с шепите си вода нагоре и подскача три пъти, като изрича: “Да рипкат децата и да станат бели и червени! Колкото капки, толкоз берекет и здраве!”.\n“Бабата има и друга важна обредна роля за майката и детето. Още след като завърши раждането тя напълва стомна с вода, потапя в нея китка босилек и я отнася в черквата. Свещеникът освещава водата и благославя бабата. После тя връща “молитвената вода” при родилката, която си мие лицето и сипва по малко в коритото на детето при всяко къпане чак до 40-ия му ден – периодът за пречистване след раждането.\nНа обяд булките и невестите се събират на празнично угощение в дома на бабата акушерка. Всяка жена носи прясна погача, баница, варена или печена кокошка и бъклица с ракия или вино. Целува ръка на “бабата” и й подава подноса с храната.\nОт 1951 г. Бабинден е обявен за ден на родилната помощ и на акушерките и гинеколозите.\nЗадържаха крадците, които задигнаха половин прасе и отарашиха две къщи\nМинистър Николина Ангелкова ще гостува в града на розите по случай 138 години свободен Казанлък


Уникално: Едно семейство - четири титли от Аустрелиън Оупън от четирима - Тенис - Голям шлем - Gong.bg\nАмериканката Нели Корда продължи невероятния успех на своето семейство в Австралия, след като спечели женския Аустрелиън Оупън в голфа. Корда завърши със 17 удара под пара, на 2 пред южнокорейката Жин-йън Ко.\nКорда е дъщеря на бившия тенисист Петър Корда, който през 1988 година триумфира на Аустрелиън Оупън при мъжете.\nНейната сестра Джесика, също голфърка, спечели Аустрелиън Оупън през 2012, а брат ѝ Себастиан, който следва пътя на баща си, завоюва трофея от юношеския Аустрелиън Оупън в тениса през миналата година.\nКорда е родена 6 месеца, след като баща ѝ печели титлата в Мелбърн, единствената му титла от Големия шлем.\nСлед големия успех Нели отпразнува с ножичния отскок, запазена марка на татко ѝ. "Най-сетне съм част от клуба. Тази победа е много специална за моето семейство. Мисля, че има нещо тук във въздуха, обичаме да идваме в Австралия. Тъкмо затворих телефона с баща ми, който ми каза 'Поздравления, вече си част от Корда шлема."\nH. I. S. T. O. R. Y. 🇦🇺 pic.twitter.com/WFVpb0m3pF\n— Jessica Korda (@Thejessicakorda) February 17, 2019


Проектозакон разделя ДКЕВР на две\nНачало Икономика Енергетика Проектозакон разделя ДКЕВР на две\nПромените предвиждат още членовете на регулаторната комисия да се назначават от парламента\n15:19 05.11.2014 96 ~ 2 мин. четене\nРазделяне на Държавната комисия за енергийно и водно регулиране (ДКЕВР) на два специализирани състава – по въпросите на енергетиката и по въпросите на водоснабдяването и канализацията, които да вземат самостоятелни решения. Това предвиждат промени в Закона за енергетиката, които кабинетът прие днес и предложи за одобрение на Народното събрание.\nСпоред мотивите на МС това ще позволи ефективно използване на професионалната квалификация и опит в съответната сфера на комисарите.\nСпоред предлаганите промени назначаването и освобождаването на председателя и на членовете на комисията ще става не от Министерския съвет, както е сега, а от Народното събрание. Номинирането на кандидатите за комисари ще бъде както от страна на народните представители, така и на парламентарните групи.\nПредвидено е също чрез депутатите това да могат да правят заинтересованите български юридически лица с нестопанска цел, регистрирани в обществена полза, както и национално представителните организации на работодателите и на работниците и служителите. Изискванията за публичност на процеса на номиниране и избор на членове на регулатора ще позволят широк дебат и оценка на съответните номинации.\nПромените са свързани изцяло с подобряване дейността на Държавната комисия за енергийно и водно регулиране (ДКЕВР), както и допълнително гарантиране на независимостта на регулатора и повишаване прозрачността в работата му, се казва в съобщението на МС.\nС цел максимална прозрачност в работата на Комисията, проектът предвижда ограничаване на закритите заседания на специализираните състави единствено до случаите, когато се разглежда защитена по закон информация. В допълнение се разширява обхватът на публикуваната от ДКЕВР информация, вкл. протоколите от откритите заседания и обществените обсъждания, и начинът, по който са гласували членовете на Комисията при вземане на решенията.\nПромените в Закона за енергетиката са в отговор на активната обществена дискусия по отношение дейността на ДКЕВР, завършва съобщението на правителствения пресцентър.


"Царуването" на Путин като на Петър I, Екатерина II, Сталин - нищо необичайно за Русия - News.bg\n"Ако стигнем до 2036 г. с Путин (начело, б.р.), за Русия това няма да бъде нещо необикновено или някакъв рекорд. Например Екатерина II е царувала 34 г., Петър I - еднолично 36 г., Сталин - 31 г., Николай I - 31 г.", отбеляза Антон Рамов.\nна 28.06.2020 в 05:12:43 #10\nЮрдек,не се натягай на ББ,керата!\nна 28.06.2020 в 00:52:54 #9\nЦаруването на Боко Тиквата е най-хубавата демокрация!\nна 27.06.2020 в 20:03:42 #8\nРусия и демокрация, смях, който е против референдума няма право на протест. Никакви протести никакви митинги само хвалби за любимия ръководител, Ким Чен Ким, пърдон Путин. Насаждан страх сред мужиците да се молят да е жив и здрав цар Путин. Защо всичко това е повторение на нещо непрекъснато случващо се в Русия.\nна 27.06.2020 в 19:45:27 #7\nГафе, а едноличната власт на другаря каПутя осъждаш ли ?\nна 27.06.2020 в 19:42:13 #6\nМного "ако"-та с неяснотии в тази статия. Смърди си на пропаганда. Както се казва - ще поживеем, ще видим.\nна 27.06.2020 в 18:50:04 #5\nМи нека си царува човечето, сега му е паднало. Всеки народ си има туй де заслужава; избират си путин, да си му сърбат постната кашица с лалашник под възглавницата още 16г.; нас кво ни пука; добре че се отървахме от залязаващия им евразизъм.\nна 27.06.2020 в 18:26:31 #4\nНе е имало и банкови сметки в чужбина.\nна 27.06.2020 в 18:14:18 #3\nНе е имало КГБ и ГРУ? Даже и Путя е нямало!\nна 27.06.2020 в 18:12:03 #2\nима малка разлика. Екатерина II и Петър I са от благородно потекло и са се грижили за дъжавата като за свое. А въпросният криминал мисли само за офщорните си сметки и как да не попадне в ръцете на закона. Путин не го отличава обсолютно нищо от "вора в законе", а с благородниците няма нищо общо\nна 27.06.2020 в 17:31:54 #1\nИ какво му е било лошото в царуването на Екатерина II и Петър I ?\nНачало / По света / Политика / "Царуването" на Путин като на Петър I, Екатерина II, Сталин - нищо необичайно за Русия


Jolibook нетбука вече се продава\nJolibook нетбукът вече се продава\nАвтор: Симеон Николов 23 Ное. 2010 / 20:17\t | 0 Прочетено 1 014 пъти\nПревърналата се в изключително популярна за много малко време Jolicloud операционна система се сдоби със собствен нетбук, брандиран под името Jolibook. Изцяло оптимизиран за ултимативно уеб преживяване, Jolibook е снабден с двуядрен Intel Atom N550 процесор на 1.5 Ghz, Intel GMA 3150 видеокарта и 1 GB DDR3 памет.\n10.1-инчовият (1024 x 600) Jolibook може да работи цели 7 часа, използвайки само батерията си, а освен това е снабден и с 802.11 b/g/n модул за безжичен Интернет, Bluetooth 2.1 + EDR, три USB 2.0 порта, 8 в 1 четец за мултимедийни карти, жакове за микрофон и слушалки, VGA изход и вградена видео камера.\nДебелината на машината е 18.5 до 25.4 милиметра, а теглото, заедно с батерията е 1.35 килограма. Цената на която Jolibook се продава в Англия е 279.99 лири (~ 647 лв). Би било интересно да видим нетбука и на наша територия.


град Пловдив – SWOT анализ на сайт\nГрад Пловдив е известен своите архитектурни забележителности, които могат да се разгледат по време на незабравимата туристическа обиколка. Желателно е посещението на поне част от по-известните музейни експозиции,театрални постановки,кино прожекции и арт изложби.\nГрадът е една от най-посещаваните туристически дестинации в страната и забележителен културен и важен икономически център на страната. Комбинирането на 4-те основополагащи насоки – култура, туризъм, спорт и добър бизнес климат водят до засилване на значението му в региона.\nПогледнато през призмата на историята град Пловдив е съдействал много за укрепването на България, а редица тачени борци за свобода, революционери и национални герои родени тук, са участвали в борбите за независимост и укрепване на държавността.\nАрхитектурните монументи – символ на славното и бурно минало, са разположени на редица възлови места. Те са построени в чест на редица революционери, военни герои, благодетели и борци за свобода, оставили неизличим отпечатък в историята на Пловдив.\nРазлични археологически разкопки разкриват изумителни антични руини на домове, църкви, укрепления и дворци, които свидетелстват за славно минало и доказват непреходното значение на града в исторически план.\nВглеждайки се в уникалната архитектура, историческите и културни забележителности, можем със сигурност да потвърдим, че Пловдив съчетава в себе си минало, настояще и бъдеще в едно цяло.\nРазхождайки се из малките улички, можем да се удивим на запазените къщи, показващи уменията на редица прочути майстори и занаятчии.\nПравилната поддръжка на тези неповторими къщи изисква използването на тясно специализирани бригади и фирми за солидни ремонти като Ремонт на Покриви, Ремонт на къщи и Довършителни ремонти. Преди всичко останало внимание се отделя на Ремонт на покриви Пловдив.\nПерфектната визия на града се допълва и от съвременни жилищни комплекси, бизнес сгради и блокове. За разположените в тях апартаменти, студия, търговски помещения и офиси, както и за тяхната коректна експлоатация е необходим доброкачествен Ремонт на баня, Ремонт на кухни, Вътрешни ремонти или цялостен Ремонт на апартаменти.\nОсвен, че притежава прекрасни културни забележителности, градът има и много добри предпоставки за спорт и отдих.\nТук има създадени спортни центрове, както и специализирани по-малки спортни зали, в които се практикуват различни спортове, като волейбол, басетбол, ханбал, както и бойни изкуства. Футболът, също е доста развит и популярен спорт сред малки и големи.\nРазнообразните паркове разположени в покрайнините на града са източник на спокойствие и съдействат дори и за кратко бягство от градския шум. В околностите има няколко естествено зелени кътчета, много подходящи за разпускане, забавления и детски игри.\nГлавната улица на град Пловдив със сигурност предлага впечатляващи възможности за пазаруване и развлечения, а вкусните ресторанти в града са разпръснати навсякъде.\nРазвитата търговия с индустриална техника като Пистолети за силикони и лепила, Пневматика и Пневматични инсталации, Промишлена арматура и Пневматични инструменти, позволява генерирането на големи приходи в търговската мрежа от складове на едро и дребно и спомагат за увеличаването на търговията, чрез създаването на иновативни онлайн магазини за книги, обувки, дрехи и козметика.\nПодходящите бизнес практики, неповторимите климатични условия и неповторими природни дадености, обективно определят град Пловдив, като основен промишлен и притегателен търговски център.\nТук е доста развит сектора строителство и важната търговия със строителни материали като: Топлоизолация, Хидроизолация, Гипсокартон и Сухи смеси.\nИновативната инфраструктура съдейства за по-динамичното движение на продукти, стоки и услуги между различните компании, организации и фирми до техните крайни клиенти, дистрибутори и контрагенти. С тяхна помощ се осъществяват фундаментални връзки с повечето водещи логистични и транспортни сектори от икономиката, като Автомивки, Ремаркета, Автоаксесоари, Камиони.\nСлед уморителния ден идва необходимото време за настаняване в някои от многото привлекателен хотел или стаи под наем, както и приготовленията за богатия нощен живот. Красивите вечери носят духа на пленителна романтика и усещане за любов и душевен мир.


В Ирак джихадистите са все по-близо до създаването на ислямска държава - e-vestnik.bg\nВ Ирак джихадистите са все по-близо до създаването на ислямска държава\nДжихадистите завзеха втория по големина град в Ирак и цели сектори в северната част от страната, което им позволява да се приближат още малко до заветната си цел – да създадат ислямска държава в граничната област между Сирия и Ирак, смятат анализатори.\nОфанзивата, за която „Ислямската държава в Ирак и Леванта“ (ИДИЛ) пое отговорност в Туитър, е тежък удар за иракското правителство, свидетелстващ за слабостта на силите му за сигурност, които трудно ще си върнат изгубените територии.\nБунтовниците превзеха Мосул с щурм, поемайки контрол наред с това над цялата провинция Ниневия, където силите за сигурност позбягнаха, захвърляйки униформи и автомобили. Напредвайки, джихадистите взеха под свой контрол части от две други съседни провинции – Киркук и Салах ад Дин.\n„Загубата на Ниневия създава бунтовнически коридор между Анбар, Мосул и сирийската граница, улеснявайки снаблдяването с оръжие, пари и бойци на различните фронтове“, отбелязва Джон Дрейк, анализатор по сигурността в британската консултантска фирма Ей Кей И (AKE Group).\nПровинция Анбар, намираща се южно от Ниневия и граничеща със Сирия, е друга територия, частично контролирана от антиправителствените бойци. Джихадисти овладяха и обширни области в Източна Сирия.\n„ИДИЛ винаги е искала да контролира територия, където да създаде ислямско емирство и да наложи шериата, да разположи тренировъчни лагери, откъдето да планира нови нападения, за да продължи борбата“, допълва Дрейк.\n„Гражданската война в Сирия даде на бунтовниците шанса да се сдобият с такава територия, а успехът им е в състояние да насърчи техните привърженици, които виждат, че осъществяването на целта им – ислямска държава – е възможно“, уточнява анализаторът.\nИДИЛ, най-радикалната групировка в Ирак, фактически е много активна и в Сирия. През април тя предприе настъпление в провинция сирийската провинция Дейр аз Зур, съседна на Ниневия, за да установи в нея ислямска държава.\nПоемайки отговорност за превземането на Мосул, ИДИЛ предупреди, че „няма да спре тези поредица от благословени нашествия“.\n„Въоръжени групи се стремят да създадат ислямска държава“, включваща Мосул, провинциите Салах ад Дин, Диала и Анбар, както и сирийските Дейр аз Зур и Ракка, казва Азиз Джабр, преподавател по политология в университета „Ал Мустансирия“ в Багдад. По думите му „падането на провинция като Ниневия представлява много сериозна заплаха за националната сигурност на Ирак“.\nМайкъл Найтс, изследовател във вашингтонския Институт за близкоизточна политика, смята, че джихадистите винаги са искали да разполагат с освободена зона в Ирак, подобно на Ракка в Сирия. Но ситуацията сега се е променила, след като бяха предприети по-амбициозни операции за завладяване на по-голяма територия: това е рискована тактика, но дава резултати. Завоюването на Мосул може да предвещава ново настъпление на ИДИЛ, предупреждава той. Отбелязвайки, че най-новите операции на ИДИЛ свидетелстват за силата на групировката, Найтс подчертава, че настоящите успехи са били „немислими преди две години, но сега джихадистите са в състояние да предприемат няколко почти едновременни операции в различни точки на Ирак“.\n„ИДИЛ показа способността си да преодолява пречките, завладявайки Мосул“, каза той.\nСилите за сигурност не успяха да си върнат Фалуджа и част от град Рамади – административен център на провинция Анбар, контролиран от началото на годината от бунтовниците.\nМосул обаче е по-голям град и връщането на контрола върху него, както и над другите части, превзети от джихадистите, ще е голямо предизвикателство за правителствените сили, на които липсва подготовка и дисциплина.\n„Това е тежък удар върху духа на силите за сигурност след катастрофалния им провал във вторник“, казва Майкъл Найтс.\n„Отсега нататък Багдад ще е изтръпва от мисълта, че това може да се случи навсякъде“, заключава изследователят.\nОще по темата: Сектантски радикализъм заплашва Близкия изток\nОпасенията на Анкара станаха факт и турското консулство в Мосул беше нападнато от нахълтали бойци на (ислямистката групировка) Ислямската държава в Ирак и Леванта (ИДИЛ) на 11 юни. Съдбата на отвлечените 48 души от консулството, в т.ч. на генералния консул Йозтюрк Йълмаз, не е известна.\nПремиерът Реджеп Тайип Ердоган свика спешна среща със своя заместник, който отговаря за въпросите на сигурността и кюрдския проблем – вицепремиера Бешир Аталай, а също с началника на Националната разузнавателна служба (МИТ) Хакан Фидан. Президентът Абдуллах Гюл повика заместник-външния министър Наджи Кору в двореца Чанкая (президентската резиденция, бел.ред.), за да се осведоми за най-новото, и няма да е преувеличено да кажем, че Анкара беше „цяла слух“ за каквито и да било новини от региона.\nОчевидно, генералният консул се е бил опитал да евакуира хората от сградата и да прехвърли всички в Турция, или поне в кюрдския регион (на Ирак, бел.ред.) като относително по-безопасно място. Той обаче не е успял да започне операцията заради бързото напредване на силите на ИДИЛ.\nПочти част преди да се разпространи новината, президентът Гюл отговаряше на въпросите на репортери, заявявайки, че отвличането в Мосул ден по-рано (на над 30 турски шофьори, бел.ред.) е резултат от властови вакуум в региона. Той загатна, че липсата на политическа власт както в преживяващата гражданска война Сирия, така и в Ирак след оглавената от САЩ окупация на тази страна води към сектантски и етнически разриви.\nНастъплението на ИДИЛ продължи вчера с взимането на мушка на редица градове, включително Тикрит, роден град на бившия иракски президент Саддам Хюсеин. ИДИЛ, която се бори за ислямска държава, основаваща се на сунитски шериат, даде да се разбере, че непосредствени нейни цели са правителството на премиера шиит Нури ал Малики в Багдад и алауитското (не сунитско) правителство на Башар ал Асад в Дамаск. (Турските власти обаче твърдят, че в Сирия ИДИЛ не атакува силите на Асад толкова, колкото силите на опозицията. Но те още държат важния град Ракка и настъпват към Алепо.)\nТова, че набожни сунитски премиер и президент управляват Турция, няма да спре сектантския радикализъм на ИДИЛ и подобни групировки да нападат турски цели. Както видяхме, свързаната с Ал Каида групировка Аш Шабаб нападна турското посолство и офиса на (турската авиокомпания) „Търкиш еърлайнс“ в Сомалия, а сега и ИДИЛ нападна сградата на консулството в Мосул, Ирак.\nНяма много шиити, които живеят в Турция, но има опасност, че подобен радикален фанатизъм може да разглежда като потенциална цел алевиите в Турция. Има почти един милион сирийски бежанци в Турция и е възможно някои от тях да са свързани с ИДИЛ или Ан Нусра, клон на Ал Каида в Сирия.\nКюрдите, по-голямата част от които са сунити, също биха могли да станат мишена на ИДИЛ. Поради тази причина правителствата в Багдад и Ербил, отчуждени заради спорове за петрола, започнаха да говорят за съвместна борба срещу ИДИЛ вчера. Силите на Кюрдската работническа партия (ПКК) в Ирак също предлагат да обединят сили с кюрдското правителство в Северен Ирак.\nТурският президент Абдуллах Гюл беше предупредил миналата година за заплахата от „мрака на Средновековието“ в ислямския свят заради междусектантски различия. Сега, това се случва на турската граница. Правителството трябва да бъде двойно по-внимателно да не позволи към съществуващите проблеми пред сигурността на Турция да се добавят и сектантски борби.\nКоравият министър-председател на Ирак Нури ал Малики носи голяма отговорност за рухването на сигурността в Мосул и околните райони, където ислямисти предприеха масирано военно настъпление тази седмица. Но други също трябва да понесат своя дял от вината, включително правителството на Обама, което изглежда, че отново е заспало на волана.\nВраждебното отношение на предвожданото от мюсюлмани шиити правителство на Малики към сунитското малцинство в централната и източната част на Ирак лежи в основата настоящата криза. Сунити в провинция Анбар, която включва засегнатите от бойни действия градове Фалуджа и Рамади, отдавна се оплакват, че правителството в Багдад пренебрегва техните интереси и тревоги.\nСлед увеличаването на междуобщностното насилие, което набра сила през 2013 г., когато по данни на ООН са загинали 8800 души, Малики разпореди военно настъпление в Анбар на 23 декември (използвайки подразделения от шиитския юг). Той заяви, че всички, които подкрепят сунитското протестно движение, на практика са част от Ал Каида.\nМинистър-председателят очевидно се надяваше да укрепи властта си преди общите избори през април. Но безкомпромисната му тактика само послужи за обединяване на по-умерените племенни водачи, които се прочуха с подкрепата си за увеличаването на американското военно присъствие в Анбар през 2007 г., с твърдолинейните ислямисти.\n„Повечето племена отправиха призиви за вземане на оръжие и поискаха да бъдат изтеглени всички федерални въоръжени сили от провинцията. Скоро последваха ожесточени боеве, армията изтегли персонала си от всички градове, а конвои от тежко въоръжени бойци на ИДИЛ (Ислямска държава в Ирак и Леванта) се стекоха в Рамади и Фалуджа“, каза анализаторът от института „Брукингс“ Чарлз Листър.\nВъпреки че фактически загуби контрол върху Анбар, а после загуби гласове на изборите, Малики се опитва през последните седмици да изгради коалиционно правителство, което да го задържи на власт за трети пореден мандат. През това време ИДИЛ разширява и засилва позициите си в съседната провинция Ниневия, чиято столица е Мосул.\nИ така, превземането на града и околните населени места от ИДИЛ беше внезапно, но едва ли е изненада, смятат регионални анализатори. Ситуацията се придвижваше към този развой от месеци.\nВъпреки твърденията на Малики ИДИЛ е отделна и до известна степен съперническа на Ал Каида групировка, която се бие със свързани с нея организации в Сирия. „ИДИЛ измества Ал Каида като най-силната и ефективна екстремистка джихадистка групировка в света. Сега тя контролира или може да действа безнаказано на голяма територия в Западен Ирак и Източна Сирия, което я прави най-успешното джихадистко движение във военно отношение досега“, каза опитният коментатор Патрик Кокбърн.\nПредизвикващата разделение политика на Малики значително допринася за този изход. След като избухна сунитското въстание в Сирия през 2011 г., „мирните демонстрации (на сунити в Ирак) в края на 2012 г. почти не постигнаха отстъпки, а доминираното от шиити иракско правителство беше убедено, че протестиращите искат не реформа, а революция, която да върне тяхната общност на власт. Шестте милиона сунити в Ирак се отчуждиха още повече и станаха по-благосклонни към въоръжените действия на ИДИЛ“, заяви Кокбърн.\nХаотичното бягство на иракските сили за сигурност, след като бунтовниците обкръжиха центъра на Мосул, поражда разбираеми опасения за контрола на правителството върху други части на страната. Предвижданията на противници на предвожданото от Америка нахлуване в Ирак през 2003 г., че Ирак може в крайна сметка да се разцепи на три части, обхващащи съответно шиитските, сунитските и кюрдските райони, сега изглеждат по-възможни за осъществяване от когато и да било.\nТова не е първият път, при който сигурността в Мосул се срива. По време на окупацията, последвала свалянето от власт на Саддам Хюсеин, армията на САЩ определи града като последната крепост на Ал Каида и сборен пункт за чуждестранни бойци, идващи да водят джихад срещу западните сили. През 2004 г. хиляди полицаи избягаха от своите позиции, вместо да се бият със сунитските бунтовници, оставяйки американските и кюрдските сили да се сражават, за да задържат контрола върху града.\nНо това последно рухване има отрицателно отражение върху правителството на Обама, което подписа с Малики редица договорености по сигурността, включително стратегическо рамково споразумение, след като войските на САЩ окончателно си тръгнаха през 2011 г. Идеята беше Вашингтон да помогне на Багдад да изгради ефективна, добре обучена национална армия (което тревожно напомняше на ситуацията в Афганистан).\nОттогава обаче САЩ се занимават в превръщането на богатия на петрол Ирак в доходоносен пазар за американските оръжейни продажби, като същевременно не правят нищо особено на практика по въпроса с надигащата се ислямистка заплаха. Тези модерни оръжия бяха предназначени да подсилят правителствените войски. Сега някои от тях може скоро да попаднат в ръцете на ислямистите.\n„Нашите доставки включваха снабдяване на иракските служби за сигурност с 300 ракети „Хелфайър“, милиони единици боеприпаси за леки оръжия, хиляди единици танкови боеприпаси, изстрелвани от хеликоптери ракети, картечници, гранати, снайперистки пушки, автомати „М-16“ и „М-14“, каза тази седмица Белият дом. През януари Конгресът даде зелена светлина за продажбата на 24 бойни хеликоптера „Апачи“ на стойност 6,2 милиарда долара.\nСега тази политика на САЩ за въоръжаване на местните сили изглежда най-малкото опасно неуместна. Отправеното наскоро предложение от Иран, който е съюзник на иракското правителство в регионалното противопоставяне между шиити и сунити, да помогне на Малики в борбата с екстремизма изтъкна до каква степен външни сили се възползват от разрастващия се вакуум по сигурността в Ирак и Сирия. Намесата на Техеран е унизителна за Вашингтон, който водеше боеве в продължение на осем години (поне на теория), за да създаде в Ирак единна, прозападна демокрация въпреки подривното вмешателство на Иран.\nНо Обама дава ясно да се разбере, както показа неотдавнашната му реч в „Уест Пойнт“, че е против изпращането на войски обратно в бойни зони в Близкия изток или въобще където и да е другаде – позиция, която въодушевено се приветства в Техеран. Подразбиращото се послание от Вашингтон към нещастния Малики, както и към прозападните сирийски опозиционни групи, е, че когато ножът опре до кокала, както стана тази седмица, трябва да разчитате на себе си.


Търсим ТРУДОЛЮБИВ оператор на разрОлВаща и форматираща машинИ. ПОВЕЧЕ ИНФОРМАЦИЯ В МЕНЮ УСЛУГИ.\nМаслоустойчиви и обикновени бели и кафяви хартии за опаковка на дюнери и сандвичи\nContrast луксозна принтерна и копирна хартия – рипс, снежно бяла и слонова кост А4.\nRombosBitono 90 gr\nWalkiLid оргинален композитен материал за термо-залепвани капачки, заместител на алуминия, на листа и роли.\nПри нас ще намерите както масово използвани хартии и картони, така и специални, които се използват по-рядко. Вътрешната ни дистрибуция е добре развита, защото всеки ден доставяме със собствен транспорт в рамките на София и чрез партньорите ни от спедиторските фирми за цялата страна. Тези доставки вече не са така скъпи както преди години, на приемливи и много добри цени са, и гарантират получаването на поръчаната стока в рамките на 24 часа. В този сайт ще намерите нужната Ви информация за целия спектър на предлаганите от нас продукти и услуги и имате свободен достъп до актуалния, ежедневно актуализиран Ценоразпис за наличните хартии, картони и други опаковъчни материали.\nManrealFoil alu-фолио за опаковка на краве масло на изгодна цена. Доставка 24 часа от поръчка на ролки с размери по желание. Високоефективен продукт.\nБогата гама крафтови хартии, бели и кафяви, гладки и рипс.\nМаслоустойчиви хартии, пергамин Кристал, бял и цветен.\nНа производителите на медицински маски предлагаме висококачествен, сертифициран и използван в Европа и света материал, носещ търговското наименование Сонтара. Създаден е от DuPont и се характеризира с висока степен на защита. Използва се и за производство на хирургически и медицински предпазни облекла, бонета, стерилизационни торби и др. Предлага се на ролки с ширина до 1 метър и е подходящ за последващи преработки свързани с кроене, шиене и лепене. Може да се пере, което го прави икономически изгоден защото може да се използва неколкократно.\nManrealFoil™ фолио за масло


Nemo`s Gate » 2011» декември\nНямам си никаква идея какво ще правя през 2012-та.\nНямам си никаква идея какво точно ще се случи.\nНямам си никаква идея, дали най-сетне ще мога да ти обясня колко много всъщност те обичам… и дали има някаква минимална верояност ти да ми отвърнеш…\nНямам си никаква представа даже, дали ще стана инженер.\nНямам идея даже дали ще доживея следващата Нова Година.\nНапоследък изпитвам странното желание просто да полетя от някъде. Някакъв кратък миг на Край, последван от вечно спокойствие.\nФактът, че няма съдба ни дава толкова идеи. Толкова представи. Толкова блянове. Какво точно ще се случи утре? Вдругиден? Нямам си никаква представа. И точно това е красивото.\nЧъ ти Нъгагм Гъ-то (:\nЕдин пич провел разследване и какво се оказало?\nИзводите са доста интересни. На въпроси, които всички знаем. Мъжете казват- Не, не може мъж и жена да са просто приятели. Жените казват- да може. В последствие се оказва, че те си имат напредстава, че 90% от просто “приятелите” си падат по тях. И освен всичко, това им харесва.\nГъдела да знаеш, че някой те харесва. Независимо дали ти можеш да му отвърнеш, това те кара да се чувстваш добре.\nТова е гнусно.\nЦелият апартамент е пълен с дървени стружки. Заради електричеста шкур-машина, един зле преценен фризер и една врата, която се разминава със няколко милиметра.\nТова също е гнусно.\nЩе си рупам царевица.\nМомиченцето от този клип винаги ми е напомняло за Маги. Не знам защо.\nСчупих си зъб. Поредното пакетче царевица и аз в една самотна нощ. Някои идиоти се напиват безпаметно. Други-павкат като за последно. Аз като цар на Идиотите, рупам царевица. Зъболекарите печелят много от мен. Обичам царевица. Руп-руп. И сега се чудя при кой зъболекар да отида. Имам странното усещане, че съм пи. Пич де. Пи върху Е. Да живее математиката.\nСнощи се хванах да си възстановямам най-сетне компютърната техника. Резултатите- два лапотпа, които бях отписал вече работят. А третият, чиято история е прекалено тъпа за да я споделям и който трябваше да зароботи… абе и той заработи. Тъпото е, че ония двата, които бяха задраскани от графа “съществуващи”, заработиха по-бързо. Но пък и трите са боклуци. И видиш ли, реших да отида да си потърся нещо за нова година. Евентуално за шътна два от три. И да взема нещо хубаво. И отивам аз примерно в Техно нещо си. С ясното съзнание кво искам. Минах покрай каките в зелено, които викат- виж ми циците и вземи брошура за изплащане, (убава цица ей), и съоветно си хващам пич в червено. И съответно си казвам космическите изисквания:\n1. Да не трябва да отворям целия лаптоп за да си смажа вентилатопа. (просто да има капак от долу, не като глупавите hp-та, дето трябва да свалиш матрицата, а след това и цялата дънна платка, да я завъртиш за да стигнеш до заветното нещо)\n2. Да може да поддържа Windows XP\nПри което получавам поглед от типа “извънземен”. Ми не може, всичките компютри весе поддържат само Windows 7.\nХодете се ебете с вашия windows 7.\nНе мога да свиквам с насилствено налагани ми нови неща. Ще ползвах Windows 7, когато и АКО реша. Не възприемам идеята да бъда задължен да използавм тая ОС, ако искам да си взема нов компютър. По-скоро ще мигрирам на някоя Линукс дистрибуция. ОНия пичове поне не се правят на отворени. Въпреки, че някои от тях са прекалени идеалисти.\nИзходна позиция- go, and fuck yourslef, BITCH!\nI. 1. кучка, женска лисица, вълчица\nТоку що пратих Кума Лиса да мастурбира.\nИмам Дарба. ;D\nИдната 2012-та ще започне по друг начин. И ще протече по различна идейност. Дано да не е последна.\n1. Ще си намеря момиче, което иска да е с мен. И с което аз искам да бъда. И с което ще изкараме повече от 1 месец. Видите ли, при мен и жените проблемът е че, или аз ще хлътна прекалено много, а на нея няма да й пука по начина по който искам, или пък тя ще ме обсеби а аз ще почна де душа. Никога не съм постигал златната среда. Ще я постигна.\n2. През 2012-та мисля да стана инженер. Няма да ставам магистър.\n3. През 2012-та ще се вкарам във форма.\n4. През 2012-та ще се мъча да държа ред в стаята си. (Това е по-трудно като идея дори и от 1.)\n5. 2012-та ще е първата година от Истинския ми Живот.


мръсен въздух – последни новини и актуална информация\nмръсен въздух - последни новини\nКрасива Здраве Лекар: Обикновената маска и шал не предпазват от мръсния въздух\nПовишената концентрация на серен диоксид във въздуха притесни гражданите на Перник през последните дни....\nКрасива Здраве Какво ни причинява мръсният въздух\nСветовната здравна организация свързва замърсяването на въздуха пряко с пет от най-разпространените и влошаващи...\nКрасива Здраве Мръсният въздух съкращава живота с 2 години\nМръсният въздух съкращава живота на хората средно с почти 2 години. До този извод стигнаха учени от Института...\nРешено: Маските на открито стават задължителни...\nМаските на открито стават задължителни от четвъртък. Това заяви министърът на здравеопазването проф. Костадин Ангелов на брифинг. Те ще бъдат задължителни до края на месец ноември. Това ще се случи официално със заповед, която ще бъде издадена утре, 21.10.2020. НАЙ-РАЗПРОСТРАНЕНИТЕ МИТОВЕ...\nКакво всяка зодия наистина иска в секса...\nЕто за какво си мечтае всеки зодиакален знак в леглото. Овен Те искат да водят, да доминират и да правят нещата по начина, по който на тях им харесва. Трудно се съгласяват на компромисен вариант. Телец Те искат да изградят емоционална връзка, да поддържат зрителен контакт и да усещат, че това...\nЗабелязали ли сте как постоянно попадате на емоционално недостъпни хора? Разочаровате ли се, когато разберете, че мъжът, с когото отскоро излизате, тъкмо е приключил друга връзка, иска нещата да се развиват много бавно или пък не е в състояние да покаже истинското си лице пред вас? Ако някое от тези...\nЕто кого гушка Мика Стоичкова (СНИМКИ)...\nЕто кого гушка Мика Стоичкова (СНИМКИ)\nОт известно време Мика Стоичкова е необвързана и името ѝ е спрягано с различни мъже. Дъщерята на Христо Стоичков изненада феновете си, като сподели снимка, на която е гушнала рапъра Кристо. Оказа се, че двамата всъщност работят заедно по нов музикален проект със световноизвестни звезди. "С вълнение...


Форум Иван Ефремов • Виж темата - НЮ БИБЛИОПОЛИС – сборна тема за книги\nНЮ БИБЛИОПОЛИС – сборна тема за книги\nот alexandrit » Нед Ное 08, 2020 11:30 am\n„Дилър на реалности“ от Николас Димитров\n● Рецензията написа: Атанас П. СЛАВОВ\nНеприятна за четене книга, но несъмнено явление на сцената на театъра „Медийна информационна революция“.\nПреди десетина години, когато писах двете си есета „Краят на историческия човек“, исках да доведа до знанието на обществото един основен извод: Световната система за цивилизационен контрол е чудовище, което наистина изяжда своите деца! Логиката ми стъпваше върху няколко фундаментални факта:\n1. Концентрацията на власт/пари/контрол в ръцете на 1% свръхбогати създава нов планетарен феодализъм, където различните етноси/народи се сливат в монолитен управляем електорат.\n2. Историята е доказала, че никакви етически и законови ограничения не са попречвали на елитите да употребят и най-драстичните средства за контрол и дресура на масите. Очеваден пример е това, което се случи с демократическите принципи на народогласие в почти всички развити страни.\n3. Лавинообразните (по закона на трансхуманиста Макс Мор) постижения на информационната революция предоставят на властовия Елит все повече (и ускоряващи се) възможности за включване на масите в глъбинна управляемост, като на дневен ред са личната психика и подсъзнанието.\n4. За разлика от всички досегашни исторически форми на манипулиране, новите информатични средства дават възможност за истинско „преформатиране“ на общественото съзнание, така че масите да бъдат точно такива, каквито са нужни на поръчителите.\n5. А тъй като една система може да управлява стабилно само елементи, които са по-прости от нея, следва електоралните единици (личностите) да бъдат опростени до това ниво. Чрез стандартизирана ценностна система на потребление/поведение, чрез профаниране на културата и изкуството.\n6. Така хората, включени в огромните мегаполиси, биват обречени на задължителната съдба на „вторичното опростяване“, където са невъзможни висши мотивации като мечти, идеи за истинска свобода, отвъдреалностни проекти и космическо съзнание. Това автоматично кастрира тези общности от творческа потентност, възможности за развитие и в перспектива вещае превръщането им в „села със затихващи функции“. С всички дистопични и киберпънк „радости“, съпровождащи тоя процес.\n7. След тези шест описани степени единствените жители на бъдещето ще бъдат ония индивиди, обединени в общности, които са намерили начин да се изключат от Системата и да образуват паралелни цивилизационни модели на развитие. Става дума за алтернативни форми на социално-икономическо битие. Ако, разбира се, умиращите мегаполисни трупове не отровят планетарното общежитие до безжизненост. Дори едно евентуално разселение из Слънчевата система няма да реши проблемите, защото доминиращият мегаполисен капитализъм ще напълни близките планети и астероиди с любимите си воюващи корпорации, бардаци и барове, респективно с всички гибелни противоречия, пренесени от Земята.\nТа нашият юнак Николас Димитров, ползвайки международното си битие на служител в ООН и медийно-рекламен играч, е направил чудесна илюстрация на горните шест точки. На медийно-информационната „революция“, която изяжда своите деца.\nРоманът е разделен на три части. Първата е в аз-повествование на младия промишлен шпионин Золтан, получил задачата да се внедри в могъща медийна корпорация и да разкрие целите ѝ. Золтан е описан като безлик социопат, който с лекота приема всякакви роли, ползва случайни жени за секс и сменя религиите, когато влиза в кабинките на автоцърквата, за да се изповядва. Отначало в него не се наблюдават никакви морални ограничения, които биха го направили нещо повече от типичния киберпънков персонаж, завъртян между зъбчатките на Системата. Градът е Сингапур на близкото бъдеще, след „пукване на криптомехура“ (намеква се за предстоящ фалит на криптовалутите) – град-офшорна зона, рай за корпоративни акули и безданъчни играчи.\n● Авторът Николас Димитров\nМладежът е приет за стажант, като минава през всички отдели, ръководени от тлъст будист-финансист, зъл и груб индус, юридическа кучка-стръвница, едноок скандинавец с любимите му гарвани Хугин и Мунин и други екзотични персонажи. Разговорите се въртят все около сънищата и тяхното управление, около технологията за дигитален запис на лични спомени, изобретена наскоро, която е откупена от корпорацията. Постепенно става ясно, че „Транс Реалити“ подготвя някакво устройство, което проектира направо в мозъка виртуални реалности, построени върху личните мечти и щения на индивида.\nАвторът явно не е искал да бъде сравняван с огромното количество киберпънк романи, където са описани виртуални светове, той е искал да направи роман за еволюцията на масовите халюцинации върху територията на общественото съзнание. Затова е измислил максимално различни средства от познатите ВР шлемове и датчици. Димитров набляга върху индустриализирането на личните мечти и илюзии. И е въвел едно съвсем не „киберпънковско“ изобретение – гена на вечността, какъвто има главният герой. Изразява се в липса на страх от смъртта. Това го прави най-пригоден да бъде „конструктор на реалности“. Тук авторът смесва научната фантастика с фентъзито, защото туй прилича на генетичната „избраност“ на героя, от когото трабва да зависи „спасяването на света“. И Золтан разбира, че това негово „внедряване“ в корпорацията е поръчано от самия неин президент, който е издирил уникалния си кадър-творец на реалности. Ето едно „натягане“ на фантастичното, което не следва отникъде, а си е чиста воля на автора!\nВтората част на романа е от аз-повествование на дъщерата на президента – възлюбена на Золтан. Тя е типичната „непорочна девойка“, която не приема властоманските амбиции на своя баща и се съпротивлява според силите си. Тя страда, виждайки как Золтан е погълнат от баща ѝ. Образът на Катрин също е стандартен за тоя тип сюжети – грешка на семейното възпитание и резултат от бунта на поколенията. Пак по закона на романтичните сюжети, между младия социопат и „златното момиче“ отнякъде възниква ЛЮБОВ, която ще играе важна роля до края.\nС голям пиетет авторът е описал историята с Азовстан. Местният феодал, пожелал да бъде искрено обичан от своя народ, поръчва любовна нощ за всички мъже от страната с „най-красивата жена на планетата“ – западна кинозвезда. Договор за един милиард долара, който по-големият син на диктатора определя като най-скъпата порносделка в историята.\nТук вече мащабите на повествованието стигат своя апотеоз: „Транс Реалити“ се готви да въведе новата религия „трансферизъм“, която да измести всички съществуващи. Това става чрез виртуален сън, в който всеки вижда как например принц Гаутама не тръгва сред народа да разпространява учението си, ами остава в златната клетка на двореца. А хитри жреци пишат вместо него махамудрите му. И така за всички религии.\nОсвирепели тълпи традиционно вярващи разграбват и взривяват храмове и базилики по света, настъпват хаос и залез на цивилизацията. Катрин и други правдолюбци се опитват да разобличат Президента и неговия план, но това вече не е възможно – световните процеси са необратими.\nТука идват третата част и концептуалният провал на Николас Димитров. Золтан изтрезнява от златния си сън, когато вижда по телевизията как Катрин и разобличителите са взривени от шахид. И ние наблюдаваме как героят лети с цепелин над тълпите, за да конструира последната си „персонална реалност“ и да я излъчва към всички...\nИ отново като че ли започва текстът на първа глава, където младият социопат Золтан описва жалкия си живот и влиза в автоцърква пред надписа „Изберете религия“. И не се е внедрявал в никаква корпорация, а пък Катрин остава жива...\nКакво е това? „Рестартиране на физическата реалност“ чрез персонален сън? Някъде след многото хипотези, изредени в книгата, се намеква за „въздействие върху квантовата структура на действителността“ и други подобни, но си остава фактът, че такава случка би могла да стане единствено чрез Deus ex machina или чрез вулгарната „машина на времето“. Няма отговор!\nМоето предположение е, че на финала авторът не е издържал на философските проблеми, които сам е поставил, и се е измъкнал с класическото магическо оправдание „Любовта може всичко“, което според мен си е проява на концептуален инфантилизъм.\nНикъде в 400-те страници той дори не намеква, че сред желанията и мечтите на милионите има такива, които са творчески, отвъд консумацията и копулацията, че има хора, които ще предпочетат да живеят в реалния свят, а не безкрайно да циклят в измислени сънища.\nТака че книгата си остава само една пищна илюстрация на това как Системата поглъща включените в нея свои рожби... и нищо повече.\n● Николас Димитров. Дилър на реалности. – Преведе от руски (защото романът е написан на този език): Марта Владова. – Корица: Росен Дуков. – София: К о л и б р и, 2019.\nRe: НЮ БИБЛИОПОЛИС – сборна тема за книги\nот ivanushka » Пон Ное 09, 2020 2:18 am\nБраво за рецензията!\nПоследна промяна ivanushka на Пон Ное 09, 2020 8:39 pm, променена общо 1 път\n“Дилър на реалности” - ревю от Валентин Д. Иванов\nот valio_98 » Пон Ное 09, 2020 7:51 am\nКонтролираните реалности в българската научна фантастика:\nтехнологията като инструмент за освобождаване или за поробване на хората\n(ревю почти без спойлери)\n“Червей под есенен вятър”, Любомир Николов, 1981\n“Ортодокс”, Григор Гачев, 2018.\n“Дилър на реалности”, Николас Димитров, 2019\nКонцепцията за нефизична реалност е тясно свързана с идеалистичната философия на Древна Гърция и Индия, която приема, че Вселената съществува само в съзнанието на хората. Първото използване на термина виртуална реалност в съвременния му технически смисъл датира от средата на XIX век, но концепцията се появява в научната фантастика още по-рано – през 30-те години на миналия век в произведенията на Лорънс Менинг и Стенли Уайнбаум. Други примерите са „Футурологичен конгрес“ на Станислав Лем, „Играта за възстановяване“ („The Restoration Game”) от Кен Маклауд (Ken MacLeod), Матрицата („The Matrix“).\nПрез 1981 г. в България имаше много малко компютри и повечето от тях бяха с размерите на стаи. С тях се работеше през мрежа от терминали. Но масовата компютризация не беше далеч. Всъщност, само две години по-рано Институтът по Кибернетика към Българската Академия на Науките започна работа върху първите български персонални компютри. Първият модел, IMKO-1, бе клон на Apple II. Три екземпляра бяха произведени през 1980 г., петдесет - през 1981 г.\nВ същото време в българската научна фантастика царуваха мечтите за космоса. Любен Дилов публикува своя знаменит роман „Пътят на «Икар»“ през 1974 г., а неговият великолепен детски научно-фантастичен роман „Звездните приключения на Нуми и Ники“ се появи през 1980 г. (децата ми го харесваха повече от 40 години след публикуването му!).\nТака, с няколко думи, може да се опишат технологичният и жанровият пейзажи в 1981 година, когато в антологията „Модели 2“ се появява повестта на Любомир Николов „Червей под есенен вятър“ (първото ѝ самостоятелно издание е от 1986 г.). Тя разказва историята на космонавта Грем Трол. Докато почива на тиха далечна планета, той се озовава в променяща се и все по-странна реалност. В крайна сметка читателите разбират, че космонавтът е това, което днес бихме разпознали като второстепенен герой в симулация. В кулминацията Грем получава възможност да постави под въпрос морала на този вид забавление. По-съвременни произведения, които засягат същия проблем са филмите „Шоуто на Труман“ *(„Truman Show”) и „Свободен човек“ („Free Guy“), както и безброй книги.\nПрез последните няколко години бяха издадени две нови книги от български писатели, които заслужават особено внимание. Романът на Григор Гачев „Ортодокс“ се появи като електронна книга през 2006 г. и като самостоятелно печатно издание през 2019 г. Противно на очакванията за писател, който работи в сферата на компютърните технологии, самият роман не е натоварен с подробни техническите описания (но обширното приложение компенсира това). В бъдещето човечеството се е разделило на отделни светове според религията, предпочитанията и наклонностите на хората. В приложението се обяснява, че това са физически реалности, но са строго контролирани, точно както виртуалните реалности от другите две книги, разгледани тук. Съществуват високотехнологични научно ориентирани светове (на нас ни е показан един, неслучайно наречен Академия) и пасторални, религиозни светове. Един от последните е мястото, където живее любопитно малко момче Питър. Хлапето непрекъснато изследва и поставя под въпрос удобните условности около себе си. В хода на романа момчето преминава в Академия, разчупвайки насилствената изолация на пасторалния свят.\nРоманът “Дилър на реалности” от Никола Димитров е публикуван през 2019 г. едновременно в Русия и в България. Подобно произведение е възможно само в съвременния глобализиран свят. Авторът е българин, прекарал значителна част от живота си в чужбина. Първоначално книгата е написана на руски език и е преведена на български от Марта Владова. Това е история за раждането и разпространението на технологична революция, която прави възможно имплантирането на спомени и създаването на персонализирана виртуална реалност, много по-съвършена и цялостна, отколкото днешните VR приставки. Всъщност, тя е по-близка до фармацевтично разширената реалност на „Футурологичния конгрес“ от Станислав Лем. Книгата e щедро поръсена със секс и насилие и e разказана с доста циничен тон. Финалът се завръща към началото на историята и е отворен за интерпретации – остава възможността цялата история да се е случила в персонализираните виртуални реалности на главните герои – Золтан и Катрин, – но също така е възможно това да е вярно само за последната част... Но аз обещах ревю почти без спойлери. Може да се спори в каква степен авторът е бил повлиян от Виктор Пелевин, Томас Пинчън, Чайна Миевил и Паоло Бачигалупи, но „Дилърът“ определено не е тяхна бледа имитация.\nРоманите на Димитров и Гачев са посветени на добре познатите проблеми за свободата и за липсата на толерантност към другите. Двамата писатели – съзнателно или не – прибягват до едно и също средство за разрешаване на конфликта между хората и между обществата: те удобно ги разделят на вътрешно еднообразни светове. Екстраполирайки по-нататък, ако човечеството следва този път, то неизбежно ще завърши с персонализирани реалности, където всеки човек/създание/разум живее в личен рай – не непременно като цар или медийна звезда, не бих се учудил ако по-мазохистично наклонените ще изберат да бъдат роби. Това е плашещ свят на вечна изолация или по-скоро на фалшива комуникация. И още по-страшното е, че дори съществуващите днес инструменти на т.нар. soft-AI вече проправят път в тази посока – с помощта на бисквитки търсачките използват историята на търсенията ни за самонастройване и ни отвеждат към страници и (мнения!), които по-скоро затвърдяват нашите убеждения, отколкото да ги изпитват и да ги поставят под въпрос. Предизвикателството само по себе си не е проблем – ако идеите ни са верни, те ще го издържат, ако не са , толкова по-добре дошли са предизвикателствата.\nНе обвинявам двамата писатели – намирането на път към свободата и приемането на различни възгледи са трудни проблеми, които нямат лесни решения. Усъвършенстваните комуникации и транспорт, отворените днес граници са улеснили контактите между култури, които почти не са се срещали преди. Нещо повече, социалните мрежи направиха публично достояние нашите лични вярвания, предпочитания и вкусове. Днес всеки може да бъде критикуван за нещо публикувано с лека ръка преди десетилетие. Съвременните методи за анализ на големи масиви от данни позволяват да се научат за всеки то нас неща, за които понякога самите ние не сме наясно (или предпочитаме да се престорим, че не сме наясно).\nВместо рай, в който можем да се учим един от друг и да се обогатяваме взаимно, новите технологии създадоха токсична среда за тормоз в киберпространството, враждебност и празни забавления. Източна Европа е твърде запозната както с постоянното наблюдение – от времето преди промените в края на 80-те години, – така и със света на разсейващите panem et circenses1, където се потопихме през 90-те години.\nМежди „Ортодокс“ и „Дилър на реалности“ се води пряк философски дебат. Двете книги илюстрират, че технологията не е добро или зло, а начинът, по който хората я използват, е добър или зъл. Романите демонстрират двата противоположни начина за използване на виртуалните (или полувиртуални, но все тъй строго контролирани) реалности. В повестта „Червей в есенен вятър“, написана близо четири десетилетия по-рано, можем да открием далечен предвестник на този дебат.\nОт литературна гледна точка книгата на Димитров е по-добра, той е по-опитен и бих казал, писател с глобален житейски опот, което се вижда добре, когато повежда читателите на въображаемо пътуване из Югоизточна Азия. Преводът също е отличен – забелязах само един пропуснат русизъм. Черно-червените илюстрации на Никита Кравстов и Мария Зволинска дават силна визуална подкрепа на разказаната историята и заслужават отделна похвала.\nОт друга страна, „Ортодокс“ е по-хуманният и хуманистичен роман, написан следвайки до голяма степен духа на “Пладне-то” на братя Стругацки. Въпреки че все пак прибягва до отделянето на противоположните светогледи в различни реалности, Гачев твърди, че многообразието възниква дори в първоначално „еднообразни” общества. Това е проблем, който често се повдига в научната фантастика в контекста на „бавните“ космическите кораби, в които се сменят множество поколения – докато първото поколение е готово да пожертва всичко, за да достигне до звездите, следващите се оказват в капан между звездите и се чувстват като в затвор. Подходящи примери за това от европейската фантастика са „Лъч“ („Луч“) от украиниците Марина и Сергей Дяченко и „Пътуване в Космоса“ („Journey into Space) от британеца Тоби Лит (Toby Litt).\nСмятам, че и трите книги заслужават времето да ги прочета – и ако някой редовен читател на моите ревюта ме упрекне, че почти винаги препоръчвам книги, то е защото предпочитам да пиша само за книгите, които харесвам, или в които намирам ценно зърно – идея, герой, дори само една сцена е в състояние да ме накара да харесвам някоя книга. „Червеят...“ донякъде е остарял, но не прекалено много. Николов разумно избягва техническите детайли, но неговата версията на виртуална реалност е по-близо до телевизията, отколкото до съвременната концепция за цифров свят. Аз не намирам техническите подробности за важни. В крайна сметка и трите произведения са за свободата. „Ортодокс“ е далеч по-оптимистичната от останалите – без да разкривам твърде много мога да кажа, че границите между вълците са отпаднали, поне до известна степен, докато „Дилър на реалности“ заема по-цинична позиция. Сигурен съм, че всяка книга ще намери своите читатели.\nМюнхен, 2-18.02.2020 г.\nКарета за авторите:\n- Любомир Николов (нар. 1950) е български писател, автор на научна фантастика, преводач на Толкин на Български. Публикувал е пет романа и множество разакзи. Николов е „баща“ на жанра книги-игри у нас. Лауреат на наградите Еврокон (1987), Соцкон (1989) и Graviton (2001). Романът му Десетият праведник бе избран от читателите за най-добър роман на десетилетието 1990-2000 г.\n- Григор Гачев (нар. 1966) е български автор на научна фантастика, преводач, фен и общественик. „Ортодокс“ е първият му роман. Написал е и около дузина разкази. Той поддържа българското уики за фантастика – безценен жанров ресурс.\n- Николай Димитров е роден в България, но прекарва последните 30 г. от живота си в чужбина, където учи и работи за ООН и за Световната банка. Завършил е Националната гимназия за древни езици и различни университети (в Брюксел, Вашингтон и Буенос Айрес). Димитров говори единадесет езика, включително някои мъртви. „Дилър на реалности“ е дебютният му роман.\nот ivanushka » Вто Ное 10, 2020 1:03 am\nКато го хвалиш този Николайчо (наше момче - емигрантче), гледай после като ходиш да не си настъпиш езика...\nот valio_98 » Вто Ное 10, 2020 10:56 am\nАз пък мислех, че хваля Григор или поне неговата позиция - забележи, че съм написал единия от преговорите на неговата книга.\nОбаче излизането на "Дилъра" пак показва един стар проблем - повечето БГ фантастика (включая и моята собствена) е доста зле написана, има само 2-3 изключения. Този може да е песимист и черноглед и да смята човечеството за консуматорска тълпа, но е написал книга с убедителни герои, с динамика, с доста приличен език. И е постявил всичко това в контекст, който издава ерудиция. Тая дискусия - за формата и съдържанието - не е от вчера и докато не започнем да си обличаме посланието в приличен литературен стил, ще ни четат единстено твърдите фенове.\nот ivanushka » Вто Ное 10, 2020 3:04 pm\nАз пък мислех, че хваля Григор\nкнигата на Димитров е по-добра, той е по-опитен и бих казал, писател с глобален житейски опит, което се вижда добре, когато повежда читателите на въображаемо пътуване из Югоизточна Азия\nСтранен начин за хвалене на Григор...\nИ в духа на твоите възгледи да виждаш всичко "от добрата му страна", то това:\nКнигата e щедро поръсена със секс и насилие и e разказана с доста циничен тон.\nтрябва де е едно голяяяямо предимство на книжицата? Или пък :\nТози е написал книга с убедителни герои, с динамика, с доста приличен език.\nщедро поръсена със секс и насилие и e разказана с доста циничен тон.\nА горкия Любомир Николов - никой не го хвали - той само едва едва се е досетил за съвременните проблеми. Изостанал ... айде от тебе да мине - човек. Живял в една изостанала система която е била толкова изостанала и ретроградна че днешните проблеми изобщо не ги е могло и да ги има...\nА вашата демокрация така развихря развитието на хората че :\nповечето БГ фантастика (включая и моята собствена) е доста зле написана, има само 2-3 изключения.\nИ за това съвременната БГ фантастика се пише на не български език? Щото на друг език някак си по добре ще бъде написана?\nИ те изключенията все съвременни... Ето Николайчо мамин , космополит, глобал... Да дойде да им налее малко ерудиция на тия... Той даже на руснаците може да налее ерудиция - затова и на руски е писал ... оти да се аби да пише на Български?\nи докато не започнем да си обличаме посланието в приличен литературен стил,\nприличен литературен стил\nТая дискусия - за формата и съдържанието - не е от вчера\nТо и качествата на книгата и на Автора - изглежда предизвикаха дискусия. Даже спор.\nАма какво излезе "спорни качества" на глобала ерудит?\nНо има у Струга_Р_ски брос. една друга дискусия:\n"Може ли да има Ум без Доброта"?\nТя е от "вчера" тая дискусия... И не си струва да се коментира разбира се...\nМого по важни са\nсекс и насилие и циничен тон\nот valio_98 » Вто Ное 10, 2020 3:32 pm\nНе се разбираме, но ще пробвам от друг ъгъл.\nМоля те прочети нещо от Здравка Евтимова. Тук има нейни разкази:\nКак ти се струва тя като автор?\nот ivanushka » Вто Ное 10, 2020 8:18 pm\nЕ да, те емигрантите са висши същества. Ние червеите, които сме останали тук в "родината", па ако ще и да пукнем тук, не можем да ги разберем. Твърде сме тъпи. Не можем да разберем простата истина че лойта по г...за е много по важна от всякаква родина... Трябва да се мъчат да разговаряте с нас "от друг ъгъл"... тежко им е...\nТа какво да и чета на тая хубавица, емигрантка, висше същество?\nИ каква връзка има с текущата тема?\nОсвен "достойния" избор на емигрантите, да лепят лой по г..за си, и да се правят на велики?\nА да, и да се изживяват като "спасители на българщината"...\nот valio_98 » Вто Ное 10, 2020 10:51 pm\nЗащо не потърсиш биографията ѝ?\nМоже изненадващо да откриеш, че е емигрирала чак в Перник. ;)\nАма за софиянци Перник е направо Западна Европа. ;)\nВсе пак вземи я прочети, пък после ще говорим.\nот ivanushka » Вто Ное 10, 2020 11:37 pm\nи за какво ще говорим?\nИ защо да я чета?\nИ защо да и търся биографията?\nя по добре ми разкажи това което искаш да прочета , пък да видим.\nСигурно е нещо страхотно!\nИли е просто номер да прекратиш разговора, като намекнеш че си висше същество и другите не са чели колкото тебе?\nБраво , браво !! Ето така се прави!\nот valio_98 » Сря Ное 11, 2020 9:57 am\nАми харесва ми как пише. Също и какво, но има много хора, които мим харесва какво пишат, без да ми харесва как. Също и онбратното - харесва ми какво, но не ми харесва как (пример е книгата, скоято започнахме дискусията).\nНо н мога да разкажа "как"-то и изобщо не съм сигурен, че е въчможно такива неща да се разказават. До тия неща човек трябва сам да се докосне, с преразаз не става.\nЗабележк, че жената е перничанка и там си живее. И има ерудиция и култура и ситл и т.н. Перник не ѝ е попречил. Даже може би и е помогнал.\nот ivanushka » Сря Ное 11, 2020 9:12 pm\nИма дни, Има дни... във които не върви...\nИ както казва идеята за кръговрата на живота: злото и страданието вътре в нас предизвикват зло и страдание извън нас... а злото и страданието извън нас, предизвикват зло и страдание вътре в нас...\nИ така в един безкраен кръговрат... Който се явява самовъзникнал... случайно/закономерно...\nИ изхода е... в несъществуването... А то обаче е непостижимо...\nТака че ако някой е засегнат от резултатите от моето съществуване - извинявайте че съществувам...\nЗа сега не ми е възможно да не...\nА между другото: не се спори за вкусове и за това какво харесваме или не харесваме - понеже спора е безсмислен ... и води до скандали... Както е казал народа - "вкус приятел няма"...\nПерничани са корави хора! Ако някъде останат Българи - то ще е в Перник. Така че към Перничани - само уважение. А това че някой раздухва някакви измислени вражди - между софиянци и перничани - той в крайне сметка има някакви свои цели... които са срещу всички участници които са натикани в измисления конфликт. Т.е. и срещу перничани и срещу софиянци.\nот valio_98 » Чет Ное 12, 2020 10:54 am\nНяма място за отчаяние!\nАко не за друго - помисли си само колко хубави книги има да се прочетат.\nот alexandrit » Сря Ное 25, 2020 10:28 am\nЕто и книгите на този „принц датски“ у нас –\nПо стъпките на българския Еврокон\nАвтографът на Льойке\nЕдин ден през 2004 г., скитайки заедно с д-р Юлиян Стойнов по улиците на Пловдив, се натъкнахме на странен младеж – строен, симпатичен и отнесен. Очевидно беше скандинавец и не отбираше ни бъкел български, но на много сносен английски разказваше неща, които сметнах тогава за фантазии. В което нямаше нищо чудно, защото човекът бе дошъл за провеждането на Еврокона. Струваше ми се, че ги измишльотва на момента. Представи се с някакво труднопроизносимо име, което нямаше как да запомня, но май че завършваше с „льойке“ или „льоухи“. Бил дошъл насам като единствен пътник от Копенхаген с малък самолет, пълен с крави и слама. Дядо му пък бил испански циганин, който на времето се преселил в Дания (въпросният младеж бе бял като прозрачна буца сирене.) Ти да видиш! Освен това колекционирал месоядни растения от поречието на Мисисипи, които хранел с утрепани мухи и други мъртви неща, та цялата му къща миришела на леш. Щеше ми се да намигна по нашенски на доктора и да река с гласа на Баш майстора: „Тоя е голям чешит, бе, Кире!“. Заведохме го на някакви фламбирани шашлици, тъй като наблизо нямаше нищо по-„национално“ за хапване, и си спомням, че изведнъж живна и зениците му се разшириха, когато шишовете заизбухваха в пламъци. А, да, каза той, и да знаете, че съм автор на няколко книги, както и на сценарий за телевизионен филм, който биде заснет наскоро от Фон Триер. „Сюжетът му е за същество, което прилича на изтривалка и живее току до входната врата.“ Тук вече капанът на моето внимание щракна, защото съм щур фен на визуалното жълто-кафяво мазало в дебютния Триеров шедьовър „Елементът на престъплението“, който бях изгледал като студент на една панорама на датското кино, и в която всички останали продукции бяха от голямата скука нагоре. Особено един за китове в Гренландия, в сравнение с който екранизацията на „Моби Дик“ изглежда като хиперскоростен бета филм. Поговорихме си за кино и фантастика и той ни разказа последния си роман, в който натоварваха всички евреи на космически кораб и ги засилваха на Марс. Щом научи, че съм издател, тръсна без колебание, че би искал да види книгите си на български (желание, което по-късно дори се сбъдна благодарение на „Делакорт“). Казах му, че и аз нещо пописвам, та си разменихме по автограф. Тъй като моето име също бе затруднително за него, младежът старателно си го преписа от корицата на „Самотния редник“.\nГодини по-късно срещнах д-р Стойнов на Фантастивала в Музея на земята и хората и той ми разправи продължението на историята с Льойке. Която беше нещо средно между трилър и любовна мелодрама и по странно-зловещ начин напомняше дебютния Триеров филм. В нея вече бяха замесени българска съпруга и погрешно обвинение в убийство в хотелска стая. Е, не зная къде е към днешна дата Льойке, но автографът му е още тук:\nНаписано от Х. Х. Льойке.jpg (113.99 KiB) Прегледано 2995 пъти\nот alexandrit » Сря Фев 10, 2021 10:44 am\n● Нова книга, издадена от ДБФ „Тера Фантазия“\nНеин автор е Атанас П. Славов, който е нарекъл тази си рожба\nтвърде нестандартно – „Полуречник по инженервно язъкознание“ .\nКак звучи само, а? Книгата е особено богата и за окото, понеже е\nмногобройно и прекрасно илюстрирана от известния художник\nКалин Николов*. Ето и няколко абзаца от началото на томчето,\nкачествено произведено на офсетова хартия от печатница Булгед:\nВеликият афорист Станислав Йежи Лец казва: „Има хора, които не разбират от афоризми – за тях пишат романи!“.\nКато негов страстен привърженик, аз си позволявам да направя следващата крачка в лаконизма: АФОРИЗЪМ ОТ ЕДНА ДУМА.\nНаречете го както си искате: „творене на неологизми“, „афоритмизиране на реалността“, „словоблудство“ или „словотворчество“...\nЗамислете се над моите думи-предложения във времената, когато Човечеството е залято с такива количества думи, че понякога е по-лесно да се поръча повторно написване на някой текст, отколкото да се издири готов такъв, заровен между милиони данни.\nАко пък това ви се вижда много научно, си спомнете хубавия стар виц за лудите, които, затворени в малка група без контакт с външни хора, научили вицовете, дето знаят наизуст, и ги номерирали, така че било достатъчно някой да се провикне например: „17“, и всички започвали да се хилят като луди...\nГледайте на моите думи като на цифрите, с които разпознаваме вицовете, описващи лудия ни свят.\nВсичко започна преди повече от 45 години, когато Радой Ралин подари на обществото словцето „властитутка“. Това беше като откровение – действително през 1972 г., идвайки в София, бях донесъл от Бургас думата „очевАдно“ и всички ми се чудеха, когато я произнасях. Днес стотици журналисти я пишат, сякаш тя е съществувала винаги.\nПо него време почнах да записвам новите думи, които ми идват в ума, докато наблюдавам живота. Днес те са над 600; по улиците срещам имена на фирми като „Архидея“, „Технологика“, музикалния браз-фестивал „Бразобразие“... Наистина, не сме Германия, където популярните политици оставят след себе си нови думи и понятия: например глаголът „вулфиш“ (wulffen) се роди подир скандалния президент Кристиан Вулф и означава „да говориш много, но уклончиво, така че да не може да те уличат в откровена лъжа“. Или глаголът „меркелиш“ (merkelen), произлязъл от името на канцлера Ангела Меркел, който значи „да се съмняваш, да бъдеш нерешителен“. Да споменем и заловения в плагиатство министър на отбраната Карл-Теодор цу Гутенберг, който остави след себе си неологизма „да сгутенбергиш“ (guttenbergen), което ще рече „да откраднеш интелектуална собственост“.\nВ тази тънка книжка, визуализирана от брилянтния график Калин Николов, съм побрал почти цялата колекция от нови думи, трупана през тия 45+ години. Десетина от тях не са мои, а подарени от близки приятели като Юрий Илков, Александър Бурмов, Калин Ненов и др. Прибавил съм и някои фрази, съставени от полуречникови словца, които (поне на мен) звучат като фейлетони от едно изречение. Има и класически афоризми, и експериментални такива. Дори един разказ, пълен с тези думи. Дори още няколко опуса, решени в по-различен ключ...**\nНаричам книжката Полуречник, защото съм оставил разшифровката им на вашето въображение и социално мислене.\n● А в т о р ъ т\n* В последно време той сътрудничи доста активно и на новия сайт „Изкуство и наука“ (https://izkustvoinauka.com/). – Бел. alex.\n** Има се предвид цикълът „По звездно-прашните друмове на Галактиката“, в който са включени пет глави от легендарния сред по-старите ни фенове колективен роман Полетът на „Буриданово магаре“. Цикълът се отваря от интервю на Наталия Маринова с Атанас П. Славов, където той разказва за конструкцията, авторите и перипетиите около живота на този роман... – Бел. alex.\nИлюстрация от Калин Николов.jpg (110.3 KiB) Прегледано 2058 пъти\nот alexandrit » Сря Мар 10, 2021 11:44 am\n10 март – рожден ден на писателя АГОП МЕЛКОНЯН\n● Петър КЪРДЖИЛОВ\nВСЕМИРНИТЕ ИЗМЕРЕНИЯ НА ФАНТАСТИКАТА\nЗатова човек е жив само докато е жив. И докато е жив – трябва да върви.\nИ е свободен само докато върви към свободата си.\n(Из „Смърт в раковината“)\n„Спомен за света“, „Греховно и неприкосновено“, „Via Dolorosa“... Все заглавия на книги от Агоп Мелконян. Все сборници с фантастични разкази и новели. И сега неочаквано – роман. Довършен в края на 1989, озаглавен – „Смърт в раковината“. Всъщност – „фантастичен роман“. Така поне пише под заглавието. Сюжетът наистина е „сайънс фикшън“. Главният герой е един от бащите на трансформите – изкуствени хора, които поемат властта над човешкото общество. Първата работа на роботите е да се разправят със своите създатели. Едиповият комплекс се трансформира в „комплекса на Франкенщайн“. Дотук свършва фантастиката...\nо Журналистката и преводачката Сребрина Талева\nзаедно с писателите Кир Буличов и Агоп Мелконян (вдясно)\nЗа да започне литературата – голямата и истинската. А какво друго е тя, ако не „овеществяване“ на мисълта, изпитание на съвестта и морала. „Смърт в раковината“ носи в себе си тъгата по Идеала. Агоп Мелконян защитава правото на човека да вярва в Красивото. Колкото и упорито светът, в който живяхме и в който живеем, да срива всекидневно този Идеал и да не оставя много място за упование. Защото човек има нужда от Надежда и Вяра. Иначе би престанал да бъде човек... Тъжните приказки обикновено приключват дотук. Мелконян прекрачва оттатък чертата. А в какво се превръща човешкото същество, престанало да бъде човек? В трансформ, в робот, в бездушна машина – безволева и покорна...\nНо тази участ не е по волята на главния герой Христ. И той въстава против нея. Помагат му спомените, истината, моралът... И любовта. Любовта според Мелконян е чудото, което би могло да взриви идеята за безнадеждността на света. Чрез нея човек може да запази достойнството си. Дори когато пребивава в свят, където то отсъства.\n„Смърт в раковината“ звучи пророчески, нейният автор предупреждава. Той знае, че всички човешки стойности, за които воюва, не чинят нищо без правото на личността да бъде свободна. И Мелконян за сетен път напомня, че човек се ражда свободен, че Свободата му е дадена от Бога и от природата, а не е благоволение на политиците. И ако те забравят това, наше дело е да им го припомним с цялата мощ на нашето упорство. „Един мой познат казваше – пише Агоп Мелконян, – че властта е машина, която произвежда зло. И тя ще произвежда зло, докато ние сме послушни детайли в механизма ѝ. Човекът става свободен първо чрез своята идея за свобода. Цивилизацията ни извървя дълъг път към тази идея, но Изходът все още е пред нас. Нека тръгнем, нашата всеобща участ е да вървим.“\nОбикновено заглавията крият някакъв тайнствен смисъл. Първият роман на Агоп Мелконян се нарича „Смърт в раковината“. Оказва се, че смъртта е животът, а раковината – цялата безкрайна Вселена. Какво да се прави, такива са измеренията на фантастиката – всемирни. Като тези на истинската литература...\nПърва публикация във: вестник „С т о л и ц а“, № 19, 13.V.1994\nNB! През февруари т.г. още едно издание\nна Агоп Мелконян пое пътя към своите читатели –\nот alexandrit » Чет Апр 01, 2021 10:28 am\nо Дяволска дузина млади хоръри\nоо А кой пол е по-активен автор на horror?\nК о Ш м А р\nЕдно ревю на Александър ДРАГАНОВ\nКогато бях малък, в училище ни даваха не оценки, а пчелички – за тези, които сме се справили добре. Пчеличка заслужават както младите автори, публикувани в този сборник, така и издателите им от хорър клуб „Л а з а р у с“, които успяха да издадат произведенията им в трудна за книгите година, каквато беше 2020-а.\n„Кошмар“ е резултатът от конкурса за хорър разказ от младежи, организиран от „Лазарус“. Много тийнейджъри се включиха в съревнованието, а жури определи кои са най-добрите. Впечатление прави големият брой девойки, класирали се на финала, макар да има и няколко момчета. Авторите, достигнали издаване, и техните произведения са:\n8. Мартин Венциславов – Кошмар\n9. Мухарем Рамадан – Рейчъл\n10. Ралица Антонова – Аз, тя и морето\n11. Селин Фикрет – Чудовищата в нас\n12. Симеон Бояджиев – Кръстът\n13. Траяна Калоянова – Непознатият\nЧаст от разказите в книгата страдат от младостта на авторите си и липсата им на опит, като напомнят повече творчески импресии, отколкото завършени произведения, но има и някои попадения. Любимият ми разказ в книгата е далият заглавието ѝ „Кошмар“ от Мартин Венциславов. Той успява да предаде автентичен ужас, като много добре са описани както привидението на злата жена убиец, така и емоциите на жертвата, млад мъж, съмняващ се в собствения си разсъдък. Прозрението накрая е колкото логично, толкова и плашещо, като в същото време оставя в себе си нотка на съмнение, висш пилотаж в жанра. Много добро впечатление ми направи Траяна Калоянова, чиято история „Непознатият“ е вкусна и добре написана, с интригуващо звучащи образи – бездомно момче бива приютено в семейство, където има домашно насилие, но става обрат при това кой на кого ще навреди. Трети в моята импровизирана класация е Мухарем Рамадан с „Рейчъл“, който ми напомни творбите на ранния Бранимир Събев с историята си за дневника на свиреп убиец.\nКато цяло „Кошмар“, сборник, който се разпространява само с идеална цел*, е едно малко събитие в жанра на ужасите у нас, чудесна инициатива, която се надяваме да вдъхнови и други книги, даващи шанс на младите автори да блеснат. Пожелавам успех на всички автори, като вече си заплюх да следя някои от тях.\n* На задната корица е изписано: „Книгата не се разпространява с търговска цел! В случай, че ви бъдат поискани пари за този сборник, свържете се с управата на клуб LAZARUS!“. – Бел. авт.\nСподелено от източника: https://citadelata.com/%d0%ba%d0%be%d1%88%d0%bc%d0%b0%d1%80/\nДопълнение от alexandrit: И тъй като сме на страховита и ужасяваща словесна вълна, нека добавим още малко инфо към днешната публикация.\nЕто няколко изречения за един от главните рейтинги на световната литература в този жанр. Става дума за антологията Horror: 100 Best Books (1988 г.), съставена от британците Ким Нюмън и Стивън Джонс. В техния том 100 известни автори на хорърски творби са написали по един кратък очерк за най-любимото си страшно произведение.\nПрез 2005 г. излиза следваща подобна антология, озаглавена Horror: Another 100 Best Books. Повечето книги в тия два списъка са, както може и да се очаква, англоезични. Рейтингите покриват периодите от 1592 до 1987 г. (първата част) и от 1607 до 2003 г. (втората част).\nСамите списъци могат да се видят ей тук – https://fantlab.ru/award603#c11770.\nот alexandrit » Вто Юни 01, 2021 9:13 am\n■ В нашия нов Библиополис, разбира се, има място и за разнообразна\nпериодика. Ето, по този „параграф“ в темата влиза първият харти-\nен брой на едно много добре известно е-списание за фантастика\nДесети конкурс „Агоп Мелконян“\nЗа десета поредна година и тазгодишният конкурс откри своите отличници! Първо ни позволете да изразим огромната си благодарност на спомоществователите на печатния брой, който държите в ръцете си, и след това ще ви залеем с информация и още имена. Дълги години списание „Сборище на трубадури“ се издаваше в стриктно електронен формат, но през последните няколко от тях успяхме да направим една хартиена („Машина за истории“, Литус, 2017) и една електронна антология („Ти си абсолютна“, Ерго, 2020), последната също на път да се превърне в съвсем истинска хартиена книга. През изминалите месеци експериментирахме с електронния формат в продължение на цели три редовни броя на списанието, а сега четвъртият поред, вече специален, е факт и от всички нас зависи това да не остане единичен опит, ами да продължим да излизаме по този начин, да публикуваме разкази, поезия, полезни статии и рецензии... За издаването на брой 3 (2021) на сп. „Сборище на трубадури“ сме неимоверно задължени на следните хора, които щедро подпомогнаха финансирането му: Людмила Мелконян, Явора Руменова, Джовани Чемишанов, Богдана Тепавичарова, Петър Тушков.\nНачалната ни идея беше в настоящия брой да поберем първата двайсетица отличени творби в конкурса за кратък фантастичен разказ „Агоп Мелконян“ 2021. Бързо стана ясно обаче, че обемът им надхвърля предвидените страници, така че се спряхме на варианта да увеличим малко тези страници и част от разказите да бъдат публикувани в следващи броеве.\nИ тая година конкурсът се проведе между 10 март и 12 април, а анонимното оценяване на творбите продължи до 15 май. В състезанието се включиха 97 участници. Те ни изпратиха своите разкази както от цялата страна, така и от чужбина. Семейство Мелконян, сп. „Сборище на трубадури“ и членовете на двете журита биха желали да благодарят на всички автори, които се включиха в конкурса и за поредна година го направиха приключение за всички нас.\nПочетното жури в състав: Едуард Мелконян, Людмила Мелконян, Велко Милоев, Петър Кърджилов, Дилян Благов и Юрий Илков, присъди Специалната награда на името на Агоп Мелконян – избора на сем. Мелконян и приятели – на разказа „Аве“ от Яница Радева Радева. Почетното жури отличава за високо творческо постижение разказитe „Когато Иван Петров Ставрев намери машината на времето“ от Йордан Веселинов Колев, „Подсладителят“ от Ив-Ана Драгомирова, „Душа 58074“ от Кристина Емилова Петрова и „Последен спомен“ от Виктория Константинова Баръмова.\nОсновното жури на конкурса – сп. „Сборище на трубадури“ и представители на фантастичната общност в състав: Валентин Д. Иванов, Валентина Димова, Владимир Полеганов, Гергана Пожарски, Далия Ал-Халил, Елена Павлова, Ина Вълчанова, Лъчезар Стоев, Петър Тушков, Стоян Пешев, Стоян Христов и Явор Цанев, присъдиха Трето място за разказа „Миноги“ от Георги Николаев Янакиев, Второ място за разказа „Отрязах момент и той падна на пода“ от Рая Атанасова Антонова и Първо място за разказа „Страшни кръвопийци“ от Антон Цветанов Меляков. Финалната подборка на основното жури включваше още (по позиция на класиране): 4. „Аве“ от Яница Радева Радева, 5. „Станция „Омега“ от Милен Първанов Миланов, 6. „Най-ценното във Вселената“ от Цветан Петров Мънгов, 7. „Аптека“ от Николай Димитров Петков, 8. „Каменните цветя“ от Владимир Бориславов Кабрански, 9. „Буца слънце“ от Калоян Кирилов Захариев, 10-11. „Плъховете на Космоса“ от Росен Трифонов Георгиев, 10-11. „Когато Иван Петров Ставрев намери машината на времето“ от Йордан Веселинов Колев, 12. „Пътят напред“ от Иван Емилов Попов, 13. „Избраният“ от Кристина Ясенова Станева, 14. „Пътят Окаванго“ от Добринка Валериева Милева, 15-16. „Крилете на любовта“ от Иван Любомиров Янакиев, 15-16. „Предсмъртно“ от Тунчер Айдънов Шефкъев, 17. „Там някъде“ от Емил Борисов Георгиев, 18. „Последен спомен“ от Виктория Константинова Баръмова, 19-20. „През октомври“ от Мая Живкова Илчова и 19-20. „Емпатия“ от Милена Димитрова Крумова.\nСемейство Мелконян и сп. „Сборище на трубадури“ благодарят отново на всички автори, журиращи и читатели, които станаха част от тазгодишното издание на конкурса!\nЩе отбележим и че в броя са включени графики на свободни теми от художника Калин Николов, на когото благодарим от сърце, че ни ги предостави. А за оформлението и редакцията се погрижиха Атанас П. Славов и редакторите Александър Карапанчев и Петър Тушков.\nВсички автори в броя получават по една безплатна бройка, а пък постъпленията от останалия скромен тираж ще бъдат използвани за директно подпомагане на конкурса.\n■ Списание „Сборище на трубадури“\nNB! На ТОЗИ АДРЕС можете да научите още подробности около това хартиено списание, как да си го купите,\nкакто и да видите – и евентуално да попълните – интересна читателска анкета, свързана с него.\nЕдна от графиките на Калин НИКОЛОВ, поместени в броя\nKalin.jpg (79.92 KiB) Прегледано 1092 пъти\nот alexandrit » Пет Юли 02, 2021 8:58 am\n■ Честито ви, приятели на България!\nЕдна от най-известните награди за фантастика в света е руската „АБС-премия“. Учредена е от Центъра за съвременна литература и книга в Санкт Петербург и със съдействието на литературната общественост в този град. Връчва се веднъж годишно на 21 юни – дата, която е еднакво отдалечена от рождените дни на Аркадий & Борис Стругацки.\nПрисъжда се в две категории: за най-добра художествена творба (роман, повест или разказ) и за най-добро критико-публицистично произведение, посветено на супержанра (статия, рецензия, есе, книга). Символ на премията е седмоъгълната гайка, неизменно свързвана с творчеството на прославените братя.\nПрез 2021 г. носители на „АБС-премията“ станаха двама големи приятели на България: писателят Генадий ПРАШКЕВИЧ и критикът Евгений ХАРИТОНОВ. Първият лауреат се удостоява с високия приз заради повестта си „Последната карантина“, а пък колегата му – заради своя сборник „Апокрифите на Огледалния свят (Етюди за фантастиката)“. *\nИ тъй като Генадий Мартович ни изпрати линк към тазгодишната церемония по награждаването, състояла се в Пулковската обсерватория, днес с удоволствие го споделяме с вас – https://disk.yandex.ru/i/h0Is3L4zBpG0Rg. Приятно и ползотворящо гледане и слушане!\n* И двамата, в различни години, са давали интересни интервюта на български журналисти.\nПрипомняме Е Д Н О от тях – с Генадий Прашкевич, и Д Р У Г О – с Евгений Харитонов. Бел. alex.\nот alexandrit » Вто Юли 27, 2021 1:09 pm\nНовото-вехто в българската научна фантастика\nВ средата на 2021 г., въпреки кризисните настроения, има някои добри новини за почитателите на научната фантастика.\nВ Германия се появи сборникът с български научнофантастични разкази „Контакт с вдругиден – българска научна фантастика“ („Kontakt mit Übermorgen – Bulgarische Science-Fiction“, Verlag Torsten Low). Новото издание е дело на най-неуморния популяризатор на наши автори на фантастика в чужбина, Ерик Симон, като редактор, съставител и преводач; на легендарния познавач на жанра Юрий Илков, като редактор и съставител; и на Стоян Христов, като преводач. Сред представените автори са: Любомир Николов, Николай Теллалов, Мартин Петков, Александър Карапанчев, Георги Малинов, Янчо Чолаков, Снежана Ташева и др.\n■ За корицата е използвана компютърна графика от Атанас П. СЛАВОВ\nДобрите вести не свършват дотук. През 2018 г., след близо трийсетгодишно прекъсване, в Германия се появи и друг сборник с избрани български научнофантастични разкази, покриващи „пропуснатия“ период: „Звезден метал – нова българска фантастика“ („Sternmetall – neue Phantastik aus Bulgarien“, Verlag Torsten Low). Редактори и съставители отново са Ерик Симон и Юрий Илков. В сборника са представени Велко Милоев, Ивайло Иванов, Вал Тодоров, Светла Дамяновска, Елена Павлова и др. Последваха положителни рецензии от изтъкнати критици като Франц Ротенщайнер. Предишният подобен проект отново е на Ерик Симон (от 1989 г.) и е озаглавен „Контакти с непознатото“ („Kontakte mit dem Unbekannten“, Verlag Das Neue Berlin).\nВажно е да се отбележи също издаването по-рано през 2021 г. на българския двутомник на БАН: „Фантастика и бъдеще“ и „Познание и трансхуманитарна р/еволюция“, дело на Елена Борисова, Николай Генов и Рени Янкова. Сред материалите във „Фантастика и бъдеще“ са обзорни интервюта за развитието на жанра с Миглена Николчина, Любомир Николов, Александър Белтов и Юрий Илков. Съживяването на жанра в България ясно личи също от обзора на видния писател и познавач на фантастиката Янчо Чолаков, поместен в списанието на българския фендъм „Тера фантастика“ („Кратък обзор на най-новата българска фантастика – тенденции и развитие на жанра“, бр. 20 от 2020 г., стр. 117–124).\nОт източника: „Литературен вестник“, брой 28 // 2021 година\n■ Подробно представяне на Ерик СИМОН и неговите разнообразни\nтворчески прояви МОЖЕТЕ ДА ВИДИТЕ ТУК.


Авиокомпании пуснаха безплатни самолетни...\n21 Сеп 2021, 14:23 27100\nПолети с безплатно връщане на определени дати пуснаха нискотарифни авиокомпании за европейски дестинации, установи проверка на вестник "Телеграф" в онлайн платформа за самолетни билети.\nНапример ако планирате пътуване от София до Болоня за дати 30 ноември – 7 декември, цената е 43 евро, като тази сума е калкулирана само в полета за отиване към италианския град. Връщането на 7 декември излиза напълно безплатно. В случай че се избере друга дата, например 4, 5 или 9 декември, цената е между 16 и 22 евро.\nЗа да привлекат клиенти, нискотарифните авиокомпании правят и големи намаления. Например един от превозвачите, който оперира и в България, предлага билети на цени от 5 до 22 евро към различни дестинации в Европа и Обединеното кралство. Например до Болоня цената на билета за определени дати до края на септември е 5 евро в посока.\nНа същата цена може да се намери и полет до Бари, Италия. През октомври пък, ако решите да посетите Будапеща, има изгодни оферти за 8 евро, а двупосочният билет излиза 16 евро. За 13 евро в посока може да отидете до Париж, френската столица. Билетът до Бирмингам в Обединеното кралство през ноември пък се предлага за 20 евро.\nДвоен ръст на пътниците\nМеждувременно от справка за броя на пътниците, преминали през летище Варна и това в Бургас, става ясно, че броят на пасажерите през силните месеци юли и август 2021 г. спрямо същия период на миналата година е бил двойно повече, съобщи Travel News.\nЛетище Бургас е посрещнало през август над 363 000 пътници, което е ръст от 120% в сравнение със същия месец на 2020 г. Най-много туристи са пристигнали от Полша, Чехия, Германия, Русия, Украйна, Нидерландия, Великобритания, Словакия и Белгия. На полетите ще са нужни години, за да се възстановят\nНа летище Варна през август са пристигнали над 262 000 пътници и е реализиран ръст от 119% спрямо същия месец на миналата година. Водещ пазар на него е германският, от който са дошли най-много туристи през най-силния летен месец за българския туризъм. Драстичен спад на полетите във Варна и Бургас\nЦифрите обаче са значително по-скромни спрямо предпандемичната 2019 г., когато пътникопотокът през двете морски летища беше в пъти по-голям. През 2019 г. аерогарите във Варна и Бургас посрещнаха 4,9 млн. пътници и повече от 35 000 полета на 97 български и чуждестранни авиокомпании.