BMW 4 Series е истинско откровение (тест драйв) - Технологии | Vesti.bg\nНе, няма да проповядвам с „Откровение на Йоан”. Това прави Серия 4, която е превъплъщение на най-съкровените баварски ценности: перфектно пътно поведение, което поставя водача в центъра на събитията.\n6 октомври 2021, 06:52, oбновена в 17:46\nSTOP & GO: Като опция се предлагат Адаптивно М окачване с амортисьори с електронно управление, М Спортна спирачна система със сини или червени спирачни апарати, М Спортен диференциал с напълно променлив блокаж на задната ос.\nН якои производители правят автомобили, които в много отношения приличат на домакински електроуреди, но вместо да служат за забъркване на кекс, те служат само за превоз от точка А до точка В, лишени от всякаква емоция. BMW прави нещо коренно различно, а идеален пример за това е Серия 4: човек пак се предвижва между две точки, но това упражнение носи на водача и спътниците му забавление от шофирането, подплатено с основните ценности във философията на баварците.\nЗад волана на BMW Серия 4 Купе\nПреди време нямаше да сгрешите, ако бяхте казали, че Серия 4 бе просто 2-врата версия на Серия 3, украсена с по-ниска и извита линия на покрива. Но новото поколение на купето е много повече от по-атрактивна визия (и супер дискусионна).\nНовата „четворка” е доста по-голяма от предшественика си: цели 128 мм по-дълга и 27 мм по-широка, междуосието също е нараснало, както и следите отпред и отзад съответно с 18 и 28 мм. BMW снижи и центъра на тежестта, пренастрои окачването и направи шасито по-кораво, като резултатът от това е един: Серия 4 стана по-способен в завоите.\nSTOP & GO: Центърът на тежестта на автомобила е снижен с 21 мм, задната следа е по-широка с 23 мм спрямо Серия 3 Седан; хармонично разпределение на теглото между осите в съотношение 50:50 Източник: Vesti.bg\nПропускам ли нещо? Няма как, тази радиаторна решетка не може да бъде пропусната. Но няма да задълбавам, нека всеки сам реши за себе си. Своето мнение съм оформил и приветствам решението на BMW да скочи в дълбокото с този дързък ход, разбърквайки кошера в социалните медии. Но традиционалистите трябва да се научат, че живеем в супер динамични времена, които налагат взимането на дръзки решения. Последното такова в дизайнерско отношение взе Крис Бенгъл с радикалните линии на Series 5 (Е60) преди почти 20 години.\nСтилът е субективно възприятие, затова е ясно, че едни вдигат вой до небесата, докато други се прехласват по новата визия. Тук ще кажа, че когато видиш Серия 4 на живо, ти я гледаш от около 1,80 м височина, а не си легнал на земята, както правят фотографите, за да придадат по-агресивна визия на „моделите” си. Затова ви уверявам, че на живо тази решетка изглежда много по-допустима, а в моите очи – много атрактивна и дори привлекателна.\nSTOP & GO: Всички дизелови двигатели вече с двустепенно каскадно свръхпълнене. Източник: Vesti.bg\nИ ако силното противопоставяне „за” и „против” огромната радиаторна решетка ще продължи да занимава твърдото фенско ядро, то профилът е страхотен. Тук никой не би могъл да направи каквато и да е забележка, тъй като този динамичен силует е безупречен. Същото определение мога да използвам и за оформлението на задницата, където хоризонталните линии и тесните, стилно затъмнени задни светлини придават широчина и мощ.\nSTOP & GO: Новото поколение на BMW Head-Up дисплея предлага увеличена със 70 % площ на проекцията. Източник: Vesti.bg\nИнтериорът е всичко онова, което съм свикнал да получавам от BMW: лукс (обилно количество кафява кожа, придружена с характерната миризма), комфорт (страхотни седалки) и дигитализация, както и огромен набор от системи за безопасност и подпомагане на водача. Проблем (за възрастни) са задните две места, но за сина ми има достатъчно място. Обемът на багажника от 440 л също е повече от достатъчен за този клас автомобили. Прозорците без рамки и механизмът за подаване на предпазния колан са дребни щрихи, но те допълнително подсилват усещането, че седиш в автомобил с две дълги врати. Контролът с жестове може да е забавен, но и проблемен, ако имате италиански стил на говорене, придружен с много жестове, тъй като постоянно ще ви се налага да коригирате аудиото или навигацията. Озвучаването от Harman & Kardon винаги е било на висота, както и типичното за BMW супер обезшумяване на интериора.\nSTOP & GO: Технологията Mild-Hybrid с 48-волтов стартер/генератор подпомага двигателя с вътрешно горене с допълнителна мощност от 11 к.с. Източник: Vesti.bg\nНо истинската си красота този BMW 430d xDrive Coupe ми разкрива на път към с. Ягодина. Последната отсечка (до пещерата и след това селото) е живописна в ждрелото, но не и подходяща за автомобила. Но дотам минавам по отсечка, където перфектното разпределение на теглото между двете оси (50:50), сниженият с 21 мм център на тежестта и увеличената с 23 мм задна следа спрямо Серия 3 Седан помагат да се разкрие целият потенциал на купето. Това е супер красивият път на язовирите: Батак, Голям и Малък Беглик, Широка поляна и страхотната гледка от високо към Доспат. По навигация от София до с. Ягодина е близо 4,30 часа за 250-ина километра, което значи, че това е един от пътищата, в които трудно се открива дълга над 200-ина метра права отсечка. Завой след завой, където Серия 4 блести.\nЗа това спомагат Адаптивното М окачване (опции) с амортисьори с електронно управление, М Спортна спирачна система със сини спирачни апарати и М Спортен диференциал с напълно променлив блокаж на задната ос. Кормилното управление е другата силна (по традиция) страна на модела. През волана се усеща нивото на сцепление във всеки един момент, а 19-ките „захапват” отличния (трудно е за вярване, да) като настилка път.\nСерия 4 стартира на пазара с пет бензинови версии на задвижване, но от март гамата бе разширена с два 6—цилиндрови дизела. Аз карам единия от тях - 430d xDrive. Интересното е, че 6-цилиндровите бензинови и дизелови мотори работят съвместно с технология Mild-Hybrid, при която 48-волтовият стартер/генератор подпомага двигателя с вътрешно горене с допълнителна мощност от 11 к.с. Трилитровият „шестак” вече е с двустепенно каскадно свръхпълнене.Това ще рече, че колосалните 650 Нм въртящ момент идва още при 1500 об/мин, което за планински маршрут с безброй завои е страхотно.\nТехническите характеристики казват, че ускорението до 100 км/ч трае 5,1 сек, което за дизелов модел (286 к.с.) е повече от отличен параметър, още повече че теглото на модела гони 1,9 тона. Но дори и инерционните сили от високата маса не могат да развалят удоволствието от излизането от завоя. И цялото това удоволствие на цената на разход на гориво от 6,0 л/100 км! Не е водещ параметър за автомобил, чиято цена започва от 114 хиляди лева, но той е поредно доказателство, бе баварците си остават ненадминати в частта двигателостроене. И не се притеснявам да изкажа подобно твърдение.\nSTOP & GO: BMW Drive Recorder вече записва видео с продължителност до 40 секунди на зоната около автомобила. Източник: Vesti.bg\nBMW 4 Series продължава оттам, откъдето приключи предишният модел – предлагайки стилно, но предизвикало доста дискусии купе, което е брилянтно на пътя. Конкурентите винаги са били със сериозно потекло, но 4 Series комбинира такава впечатляваща динамика, атрактивна икономия и фокусирано върху водача качество, че е трудно дори да си представя, че някой може да му се противопостави.\nДължина, мм: 4768\nВисочина, мм: 1390\nМеждуосие, мм: 2851\nТегло, кг: 1851\nМакс. мощност, к.с. при об/мин: 286 при 4000\nМакс. въртящ момент, Нм при об/мин: 650 при 1500-2500\nСреден разход, л/100 км: 5,2 – 5,9\nВредни емисии СО2, г/км: 137 - 155\nБазова цена на модификацията, лв. с ДДС: 114 304\nBMW BMW Серия 4 BMW 430d xDrive Coupe тест драйв


Без прошка: УЕФА вади "Реал", "Барса" и "Юве" от ШЛ - Bgonair\nФлорентино Перес все още е на мнение, че отцепниците не са сторили нищо лошо\n02.06.2021 | 09:48 Редактор: Здравко Черкезов\nУЕФА няма да прости на колосите "Реал" (Мадрид), "Барселона" и "Ювентус" заради Суперлигата и ще ги изрита от Шампионската лига още тази седмица, съобщи вестник "Ла Република".\nКакто е известно, въпросните грандове все още не са напуснали проекта за европейска Суперлига, както сториха набързо английските "Челси", "Манчестър" (Сити), "Манчестър Юнайтед", "Ливърпул", "Арсенал" и "Тотнъм".\n"Милан", "Интер" и "Атлетико" (Мадрид) също ще минат само с финансови санкции, но "Реал", "Барса" и "Юве" няма да участват в най-престижния европейски клубен турнир. На тях ще бъдат наложени и тежки финансови наказания.\nВ Европейския съд вече има регистрирана жалба за нарушаване на правилата за конкуренция, допълва италианското издание. Президентът на "Барселона" Жоан Лапорта заплаши, че ще се обърне към Спортния арбитражен съд срещу ФИФА, ако клубът понесе някакво наказание заради участието си във формирането на европейската Суперлига, пише gol.bg.\nУЕФА с революционно решение за футбола\nБосът на "Реал" (Мадрид) Флорентино Перес пък все още е на мнение, че отцепниците не са сторили нищо лошо. Той дори е убеден, че проектът за Суперлигата е само временно "замразен" и че ще успее да влезе в действие съвсем скоро.


Драгомир Ценов - За книжния пазар, медиите и онзи, който трябва да чете, но много прилича на Годо\nЗА КНИЖНИЯ ПАЗАР, МЕДИИТЕ И ОНЗИ, КОЙТО ТРЯБВА ДА ЧЕТЕ, НО МНОГО ПРИЛИЧА НА ГОДО\nЙордан Ефтимов е роден през 1971 г. в Разград. Старши асистент по теория на литературата в Нов български университет, София. В течение на три академични години преподавател (2000-2002) по антична литература в Софийския университет “Св. Климент Охридски”. Създател на първия курс по академично есе в България. Шест години (1999-2004) ръководи теоретичния семинар на Департамент Нова българистика към НБУ “Литературата в края на краищата”. От 1993 г. с прекъсвания е редактор на независимото седмично издание за култура “Литературен вестник”.\nАвтор е на стихосбирките “Метафизика на метафизиките” (1993), “11 индиански приказки” (1997), “Африка/Числа” (1998), “Опера нигра” (2001) и “Жена ми винаги казва” (2005), а също и на научнопопулярните книги “Антична литература” (2001, 2 изд. 2003) и “Модернизъм” (2003, 2 изд. 2005). Редактор е на “Увод в литературната теория” на оксфордския професор Тери Игълтън (2003) и на сборника “Литературни култури и социални митове” (ч. I - 2003, ч. II - 2005). Зам.-главен редактор на списание “Език и литература”.\nВ момента освен на академичните си задължения се отдава и на радиожурналистика - автор и водещ първо на предаването “Книжни тигри” по Radio France International (2001-2005), а от февруари 2005 - на “Студио “Хеликон” в програма “Хоризонт” на Българско национално радио.\n1. 2006-а като че ли беше особено успешна за книгите. Според вас разговорът за литература излезе ли от академичната среда и намери ли достатъчно място в масмедиите? Основание за този въпрос намирам във вашите предавания по Радио Франс Ентернасионал - “Книжни тигри”, и по БНР - Студио “Хеликон”. По БНТ пък в началото на лятото на 2006-а се появи предаването “Библиотеката”. Дали не се очертава възможност скоро да имаме телевизионно предаване за книги като легендарните “Апострофи” във Франция?\nПредаването на Георги Тенев “Библиотеката” наистина е добър знак. Темите му са сериозни, а обстоятелството, че го прави млад екип, воден от добре образован писател и драматург, му дава шанс да е амбициозно, а не просто да запълва ниша. Засега на “Библиотеката” не й е лесно - мина доста време от изчезването на предходните предавания за книги по националната телевизия - “Салон на книгата” (1996-1999) на Милка Русева, а преди това и “Литературен форум” (1992-1994) на Атанас Свиленов. Предаването на Тенев е много различно от това на Свиленов (в него домакинът показваше десетина новоизлезли книги и имаше по един-единствен гост, с когото никога не влизаше в дискусия), като концепция прилича на онова на Милка Русева (то в самото начало се наричаше “Книжна борса” и в това заглавие бяха събрани всички добри пожелания на сценаристите му), но като визуална идея и монтаж разчита на съвсем други средства.\nПо-общо погледнато обаче, българско телевизионно предаване за литература никога не е съществувало. Ние никога не сме имали нещо като “Апострофи”-те на Бернар Пиво - предаване, в което свръхерудит разговаря с най-големите автори в света. Не сме имали и предаване като “Литературен квартет” на Марсел Райх-Раницки по германския обществен канал ZDF - там пък четирима критици, притежаващи свои авторски рубрики в най-престижните печатни медии (FAZ, Su"ddeutsche Zeitung, Spiegel), обсъждат предварително избрани от тях книги събития. В този смисъл не искайте чак да танцувам тарантела при появата на “Библиотеката”. Става дума за предаване, чийто живот едва ли ще е дълъг.\nЗащото липсва единственото основание - обществената нужда, породена от една живееща с книгите значима социална прослойка. Да сте видели по другите телевизии дори намек за нужда от предаване за книги? Не забелязвате ли, че страниците за книги във всекидневниците имат способността да се смаляват до половин страница и дори до колонка - вижте “Монитор”, вижте и “Дневник”! Ами краткият, само година и месец, живот на неделното приложение за култура на Труд”? Няма кой да ги чете, затова ги смаляват и махат.\nАко имаше обществена нужда, литературата щеше да има постоянно място в медиите. Но истинска необходимост няма, защото единствено хуманитарните звена в университетите поддържат един изцяло външен на нашето общество интерес. Това е снобизъм без сила, защото няколко години след отделянето си от университетите, бившите студенти филолози и философи вече нямат време и сили да четат; това значи, че нямат закодирана необходимост от това.\nНие живеем в общество на устнеността, ние нямаме учители по стил, по конструиране на писмен текст. Като литературен историк ще припомня, че най-добрите ни книги са “Записки по българските въстания”, “Бай Ганьо”, “Диви разкази”, творбите на Радичков - във всички тях властва сказът, с други думи - “живият”, хаотичен, нелитературен говор на едни примитивни хора. Наистина - “уловен”, пресъздаден от отлични пера. Но защо те не пресъздават някакъв изпълнен с каламбури куртоазен език? Защото го няма.\n2. А дали появата на книжния продукт в медиите спомага за неговото разпространение? Или винаги е инцидентен акт без трайно последствие за автора и неговата книга?\nПродажбите след медийното представяне са силни, но краткотрайни. Нещо като блицкриг. Да вземем например сутрешния блок на bTV. Ефектът е поразителен най-вече за разпространителите, които клякат и козируват. Знам, че моите минути в събота сутрин по “Хоризонт” също са ефективни. Случвало се е дори да хвръкнат всички бройки в някои книжарници. Например когато останах без дъх, хвалейки шедьовъра на професора по география в Калифорнийския университет Джаред Даймънд “Пушки, вируси и стомана”, спечелила най-престижната награда за научна книга - Авентис. Забележете - никъде в медиите не се отбеляза публикуването на този шедьовър. Както на сборника със 117 есета от водещи учени - “В какво вярвам, но не мога да го докажа”. Научните и научнопопулярните книги минават напълно незабелязани.\nНие освен това нямаме трайно отразяване на книги събития. Би следвало в продължение на месеци да излизат рецензии за нови книги от водещите автори. Няма такова нещо. Рецензии в масмедиите просто не се публикуват. Там има само къси рекламни скандирания или отмъстителни хапливи хапки (отмъщения за стари обиди). Къде са дискусиите около новите книги на нашите представителни писатели - всички онези между Антон Дончев, Владимир Зарев, Марко Семов и Алек Попов, Георги Господинов, вече и Елена Алексиева (след спечелването на наградата “Хеликон” тази година)? Ако бяхме европейска култура, всяка тяхна нова книга щеше да се посреща с вълна от рецензии - нападателни и одиозни. Да сте свидетел на такова отношение?\n3. Да, но от друга страна, в “Библиотеката” сериозно бе обсъдена наградата “Вик”, дадена през 2006-а на Боян Биолчев за “Амазонката от Верое”. Участваха критици като Силвия Чолева и един литературен журналист от в “Култура”, а също и членове на журито като Димитър Томов и Георги Коритаров. През декември пък на два пъти в “Библиотеката”, но и в още много предавания бе коментирана наградата за “нова българска художествена проза” “Хеликон”. Дали не става дума за увеличаването на ролята на литературните награди? Или по отношение и на тях сте също толкова скептичен?\nМай се налага да отговоря утвърдително на последния въпрос. Литературните награди у нас са на критичната точка.\nНационалната ни награда за книги - наградата “Христо Г. Данов” - се връчва съвместно с една община, Пловдивската. А това я приравнява с многобройните общински награди - вижте само колко от носителите на “бухалчетата” (пластиката на наградата всъщност изобразява сова, но както е било и при знака на някогашното пловдивско издателство, утвърдило се е народното тълкуване) са пловдивски автори или автори, издавани от пловдивски издателства. Провинциализмът на тази награда се усилва от мижавия й PR.\nНаградите “Вик” и “Хеликон” са твърде млади. Те впечатляват обаче с това, че са частни инициативи. “Вик” има страхотен награден фонд, а и добър PR. Плюс това в журитата кани атрактивни журналисти и най-злобните критици (първата година бяхме поканени със Светлозар Игов, втората - Владимир Трендафилов). Наградата има едва три издания, а вече стигна и до първия си голям скандал след избора тази година на “Амазонката на Варое” на Боян Биолчев - скандал, който имаше малко общо със самия роман.\n“Хеликон” пък бе връчен за пети път и макар да е награда, финансирана от книжарска верига, е печелена и от некомерсиални книги като “Поражението” на Константин Илиев. Това й прави чест, както и лансирането на нови имена като това на последния носител - Елена Алексиева. Но бюджетът на тази награда е скромен, съответно медийното й отразяване - недостатъчно (поне спрямо нейната летва). Не е много учтиво, но ще кажа, че от медиите у нас днес никой не очаква сами да градят културни авторитети; те или рециклират онези от соца, или виждат само пустош.\n“Вик” и “Хеликон” безспорно имат влияние върху пазара. Вторият носител на “Вик” бе романът на Емил Андреев “Стъклената река”. До наградата бяха продадени по-малко от хиляда бройки. След получаването й г-н Андреев попитал издателя си - “Изток-Запад” - дали мисли за допечатка. Отговорили му, че като на приятел ще му отпечатат още примерно триста. Така - забележете, без бой - “Стъклената река” бе преиздаден от великотърновското издателство “Фабер”, което продаде от него шест хиляди, че и отгоре. А през няколкото седмици между обявяването на наградата и второто издание на много места уличните търговци на книги бяха провесели над масите си картонени табели с надпис “Стъклената река свърши”. Третият носител на “Хеликон” бе Деян Енев. И въпреки че от наградената книга успяха да продадат малко над хиляда (нелошо впрочем количество за сериозна литература у нас), следващата - “Всички на носа на гемията” продаде още повече.\nНаградите може и да излязат от ковьозите. Но могат и да останат на командно дишане или да си отидат. Защото през последните петнайсет години имаше няколко случая на шумно обявявани награди, които изчезват яко дим още преди второто или третото си издание.\n4. Литературно кафене “Хеликон” показа как се правят живи срещи с писатели, издателство “Жанет 45” пък взе под шапката си доста български млади автори, имаме и наградата “Вик” - това няма ли да стимулира родната авторска продукция - роман, разказ, повест, поезия - която най-после да получи реален комерсиален успех?\nПовече се радвам на не съвсем смелото, но реално обвързване на големи издателства с български писатели, на които те явно започват да държат. “Обсидиан” избра Емилия Дворянова и Катя Атанасова, “Фама” - Деян Енев, Палми Ранчев и Слав Бакалов, “Сиела” разчита освен на Мартин Карбовски и Любен Дилов-син вече и на Емил Андреев и Радослав Парушев. “Колибри” пък издаде вече две книги на Елена Алексиева. Да не говорим за настояването, че преводачите имат уникална проза - “Колибри” издава и книгите на Росица Ташева и Жанина Драгостинова.\nРано е да говорим за конкуренция. Не съм чувал за някой български автор да е имало наддаване между няколко издателства. Обратното. Издателят се съгласява след много мислене. И дори когато успее в комерсиален смисъл с книгата на българския автор, отчита успеха си по-скоро като случайност. Макар да си има закономерности. Например когато “Хермес” (друго мощно издателство) публикува “Писма до България” на Марко Семов - книга със статии, публикувани в най-тиражните всекидневници, шансът от книгата да стане бестселър е голям. Но това не значи, че издателството чрез промоции и допълнителни рекламни материали не е гарантирало пазарния успех на книгата, така да се каже - реализирало е потенцията.\n“Писма до България” е в челото на най-продаваните книги от български автори за последните две години. Това обаче не й даде шанс да бъде по-добре обсъдена в медиите. Там липсваха аналитични рецензии и за “12 мита в българската история” на Божидар Димитров - тотален суперселър, от сборника с есета на един от най-често явяващите се на телевизионния екран и постоянен колумнист (през последните години на вестниците “Политика” и “Монитор”). От “12 мита в българската история” за около година се продадоха над 25 хиляди екземпляра.\nОще два примера: “Тайните на големите играчи” на Григор Лилов, окупирала челото на класациите за най-продавани книги от септември насам, и “Български хроники” на Стефан Цанев. Тези книги заслужаваха да бъдат накълцани на салата от критиците и аз познавам няколко честни и подготвени критици, които обаче нямаше и няма къде да публикуват коментарите си.\nНай-продаваните у нас са най-експонираните в медиите - а какво да направим като сред тях не се оказват водещите ни писатели и историци, философи и автори на научнопопулярни книги.\n“Междено време” на Иван Илчев е много по-добре написана, по-иновативна и богата книга от “12 мита в българската история” на Божидар Димитров, но популизмът не е любимото занятие на автора й. “Дневниците” на Йордан Вълчев е проникновен портрет на българина, на интелигенцията. При това книга със скандален потенциал - нейни герои са класици като Елин Пелин, Яворов, Далчев, за които Вълчев разказва градски легенди, но също и авторитетни живи творци, които тази книга окарикатурява. Но тя си остана без реклама и обществото не я забеляза.\n5. Все се говори за неосъществения голям български роман. За невъзможността на българските автори да надскочат битовизма, лакардията или пък преднамерено сериозното, като че ли се създава впечатлението, че тягостните, сивите, вгледаните в психиката на човека сюжети са много лесни за писане. Обвинението на критиката към писателите е, че никой не съумя да опише времето преди 1989 г., та дори и Прехода в художествен текст. Богдан Русев обаче примерно е амбициран да напише големия български роман, посветен на младите българи, напуснали България или напускащи все още страната. Този процес на емиграция той нарича трета национална катастрофа.\n“Големият американски роман” е понятие. С него критиците в Съединените щати назовават онези романи, огромни и по обем, в които се рисува съвременен портрет на нацията. Например четирилогията на Джон Ъпдайк за Заека Хари Енгстръм, романи на Сол Белоу, Филип Рот, Джон Ървинг, Джон Гадис, Том Улф, Дон Делило... Ние едва напоследък говорим за възможността да се появи добър Голям български роман. Защото само мащабът не е достатъчен. Романите на Владимир Зарев често имат амбицията да са Големият български роман. Но не са достатъчно сполучливи, при все че отделни сюжетни линии са перфектни. Навремето “Обикновени хора” на Георги Караславов е имал подобна амбиция. “Нова земя” и “Казаларската царица” на Вазов обаче са далеч по-успешни опити в жанра. Едни от най-добрите в нашата литература.\nМисля обаче, че не само в този жанр все още нямаме изключително постижение и че не бива да се втренчваме прекалено в него. Разбира се, липсват и достатъчно амбициозни опити, за да има резултат. Дали Богдан Русев ще се справи, не знам. Би могъл, талантлив писател е и ако има време за това начинание, вероятно ще му се получи.\n6. Никой като че ли не смее да напише също ведрата, хумористична, щастлива книга. Макар че според мен Боян Биолчев с “Амазонката на Верое” накара доста хора да се посмеят (съпругата ми Петя дори го сравни с Тери Пратчет).\nПреподавателят по френска литература в Софийския университет Стоян Атанасов, впрочем преводач на няколко от книгите на Цветан Тодоров на български, го сравни с романите на Волтер и с “Гаргантюа и Пантагрюел”. Самият Биолчев като че ли най-много се радва на сравнението с Рабле. А всъщност “Амазонката” има най-голяма близост с другите книги на Биолчев. Такива като “Писма от рая” и “Държавата Урария”. Роман наистина свързан с просвещенската сатирическа традиция. Тъй да се каже - предреалистичен по концепция. Наистина весела и полезна книга. Полезна, защото се появява на терен, върху който се вихрят Жорж-Ганчевци и Волен-Сидеровци.\nИ тук е моментът да кажа, че ако литературата, ако текстът у нас имаше сила, Боян Биолчев вече щеше да е обект на физически атаки от националистите. От една страна, слава богу, не е така: нашите писатели не могат да пострадат като колегите си Толстой, Казандзакис, Рушди, Уелбек... От друга - техните послания за жалост оказват ефект много ограничен. “Амазонката” няма сили да повдигне обществен дебат, академично-изнежено създание е. Но истината е, че нито една литературна творба не би имала тези сили у нас сега.\nОт друга страна, колкото и да е забавен романът на Биолчев, моят фаворит за смешна книга на 2006 година си остава “Чичо Весо Облия” на Юри Лазаров.\n7. Имате ли достатъчно материал за студия - Българската литература след 2000-та година - разчепкахте ’96-а, ’97-а и ’98-а. За 1999-а дори публикувахте три варианта на обзора си: за “умни”, “по-умни” и “още по-умни” читатели.\nИ понеже ги разчепках, смятам, че няма нужда да пиша повече обзорни текстове. Защото принципно всяка година прилича много на предишната. Говоря за пазара, за публичността, за авторските стратегии. Което не изключва появата на отлично написани книги.\nБих могъл да върша още известно време черната работа по преброждането на конкретните постижения за съответната година. Не съм се отказал завинаги от тази дейност, въпреки че бих се зарадвал, ако някой по-млад колега като Ангел Игов примерно, извърши усилието. То малко стои като някоя от мечтите на Зорба - строене на въздушни кули, под които можеш да погребеш не само младостта си.\nЩо се отнася до моите обзори, съвсем не съм спрял да ги правя. Но вече предпочитам да говоря и за взаимоотношението с пазара, допада ми една по-социологическа оптика. Ето защо ги публикувам в месечния бюлетин на книжарници “Хеликон” - “Книжарница”.\n© Драгомир Ценов\nПосредник (Плевен), № 2, 04.01.2007.


15 неща, които можете да успеете да свършите преди да се появи бебчо » Bebe i mama\nПотребители онлайн: 183 гости\nСтрахотно е да имаш деца, но отговорностите и задълженията, които се появяват с децата също не са за пренебрегване. Ето точно заради това, подбрахме да поговорим с няколко майчета и да ги попитаме какво не биха пропуснали да правят, ако можеха да се върнат обратно във времеето. Така, вие, бъдещите майчета, няма да има нужда да съжалявате, че никой не Ви е предупредил....\nЗакуска в леглото. Вземете един поднос с кафе на шкафчето до леглото и прочетете любимото списание от корица до корица. Това занимание определено ще Ви липсва с ранобудно бебе или с по-голямото дете, което всеки момент може да скочи в леглото.\nРадвайте се на дългите моменти в банята...точно така сега сте сама, но скоро ще имате компания навсякъде и ако не в банята, то на вратата пред нея.\nОтидете на кино. Защото много скоро киното ще отпадне от Вашия списък с приоритети, а и защото сега е моментът да си подарите малко романтика като двойка. Много скоро вече няма да сте такава...\nОтдайте се на дрямка, когато сте уморена. Това е една от свободите, които се отнема точно в този момент, когато бебчо проплаче....в този момент някой друг решава в коя част от денонощието ще се спи и за коко дълго...\nХапвайте когато почувствате глад. Правете го без да гледате часовника. Много скоро ще трябва да спазвате режим за бебчо, е, тогава му е времето да гледате часовника...\nХодете по магазините свободни и на воля. Много скоро ще усетите, че посещенията по магазините с ограничени във времето, в което можете да залъжете мъничето с нещо. Ограничени в моментите, които то не вика, пищи и не се тръшка....\nРазхождайте с ена воля без количка. Ще отнеме своето време да се разхождате със свободни ръце и да можете да се държите за ръка без да бутате количка\nЧетете любима книга. Когато станете родител ще Ви трябва повече време за любимия роман,а и ще Ви бъде по-трудно да се концентрирате върху сюжета.\nЯжте каквото Ви се прияде за вечеря. Много скоро ще трябва да с есъобразявате с малкото човече, което трябва да възпитавате в здравословни навици за хранене.\nХодете боси из подреден дом и се опитайте да си представяте, че много скоро това усещане за подреденост и предсказуемост ще Ви бъде непознато\nПозвънете и побърборете с всичките си приятелки, когато Ви се прииска. Много скоро бебето ще решава кога можете да говорите, а не е сигурно, че това ще е точно времето, когато и на Вас ще Ви се говори.\nХодете по ресторанти – често и много, по шумни и забавни. С бебешка количка,а дори и с бебе в кенгуру това ще Ви малко по-трудно, особено вечер, когато бебчо ще трянбва да си ляга.\nПосетете козметик, фризъор или просто сама си направете меникюр, педикюр и разкрасяваща маска. Никога не знаете кога ще бъде следващия път когато малкия важен човек ще Ви позволи такъв лукс.\nОтидете някъде на почивка – сами и спонтанно. Много скоро една малка разходка ще бъде цял проект, за който ще Ви трябва дъъъъъъълга подготовка, а сега все още пакетирате багаж само за вас.\nИзползвайте максимално времето и на работа, и след работа и вкъщи и с приятели. Сега сте сами, но това няма да продължи дълго, а планирането за възрастни е различно от това за деца....\nПощенски адрес 2018-09-12 14:56:26 4 - Boris\nОбщо взето наживейте се, че после време свободно почти няма да ви остане, освен ако бабите не са наблизо и могат да ви помагат\nПощенски адрес 2016-11-05 13:21:47 3 - Iki\nПощенски адрес 2016-10-18 22:40:44 2 - Анна\nМи да вярно е това което пише после е трудно но децата са дар Божи.\nПощенски адрес 2014-04-15 21:24:12 1 - Таня\nПрочете защо тя е станала учител и гласувайте, ако Ви хареса гласувайте за Десислава Декова на http://goo.gl/aBL8zl


Путин ще работи с всеки нов президент на САЩ - Национално Движение Русофили\n20.04.2015 at 12:33\nПутин ще работи с всеки нов президент на САЩ\nЩе работим с всеки ръководител на американската държава, когото избере американският народ, каза Путин. Ние си сътрудничим не с конкретно физическо лице, сътрудничим си със страната, с една голяма и много влиятелна страна в света, добави той.\nРуският президент призна, че отношенията между Русия и САЩ са сложни. Имаме разногласия в редица области: в областта на сигурността, излизането едностранно на САЩ от системата за ПРО, разминаване по някои въпроси на международния дневен ред, изброи той.\nСпоред Путин обаче у двете страни има нещо, което ги обединява, което ги заставя да работят заедно: неразпространението на оръжия за масово унищожение, борбата с международния тероризъм, с престъпността, с бедността на планетата, а също общите усилия така, че световната икономика да стане по-демократична и балансирана, а световният ред – по-демократичен.\nИмаме общ дневен ред и ние сме готови да работим с всеки президент, който ще бъде избран, подчерта Путин.


маси - Намерени продукти от търсенето на маси - страница петдесет и седем\nмаси от масивИзработване на маси от масив. Проектиране, изработване и монтиране на маси от масив по поръчка, удовлетворяващи изискванията на клиента. Сложността и дизайнът на масите от масив определят времето за изпълнение на масатаот масив по поръчка. Изработване на модерни маси от масивна дървесина по поръчка от клиента. Изработване на маси от масив с разнообразен мебелен обков който прави възможно функционалното и ергономично използване на мебелите.\nмаси от масивПроектиране и изработване по поръчка на маси от масив. Производство на различни видове маси от масив по индивидуален проект. Времето необходимо за изработване на масите от масив по поръчка зависят от орнаментиката по дървесината на масатаот масив. Изработка, продажба и монтаж на маси от масивна дървесина от бук,дъб,чам и др. които съчетават високи технологии и дизайнерски решения с естетически усет, с което внасят комфорт и уют във вашия дом. Изработване на маси от масив с разнообразен мебелен обков който прави възможно функционалното и ергономично използване на мебелите.\nмаси от масивна дървесинаИзработване на маси от масив по поръчка. За определяне на цената за изработване на масите от масив по поръчка е необходимо да се знаят големината,материалите и дизайнът на масатаот масив. Необходимото време за изпълнение на масите от масив се определя от дизайнът и орнаментиката на масатаот масив. Масивни мебели от масив и масивно дърво, изработка на дървени мебели, поръчка на дървена мебел и масивна мебел. Производство на маси от масив (чам, бук, дъб) за дома, хотела и офиса.\nмаси от масивна дървесинаЦялостно изработване на маси от масив. Проектиране, изработване и монтиране на маси от масив по поръчка, удовлетворяващи изискванията на клиента. Срокът за изработване на масите от масив зависи от сложността и материалите на масатаот масив. Изработване на модерни маси от масивна дървесина по поръчка от клиента. Изработване на маси от масив със съвременни технологии в боядисването които позволяват оцветяване на дървесината в широка спектърна гама.\nмаси от масивна дървесинаЦялостно изработване на маси от масив. За определяне на цената за изработване на масите от масив по поръчка е необходимо да се знаят големината,материалите и дизайнът на масатаот масив. Времето необходимо за изработване на масите от масив по поръчка зависят от орнаментиката по дървесината на масатаот масив. Изработване на модерни маси от масивна дървесина по поръчка от клиента. Изработване на маси от масив със съвременни технологии в боядисването които позволяват оцветяване на дървесината в широка спектърна гама.\nмаси от масив, маса от масив, маса от масивна дървесина, маси от масивна дървесина, маса по индивидуален проект, маса от масив по поръчка, маси от масив по поръчка,