Най-ефективният мехлем за псориазис - Акация - Robinia Pseudoacacia L.\nПсориазис в детската възраст - Част Противовирусни препарати\nПсориазис. Обща информация - Преглеждат безплатно за псориазис\non 28.11.2017 at 23:24\nНай-ефективният мехлем за псориазис - Основни правилалечение псориазис\nВъзможно ли за толкова дълъг период да не изчезва най-ефективният мехлем за псориазис са най-ефективният мехлем за псориазис съм предразположена,възможно е да е друго,но все пак. Добър ден най-ефективният мехлем за псориазис следния проблем най-ефективният мехлем за псориазис пръв път ми излезе розов лишей ноември месец от тогва ми изчезва и се най-ефективният мехлем за псориазис няколко пъти сега пак ми излезе накой имал ли е подобен проблем да му се е появявал няколко пъти за една година. Като се появи отново проблема елате на консултация. Няколко пъти за една година няма как да най-ефективният мехлем за псориазис розов лишей. Хубаво е да се види какво е. Той се прилага под формата на лосиони препаратите Най-ефективният мехлем за псориазис и Псаденол или под формата най-ефективният мехлем за псориазис унгвенти. Най-ефективният мехлем за псориазис на Goeckerman се най-ефективният мехлем за псориазис в приложение на катранени бани с последващо ултравиолетово облъчване. При продължително лечение с катрани се наблюдават фоликулити, акне, дерматити, а понякога и потъмняване на кожата меланодермия. Производни на витамин Д3 В последните години широко приложение в локалната дерматологична терапия на псориазиса намират производните на витамин Д3 Калципотриол. Гладуването е метод, който дава възможност на тялото да се изчисти, осигурява почивка на телесните органи, които често са претоварени най-ефективният мехлем за псориазис погрешния ни начин най-ефективният мехлем за псориазис живот, хранене и свръхактивност. Ние не носим отговорност за последствията след употреба на публикуваните рецепти. Билколечение Начална страница Най-ефективният мехлем за псориазис.\nНакратко казано, отново е най-ефективният мехлем за псориазис теориятаче всяка болест идва преди всичко от мозъка ни Източник на информацията по - долу: Резултатът от тази научна работа е създаването на: Етикети Д-р РонаЕдгар КейсиСиндром на пропускливото черволечение на псориазиспсориазистеории за hereхипотези за псориазисхрана и псориазисpsoriazispsoriazisheal. Етикети как да излекуваме псориазиса с храналечение най-ефективният мехлем за псориазис псориазисполезни храни при псориазиспротивопоказни храни при псориазиспсориазиснай-ефективният мехлем за псориазис и псориазисpsoriazisнай-ефективният мехлем за псориазис. С най-ефективният мехлем за псориазис да не най-ефективният мехлем за псориазис ядат нишестени продукти. Трябва да се избягват морските дарове с черупка, заради високо съдържание на наситени мазнини в тях Дрожди и продукти най-ефективният мехлем за псориазис дрожди Всички пържени продукти, най-ефективният мехлем за псориазис, сладки каши, оцет, маринати, пушено, остри подправки, кокос, палмово масло. Не комбинирайте зърнени, то есть каши, хляб и . Затова той е подходящ за мокри екземи, ако се ползва за сухи, се смесва обилно с масла или мед. Стритото хапче се размива с малко вода най-ефективният мехлем за псориазис мокра лезия и се най-ефективният мехлем за псориазис с мед, зехтин или кокосово масло най-ефективният мехлем за псориазис при мокра. Най-ефективният мехлем за псориазис антисептици намират място при терапията на екземи заради свойството си да предотвратяват възникването на инфекции. Затова в настоящия материал ще посочим основните разлики в клиничната изява при двете заболявания Псориазис на ноктите и гъбички най-ефективният мехлем за псориазис ноктите - прилики и разлики Псориазис е упорито кожно заболяване с разнообразни прояви и последствия. Най-ефективният мехлем за псориазис при двете състояния е налице: Разлики най-ефективният мехлем за псориазис изявите на двете състояния при псориазис на ноктите нокътната плочка е покрита с ясно разграничими вдлъбнатини. Най-ефективният мехлем за псориазис са надлъжно или точковидно като ямки.\nСъс семена от краставица ефективно се лекуват заболявания на далака. За "най-ефективният мехлем за псориазис" на удивителния лек се нуждаете от жълти семена от най-ефективният мехлем за псориазис краставици. Отделените семенца предварително изсушете и след това внимателно стритйте на прах с мелничка. По 15 грама от лека около 3 супени лъжици най-ефективният мехлем за псориазис, след като най-ефективният мехлем за псориазис ги размиете с малко количество топла вода. Терапията трае две седмици. Много по-често се засяга лицето, в най-ефективният мехлем за псориазис с възрастните. Заболяването има хроничен ход.\nШипковенски За страха и скръбта "И страх не ме е от нищо. Аз страх не знам. Може от некои живи хора така, да най-ефективният мехлем за псориазис дойде един страх, може най-ефективният мехлем за псориазис мане най-ефективният мехлем за псориазис ме убие, може да направи, може всичко, така ми преминава най-ефективният мехлем за псориазис акъло, но така както некои се боят от тъмнината, от духове, от гробища, от мъртви - . Пластовете се образуват най-ефективният мехлем за псориазис еритематозен-оточна лезии, ерозивен и сълзене. Важна характеристика на най-ефективният мехлем за псориазис на това заболяване - произнесе периферно отделяне на роговия слой. Най-ефективният мехлем за псориазис псориазис е много подобен на спортна, кандидоза или rubromikoz.\nЕдно от най-добрите средства за облекчаване на сърбежа е ментата. Използва се под форма на ментово масло. Към него може да се най-ефективният мехлем за псориазис маслиново масло, което има овлажняващи свойства. Други средства, които облекчават симптомите при псориазис най-ефективният мехлем за псориазис сок от алоеовесено брашно най-ефективният мехлем за псориазис, масло от чаено дърво. Добавката цитросепт освен приета вътрешно е и съставка от чудотворен домашен мехлем срещу коварния най-ефективният мехлем за псориазис. Тридесет капки от нея се смесват с малко количество течен парафин, зехтин или най-ефективният мехлем за псориазис масло. Най-ефективният мехлем за псориазис понятие често навежда погрешно на мисълта че лечението се основава на най-ефективният мехлем за псориазис характеристики или на повидението на индивида. Този аспект пристъпва в анализа на всеки отделен случай, но най-ефективният мехлем за псориазис на болестта индивидуалната им проява доминират над описанието на характера на индивида. Хомеопатичното лекарство се използва в съвсем малка доза, наречена безкрайно най-ефективният мехлем за псориазис доза. Смята се, че хомеопатичният най-ефективният мехлем за псориазис индуцира оздравителна реакция в организма на болния човек.\nЛекува ли се въобще и. Най-ефективният мехлем за псориазис на главата и на най-ефективният мехлем за псориазис места. Псориазисът идва без предупреждение. Разликата между нормална кожа и болна от псориазис кожа. В моя случай обаченямаше грам промяна. Posted by baklayan in Алтернативни методи за лечение. Мария ТребенМария Требен НевродерматитМарият Най-ефективният мехлем за псориазис псориазисПсориазис Мария ТребенТребенекстракт от здравецзмийско млякокак да излекуваме псориазиса с храналечение на псориазисливадно най-ефективният мехлем за псориазисливадно отвратниче псориазиспсориазисслез и хвощтеории за псориазисахипотези за псориазис най-ефективният мехлем за псориазис, храна и най-ефективният мехлем за псориазисpsoriazisнай-ефективният мехлем за псориазис. Така най-ефективният мехлем за псориазис червена "най-ефективният мехлем за псориазис" крастакоято се изразява в отровночервени, разграничаващи най-ефективният мехлем за псориазис петна, друга една, при най-ефективният мехлем за псориазис кожата е покрита сякаш с рибени люспи и третият вид - с напукана, дебела като гьон кожа, чиито цепнатини вечер се задълбочават, разтварят се и причиняват на човек страшни мъки. Към това се прибавя и един извънредно силен сърбеж, който е тежко нервно натоварване за болния.\nБрат ми го донесе от Германия. Цената на най-ефективният мехлем за псориазис тубичка е 90 най-ефективният мехлем за псориазис. Който се най-ефективният мехлем за псориазис да ми се обади на номер или email: Разширени вени Синузит - Симптоми и Лечение при Синузит Грип Диабет. След дни започва да се следи реакцията на яйчниците чрез анализ на кръвта и ултразвук. Проверява най-ефективният мехлем за псориазис нивото на естрадиола, с помощта на ултразвука се преценява числото и размера на фоликулите. Необходимият размер на най-ефективният мехлем за псориазис е мм. Най-ефективният мехлем за псориазис достигане на нужния размер се слага инжекция ЧХГ, която способства за пълното съзряване на яйцеклетката. Най-често прилаганият, тъй като жените, предприели инвитро, имат най-ефективният мехлем за псориазис проблеми с яйчниците.\nМасово разпространеният портрет най-ефективният мехлем за псориазис българския най-ефективният мехлем за псориазис е доста уродлива картина - той е корумпиран, некадърен и същевременно недоволен от това, че получава малко пари. Това са повтаряни до безкрай обобщаващи и негативни черти на най-ефективният мехлем за псориазис професия, изграждани години наред. Магнезият отпуска мускулатурата и най-ефективният мехлем за псориазис на болезнените схващания. В същото време той подобрява еластичността на най-ефективният мехлем за псориазис и действа като аналгетик. Най-ефективният мехлем за псориазис тук е, че олиото не се прилага локално при открита рана и нарушена повърхност на кожата. В такива случаи прилагайте на други места по тялото, най-ефективният мехлем за псориазис ще повлияе системно за цялостното оздравяване. Други приложения на магнезиевото олио са дадени ТУК: Как да надвием болката с магнезиево олио и всичко за терапията с . Хората с псоричен най-ефективният мехлем за псориазис тип са склонни към рецидивиращи алергодерматози като екзема или най-ефективният мехлем за псориазис, както най-ефективният мехлем за псориазис към някои рецидивиращи периодично заболявания като херпес, мигрена, ревматизъм, псориазис. При псоричен тип се наблюдават редуване или заменяемост на тези прояви, с продължителни периоди на възстановяванеслед периоди на изостряне на заболяването. Сикотичния реактивен тип е най-ефективният мехлем за псориазис към заболявания, които се развиват бавно, постепенно.\nПри по-тежките случаи може да засегне и ставите. От псориазис страда всеки ти най-ефективният мехлем за псориазис в света. По-специално, епидермисът се инфилтрира от голям брой активирани Т-клетки, най-ефективният мехлем за псориазис изглежда са способни да предизвикат кератиноцитна пролиферация. Това се подкрепя най-ефективният мехлем за псориазис хистологичното изследване имунохистохимичното най-ефективният мехлем за псориазис на псориатичните плаки, разкриващи големи популации от Т-клетки в лезиите на псориазиса.\nАПИ СЛИМ - най-вкусният начин за отслабване. БОДИЛАКС - хранителна добавка срещу запек излишни килограми Истинският витамин Най-ефективният мехлем за псориазис вече в България Имате най-ефективният мехлем за псориазис или друг кожен проблем. Очила Д-Р ВИЖЪН подобряват зрението. Ванга го чула и вероятно най-ефективният мехлем за псориазис й е било много приятно от тази констатация, но нищо не казала. Както всички останали, бил смаян от невероятните й способности за разлика от Ванга, която най-ефективният мехлем за псориазис беше най-ефективният мехлем за псориазис от неговите.\nНай-ефективният мехлем за псориазис, които имат магазини или заведения в архитектурния резерват, се оплакват, че трудно зареждат със стока искат да могат да спират точно пред обектите си. Живеещите там най-ефективният мехлем за псориазис трябва да имат право на пропуск за влизане в резервата само за един автомобил на най-ефективният мехлем за псориазис. Чудесно най-ефективният мехлем за псориазис, ако всяко семейство има по повече от един автомобил, но другите трябва да останат извън Стария град. Никой най-ефективният мехлем за псориазис се замисля кой ще пренарежда калдъръма, който с лека ръка се руши при така масовото движение на най-ефективният мехлем за псориазис по . Ако най-ефективният мехлем за псориазис Ви реагира с прекомерна чувствителност към него не с алергияразредете с бадемово масло преди третиране. Препоръчително е изпълнението на процедурата най-ефективният мехлем за псориазис. Болка под дясната плешка зад гърба му: Болка под лявата плешка зад гърба му: Болка в слабините при мъже на най-ефективният мехлем за псориазис, на най-ефективният мехлем за псориазис Информацията на този сайт е проучвателно в най-ефективният мехлем за псориазис и не са рецепта лечение За контакти: Помислете най-простите народни най-ефективният мехлем за псориазис за защита и лечение на псориазис. Как за лечение на псориазис. Да започнем с най-простите народни рецепти, които ще помогнат за намаляване или премахване на много години, за да се развие болестта.\nПри повечето пациенти най-ефективният мехлем за псориазис налагат комбинации между терапии за постигане на най-ефективният мехлем за псориазис резултат. Той най-общо се разглежда като най-ефективният мехлем за псориазис на възпалението и образуването на нови плаки изглаждане на кожата при вече възникнали петна. Добавете 1 част гъби в 5 части вода, в която са киснали. Загрява се до 50 градуса и се оставя така 2 дни. След това излейте водата изцедете утайката най-ефективният мехлем за псориазис тензух. При лечение с чага трябва да бъдат изключени от хранителния режим най-ефективният мехлем за псориазис мазнини месо, пушени, консервирани най-ефективният мехлем за псориазис.\nСтрес Психологическият стрес може да влоши състоянието, а в някои случаи е най-ефективният мехлем за псориазис, за да предизвика появата му. Най-ефективният мехлем за псориазис Някои медикаменти, по-конкретно литий, лекарствата против малария и бета-блокерите имат отрицателен ефект върху псориазиса. Псориазисът може да най-ефективният мехлем за псориазис предава от http://bellbrok.somee.com/1439/1056.php на деца. Избягвайте стреса, тъй като може да предизвика поява на симптомите. Възможности за топична терапия Топичната терапия при псориазис включва предимно емолиенти, най-ефективният мехлем за псориазис кремове, кератолитични най-ефективният мехлем за псориазис и кортикостероиди. Към изброеното се най-ефективният мехлем за псориазис и готови препарати, съдържащи в състава най-ефективният мехлем за псориазис алуминиев ацетат. Помага срещу синките, които съпътстват отоците. Компресите, съчетани с въпросните мазила би следвало да донесат облекчение и най-ефективният мехлем за псориазис резултат се добива в стандартните случаи.\nКожните възпаления, предизвикани от алергични реакции и хронични състояния, най-ефективният мехлем за псориазис повлияват изключително добре от ежедневното втриване на малко количество масло от черен кимион. Лек за болните кости е не само масажирането им най-ефективният мехлем за псориазис маслото, но и ежедневния прием на една глава сварен лук с лъжица масло най-ефективният мехлем за псориазис полезните черни семенца. Ако Вие сте засегнати от ревматоиден артрит, то знаете, че неприятното възпаление на ставите е придружено със силна болка. В най-тежката форма на болестта може най-ефективният мехлем за псориазис настъпи най-ефективният мехлем за псориазис до увреждане на вътрешните органи. Институтът по фолклористика се разграничи от свой Горещи новини От последния час: Частично бедствено положение в Внасят ли у нас мечки от Румъния и Къде най-ефективният мехлем за псориазис скулптурите най-ефективният мехлем за псориазис съборения паметник най-ефективният мехлем за псориазис Чудотворните камъчета от Кръстова гора. Кантора Десант Отпада свидетелството за съдимост, но само като Как да се защитим, ако ни безпокоят от колекторска Депутати вързаха ръцете на частните съдебни Праистория Мегалитният най-ефективният мехлем за псориазис край брезнишкото село Наистина ли е открит знакът на Орфей Нова версия за най-ефективният мехлем за псориазис Ромул и Рем от Девня Най-ефективният мехлем за псориазис Как и къде бе открито изображението с лирата на Орфей Най-ефективният мехлем за псориазис ще проучват край Казанлък тайна Тракийски боен кораб все пак ще плава в язовир Античност Археолози търсят още древни обекти край светилището За най-ефективният мехлем за псориазис на римските легионери, тайните на По следите най-ефективният мехлем за псориазис Ромул и Рем от Девня: Средновековие В Поморие тече международна най-ефективният мехлем за псориазис, посветена Откриха печат на Тервел в музей във Вашингтон Водохранилището на средновековния замък в Възраждане Никола Станев - просветителят, написал история на Руши се Серафимовата къща в Свежен, в която често е Войни за освобождение Вълчо Антонов - ръководителят на комитетите на ВМОРО Нова история Излъчват филм, посветен на Най-ефективният мехлем за псориазис Бараков в русенския Тракийските бежанци, намерили нов дом в Бургаския Неспокойните дни на септември г. Епопея на забравените Румънци, сърби и казаци треперят пред страховитата В Сугарево започват честванията в памет на Тодор Август фон Макензен след битката за Тутракан Българските родове Когато поетите станат войници Дядото най-ефективният мехлем за псориазис автора see more странджанския химн "Ясен Спомен за Стойо Най-ефективният мехлем за псориазис Бит и култура Ревю-спектакъл представя магията на разложката най-ефективният мехлем за псориазис РЕТРО: На баня в Казанлък преди близо 90 години Стрелба с лък и татуировка с къна - безплатно най-ефективният мехлем за псориазис Медицина Изграждат нов медицински център най-ефективният мехлем за псориазис София за лечение Иновативен метод лекува изпускането при жените над Николай Петров обеща повече центрове за Архитектура Внос на родолюбие: Как американски милионер реши най-ефективният мехлем за псориазис Палавеевият параклис в Копривщица най-ефективният мехлем за псориазис Оцелели опълченци дават идеята за построяването на Обичаи Празник на бозата стягат за втори път в столицата на Кухнята на българите Яхния от петел за трапезата на Димитровден Салата от кускус с нар и рукола - екзотично В Севлиево приготвиха тиквеник рекордьор.\nТези симптоми могат да изчезнат при преход най-ефективният мехлем за псориазис ремисия, дори без лечение, най-ефективният мехлем за псориазис след това отново да се появят. "Най-ефективният мехлем за псориазис" се определя тежестта на заболяването. Няколко белега определят тежестта на псориазиса. Най-ефективният мехлем за псориазис са степента на зачервяването и диаметъра на плаките, плътността на големите зони повдигнати кожни плаки и процента от кожата най-ефективният мехлем за псориазис който е засегнат. Засегнати са само малки зони от тялото, например само коленете или лактите. Друг път поради най-ефективният мехлем за псориазис в зреенето на най-ефективният мехлем за псориазис клетки се появяват червени плаки, които бързо се покриват с мъртви рогови клетки като сребрист пърхот. Ако пърхотът най-ефективният мехлем за псориазис премахне се вижда много тънка кожа.\nКогато сте в настроение за секс, но партньорът най-ефективният мехлем за псориазис е. Най-ефективният мехлем за псориазис оралния най-ефективният мехлем за псориазис рискуваме за рак на гърлото. Здрав ум Взаимоотношения Сън Релакс Любопитно. Грижи за интимната връзка след раждането на детето. Семейна психотерапия с Деница Банчевска и д-р Веселин Христов. Гъбичките се предават съвсем просто и се влияят от хигиената. Най-ефективният мехлем за псориазис link изцеряване най-ефективният мехлем за псориазис прекрасни рецепти от нар. След края на ваната крайниците се обливат с чиста водичка. Вана за крака 2: Ходилата се най-ефективният мехлем за псориазис петнайсетина минутки. В разтвора се натопява памучна материя, закрепя се върху засегнатите участъци, обвива се с целофан и най-ефективният мехлем за псориазис държи за през нощта. псориазисът е често артропатичен, началния етап на псориазисната снимка на краката, отколкото да премахне следите от псориазис, клиника за псориазис, преглед на лечението на псориазиса 2015 лечение на псориазис за форум за мазила\n0 thoughts on "Натурален ябълков оцет за лечение на псориазис - Псориазис – първи симптоми\t"


Станимир Димов 13.02.2020 09:10\nНа 12 февруари 2020 година в РУ – Левски е започнато бързо производство за престъпление по чл.343 „б“, ал.1 от НК, съобщи МВР-Плевен. На 12 същата дата около 10.40 часа в град Левски на кръстовището от улица „Александър Стамболийски“ и улица „Г. Делчев“ е спрян 58-годишен местен жител, водач на „Опел Вектра“. Проверка с техническо средство е показала, че той шофира с концентрация на алкохол 1.59 промила. Издаден е талон за медицинско изследване. Нарушителят е задържан за срок до 24 часа по Закона за МВР. Уведомен е дежурен прокурор при РП – Плевен. Продължава работа разследващ полицай.\nНа 12 февруари 2020 година в община Пордим е проведена специализирана операция за противодействие на битовата престъпност. Установено е, че 50-годишен управлява по улиците на село Мечка лек автомобил „Ланчия Либра“ с концентрация на алкохол 1,57 промила, уточниха униформените. 50-годишният е задържан за срок до 24 часа. Уведомен е прокурор от РП – Плевен. Образувано е бързо производство за престъпление по чл.343 „б“ ,ал.1 от НК. Работата по случая продължава разследващ полицай.\nарест пияни шофьори\t2020-02-13\nПредишна Спипаха 59-годишен в незаконна сеч\nСледваща 25-годишен предал наркотици на полицаи


Той се обърна към двамата журналисти, на които Вежди Рашидов е поднесъл извинения и посочи, че самият той им се извинява три пъти.\n„Много лесно се търсят вододели, разделяне, от „Осанна!” до „Разпни го!”. Вежди Рашидов направи най-хубавите изложби, направи музеи, направи толкова неща дори. Има лошия характер, някой път понеже е емоционален, да си изговори това, което мисли или което го е огорчило. Мисля, че ме послуша, веднага даде извънредна пресконференция, извини се, посипа си главата с пепел”, заяви Борисов.\nРадан:Депутати от ДСБ и ГС подкрепяме откритото писмо на българските интелектуалци за отстраняване на министър Вежди Рашидов като министър на културата. Не само подкрепяме исканията на най-видните български интелектуалци, а искаме директно от премиера Бойко Борисов да освободи министъра от поста.\nКво стана с Великото Дясно на Гената Дайнов, Кръстев, Минчев, Кьосев, Смилов и останалите неолиберални шамани? Нали се радваха, че Турлюгювечът на Доган, Пеевски, Гоце, Румбата, Кънев, Прокопиев и Кунева - техният човек от времето на Тройната Коалиция - незнайно защо наречен от някои правителство бил от рода на латиноамериканска хунта от средата / края на 70те години - Неграмотен бананов генерал "управлява" с класически пазарни либерали, познати днес още като палеолиберали, неолиберали, пазарни фундаменталисти, либертарианци, монетаристи, обективисти, остеритетни фетишисти, десни и реформатори.\nХибридите пак се опитват да ни баламосват. Маскирани като бранители на журналистиката, бранят монополчето на НИНКН. "Господа и госпожи интелектуалци, не сте ли чували другото име на този институт – Митницата? Не сте ли чували, че този институт е разяден от чудовищна корупция. Че положителното мнение за проект за ремонт или реставрация в този институт се получава само срещу подкуп. Има разработена тарифа: за ремонт на стара къща – 5000 евро, за яхт пристанище в старинен морски град - 200 000 евро. Има и други начини – член на института става консултант по проекта срещу хонорар 30–50 000 лв. Или проектът се възлага на приятел на сътрудник на института. Пиша го не за първи път, но странно все още не съм даден под съд. Защо ли? Дали не се боят, че ще се явя в съда със 100–150 свидетели?" /Б.Димитров/\nКво стана ся с Великото Дясно на Гената Дайнов, Кръстев, Минчев, Кьосев, Смилов и останалите неолиберални шамани!? Толкова много се радваха и възхваляваха Турлюгювеча, незнайно защо наречен от някои "правителство", че бил по образец на латиноамериканска хунта от средата / края от 1970те години на миналия век - Неграмотен бананов генерал "управлява" силово с помощта на класически пазарни либерали, познати днес още като палеолиберали, неолиберали, пазарни фундаменталисти, либертарианци, монетаристи, обективисти, остеритетни фетишисти, десни и реформатори от преименувалото се СДС.\nУчуден по "румънския модел" на Пърдан ГъЖъ\nКато четеш префърцунената десебистка Роси оставаш с впечатлението, че работата на изпълнителната власт не е да гради и усъвършенства държавата, а да я руши и съсипва, като костовото правителство. Щото а някой е захванал да гради и възстановява държавата и държавността, мигом подобни на нея невежи другарки с претенции ще го обявят за Тато! Сиреч, ако трябва да се водим по акъла на десебарските малоумници, всичко трябва да се краде и спастря по частни сметки, пък държавата и хората - кучета ги яли! Тъй ли ма, "интелигентната"? Мама ви проста и селяндури гуреливи, дето сте се надули като свински гайди от самочувствие и парвенющина, а сте тъпи като на три слона дирниците!\nВсички, които влязоха във властта, за да крадат, си тръгнаха. Толкова е очевидно!\nА ръдан пърданов НИКОГА НЯМА да стане нито министър, нито Премиер, нито Президент. ЗАЩОТО не го търсете за работа, а само за дрънкане, като празна тенекия и куха лейка. СТРАХЛИВЕЦ и СМОТАНЯК!\nЕдна мутра и един мултак!\nНапълно очаквано! Една видна СИКаджийска мутра, доказан престъпник (вж.грамите на американските посланици), изпълзял от подземния свят благодарение на милионите, които СИК и ВИС платиха на мадридския окмарджия, та тази банкянска мутра, с образование за пожарникар, няма да пипне Републиканския мултак, понеже, ти да видиш аргументи, Радан Кънев му искал оставката! Мутро, мутор,Мутро СИКаджийска! И ти, и "културният" ти министър сте честа проба простаци! При това, от най-гадните, от най-тъпите, от най-корумпираните и от най-наглите! Този ли мерзавец защитаваш бе, мутро СИКаджийска? Този ли мерзавец, който съсипа вековната българска култура, който твори безобразие след безобразие, който непрекъснато лъже, че не бил крал! ТОЙ ли не е крал бе?! Този нещастник мръсен, и духовно, и физически ли не е крал! А откъде са му милионите на нищожеството Вежди? Защо Андрей Николов е умрял в бедност, а ТОЙ е милионер? Андрей Николово, е гениален склулптур, а мултака дялка статуетки и ги пробутва за "изкуство" на неграмотни типове, като СИКаджийския ни премиер. Впрочем, Копринка Червенкове е права - дните на мултака са преброени,Мултако, така че, да си заминава доброволно, докато не са го изритали като мръсно улично псе! Няма да умре от глад, нали? В краен случай, цял хотел е спретнал сина му в Тирол, няма да го остави!Да не говорим аз агент Сава, ТОЙ не е забравил колко старателно някога му е лизал кирливия задник!\nГадняра от Драгалевци!\nДивакът, който не разбира НИТО от изкуство, НИТО от политика се изцепва ЗЛОБНО и ПРОСТАШКИ! Добре, че хората, които купуват и дават милиони на Вежди, не го питат и не се интересуват от ГЛУПАЦИ-ДЕБИЛИ! Затова Вежди е АКАДЕМИК, редовен член на АКАДЕМИЯ, а не селски тарикат-боклук СМОТАН!\nСпециалист по задници!\nФатмако, бягай ад си закупиш една статуетка от "шедьоврите" на Мултака! вече ги продавал на промоция!\nПростаците на ръдан пънев!\nФатмакът НЯМА милиони и даже на промоция НЕ МОЖЕ да си ги купи. Явно, простаците "умници"-дебили нямат представа от скулптура и цени! ОЛИГОФРЕНИ тъпи и прости!\nПовокотана от заридилият се скандал, предизвикан от Светослав Минеко за пореден път срещу Световно известният бългаски склуптор Вежди Рашидов,потърси повече информация за тях двамата и за някои, пресъединили се към Минеков за оставката на Министеският пост, заеман от Рашидов.1. Светслав Минеков, известен по времето на соца с творбите си Награждаван по линия на активната му политичеса привързаност към комунизъма ордени медали от окръжни комитети на БКП, здоил се по същите причини с званието професор.Изкуството му е характерно с това, че повечето от произведенията му са бутафорни , тромави, жените изобразени като Буци, мъжете като Изроди, Орфей като урод, пазарджиската Мадона като недоделна скална маса.Малки попадения, несъществени от художествена гледна точка.Това е причината, поради която Министера на Културата Вежди Рашидов, предлага творчеството на Минеков, да бъде поставено Музея на Соц изкуството, а не в бъдещият български Лувър. Това решение предизвиква ярост ,омраза завист, и години наред Минеков организира акции срещу Министер Рашидов. Поканен в БНТ, той си позволява да отправя неоснователни клевети,лъжи и обидни квалификации към Вежди. Водещ е един от малкото добри журналисти от БНТ Ангелов, който за съжаление , допуска да се злепоставя с клевети лицето и министер Вежди Рашидов, като дори приема с утвърдителни знаци, че одобрява поведението на клеветника. Този запис е свален и изтрит.Това е груба професионална грешка, от един утвърден журналист. От тик и причнат, да реагира емоционално Вежди 2. Радан Кънев. Завтшил ференска гимназия право в Софийският университет, адвокатствал и през 20о7 г става член на новоучредената партия на Иван Костов ДСБ. В политиката съсвем непознат е предложен от Иван Костов като негов наследник на лидерският пост. Характерното за този, срвнително млад човек е, че навлиза в политическият живот напълно неподготвен за политик, без хаизма, с високо самочувствие, самовлюбеност, която приема за качество на политик. Става известен и се утвърждава като един от главните опоненти на ГЕРБ и Борисов, независимо че ДСБ принадлежи към същата европейска група с ГЕРБ.Поведението му към коалиционите си партниори е демонстративно пренебрежително. В критиките си към Борисов, използва всеки удобен случей, за да накърни имиджа му.\nЕстествено че ще вземе страната на любовника си с които се праскат отзад.\nВсички комший го знаят!\nРъдан го познават всички хора от ул. "Генерал Паренсов". На № 39, където беше любовното му гнездо с любовника му гей - Филип Моше. Знае се, че години наред, те живееха и се любеха там!\nЕХ ,ЧЕ УМНА ТАЯ ДАРА.УСПЯЛА ,ОБРАЗОВАНА,ЕРУДИРАНА,ЕТИЧНА И ВСИЧКИ ДРУГИ ДУМИ,КОИТО ОЗНАЧАВАТ ВСЕ ХУБАВИ КАЧЕСТВА,ДОСУЩ КАТО АЗ СЪМ ПРОСТ И ВИЕ СТЕ ПРОСТИ ,ЗАТОВА СЕ РАЗБИРАМЕ.БРАВО.УМНА И КРАСИВА СЪС СИГУРНОСТ.\nДвете понятия са несъвместими :гербаджия(Дара) и умен! Идолът им беше много точен и конкретен:"вие сте прости и аз съм прост,значи ще се разберем"?!\nПонятията "умен" и образован костовак СИ ПРОТИВОРЕЧАТ! ЗОМБИРАНИ ръдановци-гъзове!\nПрисмехулник по "румънския модел" на Пърдан ГъЖъ\nВсички се присмиват на малоумието на гур'ливите десебарски тролове!\nЗомби от Драгалевци\nТези костоваци не са нито"умни", нито "красиви", а само ЗОМБИ!\nТук един ДИВАК-Костовак от клозета на гарата е нападнал сайта и пърди, замърсява въздуха с изходи от ануса си! ЗАДНИК - гей!\nStorage Admin по "румънския модел" на Пърдан ГъЖъ\nА Борисов вече е в Техеран. Но родните "медии" ще ви уведомят утре по икиндия... евентуално. Виж, ако е поредната простотия на Пърдан ГъЗъ от Фъсбук, ще я препечатат още преди сървърите на Зъкърбърг да сварят да я сейвнат...\nКостовак - задник - тръдльо!\nТук един ДИВАК от клозета на гарата е нападнал сайта и пърди, замърсява въздуха с изходи от ануса си! ЗАДНИК - гей!\nНе, стара, грозна и умна съм! Така стоят нещата, според мен. Не съм лоша, но мога да бъда и нали знаеш - или си прав, или си здрав. И да, аз съм образована, интелигентна, етична и добросъвестна. Тези качества никой не ми ги е дал назаем, на концесия, на консигнация. Не съм ги и откраднала. Борила съм се за тях и си ги пазя. Преди много години един от най-умните хора, които съм срещнала, преподавател по литература, ми каза "аз съм прост, а ти сигурно си мислиш, че не си". Знам, че беше шега, но го приех на сериозно и то ме направи човекът, който съм. Не може да имате глава на раменете и да не разбирате, че Борисов ви финтира както си иска. Не можете да преживеете, че сте му ясни като вчерашен вестник!\nБоклук на ръдан пърданов!\nИма боклук - костовак, който е специалист по гъзове и изпражнеия. Затова пърди и тук след всеки коментар! СМЪРДЕЛ!\nНапълно очаквано! Влюбеният в СИКаджийска мутра се появи! Приятно четене! Това, което е разплискал сега, сигурно никога не сте го чели!\nпаж и шут\nЕдиният паж, другият шут\nДо тъпия "пъж и шут" - говедото!\nАйде иди се научи, че има разлика и поне да разбереш, кой какъв е! БОКЛУК си ти!\nГЕРБ =.= БКП\nДСБ е с КУРнелия и Дончева!\nЯсно е, че ръдан не казва И ДУМА срещу КУРнелия и се събира с Тинтява Кончева-комунистите се събират и разбират!\nДС на БКП\nИ двамата са селски простаци.Гербаджии.\nТравестит по "румънския модел" на Пърдан ГъЖъ\nДа живей Боку!\n... макар че от доста време си падам по колежката си Пърдан...\nТрол от Кърниградска!\nТоя задник пак се изпърдя и осмърдя сайта! КОСТОВАК - СМОТАНЯК! ТРОЛ!\nСтрахлив мъж без топки\nСтрахотно обоснована позиция! Връх на аналитичната мисъл.\nТопките ги взе на заем ръдан гейчов, че се е родил без тях!\nВеждито е прост и аз съм прост. Да живеят простаците!\nГърбокок е ТРОЛ - ологофрен!\nАко беше толкова ТАЛАНТ, като Веждито, да беше станал ти министър и скулптор-милионер.\nЖабокок прост си и затова не различаваш другите! ДИВАКО, скачай от клон на клон и се скрий!\nХа-ха-ха-ха-ха-ха-ха-ха! Що това голямо шубе от Радан Кънев има Буда?!?! А основната заслуга на министъра на културата е, че си припомнихме за Радой Ралин и страховете му за културата на министъра....\nКак виждаш Радан като Страшилище за Борисов.Не е ли обратното. Повече от две години с такава ярос Радан се мъчи да уязви Премиера Борисов. Освен думите Реформа, Борисов ГЕРБ, прокурора той други не употрвява. Да го чуеш един, два или 10 пъти ще търпиш, но след това ти става смешен и жалък. Нека да сме справедливи и си дадем отговор , ако Радан и Минеков не са провокатори на скандали и клевети , ЩЯХА ли да им обърщът изобщо внимание, ЕДВА ли, и двамата са известни като КЛЕВЕТНИЦИ, а на мръснищки номера има поговорка.. Кучето си лае, кервана си върви. И още нещо, нямате право да злоупотребявате с Радой Ралин, тъй като двамата с Рашидов са били приятели. Радой не е уважава ПОСРЕДСТВЕНОСТА,но творецът и човекът с чепат характе Вежди, му е допадал като сродни души.\nKynev e gej i az sym gej. majnata ni na gejovete\nСтрахлив мъж без топки, но с дупе! Кой е той?\nГъзът - Ръданов, сниман анфас и показан, като селфи на всички!Ф\nОценител по "румънския модел" на Пърдан ГъЖъ\nТролът - пръдльо се изпърдя и тук! ВОНЯ!\nНепогрешимият популистки нюх на Борисов няма нищо общо с компетентно държавническо мислене. Затова се събуждаме с една гръмка декларация на еднолично управляващия и финансиращия държавата и си лягаме с противоположната. Понятен е за простия, подходящ е за цитиране от журналистите, какво повече. Пък ако някой образован, интелигентен, етичен и самоопределил се по още няколко подобаващи начина го одобрява, това е гарнитура, не му е целевата аудитория. Между това да не одобрявам политиката му (ако кръпките на парче са политика) и да бъда обвинявана, че не съм интелигентна, образована, етична и духовна, категорично предпочитам първото.\nМОЛЯ ДА НИ ОБЯСНИТЕ , КЪДЕ,ПО КОЯ МЕДИЯ ПРЕМИЕРА БОРИСОВ Е НАПРАВИЛ ТОВА ИЗЯВЛЕНИЕ, ЗА ДА ГО ЦИТИРАТЕ. ИЛИ ТОВА Е ПРЕДПОЛОЖЕНИЕ, КАКВО БИ КАЗАЛ.\n"...накарал му се е и му е казал веднага да даде пресконференция и да се извини, ако е оставил такъв оттенък..." Щом простотията наричаме оттенък.\nПоредната гнусна инсинуация и провокация на глупака - Ръдан пънев! Какво си въобразява (той няма мозък-не може да мисли), че Бойко ще го послуша и ще уволни Веждито? БОЛЕН, ЛУД човек е гъза! Айде да полива теменужките на Командира и да изчезва от политическата сцена! ПРОВОКАТОР и БОКЛУК!\nТроловете на ръдан са специалисти по задници, изпражнения и пръдни! Затова само за това пишат по сайтовете!\nГоце Будов Догaнов\nИ простакът, и поетът имат душа Валентина Василева\nАбе, Радев! Абе, мутро СИКаджийска! Уволнението на Мултака на Републиката се иска не само от Радан Кънев, а също и от повече от двеста видни представители на българската култура! Естествено, че банкянската мутра няма да уволни Мултака, защото, ако го направи, ще трябва да уволни и цялата престъпна, корумпирана и просташка сган около него, в лицето на некадърните му министри, депутати и цяла армия от корумпирани и тъпи простаци, настанени по високите етажи на властта с огромни заплати! Само че, мутро СИКаджийска, дето си се писал Радев, много скоро народът ще ви измете, сигурен да си! Както ви измете и през 2013 г.\nКостоваците са специалисти по задници, изпражнения и пръдни! Затова само те пишат за това!\nВсички се присмиват на простьовците от кочинята на Пърдан ГъЗъ!\nСпециалисти по гъзове!\nЩом някой пише за задници, изпражнения и пръдни - разбира от ануси, защото е гъз, като ръдан пънев!\nСамозваните "демократи" са червени задници, по комунистически активни, напористи бранители на спуснати от централите каузи! РАШИДОВ ГИ ПРЕВЪЗХОЖДА, ЗАЩОТО СЕ ИЗВИНИ ЧОВЕШКИ, ЗАЩОТО Е ИСТИНСКИ ТВОРЕЦ! А тези задници ще си останат задници!\nАйде у Драгалевци!\nЩе видим Бойко дали ще "слуша" джуджето Дългоноско, който само ръси кофите си с помия по всички и всичко или ще застане зад Веждито! А ВЕЖДИ, СЛЕД МЕСЕЦИ ЖИВОТ СЪС СМЪРТТА И ТЕЖКИЯ РАК, НЯМА КАК ДА СЕ УПЛАШИ ОТ ЛЕКЕТО-ръдан пръдльов!\nНе може турчин да е министър на българската култура,бат Бойко.\n"Как пък един известен творец не видях да протестира?" Е, как да не - протестна мрежа са на линия. :) Там са все видни творци. Не им се получи поредната дсб-рска интрига и сега злобеят поредно. И срещу тях застанаха истински творци. Кеф!\nОбщо гласували: 13239


Carrier IPLUS Wi-Fi 9000 BTU - Виж Ревю, Мнение и Цена | Techrevue\nCarrier IPLUS Wi-Fi 9000 BTU е един от най-модерните и ефективни климатици през тази година. Той включва голям набор от интелигентни функции, които позволяват предоставяне на най-високо ниво на комфорт във всяко едно средно помещение с минимални ресурси.\nВиж ЦЕНА на климатик Carrier IPLUS Wi-Fi 9000 BTU\nОсновни характеристики на климатик Carrier 42QHC009DS/38QHC009DS\nКапацитетът му на охлаждане е 9212 BTU, а този на затопляне е 9895 BTU.\nКапацитетът му е подходящ за помещение до 65 кубични метра. Препоръчва се за стаи с площ от 18 до 25 квадратни метра, с височина на жилището до 2.6 метра.\nСезонното годишно потребление на енергия за охлаждането е 131 кВтч на година, а това за отопление е 840 кВтч на година.\nНивото на шум на вътрешното тяло е в границите между 21 и 38 dB според натовареността му, а шумът на външното устройство достига 54 dB, което е много добра стойност.\nКатегории Климатици Етикети 9000 BTU, AC Carrier, Carrier, IPLUS, review, мнение, мнения, ревю Навигация в публикациите


декември 2nd, 2019 Редакция "Проватон" България 0 коментара 18\nПрез годините ние постигнахме чудеса в разделението, сега е време за мостове”, няколко пъти подчерта Иван Гешев пред студентите на УниБИТ\nДвама главни прокурори – действащ и току-що назначен, събра голямата зала на Университета по билиотекознание и информационни технологии в петък след обяд – точно в деня на публикуването на указа за Иван Гешев. При изключителен интерес към изявата им, те представиха вижданията си за институцията и мястото на държавното обвинение в системата на правоохранителните и правораздавателни органи. Лекцията им бе в рамките на студентската програма “Образование чрез практика” в магистърски курс “Национална сигурност”, където от години своя опит споделят всички ръководители на спецслужби и институции, чиято дейност се отнася към защита на националната сигурност\n„През годините ние постигнахме чудеса в разделението, сега е време за мостове”, няколко пъти подчерта Иван Гешев пред студентите на УниБИТ. „Изчезнаха думи като: “Родина”, “срам”, “страх от Бога”. Дай, Боже, да ги възстановим!”, каза още Гешев.\nПитаха за всичко: за процедурата по избора на Иван Гешев; за съдийката, която се опака от него; за негативната медийна кампания; за протестите; за изтичането на информация от службата; за взаимодейсвието с останалите структури на националната сигурност, за олигарси и бъдещи подсъдими… В продължение на близо два часа нищо не им беше спестено на гостите. А и те не избягаха от нито един отговор. Цацаров и Гешев споделиха личен опит, показаха тънко чувство за хумор и подчертаха най-важното – борбата с престъпността и корупцията не може да бъде отговорност само на прокуратурата, трябва да заработи цялата държавна система в тази насока.\n“Личностно в един момент се свиква, в семейството не се свиква, а за институцията е лошо, защото ни сложиха клеймото като най-мракобесната институция”, лаконично обясни Цацаров.\nОтговаряйки на въпроса за продължилото повече от 10 часа изслушване във връзка с неговото номиниране за главен прокурор, Гешев заяви, че целта е била да се провали процедурата – “направи се опит да се използват болшевишки методи за постигане на меншевишки резултати”.\nТрадиция в УниБИТ от 7 години е в магистърския курс по “национална сигурност” да се канят гост-преподаватели, експерти и специалисти, на принципа “учене чрез правене” на американския философ и реформатор в образованието Джон Дюи – един от основателите на движението на прагматизма, разкри проф. Стоян Денчев.\nСледваща Мобилни полицейски екипи продължават по график посещенията си в малки и отдалечени населени места във Варненско\nПредишна Коледно новогодишна програма 2019 на Община Провадия


Витамин B9 (Фолиева киселина) - Revita.bg\nВитамин В9, по-известен като фолиева киселина, както останалите витамини от група В, играе ключова роля в основните процеси, протичащи в организма. Фолиевата киселина играе важна роля за произвеждането на нуклеинови киселини (ДНК и РНК), както и за клетъчното делене. Витамин В9 е необходим и за оползотворяването на въглехидрати и аминокиселини. Той е от особено значение и със свойството си да пренася желязо-съдържащи протеини в организма като спомага за формирането на червени кръвни телца.\nНедостигът на витамин В9 може да доведе до сериозни нарушения на нормалното функциониране на организма. Някои проучвания отнасят дефицита на фолиева киселина към факторите, отговарящи за появата и развитието на ракови образувания, както и за възникването на вродени дефекти у плода по време на бременност.\nВитамин В9 увеличава апетита, предпазва от чревни инфекции и интоксикации с храни, подобрява лактацията, има аналгетично (обезболяващо) действие, а в комбинация с пантотенова и парааминобензоена киселина (витамини В6 и В12) може да забави както развитието на артеросклероза, така и побеляването на косата. Заедно с витамин В12 фолиевата киселина регулира процесите на кръвообразуване, като оказва антианемично действие при микроцитарна анемия. От особена важност по време на бременност е фактът, че фолиевата киселина съдейства за предотвратяване на вътрешноутробни аномалии на плода и спомага за неговия растеж и развитие.\nОт хранителните продукти, източници на витамин В9 са зелените плодове и зеленчуци. Сравнително много фолиева киселина има в хляба от типов вид. Богати на този витамин са животинските дреболии като черния дроб и бъбреците. Месото, яйцата и млякото са относително бедни на фолиева киселина.


Хегел. Феноменология на Духа. - Философия - Порталът към съзнателен живот\nХегел. Феноменология на Духа.\nЮни 5, 2012 в Философия\n"Как познанието познава себе си в другото, чрез другото?"\nТова овъншностяване на познанието не е прищявка, без която може да се мине, а е необходимост във висш смисъл. Защото в своята самозатвореност то може да си бъде твърде доволно и пълно, може да съзерцава "душевните бездни", но това в никакъв случай не означава, че то изобщо съществува, че е битийно: въпросът е да излезе на бял свят, да се опредмети и да говори нещо за другите и своето друго.\nКазано с Хегеловия език, то следва да се "отчужди от самото себе си", да получи "облик"; и то такъв, който да го представя автентично. В автентичността си, в своята истина познанието е самото битие в разгръщането му: то не се стреми към застиване в тази и онази форма, а постоянно се изявява в другостта си, минавайки през относително трайни образувания. Тази пулсация е феноменологията, явяването на духа.\nЗа Хегел това значи и "ставането на съзнание, което познава самото себе си". Този възглед, разбира се, не е нов: мисленето, което мисли себе си е цел както за Аристотел, така и за Декарт; както за Лайбниц, така и за Шелинг, за когото все пак това "самоосмисляне" се крепи на един застинал в природата интелект. Но Хегел не остава до мислещото себе-си-мислене и до обичайните форми, в които се е търсела мисловността: възприятията, представите, логиката или езиковите изрази. 3а него просто всичко е мислене: дори и най-обичайният предмет, който ни говори за мисловността много по-добре от формалните определения. Всяко нещо е включено в хода на развитието на духа и ако се появяват някакви разлики, то те са само степени на приближаване на духа към себе си. А това е самоосвобождаване на духа от обремененостите на отчуждаването, от отдалечаването му от конкретността.\nДухът не е абстракция, която е цел на познанието: той е конкретността от всички негови прояви, включени във всеки миг на опредметяване и присъстващи дори тогава, когато актуално не са дадени; духът е предположен, но не като субстанция, носеща всички неща в себе си, а и като субект, като активна дейност на постоянна поява на другото. За духа това друго не е просто материя - то е събитие.\nДухът става двойственост и единност. И тук вече нямаме просто платонизъм, защото такова раздвояване в една пластична форма е описано още от Платон; тук вече имаме самоосъзната диалектика като съдържание на ставащото. А духът търси очевидността си.\nТой я намира в степените на своето саморазвитие, които, схематично представени, дават обичайната форма на класическото хегелианство: затова е прав Маркс, твърдейки, че тайната на Хегеловата философия се съдържа във "Феноменологията на духа" - тук тя е разработена като метод. Става въпрос за прословутите Хегелови триади. Те се градят на изработената още от Кант и Фихте техника на полагане-противополагане-съединение, но получават във "Феноменология на духа" съдържателни измерения.\nВсяка от тези степени, както и всяка форма на отчуждаване на духа от себе си (инобитие), има за Хегел не само фактическа, но и историческа оправданост; всяка от тях може да стане и е ставала субект-субстанция, определяйки това, което ние наричаме "дух на епохата"; всяка от тях присъства и във всяка епоха и въпросът не е в това, да предпочетем някоя за "най-добра", а в това да разберем взаимодействието им в спокойствието на едно понятие, в онзи ансамбъл от взаимни допълвания, в който не можем да кажем кой от "инструментите свири най-добре". С тази метафора просто се изразява целостта на познанието и на битието: цялост, за която би било безсмислено да се твърди, че например сетивността е по-важна от разсъдъчността или че едни битийни прояви са по-прости от други.\nИ нещо изключително интересно, което открих е статията Учителя, Хегел и изкуството на Издателство Бяло Братство от Деян Пенчев.


Яви се пред дома на 25-ти май 1960 год. един човек с чадър в ръка и веднага познах, че е балканджия. Познах го по чадъра, който в него момент ползваше като бастун. Всъщност, често бях виждал лятос по Балкана хора с чадъри и в сухо, и в дъждовно време, докато, обратно, по нашия равнинен русенски край беше истинско чудо за мен да срещна човек с чадър по време на дъжд. Познах го и по това, че и той самият, сух като чироз и облечен с избледняващ стар черен шлифер, ми приличаше на чадър с източената си шия и с поприведената си напред глава. Досетих се веднага и защо увисна като чадър пред скованата от татко надве-натри наша дворна врата. Впрочем, денят беше ведър, слънчев, малко преди обяд. Играех в двора с кучето ни, Хектор, пред завършената ни в груб строеж малка тухлена къщичка от две стаички и коридор между тях. Другата, кирпичената, в която все още живеехме откакто се помнех (а наближаваше тогава да навърша единадесет години), и която се състоеше от една стаичка, малко килерче и пещник, беше зад новата, навътре в двора…\n– Майка ти у вас ли е? – провикна се към мен човекът с чадъра така че, да надмогне лая на Хектор, който между впрочем го бе забелязал минути преди мен. А аз, вместо да му отговоря – както моментално ми щукна да го излъжа, – че я няма у дома, реших по-напред да усмиря кучето, като го хвана за нашийника и вържа на мястото му. Така си представях, че мама няма да чуе олелията от старата кирпичена къщурка. Крива обаче излезе сметката ми – тя се яви току из зад новата. И, щом я видя, човекът с чадъра й рече отдалече:\n– Булка Марийо, аз съм балканджия, от Тревненския Балкан съм, от махала Стражата, казвам се Калчо. Пътувах пешком от гара Бяла насам с един мъж от вашето село. Казах му какво ме води по вашия край. Та, той ми каза малко преди да влезем в Ценово: „Калчо, каза, няма нужда, каза, да бъхтиш път из селото. Ето там, каза, в средата на тази крайна махала, там е, каза, новата къщичка на Гьоргя Македонеца, той, каза, спазарява децата си за ратайчета…”\n– Не, не той – рече мама на човека с чадъра, – а съдбата. Виж на какво дередже съм, родих ги две живи с операции, имам отнапред и мъртвородено, осакатена съм. Не мога да работя, домакинствам. Гледам пилета и патици. Свекърът и свекървата са бежанеци от Егейска Македония. Прокудени са оттам с една волска кола, а в нея кое по-напред – чувал брашно, кош парцали и три деца. Други две им се раждат тук. И тъй, бат Калчо, беднотия. С труд сколасахме да вдигнем къщичката. Мъжът ми Георги извади камъните от кариерата. После с помощта на братята му направихме и изпекохме тухлите. Ала пари, пари за довършване недостигат. И затова се принуждаваме. Иначе у дома аргати няма…\n– Тъй, тъй, булка Марийо – рече човекът с чадъра, – и ние сме тъй. Уж имот имаме … И добитък имаме… Пък то трябва и да се работи. Децата ни възмъжаха, забягнаха в Габрово… На градски живот се учат… Ожениха се там… Две снахи имам… Три внучета. Ала с бабата сме сами. Гледаме десетина овце и кози. Имаме в Стражата общ овчар… А ние и крава си имаме… И не знаем кое по-напред… Не ни достигат вече сили… За кравата търся дете като твоето – да я пасе по ливадите. Ще се грижим за него. Хляб и ядене – бол. Само кравата ще пасе, друга работа няма… За триста лева (тридесет след 1961 г.)… и един кат ученически дрехи… Е, ще ли го спазарите да дойде това лято у нас…\n– Ще, ще...\n– Не искам – рекох на мама и добавих веднага. – Дядо Стою ще чакаме, той пак ще дойде да ме вземе.\n– Кой е Стою? Откъде е Стою? – попита забързено човекът с чадъра.\n– От Дупините – рече му мама и добави, – от долните…\n– Зная го Стою, знаем се с него. Зная и това, че той преди два дни спазири ратайче от този ваш край… От Мишуклии… До Полски Трамбеш…\n– Нищо не знаеш – рекох троснато на човека с чадъра с поглед забит в краката му; бяха обути в червени обувки с бомбета отпред. – Не знаеш даже, че ще паса само една крава. Няма да тръгна с теб.\n– Ще тръгнеш, синко – рече мама, като се обърна към мен. – Ще тръгнеш. Това лято с татко ти и с батко ти ще имаме много работа по къщата. До наесен трябва да е готова. Бедни сме. Пари за хляб нямаме. Дрехи ще ти трябват за училище. А и дядо ти Стою няма да дойде…\n– Ще дойде – прекъснах я. – Зная това.\n– Няма да дойде – обади се човекът с чадъра. – Има си вече ратайче. Видях онзи ден дядо ти Стою в Шодековци. Срещнахме се у дома на шивача. Мярка на ратайчето взе той – да му скрои и ушие гащи…\nКлюмнах като чух тези думи от устата на човека с чадъра. И мен дядо Стою в началото на миналото лято ме беше водил в Шодековци при шивача. А мама, като ме видя клюмнал, рече на човека.\n– Кога ще тръгнете?… Можете да обядвате у нас… ще опържа яйца…\n– Не, не… няма нужда, булка Марийо… Влакът за Трявна е в един и половина след обяд… А сега вече отива към единадесет… Тъй че, ако побързаме, ще го сварим… Пешком оттук до гара Бяла е около час и нещо… Имам в торбата хляб и сирене за из пътя…\n– Мире – рече мама като се обърна към мен – тичай, синко, да се преоблечеш… И новите си платненки да обуеш… След малко ще приготвя бохчата с другите ти дрешки…\nХукнах веднага. Сякаш само това чаках – мама да ми каже тичай!... И да забравя другото… Заобиколих новата ни къща, но вместо да се отправя към старата, за да се преоблека, отцепих диагонално по двора, в чиито северозападен ъгъл имаше минушка. А тя оттам, през един съседен двор, хлътваше в двора на бабината бежанска къща. Не мислех за нищо. Нищо нямаше в главата ми, освен майчината ми поръка – тичай! Не обърнах внимание и на баба Фота, която ме зърна от външното си огнище. Много я обичах. Вкусни манджи готвеше, ала не ми беше нито до нея, нито до тях. Тичах колкото ми сили държат. (Боях се да не чуя маминия глас да ме вика, защото от опит знаех – чуех ли го веднъж, за душата сякаш ме хващаше и веднага ме заставяше да свърна към нея.) Тъй се озовах в съседната улица. От нея – пряко към Бог баир. Взех го кажи-речи за десетина минути и се настаних на онова място върху гърбината му, което гледа право към нашата крайна махала. Оттам обхващах с поглед и хълма Гидиклия, чиито северен хълбок се издига плавно на юг заедно с пътя към Гара Бяла, Русенско. Оттам виждах мама и човека с чадъра. Суетяха се… А аз мислех:\nЛъже. Дядо Стою ще дойде. Не може да не дойде. Лъже и за това, че ще паса само една крава. Дори и една крава да паса, за другата работа мълчи. И дядо Стою миналата година излъга… С мълчание. Казваше, че само четирите му говеда ще паса – за другата работа, която е възнамерявал да ми възлага, мълчеше. А тя беше неимоверно повече от пастирската. Три пъти седмично трябваше с балтията да насичам сухи вършини от габър и от дъб и да ги подреждам после – около кубик – до стената. С тях чорбаджйката баба Гана готвеше на огнището, стопляше водата за миене на съдовете, за пране, за къпане, за парене на вълната… А когато накосената от дядо Стою трева станеше готова за обръщане, а и за незабавно накамарване в случай на заиждане – както дупините казваха – на дъжд, а и за ново разстилане на тревата след дъжда, а и после – като се превърне в сено – за прибиране с волската му кола и за напълване сетне в сеновала – тогава включваше и мен с вилата. Същото с много по-изнурителен труд ме спохождаше по време на жътва в нивите му с ечемик, с ръж, с овес и жито – събирах ракойките и му подавах снопите за натоварване в колата. Спохождаше ме същотото и по време на вършитбата в хармана – с диканята, върху която дядо Стою стоеше седнал върху камък и която теглеха воловете, а аз пред тях, за да ги водя в нескончаем кръг през разстланите преди това на дебело житни снопи; препъвах се в тях; после с вилите – да ги разстърсваме във въздуха и да ги обръщаме така по няколко пъти върху хармана докато станат на слама; сетне да прибираме сламата в една от секциите на сеновала; после с греблото да накамарим житото и да пометем хармана; после с веялката да го отвеем… и, най-после – в хамбара... Гьон хванаха миналото лято дланите и ходилата ми. А най-отвратителната работа като работа, която трябваше да върша с непосилното за за детските ми плещи волско търпение и която ме задължаваше да върша дядо Стою, беше обирането на зрелите джанки за ракията му. Наричаха ги в Дупините кумболки. По едно-две грамадни дървета обрулваше дядо Стою през ден-през два към четири-пет след обяд по време на зрелостта им и чакаше (както ми нареждаше отнапред) да се прибера с кравите към пет, за да ги обирам после до мръкнало по наклонените терени на градините му. Боже мой, Господи, много кумболки, много нещо, дявол да ги вземе! Някои от тях бяха дребни като съчми, пръснати в широки ареали под дърветата. Седмици наред денем и нощем бяха в очите ми. Пълнех с тях седем-осем двеста-триста литрови каци. Не съм се договеждал тогава да пустосвам съдбата си на дете на македонски прокуденици. И затова изглежда него ден ми е скимнало наблюдавам човека с чадъра пред бащиния ми нов дом отгоре, от билото на Бог баир. А той по-някое време престана да се суети около мама. Тръгна към източния край на махалата. Знаех къде отива. Но не сполучи и там, от дома на маджарите да спазари ратайче. После се изгуби зад източния край на махалата и чак след половин час го видях усърдно да крачи сам с чадъра си по пътя за Гара Бяла…\nВърнах се у дома по мръкнало. Очаквах мама да му нахока, а и татко, върнал се вече от нива, да ме конфузи. Мълчаха. Казах на мама, че дядо Стою ще дойде да ме вземе. Мълчеше. На другия ден пак й казах същото. И на другия. И на следващия. А тя все мълчеше. Същевременно каквото и да ми поръчваше да извърша у дома, веднага го извършвах – пренасях насам-натам тухли, цигли, дърва, вода; окопавах с мотиката което можех и както можех…\nМина седмица от лятната ваканция – дядо Стою не идваше. „Няма да дойде.” – казваше после мама в отговор на всекидневното ми повтаряне и увереност, че ще дойде. Чувствах даже, че й дотягах с увереността си, а тя мислеше – че се измъчвах. В самия край на май обаче и дядо Стою цъфна като човека от Стражата пред дворната ни врата в същия час на деня по същия начин – с чадър в ръка и с преметнат през рамо стар и избелял от времето черен шлифер. Зарадвах се. Но не на него, а на това, че нямаше да бъда в тежест на родителите си…\nКрачехме с дядо Стою по пътя за гара Бяла и преваляхме вече Гидиклия, когато го попитах:\n– Защо избяга момчето от Мишуклии?\n– Защо ли? – рече той като опърлен и добави веднага. – Не избяга, разболя се. Хвана го дъжд на Торище… студен майски дъжд… Хилаво момче излезе, болнаво…\n– То и аз можеше да избягам като те видях цъфнал пред дома…\n– А защо не избяга? Аз знам защо. От беднотията, момченце, никой не може да избяга. Тя заставя човека да работи – обобщи набързо дядо Стою.\n– Аз пък мога да избягам от нея – рекох му наперено, – защото не бягам от работа. И ако искаш да знаеш ние никак не сме бедни. Дядо Коле Македонеца има двукатна къща в центъра на село Пателе, Леринско. Ниви има там. И баба Фота има голяма къща на брега на Петерското езеро…\n– Ха! – възкликна дядо Стою, – нали виждам аз, имат, ама нямат. А и какви къщи са имали твоите баба и дядо в Македония това за теб няма никакво значение. От съдбата си, момченце, човек не може да избяга – обобщи пак набързо дядо Стою. И пак набързо като че ли не на мен, а на себе си добави – На гърците им беше нужна златната земя на македонците, а на нас, българите – самите македонци, че цигани, власи и турци през 24-та вземаха вече превес над нас. Затуй и сторихме достлук с гърчулята. Тъй че, момченце, няма накъде да бягаш…\n– Аз, аз ако искаш – сопнах му се – мога и сега да духна и ти да ми гониш вятъра, ала няма да го направя.\n– Защото много, много ми се иска с Тошко и с кравите отново да пладнувам на небесната поляна в Усойна (гората, която знаех тогава като безкрайна в околностите на Дупините)…\nКато изрекох това, дядо Стою така, както крачехме вдясно по пътя за Гара Бяла, внезапно с дясната си ръка подложи косо пред краката ми дългия си чадър. Улитнах напред и за малко да се просна по очи на банкета, ала успях рефлексивно да избегна това като се подпрях с дясната си ръка на него. В следващия миг из отдолу го погледнах в очите. Видях огромна почуда в тях. И той – видял в същия момент моята, насочена срещу него с укор – с престорена конфузия рече:\n– Без да искам подложих чадъра пред краката ти…Хм… сигурно, защото помислих, че ме лъжеш…\n– Защо да те лъжа!?\n– Защото по Земята няма небесни поляни…\n– Има, в Усойна има. Има една – рекох му възбудено. – Даже и другите поляни по Земята са небесни… Защото Земята е небесно тяло… Ала тази, която е в Усойна, е наистина небесна…\n– Хм, небесна. И каква е тази небесна поляна, как стигна до нея, с крила ли?\nПопита дядо Стою уж иронично, ала в гласа му долових и това как той едва сдържаше възбуденото си любопитство. Затова и започнах словохотливо да му разказвам, това което вече описах в първия том на тази моя достоверна история – Книга за (не)послушници…\nРазказах му набързо и възбудено как миналото лято отървах кравите да навлязат сами в Усойна и как, мислейки, че съм ги загубил завинаги, се тръшках от рев в дълбоките треви между Торище (пасбището в околностите на Дупините) и самата Усойна. Разказах му и това как в него момент се яви сякаш от нищото един човек и как не толкова с появата си (защото не успях тогава да видя слънчевото му лице), колкото с гласа в думите си, че кравите сами ще се завърнат, успокои из отвътре сърцето и душата ми. После му разказах и това как точно на рождения ми ден се случи (по поръка на човека със слънчевото лице да не се плаша от Усойна, когато в нея ме води волът Тошко) да навляза заедно с кравите в гората и да нахълтам сетне с тях в небесната му поляна. После описах на дядо Стою всичко, което видях и което ми се случи на същата тази поляна – с дълбоките до кръста ми треви, с упойващите цветя и билки, със златната слънчева резеда, която струеше околовръст от листата на мощните дъбове и преливаше така в слънчевата синка на Небето. Описах му сетне и огромния самотен дъб в източния края на поляната, който отдалече ми приличаше на прекрасен храм с четири позлатени кубета, а в близост – на великолепна шатра. Разказах му и това как се настаниха кравите да пладнуват под шатрата и как аз седнах на едно от креслата, които се намираха между мощните коренища, загатнати в основата на дъба… И как после кравите ме одумваха мълком помежду си… И как опитах после (но и как не сполучих) да разговарям с тях… И как се яви сетне човекът със слънчевото лице и с лазурно-сините си очи… И как после се яви и великолепния му бял кон Пегас, с когото разговаряхме мълком… И как ядох сетне бял хляб със сладко осолено сирене от слънчевата трапеза на човека от Усойна …\nНа това място в думите ми дядо Стою пак така, внезапно подложи чадъра си, но този път не косо пред краката ми, за да ме препъне, а на гърдите ми, за да ме спре и погледне в очите. И като се спогледахме за миг, рече набързо:\n– Ти! Не може да бъде. Това е легенда. Ти знаеш легендата. Някой от старите дупини ти я разказвал. Кой, кой ти я разказа? Кажи ми!\n– Никой. Не е легенда. Видях фия в небесната нива на Слънчевия човек – плъпваше пред мен като море чак до отвъд залеза. С фий зиме храни небесните си коне…\n– Ти!?Не може да бъде. Каза ли ти къде живее този човек?\n– Каза ми. В Билкините. Имал там небесни ливади…\n– Къде в Билкините?\n– Не знам, каза ми – на североизток…\n– Значи, не живее в махалата, а в Усойна!…\n– Сигурно в махалата живее, защото ми каза, че имал голям сайвант там, на два етажа – долният му служел за яхър, а горният, откритият, му служел за сеновал, вика му Небето. Там прибирал лете сухия фий и там ветреели на сянка сандалите му…\n– Не… не живее в махалата. – рече омислено и някак безпомощно дядо Стою като свали в същото време чадъра от гърдите ми, а после, като помълча, додаде. – Махалата е на сверозапад от Дупините, а местността от гората, в по-голямата си част, е на североизток, към Килифарево… Всъщност, само езикът на Усойна се вмества там като в уста между Дупините и Свирците, за да достигне с върха си на запад до Билкините, чиито къщи са разположени дъгообразно тук-там като оредели и протъркани предни зъби на старица…\nРече това дядо Стою и се умълча така, че зарази с мълчанието си и мен. Мълчахме, впрочем, кажи-речи през цялото време на пътуването ни. Само тук-там разменяхме по някоя дума, свързана със самото пътуване и със сухарите, които трябваше да похапнем пътьом. Мълчахме и в купето на влака, с който пътувахме от гара Бяла до Търново. И в рейса от Търново до Килифариво мълчахме. Забелязах обаче във влака, че дядо Стою започна щателно да ме проучва. Настани ме в купето така, че да стои срещу ми и да се вглежда в лицето и в очите ми със своите сини като синчец очи. Давах вид, че не го забелязвах – гледах нарочно унило през прозореца на влака, ала с крайчеца на очите си крадешком и аз вършех същото. Усещах, че нещо издълбоко го тресеше и го хвърляше сякаш в покруса. А когато от Килифарево тръгнахме пешком и достигнахме след около час Габровци – та там, току на излизане от това малко планинско селце по пътя за махала Шодековци (който тъкмо от Габровци нататък тръгва по левия бряг на пълноводната по него майско време Еньовска река), дядо Стою ме спря пак така, като положи напреко чадъра си на гърдите ми, и рече:\n– Ето, оттук започва Усойна… Отсам реката започва като обхваща така целия северен склон на Тревненския Балкан, и оттатък реката – като достига кажи-речи в безкрайна широчина до към Килифарево и Димитровци, а оттам – с езика си – и до към Билкините…\nПосле дядо Стою като сне чадъра си от гърдите ми и като ме подкани с него, насочвайки го напред, да тръгваме, продължи да ми говори, ала така сякаш говореше и на себе си.\n– Бях като теб десетина годишен, когато чух един старец-пастир на овце от Билкините да разказва на моя дядо как му се случило да пладнува с овцете си на една небесна поляна в Усойна и какво точно е видял и преживял там. Тогава моя дядо, чието име нося, клатеше недоверчиво и насмешливо глава, и му казваше: „Найо, легенда е това, приятелю! Зная я от дядото на един мой приятел-свирец (човек от махала Свирците). Той пък я знаел от някой си предходен старец от Бойчевите колиби. Той пък от някой си още по-предходен по старост човек от Шодековци. И така тази легенда току припламвала от време-навреме в сърцата и в душите на поколения-хора от тукашните наши околни махали, включително и у жителите на нашата махала Долни дупини. Тъй че, Найо, не се прави сега на ни лук ял и на ни лук мирисал, защото същата легенда е припламвала винаги тогава, когато някой като теб с поразвинтена от дивотията, в която живеем, фантазия, току му скимне, кой знае как и защо, да я разкрасява като бивала-небивалица.”…\n– Така моя дядо – продължи разказа си дядо Стою – се опитваше в мое присъствие да разубеждава дядо Найо, че небесната поляна в Усойна е плод на нечия далечна, забулена във времето фантазия, и че тъкмо тази далечна нечия фантазия е припламнала кой знае как и защо в сърцето му като искра от пепел в стародавно огнище. Дядо Найо обаче държеше на своето като рак на бързей. Издалеко и стъпка по стъка описа откъде-накъде и как точно се е намерил в тази небесна поляна и какво точно е видял там. Дядо ми Стою обаче все така не скланяше с вяра ухо на думите му, ала аз, внукът му Стою, слушах устойчиво и скланях ухо с вяра. Затуй и всичко чувах, и всичко виждах в думите на дядо Найо. Видях подстъпа, откъдето той е хлътнал в Усойна. Видях и вековните дъбови дървета в нея. Видях и поляната – цялата грейнала в слънчева резеда. Видях сочните и дълбоки до кръста му треви. Усетих и упойващите сладостни ухания на билките и на цветята. Чух жуженето на пчелите и многогласовите хорали на птиците. Видях капещите слънчеви ресници на дъбовите листа. Видях и храмовия грамаден дъб с четирите му небесни купола, единият от които, най-високият, грееше като друго Слънце в Небето. Видях и фия – стелеше се като море на запад – до отвъд хоризонта. Видях и чух всичко това в думите на дядо Найьои си казах тогава, че и аз ще я открия наяве тази небесна поляна – щом я откривам така в неговите думи и щом я виждам така в сърцето и в душата си…\n– И тъй – додаде дядо Стою след кратка пауза, – оттогава – през детството и юношеството си – до ранната ми младост, че и след нея – все там се навъртвах, все там пасях кравите, все там денем и нощем бях с мислите си… Все там, в подстъпа между Торище и Усойна… Все там, откъдето видях в думите на дядо Найо него самия да върви към небесната горска поляна като към своя много, много отдавнашна детска мечта… Та, там… именно там пасях кравите си и аз и оттам всеки Божи ден опитвах да влизам в гората, за да търся в нея небесната дядо Найова поляна. Ала, Боже мой, Господи!, колкото пъти успявах да влизам в Усойна и колкото пъти в същото време си мислех, че вървя в правилната посока, която отнапред виждах в дядо Найовите думи, толкова пъти сякаш самата гора ме изплюваше обратно с езика от устата си – все в същият дядо Найов подстъп, който вече оттам, откъм Усойна, хлътваше направо в Торище. А щом се намерех отново в Торище все в главата се блъсках и все по-усърдно питах акъла си – какво точно не съм видял или чул в дядо Найовите думи, че все, все в Торище се озовавах!…\n– И тъй – продължи дядо Стою като се взираше сякаш в себе си, – време и времена минаха оттогава. И макар че в ония години – и денем, и нощем – мира нямах от тази моя детска мечта, случи се в зрялата ми младост да се задомим с баба ти Гана, да свия гнездо с нея, да ми се роди челяд и да мирясам най-сетне в мечтата си да се намеря наяве като дядо Найо от Билкините сред небесната поляна в Усойна. Ала, Боже мой, Бога ми, Ти си ми е свидетел, Господи!, току от време-навреме по повод и без повод все ще се случи да ме смушка като остър остен – я наяве, я насън – тази моя не умираща в мене детска мечта. И странно, много странно – когато започнах напоследък все по-усърдно да остарявам, а ми се случва това от седем-осем години насам, тя все по-често и все по това време на годината току ще ме жилне в сърцето, както и сега ме жилва чрез теб… Ама и у мен, Господи, един акъл! – не ще да се подчинява на сърцето ми, и туйто… Подозирах, прочие, че ме смушкваше тази моя мечта и чрез предходните седем-осем ратайчета през същите тези текущи години, ала чак сега чрез теб проумявам, че това е било точно така. Всъщност, не беше точно така, а и не по този начин както ме жилва сега чрез теб. По-скоро ставаше това чрез кравите и най-вече чрез моя прекрасен вол Тошко…\n– Всъщност – продължи дядо Стою, – случваше се донякъде така, както се е случило и с теб миналото лято по това време – с тази съществена разлика, че предишните ми ратайчета – и Шабанчо, и кирливият Кирчо, и кривоносият Петърчо, и другите чтири-пет – все ревешката се връщаха у дома с все същото сърцераздирателно овайкване, с което ти си се тръшкал от рев там, в дълбоките треви между Торище и Усойна, а именно с това, че са загубили кравите ми в гората… И аз… – аз ли, Господи, с този мой акъл! Тръгвах веднага обратно с тях през Торище към Усойна. И там, точно на прехода между пасбището и нея, все така се случваше – да видя кравите ми сами да излизат от гората. Ала как ги виждах, Боже мой, как ги виждах! Виждах ги странно преобразени – особено Тошко и Павлина. Виждах ги обгърнати в ефирна белота. Главата на Тошко я виждах изящна, виждах я като глава на божество – с кротки и с дълбоки като планински вирове очи. И точно в тия мои моменти все в сърцето ме пробождаше отколешната моя детска мечта с допускането ми, че кравите ми най-вероятно ще да са пасли или от тревите на небесната поляна в Усойна, или ще да са скубали с дългите си езици от фия, стелещ се като море на запад от нея…\nИ какво се оказва сега!... – попита се сам дядо Стою след кратка пауза и сам си отговори. – Оказва се, че чак сега ми се отдава да забележа чрез теб и да видя така и туй, което не бях забелязал и видял като дете в думите на дядо Найо, а именно това, че не той самият е откривал в себе си и е следвал в себе си пътя към небесната поляна в Усойна, а неговия мериносен виторог овен с име Цезар. Той, той е откривал пътя пред дядо Найо. Случило се, прочее, така.\nУдрямал се дядо Найо в тревата и му се присънило, че овенът му сам повежда малкото му овче стадо в гората. И като видял в съня си това, сепнал се, зер му светнало и в съня, какво можело да се случи с ваклото му стадото в Усойна. Надигнал се до кръст от мястото си и що да види! Овенът му наистина навлизал вече в гората, а след него и овцете му. Сепнал се още повече дядо Найо и понечил в същия миг да рипне като младок на старите си нозе, ала на, те поддали, не му се подчинили веднага, и докато се накикери и натамани на тях, стадото му било вече в гората. Нямало как – тръгнал лека-полека след него, викал по име овена си и като усилвал постепенно болезнения си ход с помощта на гегата, влязал и той в гората. А там, според думите му, вместо глутница вълци, неописуема тишина и сигурност го обгърнали – стадото му кротко напредвало след овена и от вакло в осветлената отвътре могъща дъбова гора ставало още по-вакло. Така той, следвайки досущ като дърта овца овена си Цезар, се намерил на небесната поляна в Усойна… И с теб, шшш… (Тук, на „ш”-ъто си, дядо Стою се запъна като магаре на мост, ала и така той оформи в мен миналогодишното си обръщение към мен – шугаво шиле, като успя все-пак от някакво си свое вече уважение към мен да го видоизмени външно.) И с теб шшшъ изглежда да е станало точно така – следвал си в Усойна като млечно теленце кравите и вола ми. А и сигурно, тъкмо защото си малък и неразсъдлив като млечно теленце, загубило майка си, затуй си и мучал жалостиво със сърце и душа в тревите пред Усойна. И е съвсем сигурно вече това, че тъкмо заради това се е явил пред теб и онзи човек със слънчевото лице, когото ти си видял после на небесната поляна в Усойна и който те е подучил отнапред как точно като млечно теленце да следваш в гората кравите и вола ми. А този човек не го бях виждал и чувал като дете в думите на дядо Найо.Видях го и го чух сега на стари години в твоите думи. Впрочем, за да бъда докрай честен пред себе си, а и най-вече пред паметта на дядо Найов мен, трябва да призная и туй, че дядо Найо в думите си пред моя дядо Стою загатваше за нечие присъствие тогава, когато сам е пладнувал с малкото си овче стадо на небесната поляна в Усойна. Усещал, впрочем, че поляната си имала стопанин и все очаквал току да го види, ала и все така не успявал го види. Привиждало му се в нея само един бял като салкъмов цвят кон, който… аха да се яви… аха да изчезне – толкова ефирен му се привиждал. А за това, че именно така виждал коня, винеше дъртешките си пердета, които по него време се спускали вече в очите му… Та, така… точно така е било – заключи с тежка въздишка дядо Стою, – той като вакла овца след овена си Цезар, а ти като млечно теленце след кравите и вола ми…\n– А какъв вол е моя Тошко, какъв вол е! – продължи с още по-тежка въздишка дядо Стою след кратка пауза. – Знае… знае той пътя към тучната небесна поляна в Усойна … Ала и аз, Господи… и аз с моя акъл, който все зарязва сърцето ми!... Остаря завалията, остаря…\nКаза това дядо Стою и потъна като дълбока вода в себе си. Мълчаливо минахме Шодековци и се прибрахме така не след дълго в Дупините. А там, щом прекрачихме прага на голямата дворна врата на неговия дом, веднага се втурнах под сайванта, където видях излегнати кротко да преживят говедата му. Спуснах се към Тошко. Вгледах се за миг-два в окото му, с което и той ме гледаше. Видях едновременно в него – и него самия, и себе си в него. Образа си видях.\nПоприведох се после с поклон напред, погалих го по челото и прегърнах сетне голямата му глава като положих своята току зад окото, с което ме гледаше. Всичко това стана набързо, защото и чорбаджийката баба Гана, осведомила се за нашето пристигане от радостното скимтене и баучкане на Райо, ни посрещна и тя на своя ред радостно…\nНа другия ден, странно за мен, осъмнах не така, както винаги съм осъмвал миналото лято – в часа, когато прозорчето на кухнята, в която спях, започваше леко да дрезгавее, – а със слънчева светлина и златна резеда в дълбочината на същото прозорче. Надигнах се от дървения нар, на който спях. На масата до него димеше пръстена купа с млечна попара. Нямах съмнение – беше предназначена за мен. (Миналото лято набързо се налапвах с нея.) После от стаята си се яви баба Гана – поздрави ме, но някак тревожно. А по-сетне отвънка дойде и дядо Стою – беше помръкнал.\n– Днес – рече той – по-късничко… Едно, заради почивката, която ти беше нужна след дългото вчерашно ходене по пътя… и друго… заради Тошко…\n– Защо заради Тошко!? – попитах с почуда.\n– Защото не може да стане завалията! – рече покрусен дядо Стою.\n– Как така не може да стане!?\n– Нали ти казах вчера – остаря, остаря с мене завалията. А нощес… нощес му се е видяло трудничко (като и на мен вече ми се вижда трудно) от старост да стане, за да пикае… Пикал е легнал, завалията, а пикнята се разляла към предните му нозе…. И когато – както му е обичаят – рано сутринта се е опитвал да стане, десният му преден крак поддал върху пикнята, подхлъзнал се настрани и се разчекнал от горната му става… Не знае… не знае сега къде да го дяне и накъде да го положи, завалията…\nИзрече това дядо Стою с много болка в гласа си, а после, след миг-два по-овладяно добави като ме погледна доверчиво в очите:\n– Сега, слушай какво! Ще излезеш с трите крави наблизо, над източната ми градина. Там ще ги пасеш до към единадесет и се връщаш с тях тук. Ще дойдат в него час мъже от Шодековци да помогнат на Тошко. Може да се наложи и ти да помагаш. Дано има късмет, завалията , че е аз със него… Инак няма… няма мечта за мене…\nТака и стана. Сварих в него час конска каруца пред дома на дядо Стою и четирима непознати мъже вътре в него. Впрочем, бях излязъл сутринта с оросените очи на Тошко в себе си и се върнах пак с тях при него. Организирано действаха мъжете. Положиха обла и излъскана от употреба чамова греда близо до него и няколко рула широки и дебели брезентови ремъци. В средата на тези ремъчни рула се виждаха и големи железни катарами. После, така, както Тошко беше излегнат странично върху подгънатия си здрав преден ляв крак, сложиха примка от здраво въже в основите на рогата му и преметнаха края на въжето през дебелата мешова греда, която, подкрепена отдолу с други три вертикални дъбови греди, подържаше в средата отгоре големия сайвант на дядо Стою. След това двама от мъжете подхванаха и нагласиха чамовата греда така, че да я използват при първа възможност като лост, заврян под тялото на Тошко в близост до предните му крака. Друг от мъжете подхвана преметнатото през горната греда въже и го опъна леко така, че Тошко да го почувства откъм рогата си. После дядо Стою като подхвана с лявата си ръка юларя на Тошко и като го погали откъм шията му с дланта на дясната си, рече:\n– Хайде, момчето ми, трябва, трябва сега да станеш…\nСлед тези негови думи, мъжът, който държеше въжето го опна така, че главата на Тошко осезателно тръгна десетина сантиметра нагоре. После в един и същи миг – мъжът отпусна въжето, а дядо Стою викна заповеднически на вола като удължаваше мощта на гласните звуци в думата си:\nС чуването на тази мощна дядо Стоюва дума, волът протегна шия напред и опита с хълбока на здравия си ляв крак да стане, а през това време, като успя да се понадигне съвсем малко, другите двама мъже лашнаха чамовата греда под него току до предните му крака. После, когато Тошко се отпусна в немощ, четиримата здрави мъже застанаха по двама встрани от вола и се подготвиха да подхванат така чамовата греда под него. А на мен дядо Стою нареди да подхвана въжето и да го опна по същия начин, по който преди малко го бе опнал единият от мъжете. И пак така, с мощен глас дядо Стою извика: „Стааваайй…” И пак така волът се напрегна да стане. И, усетил вече под себе си мощната подкрепа на чамовата греда, успя да стане, макар и с треперещ здрав преден крак. Мъжете държаха гредата, аз трябваше да опна въжето, така че да подържа устойчиво главата на Тошко. През това време дядо Стою взе набързо едно от широките до към десетина сантиметра ремъчни рула, търкулна го на земята така, че то да се развие бързо, после бързо го прехвърли през горната дъбова греда и го подтикна така под стомаха на Тошко в близост до чамовата греда, че двете му ленти да се затъкнат после удобно в катарамата откъм лявата страна на вола. По същия начин дядо Стою положи и втори ремък, като го подпъхна откъм задните крака на Тошко. После той попритегна ремъците така, че те да не се отпускат откъм катарамите и чак тогава мъжете отпуснаха гредата. После единият от тях я измъкна отстрани, изправи я вертикално и я положи така в близост до хълбока на изкълчения крак на Тошко, че тя да може да му служи като неподвижна патерица. А на патерицата на около петдесетина сантиметра над гърба на Тошко се виждаше закрепена желязна халка. И през нея мина подобен ремък, укрепващ предната част от тялото на вола. После мъжете с редица сложни манипулации по изкълчения крак и с редица други ремъчни превръзки по тяло, успяха да приведат вола и крака му, привързан в гредата, в устойчиво положение. Две денонощия Тошко беше в това положение. Две денонощия дядо Стою дежуреше покрай него като ту отпускаше, ту пристягаше ремъците. През двете нощи фенерът под сайванта непрекъснато светеше. А през светлата част на тези две денонощия аз опитвах да го храня със скласили стръкове ечемик и овес, които изтръгвах крадешком от нивите на дупините, ала той отказваше. Само по малко зрял ечемик приемаше и вода. На третия ден сутринта дядо Стою разхлаби нашироко ремъците и освободи крака на Тошко от чамовата греда. Така той стъпи и на изкълчания си крак. Стоше на четирите си крака спокойно. Зарадвах се. Окуражи се и дядо Стою – разпусна ремъците и от катарамите и опита поведе Тошко с юларя. И волът пристъпи. Пристъпи най-напред с изкълчения си крак, ала така, че отдолу копитото му описа дъга. Пристъпи после и с другия си крак, като успя болезнено да се задържи на изкълчения. И втора, и трета бавна крачка направи по същия начин Тошко – замяташе в страни изкълчения си крак. После дядо Стою му рече:\n– Тук, тук ще полежиш сега, момчето ми, ето тук…\nИ волът легна близо до яслата, от която висеше сочна детелина. Седмици наред лежеше, ала и дядо Стою не го изоставяше: всеки ден го заставяше по няколко пъти да става и да се разхожда по малко. Инак волът се хранеше обилно и укрепваше…\nЕдна заран в самия край на юни дядо Стою, като ме събуди, рече:\n– Днес ще изкараш и Тошко на паша. Няма да го насилваш да върви редом с кравите. Както той иска, нека така да я кара – и нататък към Торище, и насам, към махалата…\nЗарадвах се. Казах на дядо Стою, че всичко ще изпълня. Добавих и това, че ако Тошко реши да навлезе в Усойна, няма да му преча. Ще го следвам с кравите.\nИ тъй, същата заран, дядо Стою изведе навън през дворната врата най-напред Тошко. Смъкна юларя му и рече:\n– Хайде, тръгвай сега на свобода, момчето ми!...\nПосле, докато волът се опитваше да тръгне, той го потупа гальовно с длан по гърба. И Тошко тръгна. Бавно. Много слабо личеше как замяташе в походката си изкълчения си преден крак. Пуснахме после след него и кравите. Очаквах, че Павлина, която (както я описах вече в първия том на тези мои достоверни разкази) беше шантава крава, ще се самонатири вироглаво направо към Торище, ала не, не стори това. Обратно, наблюдаваше хрисимо с другите две крави какво точно прави Тошко и как пристъпва бавно напред. А той наистина не бързаше. Оглеждаше с високо вдигната глава пространството пред себе си и дишаше учестено като пръхтеше с голяма амплитуда на свиване и на разширяване на ноздрите си. Ориентира се после към изворната чешма с двете каменни корита пред нея и запристъпва към тях. Чешмата се намираше на десетина метра косо срещу голямата дворна врата на дядо Стою. Пред нея спря Тошко и наведе глава към коритото й така, че сякаш не толкова искаше да си потопи муцуната в нея, за да пийне от бистрата й като сълза вода, а за да се поклони пред нея. Кравите чинно го наблюдаваха, както – и аз, както и дядо Стою. По-сетне Тошко, като целуна водата и вдигна муцуната си от нея, тръгна на северозапад по единствената улица на Дупините към Торище. Тя, впрочем, извиваше като дъга около къщния двор на дядо Стою…\nКогато изкачихме с кравите – все така, с Тошко напред – южния полегат склон на Торище, сварихме там, върху широката му около седем-осемстотин метра билна заравненост, кравите на дядо Минчо. Пасеше ги, Кайчо, ртайче като мен от Великотърновското село Драганово. Впрочем, когато Тошко видя кравите на дядо Минчо отдалече, спря и се загледа в тях. Загледаха се и те в него. Всъщност, най-напред се загледаха към нас двата вола на дядо Минчо, Четвъртан и Петкан. После Тошко заоглежда с високо вдигна глава и с леко приповдигната опашка ширналата се на около пет-шест километра от юг-югоизток към запад-югозапад билна заравненост. А тя в тучните си треви цялата беше обляна от лъчите на изгряващото Слънце и леко потъваше с обилните си росисти отблясъци на север, към езика на Усойна. По всички посоки все още (макар и вече в началото на лятото) всичко пулсираше в злак и синева, а Тошко все повече и повече придобиваше царствен вид сред косо летящите златни лъчи на изгряващото Слънце. Бялата му кожа стана златисто-бяла. Главата му придоби изящност. Стойката му – достолепност. В това положение изглежда го виждаха и говедата на дядо Минчо, защото тръгнаха към нас. Четвъртан и Петкан вървяха пред тях с ускорен ход. И когато те понаближиха моите крави, втурнаха се и двамата заканително с рога напред към Тошко – без да направят отнапред типичния за мъжките говеда опит да сплашат противника си с енергично ровене с предни копита в земята. Впрочем, като виждах, че Тошко стои все така, царствено, и като си представях, че той с изкълчения си преден крак не би могъл да устои на предстоящата борба, нито да избяга от рогата на дядо Минчовите волове, реших веднага, че трябва да се намеся с кривака. В момента, обаче, в който понечих да действам, видях как тялото на Тошко се изви откъм гръбнака му като лък и как после рипна срещу Четвъртан и Петкан с такава виртуозна зплашителност и с толкова мощно изразена сила в себе си, че видях целият й волеви отблясък в бялото и в тъмната паст на очите му. Видях в следващия миг и това как Четвъртан моментално извърна настрани глава и побягна наляво, а Петкан, който опита уж в същия момент да нападне Тошко откъм дясната му страна, усети рога на Тошко под челюста на муцуната си и ако не беше я дигнал със самия удар нагоре, зле щеше да си изпати. Така и той побягна. Ала и Тошко не спря. Но някак особено не спря. Опитваше уж да гони ту единия, ту другия от противниците си, но и, забелязах – танцуваше. Затанцува после нашироко по Торище в бяг и в стъпка, с която бях виждал на село жребецът на чичо Георги Коняря да танцува така под него. Царственост излъчваше танцът му. И в този танц Торище беше сякаш само негово. Кипреше се цялото в позлата. Слънце, крави, Кайчо, аз и всичко друго наоколо гледахме с възхита как Тошко танцува. Смирено го наблюдаваха отстрани и противниците му… Танцуваше… В един от моменти обаче забелязах с периферното си зрение, че от към юг, на хоризонта се явиха и други наблюдатели… Танцуваше… Изтръпнах като видях там друго царствено животно – младият вол на местното пастирче Иван Велков. Стойката му беше великолепна, окраската му с големи бели и златисто-кафяви петна – също. От миналото лято знаех, че това великолепно младо животно водеше неумолим спор с Тошко за надмощие в Торище. И сега – стойката му беше бойна! И него Слънцето го даряваше със златния си ореол. И знаех, че Тошко нямаше да отстъпи царството си без бой. Затова вдигнах кривака си и викнах на Иван да застане пред него. И той опита да застане пред него. Тогава и аз опитах да озаптя танца на Тошко, но не успявах. Сетих се тогава да натиря с викове Павлина и другите две крави към него. И като сторих това – танцът му стихна. После Тошко отправи поглед над тях, в далечината, и видя там, на южния хоризонт съперника си – царствен. В бойна стойка и той гледаше към нас. Тогава се намесих още по-усърдно с викове и с вихрени движения на кривака си. И така успях да отклоня вниманието на Тошко от вола на Иван Велков и да го накарам после да се подчини на волята ми – да се оттеглим кротко на изток. А като се отегляхме сами в същата посока, забелязах, че колкото повече нахлувахме в далечината към мястото, откъдето миналото лято бяхме навлезли в Усойна към небесната поляна на човека с име Радомир, толкова повече той, като вървеше, замяташе в полукръг изкълчения си преден десен крак. После като видях, че сме се отдалечили на прилично разстояние от бойния обсег на вола на Иван Велков, реших бавно-бавно, с пашата, да се придвижваме към същото място. Междувремено, като се движехме, фантазирах. Представях си, че щом стигнем там, Тошко сам ще поиска да навлезем в Усойна, за да пладнуваме на небесната поляна в нея. Представях си още, че той пак така ще измучи като през миналогодишното лято, протяжно, и пак така ще ни чуе и ще дойде при нас човекът от Усойна със своя бял кон Пегас. И вярвах – щеше да излекува крака му. Непременно щеше да го излекува…\nНе се случи обаче както ми се искаше. Тошко започна да замята встрани крака си още повече и повече, а и болезнено да пристъпва с него. Мина през главата ми мисъл, от която изтръпнах – ако легне, няма да може да стане. Затова към единадесет реших, че трябва да се завърна в махалата откъм източната градина на дядо Стою. Така към дванадесет цъфнах с кравите под сайванта му. Разказах му сетне от игла до конец какво точно и как се случи. Не каза нищо. Само очите му – сини като синчец – оросяваха миглите му…\nСлед обяд изкарах на паша само трите крави над източната градина. Тъгувах там за Тошко. После ми мина през ум, че без него и моята мечта да пладнувам за втори път на небесната поляна в Усойна и да срещна там за втори път Слънчевия човек с име Радомир, щеше пропадне. Дума обаче си дадох, че и аз като дядо Стою, ще направя всичко, всичко възможно, за да оздравее волът – водачът ми, който знаеше пътя към тази моя небесна поляна. Даже план за действие скроих…\nВечерта, като излапах набързо млечната си попара, споделих плана си за оздравяването на Тошко с дядо Стою. Казах му, че и утре и че всеки ден ще го изкарам на паша до към обяд, но че няма да го оставя вече сам да ме води с другите крави към билната заравненост на Торище (където, както бях забелязал, просторът се слива с душата му и го кара там да танцува), а че сам ще го натирвам над източна градина, където релефът заедно габъровите туфи и храсталаци наоколо ще ограничава желанието му да се затичва в танц. А и – казах му още – там нито Четвъртан и Петкан ще могат да го предизвикват на борба, нито младият вол на Иван Велков.\n– А как, как, разкажи ми, разкажи ми още веднъж, как точно стана така, че Тошко започна да танцува и как танцуваше? – попита това дядо Стою като в същото време взе фенера от отсрещния край на масата и смали фитила му. Искаше да пести газта, а с това – заключих – надълго и нашироко да му разкажа как точно Тошко е танцувал.\nИ тъй, на фона на заобикалящата ни в кухнята тъмнина, в която отначало виждах как висят призрачно лицата на дядо Стою и на баба Гана, разказах в големи подробности всичко, което се случи и стана с Тошко там, върху тучната билна заравненост на Торище – от игла до конец. И докато разказвах възбунено, забелязвах как по лицето на дядо Стою преминаваха като сенки на рехави облаци ту тъмни, ту светли петна. Мислех отначало, че те се предизвикват от мъждукащата светлина на фенера, ала после, когато видях как една по-тъмна облачна сянка премина през лицето му и как тя ороси миглите на долните му клепачи, реших че с много, с много любов му е служил Тошко…\n– Тъй е – рече дядо Стою в момента, в който приключих разказа си, – истина е, царствена душа е Тошко… Великодушна… Самоотвержена… Красива… Често през съвместния ни двадесет и две годишен живот с него… често, много често съм си мислил, че той много, много отдавна е придобил и е усвоил вече всички волски качества и съвършенства и че не е възможно вече да има място за него сред впрегатния рогат добитък на тази наша „грешна” Земя. Мислил съм още, че негова обител може да бъде само небесната поляна в Усойна. В нея да живее той и там той да работи, и там да пасе свободно заедно с великолепния бял кон Пегас, който ти си видял в поляната и който се е мержелеел с ефирната си белота в недовиждащите очи на дядо Найо…\n– Тъй е – додаде дядо Стою като се умълча за малко в себе си, – истина е, самоотвержена душа е Тошко – знае пътя към небесната поляна… Досещам се сега, че съм знаел това отпреди двадесетина години… Тогава, в късния следобед на един хубав есенен ден, натоварих колата с двадесетина чувала жито, ръж и ечемик, сложих й дъгообразните ритли отгоре, покрих я после с платнището и я подготвих отнапред така, че на другия ден с Тошко и Павлина да осъмнем в близост по пътя за Килифаревската воденица. Когато пристигнахме там, видях, че десетина други калпаци като мен от околните Клифаревски махали и села, чакат от две-три денонощия ред да смелят мливото си. Толкова чаках и аз, а през това време есенен дъжд валя – тих, обложен, протяжен… Валеше така и в деня, в който трябваше да пътувам с покритата си волска кола обратно за Дупините. Като наближих обаче разклона, от който нататък пътят тръгваше към Габровци, за да пристигне оттам до Шодековци, а оттам и до нашата махала, дъждът се превърна в ръмеж. Рехави сиви и тъмнеещи облаци обгръщаха Небето. Белееха по доловете и по оградните ридове на Балкана. Висяха така и над Еньовската река. Тя бучеше пълноводна отляво на пътя ми. Проникваше през облаците от време-навреме и рехава слънчева светлина. А тя предизвикваше феерия от есенни цветове. Смрадлика се червеше като стара мома отляво на пътя ми, брези белееха и жълтееха над нея, кленове горяха като огромни клади, габъри и дъбове, липи и тополи – всичко гореше и светеше по своему в есенната цветна феерия. Докато се любувах така, кротнат под покрива на волската си кола, на прекрасните есенни гледки, неусетно достигнахме до Пъровците. А там Небето над нас взе че притъмня. Ръмежът се объръна отново на дъжд – тих, обложен, протяжен. Барабанеше по платнището на колата ми и ме унасяше в сън. И, зер три денонощия по ред пред Килифаревската воденица съм спал-недоспал, заспал съм, брате мой, заспал съм неусетно и сънувам… С Тошко и Павлина се намирам сред небесната поляна в Усойна. И я виждам точно тъй, както я видях и в дядо Найовите думи – прекрасна, ефирна. Изпълваше ме с лекота и свобода, обгръшаше ме с много, с много красота и любов. По някое време забелязах там и дядо Найо с неговото малко вакло стадо и с неговия великолепен виторог овен Цезар. Зарадва се като ме видя. Лицето му грейна. Подмлади се пред мен. Изпълни се с ефирна слънчева белота. Ризата му стана бяла и пухкава като току-що надоено козе мляко. Очите му – лазурни. Гледаха ме сякаш две Слънца от тях. Без да ме заслепяват. Извираше любов от тях. Когато се видях обаче на една ръка разстояние от него и вече бях готов да го прегърна, той ме погледна сериозно в очите и рече:\n– Защо си тук, Стою, само с Тошко и Павлина? Къде са другите две крави? Не чуваш ли как мучат и как реват те отвъд Усойна? Не ги ли чуваш!?...\nЗаслушах се. И чувам… Чувам жалостиво и протяжно мучене… Сепнах се. Събудих се. Гледам – задницата на Павлина е извърната надясно и е до хълбоци в бучаща вода, а тя самата мучи. Колата с десните си две колела (по първото отсъдих и по наклона на цялата кола) до към средата на главините им – също. Вода ги подкопаваше отдолу и унасяше вече колата. Видях после и хомотът как с цялата тежест на колата и с упорството на Павлина да се задържи на предните си нозе, тегнеше къжи-речи само върху врата на Тошко. А той с гръбнак, извит нагоре като опнът лък, стоически го удържаше. Скочих веднага отляво на колата и излязох покрай вола с дългите въжени поводи отпред. Набързо вързах с част от тях хомота откъм зажеглената глава на Павлина и ги преметнах през раменете си. И… хайде, Тошкооо, дииий, дииий, момчето ми… дииий, Стою… диийй, Павлинке… И напрегнахме така тримата… И излязохме така метър-два напред – докато усетя, че задните крака на Павлина стъпват вече на твърда основа… Сетне, когато и колата излезе на здрав път, отдъхнахме… Целувах главата на Тошко… Целувах и на Павлина… Енювската река ревеше… Ревеше сякаш затуй, че не успя да вземе курбана си… Та, тъй, тъй значи, Любко – добави добави дядо Стою с две сълзи, стичащи се по бузите му – истина е, истина е това, днес Тошко е танцувал… И е имало, значи, защо да танцува – предстои му от утре нататък свободно да пасе злак от небесната поляна в Усойна…


Бюрото по труда в Плевен организира трудова борса - От деня\nВ Плевен Бюрото по труда организира трудова борса в залата на Областната администрация.\nФирми от региона ще представят конкретни условия за наемане на работници и свободни работни места.\nЦелта е чрез пряк контакт да се осъществят интересите и на двете страни.\nСъбитието е от 10.30 ч. с регистрация на участниците в зала „Плевен“ на Областната администрация.\nЗдравко Дафинов, директор на Бюрото по труда, организатор на борсата:\n"Поканени са за участие всички безработни лица и всички заинтересовани младежи, особено до 29-годишна възраст. Работодателите, които са поканени, ще имат възможност да покажат своите конкретни потребности, условията за наемане на работници и свободните си работни места. Търсещите работа ще имат възможност да се ориентират в предложенията и да създадат контакти и също се надяваме, че много хора, които не са записани в бюрото по труда, също биха присъствали при нас".\nПрограма Хоризонт От деня Бюро по труда Плевен трудова борса


Велико Търново. С нормална интензивност се осъществява трафикът по главните и второстепенни пътища в областта в края на работния ден. Времето в региона е предимно ясно и слънчево, настилките – сухи, предаде репортер на Радио „Фокус“ – Велико Търново. За изминалото денонощие не са регистрирани тежки инциденти. Няма и допълнително въведени ограничения – в старата столица и региона. Затворен за товарни автомобили над 10 тона е пътят Дебелец – Средни колиби – Елена. Причината е намален габарит на пътното платно. В участъка тече разширяване, което трябва да приключи до 3 януари 2020-та. Обходният маршрут е през Дебелец – Велико Търново – Лясковски кантон – Миндя – Елена и обратно. Ремонтни дейности текат и по пътя между Твърдица и Елена. В участъка от км 47+800 до км 48+000 движението се осъществява в една лента поради пропадане на пътното платно и образувало се свлачище. Срокът за укрепването му отново е началото на следващата година. В Прохода на Републиката, който е отворен за движение, остава в сила предупреждението за опасност от падащи камъни. В едната лента, заради ремонт, се осъществява движението по пътя между село Поликраище и Горна Оряховица. Дейностите текат в отсечката от км 4+000 до км 6+431. Трафикът в района се регулира със знаци и регулировчици, а временната организация е в сила до 30 септември.\n22 юни 2019 | 11:58 By Радио "Фокус" Бургас\nБургас. Натоварен е трафикът на ГКПП „Малко Търново“. Това съобщи за Радио „Фокус“ – Бургас дежурният служител на пункта. Движението е натоварено най-вече в посока Турция. Мария КУРТЕВА\n25 януари 2019 | 16:07 By Радио "Фокус" Велико Търново\n37-годишен мъж е в тежко състояние след свада в павликенското село Вишовград\nВелико Търново. 37-годишен мъж е в тежко състояние след свада в павликенското село Вишовград, съобщиха от Областната дирекция на МВР – Велико Търново. Вчера около 05.30 часа лицето е повредило входна врата на къща в селото, обитавана от 54-годишен мъж, счупил е прозорец на постройка и след като влязъл в помещението между него и обитателя […]