До Паскал Ковичи ДЖОН - PDF Free Download\nДо Паскал Ковичи ДЖОН\nDownload "До Паскал Ковичи ДЖОН"\n1 До Паскал Ковичи Скъпи Пат, Веднъж ти ме свари да дълбая някаква фигурка от дърво и ми каза: Защо не ми издялкаш нещо?. Попитах те какво искаш, а ти каза: Кутийка. За какво ти е? Да слагам разни неща. Какви неща? Каквито ми падне рече ти. Добре, ето ти кутийката. В нея съм сложил всичко, почти всичко, което имам, но тя пак не е пълна. В нея има и болка, и възбуда, добри и лоши чувства, зли и светли помисли, радостта на първозачатието, и малко отчаяние, и неописуемия възторг на съзиданието. И освен всичко това цялата ми благодарност и обич към тебе. А кутийката пак не е пълна. ДЖОН\n3 Глава 1 1 Долината на Салинас се намира в Северна Калифорния. Представлява издължена и тясна мочурлива и гъсто обрасла низина между две планински вериги; река Салинас се вие и провира по средата ѝ, додето най-сетне се излее в залива Монтърей. Помня как наричахме в детството разните треволяци и скритите цветя. Помня къде живееха жабите и по кое време се пробуждаха птиците лете, на какво ухаеха дърветата и годишните времена, как изглеждаха хората, как пристъпваха и дори как миришеха. Спомените за миризми са много богати. Помня, че Габиланските възвишения на изток от долината бяха меки и весели планини, изпълнени със слънце, с хубост и с някаква примамка, от която ти се ще да се изкатериш в топлите им поли, досущ както ти се иска да се качиш в скута на любяща майка. Бяха зовящи планини и предлагаха любовта на кафеникавата си трева. Веригата на Санта Лусия препречваше небето на запад и пазеше долината откъм океана и беше мрачна и надвиснала планина, недружелюбна и опасна. Вечно съм долавял у себе си ужас от Запада и любов към Изтока. Откъде се е взело това, не зная, може би е, защото зората надничаше иззад върховете на Габиланите, а нощта припъпляше от билата на Санта Лусия. Изглежда, раждането и смъртта на деня са се вплели някак в усещането ми за двете планински вериги. От двете страни на долината през дълбоките дерета между рътлините се изцеждаха малки ручеи и се вливаха в коритото на река Салинас. През зимите на дъждовни години потоците лудо прииждаха, реката набъбваше, а понякога, бясна и закипяла, заливаше бреговете и носеше разрушение. Тя размиваше границите на фермите и отнасяше цели акри земя, поглъщаше хамбари и къщи и ги влачеше в своите водовъртежи. Помиташе крави, свине и овце, давеше ги в калната си кафява вода и ги отмъкваше в морето. Сетне, в края на пролетта, реката се отдръпваше от бреговете и откриваше пясъчните си коси. През лятото тя се скриваше под земята. В дълбоките вирове под някой по-висок бряг оставаха тук-там езерца. Камъшите и тревите отново порастваха, върбите вдигаха клони с оплетени в тях останки от тинята. Салинас беше просто една временна река. Лятното слънце я натикваше под земята. Съвсем не беше някоя свястна река, но нали ни беше единствена, гордеехме се колко е страшна в дъждовна зима и как пресъхва в сухите лета. Човек се гордее с всяко нещо, стига то да му е едничкото. И може би колкото по-малко притежаваш, толкоз повече ти се иска да се биеш в гърдите. Между двете планини и под полите им земята бе равна, тъй като навремето долината е била дъно на морски залив, врязан на сто мили в сушата. Преди много векове речното устие при Мос Ландинг е било входът на този продълговат фиорд. Веднъж, на петдесет мили по долината, баща ми реши да издълбае кладенец. След горната почва следваше ситен камънак, а под него бял морски пясък, примесен с мидени черупки и дори късчета китова кост. След двайсет стъпки пясък наново се показа чернозем и дори парче от секвоя, това незагиващо червено дърво, което не гние. Преди да стане вътрешно море, долината ще да е била гора. И всичко това току под нозете ни. Понякога нощем ми се струваше, че усещам както морето, така и гората от секвои преди него. Почвата по широките заравнени места на долината беше тлъста и плодородна. Нужна бе само една богата на дъждове зима и тя се покриваше с треви и цветя. Невероятни бяха пролетните цветя след влажна зима! Цялата долина и скатовете на планините се застилаха с килим от вълчи боб и макове. Една жена ми беше казала, че багрите на цветята стават още по-ярки, ако в букета се прибавят няколко бели цвята за по-голям контраст. А листчетата на вълчия боб са сини и поръбени с бяло, тъй че една поляна цъфнал вълчи боб е по-синя, отколкото може да си представи човек. Тук и там сред нея са кръпките от калифорнийски\n4 макове. Цветовете им също пламтят не оранжеви, не и златисти; все едно че чистото злато е течно и над него е кипнал каймак може би тъкмо като такъв златен каймак е и цветът на маковете. Отминеше ли цъфтежът им, поникваше жълт синап и растеше високо нагоре. Когато дядо ми се заселил в долината, синапът ставал толкова висок, че над жълтите му цветове се подавала само главата на конник. По височините тревата пъстрееше от лютичета, дебелец и жълти теменуги с черни очи. Малко по-късно се появяваха червените и жълти свещи на индианския лопен. Такива бяха цветята по припечните места. В дъбаците, където биваше засенчено и полумрачно, цъфтеше и ухаеше венерин косъм, а под обраслите с мъхове речни брегове избуяваха цели грамади от петлистна папрат и тлъстига. Там се срещаха камбанки и дребна върбинка, чиито кремавобели фенерчета навяваха греховни мисли те бяха толкова редки, че откриеха ли магичните им цветове, децата до края на деня се чувстваха особено привилегировани и важни. През юни тревата посърваше и потъмняваше, хълмовете ставаха кафяви, но не чисто кафяви нещо средно между златисто, оранжево и червеникаво цвят, който е неописуем. След това, до дъждовете, пръстта изсъхваше и ручеите секваха. На равното земята се напукваше. Река Салинас потъваше под пясъчното си дъно. В долината се понасяше вятър, вдигаше прахоляк и пресъхнали стръкове, колкото пò на юг, толкова по-силен и пронизващ. Утихваше едва привечер. Беше бръснещ, ядовит вятър, който вбива прахоляка в кожата и възпалява очите. Наизлезли на работа по къра, хората си слагаха очила и връзваха кърпи пред устата си. Почвата на долината беше дълбока и плодна, докато планинските склонове бяха покрити само с една кожа от пръст, колкото да задържи тревните коренчета. С височината почвата изтъняваше съвсем, в нея щръкваха остриетата на кремъка и на границата с храсталаците тя се превръщаше в нещо като сух кремъчен чакъл, ослепително отразяващ огненото слънце. Дотук разказвах за добрите години, когато падаха обилни дъждове. Но имаше и сушави години, когато в долината всичко изтръпваше от ужас. Водата се обръщаше на всеки трийсетина години. Минават например пет-шест влажни и приказни години с валежи между петдесет и седемдесет литра и тогава земята избуява от растителност. После идват шест-седем сравнително добри години с по трийсет до четирийсет литра валежи. Сетне се зареждат сушавите години, когато едва се събират и петнайсетина литра дъжд. Земята пресъхва и тревата я стигне няколко инча, я не. В долината се появяваха огромни оголени и напукани места. Дъбовете заприличваха на юфка, пелинът посивяваше. В земята зейваха пукнатини, изворите пресъхваха и добитъкът безутешно гризеше сухите клони. Тогава фермерите и чифликчиите се изпълваха с отвращение към долината на Салинас. Кравите окльощавяваха и често умираха от глад. Хората мъкнеха по фермите си вода с варели, да има поне за пиене. Имаше семейства, които продаваха на безценица всичко и побягваха. И винаги ставаше така, че по време на суша народът забравяше плодородните години, а върнеха ли се дъждовните години, изчезваше всеки спомен за отминалата засуха. Все така ставаше. 2 Такава беше дългата долина на Салинас. По историята си тя не се отличаваше от другите части на щата. Първо тук имало индианци, изостанало племе без никакво усърдие, изобретателност или култура, народ, който живеел от корени, скакалци и стриди, твърде ленив, за да ловува или риболовства. Хранели се с онова, което можели да си откъснат, а нищо не засаждали. Горчивите жълъди стривали на брашно. Дори когато се вдигали на бой, това напомняло някаква хилава пантомима. После дошли като изследователи коравите и сухи испанци, алчни и земни, жадни за злато и ревниви към своя Бог. Събирали души, тъй както се събират скъпоценни камъни.\n5 Трупали планини и долини, реки и цели хоризонти, тъй както днес човек печели права над строителни парцели. Тези несломими, изсушени мъже неуморно сновели по брега на север и на юг. Някои от тях останали в обширните като княжества владения, дадени им от испански крале, нямащи и най-малка представа за даренията си. Първи собственици, те живеели в бедни феодални имения, а говедата им се множали и растели на воля. На определено време собствениците избивали добитъка заради кожата и тлъстините, а месото оставяли на лешоядите и койотите. Когато пристигнали, испанците се видели длъжни да раздадат имена на всичко, което виждат. Такова е първото задължение на всеки завоевател, дълг и привилегия. Първо трябва да дадеш име, а едва след това ще го отбележиш на ръчно изрисуваната карта. Естествено, те били религиозен народ и мъжете, които можели да четат и пишат, които съставяли летописите и чертаели картите, били твърдите неизтощими монаси, съпътстващи воините. Така първите имена на местности били имената на светци и на църковните празници, които ги сварвали при всяка спирка. Светците са много, но не са безброй, затова в първите наименования срещаме редица повторения. Имаме например Сан Мигел, Сен Мишел, Сан Ардо и Сан Бернардо, Сан Бенито, Сан Лоренцо, Сан Карлос, Сан Франсискито. И сетне празниците: Нативидад, тоест Рождество, Насимиенте, тоест Рождение, Соледад, тоест Самота. Но местата били кръщавани и на впечатленията, с които оставала експедицията в определения момент: Буена Есперанса, тоест добра надежда, Буена Виста защото гледката била прекрасна, Чуалар, защото им се харесало. Следвали и описателни наименования: Пасо де лос Роблес проход на дъбовете, Лос Лаурелес заради лавровите дръвчета, Туларситос заради тръстиките в тресавището, и Салинас заради белите като сол алкални почви. Имена давали и покрай забелязаните птици и животни: Габилани защото в тези планини се въдели ястреби, Топо заради къртиците, Лос Гатос заради дивите котки. Хрумването понякога се раждало от оприличаването на самото място: Тасахара, защото приличало на чаша с чинийка, Лагуна Сека сухо езеро, Корал де Тиера ограда от пръст; Парайсо защото е като рай. След това дошли американците. По-алчни, защото били и повече. Заграбили земите и променили законите в полза на своите права. Стопанствата им се разпрострели навсякъде в началото по долините, сетне по планинските склонове, издигали малки дъсчени къщи, покрити с червено дърво, заграждали с разцепени колове говеждите си стада. Само някъде от земята да бликне вода, и там начаса изниквала къща, семейството почвало да расте и да се плоди. Пред праговете посаждали мушкато и рози. Коловозите на четириколесните им каруци изместили пътеките, а нивите им с царевица, ечемик и пшеница почнали да изяждат жълтия синап. На всеки десетина мили по оживените пътища се появявали смесен магазин и ковачница, които се превръщали в ядки на бъдещи градчета Брадли, Кинг Сити, Грийнфилд. Американците били много по-склонни от испанците да кръщават разните места с човешки имена. Но след като долините били вече заселени, тези имена се отнасяли все почесто за места, в които нещо се е случило, и за мен те са най-очарователни от всички названия, тъй като всяко предполага някаква забравена история. Сещам се за Болса Нуева, тоест нова кесия, за Морокохо, сиреч куция мавър (кой е бил той и как е попаднал тук?), за каньона Див кон, за Мустанговото кръстовище и за прохода Пешове на риза. Названията на местностите носят нещо от хората, които са ги давали почтителни или непочтителни, описателни, веднъж поетични, друг път презрителни. Какво ли не би могъл да наречеш Сан Лоренцо, но Пешове на риза или Куция мавър са нещо съвършено различно. След пладне ветровете шумели над селищата и фермерите почнали да засаждат защитни пояси от евкалипти на мили разстояние, за да не се отвява орната земя. Горе-долу така е било в долината на Салинас, когато дядо ми довел тук невестата си и се поселил на склона източно от Кинг Сити.\n6 Глава 2 1 Опитвайки се да ви разкажа за Хамилтънови, ще трябва да разчитам на дочуто, на стари фотографии, на разказани истории и на спомени, вече помътнели и объркани с легендите. Хамилтънови не били хора от първа ръка и за тях са останали оскъдни писмени данни, ако не смятаме обичайните свидетелства за раждане, за венчавки, поземлена собственост или смърт. Младият Самуел Хамилтън, както и жена му произхождали от северните части на Ирландия. Дедите му били дребни фермери, нито бедни, нито богати, чийто живот от векове текъл върху един и същи имот, в една и съща каменна къща. Все пак те съумявали да бъдат учудващо добре начетени и благовъзпитани; и както става твърде често в тази зелена страна, роднински връзки ги свързвали и с много големи, и с много нищожни люде, тъй щото един от братовчедите да е баронет, а друг просяк. И, то се знае, родът им водел началото си от старите ирландски крале, както е с всеки ирландец. И досега не зная защо Самуел е изоставил каменната къща и зелените акри на дедите си. С политика никога не се занимавал, ето защо е малко вероятно да е побягнал поради обвинение в бунтарство; бил невероятно честен, а това изключва намесата на властите. В семейството ни се шепнеше това беше не дори и мълва, а по-скоро едно неизречено чувство, че е трябвало да се махне от любов, нямаща обаче нищо общо с любовта на жената, за която се венчал. Дали е била щастлива любов, или е заминал наранен от някаква нещастна връзка, не мога да кажа. Ние винаги сме предпочитали да вярваме, че е първото. Самуел е бил хубавец, обаятелен и жизнерадостен. Затова е мъчно човек да си представи, че коя да е млада ирландска селянка би могла да го отблъсне. Дошъл в долината на Салинас цъфтящ и добронамерен, изпълнен с изобретателност и енергия. Имал яркосини очи, а след преумора едното леко се извивало навън. Бил едър, но и раним мъжага. Въпреки мръсния фермерски занаят винаги изглеждал безукорен. Имал умни ръце. Бил добър ковач, дърводелец и резбар, от дърво и метал можел всичко да измайстори. Вечно изнамирал как по нов, по-сполучлив и по-бърз начин да изработи нещо вече познато, но до края на живота си така и не се научил да печели пари. Други, които притежавали този талант, присвоявали неговите изобретения, продавали ги и забогатявали, но Самуел едва припечелвал хляба си. Не съм сигурен какво е насочило стъпките на Самуел към долината на Салинас, едно съвсем неподходящо място за човек от плодороден край, но ето че той пристигнал трийсет години преди началото на века и довел своята дребничка ирландка, корава и строга женица с нищожно като на кокошка въображение. Със своя непреклонен презвитериански мозък и нравствени устои тя била в състояние да заклейми и да лиши от смисъл кажи-речи всяко приятно нещо на този свят. Не знам къде Самуел се е запознал с нея, как е успял да я задиря и да се ожени за нея. Все ми се струва, че някъде в сърцето си е носел образа на друга бил е човек на любовта, а стопанката му съвсем не била жена, която си показва чувствата. При все това от младите години до смъртта му в Салинас не се е и чуло да е имал връзка с чужда жена. Когато Самуел и Лайза се заселили в долината на Салинас, цялата равна земя плодоносните наноси, гънките на хълмовете и горите била вече заграбена, но все още се намирали отдалечени парцели, където можело да се свие гнездо, и Самуел Хамилтън се спрял на голите ридове източно от днешния Кинг Сити. Следвайки общоприетата практика, той нарекъл една четвъртина на свое име, една на жена си и тъй като тя била бременна, една на бъдещото дете. През годините им се родили девет деца, четири момчета и пет момичета, като след всяко раждане към ранчото прибавял\n7 по още една четвъртина, което прави всичко единайсет четвъртини, или хиляда седемстотин и шейсет акра. Ако земята им беше що-годе свястна, Хамилтънови са щели да бъдат богати хора. Но акрите били каменисти и сухи. Извори нямало, а почвената кора била толкоз тънка, че кремъкът я пробивал. Едва виреел дори пелинът, липсата на влага осакатявала дъбовете. И в сравнително добри години се раждал толкова малко фураж, че добитъкът ставал кожа и кости само от търчане насам-натам да търси паша. От оголените си рътлини Хамилтънови гледали на запад и съзерцавали богатствата на низината и зеления листак по бреговете на Салинас. Самуел издигнал къщата с двете си ръце, построил обор и ковачница. Не се минало много, и разбрал, че дори да притежава десет хиляди акра от тази планинска земя, той не ще може да изкара нищо от каменистата почва без вода. Сръчните му ръце изработили сонда за пробиване на кладенци, каквито издълбал в имотите на мнозина пò късметлии от него. Изобретил и сглобил вършачка, с която обикалял по жътва низините и вършеел зърното, което неговата ферма упорито му отказвала. А в ковачницата точел лемежи, поправял брани, запоявал счупени оси и подковавал коне. Всички от областта носели сечивата си той да ги потяга и усъвършенства. Отгоре на всичко обичали да го слушат, като им говорел за света и за неговите идеи, за поезията и философията в страни, намиращи се далеч от долината на Салинас. Имал плътен и дълбок глас, еднакво приятен и в реч, и в песен, и макар да нямал ирландски акцент, в говора му се долавяли извивки, живост и някаква напевност, които го правели сладкозвучен за ушите на мълчаливите фермери от дъното на долината. Донасяли и уиски и скрити от кухненския прозорец и неодобрителното око на мисис Хамилтън, опъвали палещи глътки от шишето, а после дъвчели стръкове див анасон, за да прикриват дъха на уискито. И ден, в който край ковашката пещ не се събирали поне трима-четирима да слушат чука и приказките на Самуел, минавал за лош ден. Казвали му, че е гениален разказвач на смехории, и се мъчели внимателно да отнесат неговите истории по домовете си, ала все не успявали да разберат как ставало тъй, че историите се разпилявали по пътя и нито веднъж в кухните им не звучали така, както той ги е разказал. От своята кладенчова сонда, от вършачката и ковачницата Самуел би трябвало бързо да забогатее, само че му липсвал всякакъв търговски нюх. Клиентите му, вечно изправени пред недостиг на пари, обещавали да си платят след жътва, после отлагали за след Коледа, сетне за по-нататък, додето накрая забравяли. Самуел пък бил неспособен да напомня. Тъй Хамилтънови си останали сиромаси. Децата им идвали на бял свят тъй редовно, както се изнизвали и годините. На малкото претрупани лекари в околията не им било до ражданията из фермите, освен ако радостта не се обръщала в кошмар и не се проточвала няколко дни. Самуел Хамилтън акуширал сам всичките си деца, завързвал прилежно пъпните им върви, тупвал ги по задничетата и почиствал бъркотията. Когато се родило последното, за малко да се задуши, взело да почернява и Самуел долепил уста до устицата на бебето, почнал да му вкарва въздух и да го изсмуква, додето малкото задишало самò. Ръцете на Самуел били толкова добри и гальовни, че го викали съседи от двайсет мили да помага при ражданията. Еднакво добре се справял и с кобилите, и с кравите, и с жените. Самуел притежавал една голяма черна книга, на чиято корица със златни букви пишело Домашен лекар на доктор Гън. Стояла на една лавица, винаги подръка. Едни от страниците били огънати и мърляви от употреба, а други изобщо не били виждали светлина. Да разлисти човек Доктор Гън все едно да проследи боледуванията в семейство Хамилтън. Стига да погледнеш най-често отгръщаните страници счупвания на кости, порязвания, охлузвания, заушка, брусница, болки в гърба, скарлатина и дифтерит, ревматизъм, женски неразположения, изсипване и, разбира се, всичко, свързано с\n8 бременността и раждането. Изглежда, Хамилтънови са били или хора с късмет, или пък много морални, тъй като разделът за гонорея и сифилис никога не е бивал отварян. Самуел нямал равен, когато дойдело да успокои някой нервен пристъп или да утеши подплашено дете. И това се дължало на неговото сладкодумство и на душевната му нежност. Както се носел телесно чист, така чист бил и в помислите си. Щом влезели в ковачницата да поприказват и послушат, мъжете спирали да псуват не защото нещо ги притеснявало, а ей така, машинално, сякаш тук не е място за ругатни. У Самуел през цялото време се запазило нещо чуждоземно. Дължало се по всяка вероятност на особената напевност в речта, но това пък от своя страна предразполагало и мъже, и жени да му разкриват неща, които иначе не биха споделили нито с роднини, нито с близки приятели. Това, че е другоземец, го поставяло встрани, правело го най-сигурен пазител на хорските тайни. Лайза Хамилтън била ирландка от съвършено друго тесто. Имала малка закръглена глава, съдържаща малки и закръглени убеждения. Носът ѝ напомнял копче, брадичката ѝ била непреклонна и леко изтеглена назад, очертана от властна челюст, която би могла да прогони всичките ангели господни. Лайза била най-обикновена добра готвачка, къщата ѝ (всякога нейната къща) пометена, разтребена, измита. Раждането на децата много-много не я спирало, пазела се най-много половин месец. Тазът ѝ бил сякаш от мека китова кост, защото непрекъснато раждала все големи деца. Имала великолепно развито чувство за грях. Безделието било грях, а също и картоиграчеството, тъй като за нея то било равносилно на безделие. Подозирала всяко веселие, било то танц или песен, та дори и смях. Според нея хората, които се веселят, били готови жертви на дявола. Какъв срам Самуел обичал да се смее! Мен ако питате, бил е готова жертва на дявола. А жена му, когато смогвала, го предпазвала. Косите си носела винаги пригладени назад и събрани в корав кок. Не помня как се е обличала, но дрехите ѝ положително са отговаряли на характера ѝ. И никаква искрица хумор, само от време на време някое убождане с убийствен сарказъм. Плашеше внуците си, защото не притежаваше никаква слабост. Изстрада живота си храбро и без да се завайка, убедена, че такъв именно живот нейният Бог е отредил всекиму. Вярваше, че възнаграждението идва по-късно. 2 Когато хората за пръв път дошли на запад, особено тия от дребните стопанства на Европа, които не били техни и за които се водели разпри, и разбрали, че само с подписването на една хартийка и иззиждането на основите могат да станат собственици на толкова много земя, изглежда, ги обладал алчният сърбеж за повече имоти. Искали все повече и повече земя, ако е възможно добра, но, тъй или иначе земя. В спомена им може би е мъждукала представата за феодална Европа, където великите родове ставали и оставали велики, защото владеели много. Ранните заселници заграбвали земи, от които нито имали нужда, нито можели да обработват; грабели безполезна земя само за да я притежават. И съотношенията взели да се изменят. Човек, който в Европа можел да мине за състоятелен с десет акра, в Калифорния, с две хиляди, се смятал за беден като мишка. Не минало много време, и цялата земя по голите баири край Кинг Сити и Сан Ардо била разпределена, хълмовете се изпъстрили с дрипави ферми, из които хората с всички сили се мъчили да изчоплят по някой залък от плитката камениста почва. Също като койотите, те живеели разумно, близо до отчаянието, от нищожни доходи. Пристигнали тук без средства, без никакви съоръжения и сечива, без кредити, те нямали ни най-малка представа за новата земя, нито пък знаели как да я използват. Не зная какво ги е тласкало към това\n9 божествена глупост или велика вяра. Подобни авантюри отдавна вече не се предприемат в света. Семействата им оцелели и се увеличили. Били открили някакво средство или оръдие, което вече е почти изчезнало или може би само временно заспало. Твърди се, че тъй като дълбоко вярвали в един справедлив и нравствен Бог, те съумели да впрегнат тази вяра, оставяйки по-дребните грижи сами да дирят своето решение. Но аз мисля, че те са могли да въоръжат Бога със собственото си себеотрицание и достойнство, за да ги получат сетне от него, тъкмо защото са си вярвали и са се уважавали като индивиди, защото вън от всякакво съмнение са били уверени в своята стойност и морална цялост. Тези неща вече са се стопили навярно защото хората вече не си вярват, а стане ли така, не остава нищо друго, освен може би да се намери някой силен човек, макар и стъпил на погрешен път, и да се тръгне по петите му. Мнозина са дошли в долината на Салинас без пукната пара, но е имало и други, които са продали по нещичко и са почнали новия си живот тук с пълни кесии. Обикновено те купували земя, добра земя, издигали къщи от дялано дърво, постилали килими и слагали на прозорците си розетки от разноцветно стъкло. Няколко такива семейства взели хубавата земя на долината, разчистили жълтия синап и посадили пшеница. Такъв човек бил Адам Траск.


6 причини да обикнете Сандански – Our New Horizons\n23.09.2020 13.03.2021 ~ Kristina Katsarska-Stoimenova\nКогато бях малка, за мен имаше два типа курорти – зимния Боровец и лятното Черноморие. От връстниците си чувах за места като Сандански и Велинград, но аз не ги бях посещавала до сравнително скоро. Как човек би заменил времето, което може да прекара на море или планина, с един най-обикновен град? Но Сандански е всичко друго, но не и обикновен. За щастие, през последните години открих и оцених прелестите му, заобичах го.\nСандански е същинско бижу, бликащо от природни богатства. Притежава силата да те направи по-жизнен от всякога, да те зареди с енергия за безброй подвизи. Дори в най-жарките месеци, когато там температурите надхвърлят 30°C, Сандански предлага приказни сенчести кътчета, които да ни приютят и защитят от горещото слънце. А през септември с охота ни взима под топлото си и уютно крило. В следващите редове ще ви споделя 6-е причини за силната ми привързаност към този чуден град, като трябва да подчертая, че това, което Сандански може да ви предложи, надхвърля в пъти, изреденото от мен.\n1. Парк „Свети Врач“\n„Свети Врач“ е любимият ми градски парк в България. Тук има от всичко – дори отвъд представите ни за подобно място. През годините паркът постоянно се е разширявал, като днес площта му е цели 344 декара.\nСлед дъжд 🙂\nАлеите са безкрайни, като някои са под плътните дървесни сенки, а други – по-централни и слънчеви. Това е и единственият парк с подобни пясъчни алеи в България. Докато се разхождаш, се чувстваш все едно си в гората.\nЛюбимите ми части от парка са изкуственото езеро\nи пространството около преминаващата през „Свети Врач“ река Санданска Бистрица.\nЕзерото е в по-началната част на парка. В него ще видите десетки патици, лебеди и други техни братовчеди. Те често излизат на сушата и няма да се смутят дори да се приближите съвсем близо до тях. Можете да им помахате и от някое от водните колела, плаващи в езерото.\nА още по-прелестна е единствено реката. Над нея са изградени два въжени моста, които допринасят за вълшебната атмосфера.\nИменно до един от тях са разположени две „атракции“, които ви съветвам непременно да посетите. Дългите разходки сред природата отварят апетита, а позиционираният в сърцето на „Свети Врач“ ресторант Park Point е перфектното място за хапване и отмора. Намира се на брега на реката, което гарантира чудната гледка. А храната – и по-конкретно скарата, е страхотна и голяма част от ястията в менюто се сервират придружени от невероятни пържени картофки.\nОще от ресторанта може да забележите и разположеното зад него виенско колело.\nТова е най-голямата подобна атракция в България. Редовният билет е 10 лв. и ви дава право на 30 минути престой. Гледката от него е ненадмината. Повече за него може да прочетете в посветената ми на виенските колела статия.\nВ парка ще откриете и зоокът с пауни и фазани, ботаническа градина, фонтани, минерални чешми, макет на цялата планина Пирин, къщичката на Баба Яга, бъчвата – част от някогашния ресторант „Байкал“, детски кътове, тук са и стадионът, градският плувен комплекс, летен театър и още много.\nРазходката в „Свети Врач“ ще е особено интересна и за любителите на растенията, тъй като растителните видове в парка са над 160. Сред тях са множество вековни чинари, както и кедърът и софората, специално доставени от Италия, за да се борят с комарите от реката.\n2. Минералната вода\nКой ли не обича да ходи на СПА? Минералните извори в Сандански са цели 6, а водите им са хидрокарбонатно-силициеви, сулфатно-натриеви и флуорни. Това може и да не ви говори много – подобно на мен, но едно е сигурно – ще подобрят здравето на всеки, потопил се в тях.\nГрадът дори е известен като най-добрата естествена лечебница на бронхиална астма в Европа. В парк „Свети Врач“ е разположен и санаториум за лечение на заболявания на дихателната система.\nСъвсем близо до Сандански (на пешеходно разстояние от парк „Свети Врач“) е разположен зоокът с кенгурута, елени, сърни, муфлони и ред други животни. Звездата тук е кенгуруто Кики, което преди няколко години се превърна в медийна сензация със своето бягство. Управникът ни разказа, че в крайна сметка успели да го заловят в една зеленчукова градина. Собственикът й сигнализирал за огромен заек в имота си. 😀\nНад пространството с животинките са обособени дървени мостове, от които се разкрива всяко кътче от техния дом.\nМястото е под дебелата сянка на горската растителност, така че е перфектно за най-топлите часове от деня. Има и пейка, от която също можете да се радвате на животните, докато си почивате.\nДруго място, изпълнено с хармония, спокойствие и голяма доза виталност, е манастир „Св. Св. безсребреници Козма и Дамян“. Той е разположен край река Санданска Бистрица в живописната местност „Смилово“ сред естествени ливади и вековни кестенови дървета. Най-великолепното тук е дворът.\nВ него можете да си направите пикник или просто да поседите на зелената трева, да си налеете „кристално чиста вода от Пирин“, както е написано на чешмата, да се слеете с природата.\nИ малко история… Според археолозите манастирът датира още от епохата на ранното християнство (IV-VI в.). А за съществуването му и през Средновековието свидетелства една приписка от XV в., открита в старопечатна книга, съхраняваща се днес в Белградската библиотека. По време на Османското робство е разрушен, но през 1928 г. започва възстановяването му върху останалите руини. В наши дни манастирът е известен най-вече със своето аязмото – „Миро“, вградено днес в параклиса „Св. Петка“.\nПо пътя към манастирчето\nМястото е в покрайнините на града, на около 2,5 км от центъра. Бихте могли да минете оттук и по път към зоокъта с кенгурутата, макар и по-бързият маршрут до животните да е през парк „Св. Врач“.\n5. Археологически открития\nЕпископски комплекс с базилика, 2018 г.\nСандански е град с древна история, за която разказват множеството археологически открития в града. Сред разкопките, които може да посетите, са Раннохристиянският комплекс, който включва базилика, стена и антична улица от V-VІ в., както и Баптистерий (кръщелна), вътрешен двор (атриум) и сгради, които са свързани с църковния живот и ритуалите през епохата на ранното християнство V-VІ в.\nРаннохристиянски комплекс, 2014 г.\nВътрешността, 2014 г.\nМножество интересни находки от района ще видите и в Археологическия музей, разположен на главната търговска улица в града. Работното му време е всеки ден от 10:00 ч. до 19:00 ч.\n6. Приключения без край\nСандански е курорт, в който може да прекарате и над седмица, без да ви стане скучно. Наблизо са най-малкият град в България – Мелник, местността „Рупите“ и къщата на баба Ванга, пиринският Попинолъшки водопад и още ред природни и културни забележителности.\nВ града има дори кино, ако сте успели да видите всичко останало в околността.\nПосещавала съм Сандански 4 пъти и още не съм се наситила на безбройните му богатства. А вие били ли сте там? Кое е вашето любимо място в този чуден град?\nПубликувано в Из градове и села\tЕпископска базиликаРаннохристиянският комплексРупитеСПАархеологически музейархеологически разкопкибаба Вангабалнеолечениебаптистерийвиенско колеловкусна хранаезерозабележителностизабележителности санданскизоокъткенгурукенгуруто Кикикурортлебедиманастирманастир "Св. Св. Безсребреници Козма и Дамян"мелникминерален басейнминерална водапарк свети врачпарна баняпаунипиринпопинолъшки водопадразкопкирекарека Санданска Бистрицасанданска бистрицасанданскисаунасвети врачскара и картофиспа курортспа почивкаспа хотел\n‹ ПредишнаLyubov Kostova and the beginning of Sofia Science Festival\nСледваща ›Уикенд Пътешествие: Добринище (водопад, археологически разкопки, СПА) и Родопската Теснолинейка


"Турция представя..." (58): нови сериали по KanalD и ShowTV - СЕРИАЛИ в България\nHome Турция представя KanalD ShowTV "Турция представя..." (58): нови сериали по KanalD и ShowTV\n"Турция представя..." (58): нови сериали по KanalD и ShowTV\nby Админ януари 24, 2017\nТурция представя KanalD ShowTV\nЗдравейте, приятели! Вторник е, 24 януари, и днес продължава новият сезон на емблематичната за СЕРИАЛИ в България рубрика "Турция\nпредставя...", в която Ви информираме най-подробно за новите сериали, стартиращи в южната ни съседка. С настъпването на новата 2017-а година бяха обявени началата на доста нови такива, някои от които изключително очаквани, а други - изненадващи. През предстоящите седмици ще продължим да публикуваме нови издания от "Турция представя..." в запазения ѝ ден - всеки вторник, в които ще информираме за новите проекти на турските телевизии! В четвъртото за сезона и петдесет и осмо подред Ви запознаваме с два нови сериала на KanalD и ShowTV - съответно "Име-легенда" (Adi Efsane) и "Новата булка" (Yeni Gelin)!\n"Име-легенда" (Adi Efsane) - KanalD, от 28 януари (събота):\nпродуцентска компания: D Yapim\nпродуценти: Мюге Туралъ Пак и Айше Дурмаз\nрежисьор: Деврим Ялчън\nсценаристи: Тунус Ташчъ, Назлъ Сунлу и Хилял Йълдъз\nактьорски състав: Ердал Бешикчиоулу, Гьокче Бахадър ("Листопад"), Рожда Демирер ("Ангели-пазители"), Реха Йозджан, Гюнеш Хаят ("Част от мен"), Бюлент Дюзгюноулу ("Част от мен"), Джем Ийт Юзюмоулу, Алмила Ада, Лейля Кършан, Барак Бьолюкбашъ, Хакан Уммак и други\nсюжет: Тарък (Ердал Бешикчиоулу) е един от най-успешните баскетболисти в страната, но след злополука, която преживява, остава контузен и вече не може да играе, оставайки принуден да се откаже от най-голямата страст в живота си. С времето той деградира, изгубил надежда във всичко, и съдбата му отнема единственото останало ценно нещо в живота му - неговите деца. Всеки обаче заслужава втори шанс, но дали Тарък ще се възползва от него, когато животът му го предложи?\n"Новата булка" (Yeni Gelin) - ShowTV, скоро:\nсценарист: Ерсой Гюлер\nактьорски състав: Джесика Мей, Толга Менди, Даахан Кюлегеч ("Мечтатели"), Мустафа Авкъран ("Листопад" и "Север-Юг"), Сема Кечик ("Великолепният век"), Зейнеп Канконде, Есин Гюндоуду, Мурат Коджаджък, Лале Башар ("Морска звезда"), Ренан Билек ("Времето лети"), Бурчин Билдик, Йонджа Шахинбаш, Силян Макал, Бахар Сюер и други\nсюжет: понякога забавна, понякога трогателна и разплакваща, историята в новия сериал ще ни покаже едно момче от Анадола, което ще се влюби в едно градско момиче с напълно противоположни от неговите ценности и разбирания. Какво ще се случи в този сблъсък на две напълно различни култури, съпътстван от една голяма любов, предстои да разберем!\nОсвен "Име-легенда" (Adi Efsane), по KanalD продължават излъчванията на "Песента на живота" (Hayat Sarkisi) всеки вторник, "Пойраз Карайел" (Poyraz Karayel) всяка сряда, "Ти си моята родина" (Vatanim Sensin) в четвъртък, "Опасни улици" (Arka Sokaklar) в петък и "Бодрумска приказка" (Bodrum Masali) в неделя.\nОсвен "Новата булка" (Yeni Gelin), по ShowTV продължават излъчванията на "Отвътре" (Icerde) всеки понеделник, "Смело сърце" (Cesur Yurek) всеки четвъртък и "Любовта не разбира от думи" (Ask Laftan Anlamaz) всяка събота.\nТова беше всичко от четвъртото за сезона и петдесет и осмо подред издание от "Турция представя..."! Предишните издания можете да си припомните чрез архива на рубриките ни от тук!\n"Турция представя..." (58): нови сериали по KanalD и ShowTV Reviewed by Админ on януари 24, 2017 Rating: 5\nTags : Турция представя KanalD ShowTV\n1 На 2 снимка нали е Енгин от Твоят Мой живот\n2 В България кога ще излъчат 4 сезон на Страсти в Тоскана\n3 Земя на Бунтовници имали 3 сезон\n24 януари 2017 г., 10:50 ч.\nte mojeli da napravite statiq za seriala zakoni na sdbata kakvo 6te se slu4va za napret molq za odgovor\n24 януари 2017 г., 17:27 ч.\nНа снимката не е актьорът, който изпълнява ролята на Енгин в "Твоят мой живот" (Paramparca). На снимката виждате Ердал Бешикчиоолу, а актьорът, изпълняващ ролята на Енгин в "Твоят мой живот", се казва Айхан Бозкурт.\nНе разполагаме с информация какво се случва по-напред в "Законите на съдбата" и поради тази причина такава статия няма да бъде осъществена.\n24 януари 2017 г., 18:26 ч.\nНова тв кога ще излъчат 3 Сезон на Гранд Хотел\n26 януари 2017 г., 16:54 ч.\nМоля ви Сериали в Бг Кажете на БТВ Комеди Ако може кажете им\nИспанският Сериал Закотвени да се Излъчва в Нормален Час\n31 януари 2017 г., 17:11 ч.


Azzaro Jolie Rose EDT 30ml Парфюми Цени, оферти и мнения, сравнение на цени и магазини\nТук сте: Начало > Здраве и красота > Парфюми > Дамски парфюми > Azzaro парфюми Дамски > Azzaro Jolie Rose EDT 30ml\nAzzaro Jolie Rose EDT 30ml Парфюми\nОферти за Azzaro Jolie Rose EDT 30ml\nAzzaro Jolie Rose Woman Eau de Toilette Spray 30ml\nОписание, детайли - Azzaro Jolie Rose EDT 30ml\nAzzaro Jolie Rose EDT 30ml пълно описание »\nЦенова графика - Azzaro Jolie Rose EDT 30ml\nТой е нов и свеж Azzaro Jolie Rose с богат цветен аромат за жени , който събужда желание за живот. Перфектният му женствен аромат се дължи на умелото съчетание на цветни, плодови и пикантни ухания, които лежат на дървесни и мускусни нотки. Връхните нотки са лимон и касис. Сърдечните са розови листенца, смесени с виолетови и розови лилии. Базовите нотки са на кедър умело комбиниран с бял мускус. Azzaro Jolie Rose дава точното количество цветен аромат, които да погъделичка обонянието, без да бъде натрапчив. Ароматът му е сравнително издръжлив около 7-8 часа, което си е изключително примамливо за EDT. Jolie Rose се отличава от останалите парфюми на Azzaro със стилен дизайн на бутилката и закачлива форма на капачката. Продукт ът е оригинален, с гарантиран произход, в оригинална опаковка. Продукт известен още и като Jolie Rose EDT 30 ml, JolieRoseEDT30ml


▷ 7 36 lg uk6300 emag ⇒【 2022 】\nЗащо да купувате 7 36 lg uk6300 emag?\nАлергиите към прах или акари са доста често срещани. Особено прахосмукирането и свързаното с него завихряне на прах се превръща в истинско изпитание за страдащите от алергии. В този случай силно се препоръчват 7 36 lg uk6300 emag с HEPA филтър: те улавят по-голямата част от патогените, така че страдащите от алергии да могат да работят и да си почиват в чист въздух.\nЗатова в Smart Home Fox сме помислили как да направим почистването по-поносимо за вас. Специално за тази цел провеждаме практически стандартизирани тестове.\nФилтърната система на 7 36 lg uk6300 emag може да бъде решаващ фактор при покупката. Ако уредът е снабден с циклонен филтър, тогава въздухът първо се пречиства предварително, преди да излезе навън, чрез филтъра за фин прах. След това можете да извадите филтъра и да го изплакнете под течаща вода. При обикновените контейнери за прах въздухът влиза в контейнера, без да е предварително почистен. След това тя се изпразва и почиства, което понякога може да е малко неудобно. Освен това някои машини са оборудвани с Hepa филтър, чието действие описахме по-горе.\nНеканените гости предпочитат да се заселват на тапицирани повърхности, матраци, възглавници, завивки и килими. Освен това тоалетните за домашни любимци и плюшените играчки не са защитени от вредителите. Премахването на праховите акари с помощта на 7 36 lg uk6300 emag и моп е почти невъзможно. Ето защо прахосмукачката за прахови акари е полезна, за да свърши задълбочена работа.\ndecathlon мъжки анцунг


Корнелия Нинова пред КНСБ: Повишаването на доходите е основен приоритет на БСП - 2021.06.16 - Регионални - новини от Добрич\n16.06.21, 10:50 часа Преглеждания: 407\n„Борбата с неравенствата, бедността и демографската ктастрофа са абсолютен приоритет за нас. В следващия парламент ще внесем конкретни предложения в подкрепа на младите семейства, децата и пенсионерите.“ заяви Корнелия Нинова. Те обхващат необлагаем минимум от 500 лв. за всяко дете на работещи родители. Помощ за раждане в размер на 6500 лв. на дете на родители, които са работили и са си внасяли осигуровките последните 2 години, безплатни детски градини и ясли, безплатни лекарства за деца до 14 години.\n„За възрастните хора отново ще се борим за преизчисляване на пенсиите и за намаляване ставката на ДДС на лекарствата на 9%. Предвиждаме мерки за повишаване на заплатите, така, че да няма работещи бедни“., подчерта лидерът на БСП.


Мистерията около Гала е разгадана - Разкрития.ком\nНачало Разкрития Мистерията около Гала е разгадана\nIva Nikolova+ 3 юли 2020 0 коментара\nВчера тв водещата се появи в ефир и категорично отрече мълвата\nМистерията, която напоследък се заформи около Гала покрай внезапното й изчезване от ефир, е разгадана.\nОказва се, че тя и Стефан са се отдали на романтична ваканция в южната ни съседка. Снимките, които публикуват в профилите си в социалните мрежи, говорят повече от красноречиво за това как си изкарват.\nКомпания на популярната тв водеща и половинката й правят не кой да е, а семейството на Маги Халваджиян. С тях е и Димитър Рачков, с когото, както знаем, никога не е скучно.\nЗвездната компания е в Гърция от понеделник и се отдаде на горещи летни емоции в Ситония, който е средния от трите полуострова на Халкидики.\nРазбира се, докато Гала отсъства от „На кафе“, слуховете, че от медията вече й търсят заместничка, плъзнаха със скоростта на светлината.\nВчера тв водещата се появи в ефир и категорично отрече тези твърдения. Тя дори наблегна на факта, че е изкарала изключително приятно кратката си почивка.\n„Беше много горещо, но мястото, на което бяхме отседнали беше прекрасно, защото плажът беше пясъчен. Обичам българското Черноморие, особено Несебър и през цялото време се опитах да сравня двете места. Единствената разлика е може би, че храната в Гърция е по-добра. Аз съм фенка на всичко морско и по време на ваканцията хапвах морски дарове в изобилие“, сподели Гала пред колегите си в „На кафе“, пише show.blitz.bg.\nЕтикети: "На кафе", new, Гала, Димитър Рачков, Магърдич Халваджиян


skif.bg - С книга и филм - Иван Ланджев с ново признание – спечели наградата за поезия „Владимир Башев”\nПоетичната книга на Иван Ланджев „Ти, непрестанна новина” му донесе националната награда за млад автор „Иван Башев”.\nПризът се присъжда на всеки 2 години на автор до 32 години – възрастта, на която умира поета Владимир Башев.\n„Още встъпителното стихотворение с възпламененото Allergо и с множествата раздвижени драматични аспекти в странната си визия предупреждава, че ще четем поезия, изградена на принципа на параболичното и афористичното удвояване. И ето особеността на нейната магика: в развръзката на разразилата се интимна драма отеква категоричната, заключителна реплика на любимата:”Това са твърде много думи”. И в душата на любимия опустошителните думи на раздялата хукват в невъобразим трафик, превърнати в безброй нелепи метаморфози из криволиците на омързения му делник. И тази толкова необичайно разказана трудна любов, зачената със звездното заклинание: „Ако Бог обича всички, аз обичам само теб” и приключила катастрофално, ще се появява и вмъква многократно из житейските плетеници в книгата с все по-ярко прозиращата автобиографичност. В сбор от прецизно обмислени монолози . С усилията на един изострен поглед и една почти неограничена интелектуална свобода. Но този развълнуван поток от изящни размишления не заслужава баналното определение „изповедност”. По-скоро всичко изразено тук бих оприличил на своеобразни есета в стихове, одухотворени и потопени в меката тоналност на скепсиса. И разбира се, с твоето волево упорство придобили цялостно въздействие на постигнатото.“ – Иван Теофилов, редактор на „Ти, непрестанна новина”.


Начало » Продукти » Продуктова линия » Технология за свързване\nКонекторите се използват основно за свързване на сензори. Висококачествените контакти и материали на конекторите осигуряват надеждни електрически връзки.\nВ допълнение към широката гама стандартни продукти, ifm предлага също версии без силикон и халогени, версии за хигиенни зони, за приложения в контакт с охладителни и смазочни течности, както и приложение в заваряването.\nЩекерите се използват основно за свързване към разпределителни кутии и модули. Висококачествените контакти и материали на пиновете осигуряват надеждни електрически връзки.\nСвързващите кабели имат щекер и конектор. Те се използват за свързване на сензори към разпределителни кутии и модули. Висококачествените контакти и материали осигуряват надеждни електрически връзки.\nРазпределителните кутии позволяват свързване на няколко сензора и подаване на съответните сигнали и захранващи напрежение посредством многожилни кабели. Това намалява значително сложността на инсталацията и окабеляването.\nОсвен разпределителни кутии със затворен кабел, се предлагат и версии с централен конектор.\nАдаптиращите конектори позволяват свързване на прокараните щекери и конектори в корпуси или табла за управление.\nАдаптиращите щекери се използват основно за модернизация на сензори с кабелни съединения за съединения щекер/конектор.\nТе се монтират в корпуса с помощта на резба на мястото на съществуващото кабелно съединение и се свързват чрез наличните клеми.\nY-образните свързващи кабели се използват за разпределяне на сигнали и свързване на два модула към един конектор.\nCOMBICON конекторите предлагат предимствата на удобните за обслужване връзки щекер/конектор заедно с изпитаните и изпробвани винтови връзки и скоби.\nДнес те се използват стандартно за свързване на много от обработващите модули, захранванията и AS-i управляващите модули на ifm.


Ким Кардашян и Кание – бедни, скромни... - Последни Новини от DNES.BG\nКим Кардашян и Кание – бедни, скромни...\nЗвездната двойка сякаш забрави за охолния живот\n12 яну 2017 19:22, Теодора Драгоева\nКим Кардашян наскоро се завърна в социалните медии след 3-месечно отсъствие. Тя обаче е решила да налага нов имидж за себе си и мъжа си Кание Уест.\nПоследните кадри, които риалити звездата споделя в Instagram, са изключително семпли и дори ретро и чак объркват нейните многобройни фенове.\nПо принцип звездното семейство е известно с вкуса си към блясъка и разточителния начин на живот и тези странни снимки от последните седмици са в пълен контраст с доскорошния имидж на съпрузите.\nКим споделя снимки от привидно беден, скромно обзаведен дом, с малки мащаби, в който позират само тя, мъжът ѝ и двете им деца Норт и Сейнт – без бавачки, охрана, чистачки и т. н., като всички са облечени доста семпло.\nНа кадрите не се вижда и една скъпа или луксозна вещ, като явно целта на звездата е да внуши на хората, че води съвсем прост живот.\nСпоред Us Weekly Ким иска да промени своя медиен образ най-вече заради въоръжения обир, който преживя миналата година в Париж. Освен това рапърът дизайнер Кание има дългове от десетки милиони долари, което също е вероятна причина двамата да искат да изглеждат по-обикновени.\nВижте снимките на "бедните" Ким и Кание в галерията на Tialoto.bg\nСценариста на снимките да си търси друга работа. Голям смях е паднало по време на снимките - особено тая дето Кание дроби хляб на крак и сърба манастирска супа и тая с обувките на масата ..\nсамо като видя името на статията и се сещам коя е авторката---това младо момиче да вземе да си намери истинска работа...ако я вземат някъде...\nБай Тошо преди 5 години\nДа дойдат в Бг и да видят как се живе скромно. Е това е новина\nДмс Кардашян! Да помогнем на Кимиту и Каниету, че са обеднели. Ей ся изпращам един арменски смс ;)))))\nИ в България феновете на Ким са милиони!\nНе знам какво да правя с тази информация :(\nооххо.....горките"бедни"ама Вие вярвате ли си?


10 семпли идеи за Коледа - Comfort.bg\nНачало › Интересно › Полезно и интересно › 10 семпли идеи за Коледа\nАко предпочитате семплата и ненатрапчива коледна декорация, ето няколко идеи, чрез които да се заредите с коледно настроение.\n1. Цитрусова Коледа\n2. Рефлектиращи акценти\nИзползвайте голямо огледало като основа, за да създадете този ефектен акцент за празниците. Върху рамката му окачете "гирлянд" от зеленина, съчетана с бляскави орнаменти за елха в сребристо, златисто и червено. Повърхностите отразяват великолепно светлината в стаята и я разпръскват из цялото помещение. Ако добавите и няколко декоративни свещи, интериорът Ви ще заблести в десетки светлинки за коледните празници, особено вечерите, когато навън е тъмно.\n3. Акцент с топки за елха\nСъберете малка колекция топки за елха в бяло и червено, и окачете всеки от тях на здрав конец. Използвайте стар цилиндричен абажур като основа, върху която да създадете ефектния акцент. Окачете по ръба на абажура детайлите, като пробиете отвори и завържете в тях свободните краища на конците. Разпределете топките равномерно по цялата периферия. За да стане акцентът още по-ефектен, разположете всяка топка на различна височина, за да се получи асиметрична аранжировка.\n4. Зимна картинка\nИзползвайте малка масичка или шкаф, за да оформите красива зимна сценка. Използвайте бели керамични съдове, декоративна хартия със зимни щампи, коледни фигурки, изкуствени елхички и бляскави топки за елха. Можете да добавите и гирлянди от борови клончета, които да поставите по ръба на мебела.\n5. Едноцветни акценти\nИзберете един от коледните нюанси – например зелено, за да оформите акцент в едноцветна палитра. В метален съд поставете няколко високи зелени чаши и ги напълнете с вода, а в тях добавете по една чаена свещ. Допълнете декорацията с няколко блестящи топки за елха в зелено. Пламъкът от чаените свещи се отразява в аксесоарите и се разбива на стотици отблясъци.\n6. Екстериор за Коледа\nДекорирайте за коледните празници и екстериора – верандата, двора или терасата, като използвате тези семпли детайли. Използвайте големи саксии за растения, а върху тях поставете няколко по-малки саксии със зеленина. Допълнете декорацията с шишарки, борови клонки, мъх, декоративни плетени сфери и блестящи топки за елха.\n7. Коледни ръкавички за семпъл акцент\nИзползвайте старите детски ръкавички и ги напълнете с ефектни предмети – захарни пръчки, бонбони, станиол, елхови клончета и прочее. Поставете ръкавичките в керамична паничка и добавете няколко блестящи аксесоара. Ако не разполагате с подходящи ръкавици, можете да си ушиете такива от бял и червен филц или друга материя.\n8. Сребрист акцент за празничната маса\nОбикновената порцеланова купа е чудесен избор за този семпъл акцент за празничната маса. В нея поставете няколко декоративни свещи и да ги допълните с блестящи топки за елха, мъниста и гирлянди. Оставете част от декорацията да се "излива" от ръба на купата. Така светлината от пламъка на свещите ще се отразява в тях и ще се разпръсква настрани, създавайки ефектни отблясъци.\n9. Светещи топки мъх\nТези ефектни топки от мъх, допълнени с обикновени празнични лампички, са интересен акцент за дома, двора и градината. За да ги направите, обвийте неголяма стиропорена топка с лампичките и ги залепете с малко тиксо. Поставете топката върху порцеланова чиния и направете облицовка от мъх, но така, че лампичките да се виждат. За да получите повече блясък, поставете топката до огледало или друга отразителна повърхност, така че да се увеличи ефектът на декорацията.\n10. Купа с лампички\nИзползвайте висока декоративна свещ, поставена в стъклена купа, за да оформите тази семпла декорация. Добавете няколко стари лампички за елха – от тези, които вече са изгорели, така че те да поддържат декоративната свещ изправена. Ако лампичките са прозрачни, можете да ги боядисате в бяло, зелено и червено.\nидеи за дома, коледна декорация, интериор


Скиатос и Скопелос: Почивка с елементи на екскурзия | Пътуване до...\nот Bo_Ryana · 12.07.2013\n„Ако живееш много свято и безгреховно, в следващия си живот се прераждаш в гръцка котка“ казва Боряна в прекрасния си разказ за островите Скиатос и Скопелос 🙂\nГърция не е само Халкидики 😉\nАз намерих актуална информация за разписанията им и ето на този сайт http://www.pamediakopes.gr/ , даже им звънях да питам въпроси. Само на гръцки е, но като дадеш горе в менюто на Гугъл ‘translate’, можеш без проблем да се ориентираш. Цените почват от €19/човек. Hellenic Seaways имат и едни бързи корабчета Flying Cat, тип ‘комета’, които са доста по-скъпи, а доколкото разбрах и на тях няма възможност за качване на коли. Качването на колата също е въпрос на решение, защото в едната посока, само до Скиатос е към €60 евро за лек автомобил. Ние преценихме, че ще ни излезе доста дебело, но ако сте повече хора, може би си заслужава, предвид високите цени на транспорта на самите острови.\nима две пристанища – Скопелос (главното градче) и Глоса. Глоса е по-близкото, така че ако сте качили и колата, може да помислите дали да не слезете там, в случай че цената е по-ниска, и от там да продължите сухопътно. Ако трябва да вземете автобус от Глоса до Скопелос, може би няма сметка, тъй като ще е поне €5-6/ човек, а и автобусите са нарядко.\nНашият план беше да оставим колата във Волос, да отидем на Скиатос за 3 дни и после да се преместим на Скопелос за останалите 3 или 4 дни. Колата може да се паркира на някоя от уличките извън центъра, където вече не се плаща. Като тръгнете от фериботното пристанище право нагоре към града, трябва да минете 7-8 пресечки и излизате от платената зона. Връщането обратно до ферибота пеша е бързо, не повече от 10 -15 минутки. Ние имахме по-малко от час да си купим билети, да разтоварим багажа, да намерим къде да паркираме и да се върнем обратно и успяхме да се вместим. Филип трудно преживя да си остави ‘любимата’ (разбирайте – колата) някъде по улиците на града, а и се притеснявахме дали местните няма да се издразнят на някаква си му българска кола, която нагло им заема паркомясто за цяла седмица, но нямаше проблем. Беше намерил местенце до едно квартално магазинче и като се върнахме, жената от магазина не само, че не ни гледаше накриво, ами ни каза, че наглеждала колата. Все пак преди да я оставите, питайте хората наоколо дали е ок. Ако предпочитате колата да е на сигурно място, за платеният паркинг към фериботното пристанище смятахме, че ще излезе към 20 евро на ден, но предполагам че може да има и по-евтини опции на други паркинги.\nНе мога да се сдържа да не се похваля, че при два от курсовете с ферибот видяхме делфини. Все пак между втория и третия от Северните Споради т.е. между Скопелос и Алонисос е пририроден резерват ( Marine park), където могат да се видят делфини, тюлени и още морски животинки.\nИзсипахме се на крайбрежната уличка с много кафенета и заведения. Не знаехме къде се намира студиото, което си бяхме запазили едва предната вечер преди тръгването, но решихме да се водим от интуицията си и хванахме по\nглавната улица Papadiamanti\nПосле установихме,че сме хванали учудващо правилна посока – мда, не подценявайте шестото си чувство! След като походихме по тази търговска уличка, която е цялата в магазинчета, повечето с китайски кич, имитиращ автентични гръцки стоки, но все пак не толкова дразнеща, като подобните такива в България, се спряхме в един рент-а-кар да попитаме за посоката. Младежа там знаеше къде е нашето студио и първо изохка че било още далеч, но все пак извади карта и ни нарисува в каква посока да вървим. Както очаквахме, изобщо не беше толкова далеч и след не повече от 5-10 минутки ходене стигнахме.\nНощният живот на Скиатос кипи\nЗа първо опознаване на острова се доверихме на агресивно рекламираните разходки с корабче. Най-вече защото искахме да видим\nедин от най-известните плажове – Lalaria,\nдо който се стига само по вода, а и защото преценихме, че така можем да видим всички плажове и да си харесаме някой за следващия ден. Честно казано, това беше добра стратегия! Предвид краткото време, което имахме, успяхме да видим целия остров и някои от забележителностите, до които може би нямаше да имаме време да стигнем, а и като за първи ден под жаркото гръцко слънце добре ни се редуваха малко плаж, малко пътуване, после пак плаж – и така.\nбяло-синьо и на плажа! (Lalaria, Skiathos)\nВ този ден морето беше бурно и имаше опасност да не можем да акостираме на Лалария, но персонала на корабчето направи всичко възможно и все пак успяхме. Интересното беше, че откъм северната страна духат много силни ветрове, а от другата страна времето си изглеждаше доста благо. Не знам дали е така целогодишно, но на един от плажовете, на които спирахме даже дърветата растяха ‘хоризонтално’, явно деформирани от силните ветрове.\nА Лалария си е наистина едно синьо-бяло място, което си заслужава славата – красив залив, ограден от бели скали, с бели камъчета и изумрудено синя вода.\nПлажове-тупалки и плажове за релакс\nСкиатос се оказа доста популярна дестинация, особено за британски и скандинавски туристи. Сравнено със следващия остров, всичко е доста по-туристическо и уредено. Има и летище, което също е много интересно, защото свършва в морето и както и цялото градче, също е на баир. Има и доста барове, впоследствие разбрахме, че е популярно с нощния си живот място. Имахме късмет, че още не бяха надошли младежите от горепосочените страни, защото още не били свършили училище – тогава впечатленията ни едва ли щяха да клонят към „приятно и лежерно островче”. Още една причина да препоръчаме да се ходи там извън сезона т.е. юни или септември.\nНякои от плажовете са предназначени да посрещнат нуждите на шумните ,младежи-западняци, които търсят атракции и забавления. Такъв е напр. най-известният им\nНие си харесахме, обаче, един съседен на него\nплаж – Agia Eleni,\nкойто беше спокоен и живописен, такива има доста.\nДо повечето плажове се стига с автобуса, като там системата също цели да улесни максимално туриста – билети се продават от ‘кондуктор’, който е и разпоредител – казва ти къде да седнеш и къде да слезеш. Спирките са номерирани, а не наименовани и може лесно да кажеш, че си до спирка номер 5, а не да се мъчиш да произнесеш някакво странно име и да не си сигурен дали са те разбрали. Билетчето е €2 на човек в посока, без значение до къде пътуваш. Автобусите вървят на 20 минути и доста до късно вечерта.\nКакто казах, острова си е доста добре уреден. Има условия да задоволи различни вкусове. Таверните са безбройни и много симпатични – особено тези, които изскачат на малките площадчета и улички във вътрешността на стария град. По-добре е да седнете там, отколкото на крайбрежната. Всъщност ние пробвахме последната таверна в края на Старото пристанище, където е рибния пазар (май името беше нещо като Ставрос), и останахме доволни от обслужването и храната. Ако искате да хапнете гироси и сувлаки, ни препоръчаха едно местенце, където работят сърби: Suvlaki Strike ( като Lucky Strike) почти накрая в горната част на ул. Papadiamantis.\nНаема на мотопед върви от € 10 до € 20 в зависимост от това за колко дни искате да наемете и какво. За повече дни цената пада. Знаете, че с нормалната шофьорска книжка може да карате до 50 кубика, но имайте предвид, че може да не успеете да издрапате по всички пътища, защото някои са доста стръмни. Е, честно казано това ни го казаха и за Скопелос, ама ние там се справихме с 50-ката с доста стръмни и увити пътища.\nНе знам дали ние просто имахме лош късмет или това си е проблем за целия остров, но много ни изтормозиха комарите. Понеже не обичаме да спим на климатик, оставяхме отворена вратата на балкона и едната нощ буквално я прекарах в дебнене кой-кого. Бях им научила всички скривалища, в които се скриват като пусна лампата и почти успях да ги изтребя, но и те бяха доволно похапнали от нас. Ако искате, за всеки случай си носете нещо против тия гадчета.\nСкопелос, мамма миа!\nГрабна ни още преди да завием в залива към градчето – освен, че по пътя едно стадо делфини отново ни направиха акробатично представление, преди да влезем в пристанището ни посрещна флотилия от ветроходни яхти – красота! После се оказа, че се провежда ветроходно състезание и след няколко дни даже имаше джамбуре на кея послучай награждаването на победителите.\nГрадчето Скопелос е кокетно\nподредено на хълма – бяло, със скупчени къщички и много красива църквичка в единия край. Имахме настройка, че ще попаднем на тихо място за пенсионери (както ни каза нашия хазаин на Скиатос), но още първата разходка по крайбрежната уличка ни напомни, че все пак Гърция е популярна туристическа дестинация. И въпреки това, дори и в най-туристически-насочените заведения, хората, които ловят клиенти на улицата, не са толкова досадни и нахални. На Скиатос бяха доста по-настъпателни, което мен лично ме дразни и отблъсква.\nА относно “Мамма миа” манията:\nЕдно от нещата, с които се гордеят двата острова е, че там е сниман филма „Мамма миа” http://en.wikipedia.org/wiki/Mamma_Mia!_(film). Доколкото си го спомням беше някаква романтична боза, но за тези, които са фенове на този тип филми, островчетата имат допълнителна атракция. Независимо дали заради филма или не, си заслужава да се види църквичката Agia Ioannis, която се намира от страната на Скопелос таун, но за да се стигне до нея, трябва да се обиколи почти целия остров. Много живописно и наистина романтично място! В залива Glisteri пък има и една арка, на която също са снимани сцени, както и на плажа Kastani.\nНетърпеливи да разгледаме острова, а и за да не губим ценно време за правене на тен 😉 още щом хвърлихме раниците излязохме да търсим плаж. Един поглед отдалеч на градския плаж ни увери, че не искаме да оставаме там и се ориентирахме бързо къде спира автобуса. Избрахме си едно място напосоки ( Milia), горе-долу на средата на маршрута на автобуса и… отбелязахме личен рекорд за най-скъпоструващо ходене на плаж. Билета за автобуса беше 3,40 евро на човек и то в едната посока. Мдаааа. Явно трябваше да измислим друг начин за придвижване.\nНа връщане забелязахме, че хората, които се качваха от спирки близки до градчето плащаха по-малко и преценихме, че ако отидем до най-близкия плаж, ще ни излезе по-поносимо. На следващия ден отидохме до Stafilos, на около 4 км от градчето и платихме ‘само’ по 1,40 евро на човек в посока.\nТук е момента да отбележа, че има само един автобус, който се движи около островчето и пътува горе-долу на час, а в някои периоди от деня и на час и половина. Последният тръгва от последната си спирка към 19ч., което също не е особено удобно, тъй като към 18-19ч. слънцето вече става по-поносимо и на нас лично ни е приятно тогава да сме на плажа.\nЗатова на следващия ден минахме на по-добрия вариант: мотопед ( или мопед, както ги наричат местните). Препоръчвам го, особено за хора, които ще останата по-дълго, защото за колкото повече дни се наеме, толкова по-нисък е наема. За един ден ние платихме 12 евро за 50-кубиково мотопедче, за повече дни може да се договорите за по-малко. Нарекохме го Кими, заради марката му Kymco и защото сме фенове на Кими Райконен. Та с Кими много хубаво обиколихме острова.\nФилип много се притесняваше дали ще ни издържи двамата по доста урвестите и тесни пътища. На някои места, особено в участъка към Мама Миа църквичката, бая му взехме душичката на горкото, ама удържа геройски. След като няколко дни се съобразявахме с разписания и маршрути на обществения транспорт, се почувствахме волни птички в тоя ден. Кеф ти – спирка за снимка, кеф ти – плаж, кеф ти – спонтанно решение да завием наляво, вместо надясно. Така можеш да се насладиш както на зашеметяващите гледки, които се откриват почти на всеки завой, така и на невероятните аромати от растенията и дърветата покрай пътя.\nяхнали Кими (почти) летим 🙂\nДве думи за плажовете тук: далече са от градчето и изискват организация с транспорта, но иначе нямаме забележки – красиви заливчета, на които има място както за платените чадъри със шезлонги, така и за собствени чадъри. Хубавото е, че на повечето има и дървета, които дават възможност да се прислониш на сянка в най-горещите часове на деня. По плажовете има пясък, по-едричък, но все пак пясък. На няколко места бяха укрепяли плажовете с бетон, но го бяха направили много добре – почти не си личеше или поне не правеше лошо впечатление. Водата беше много чиста, синьо-зелена и приятна. Скаличките в близост до брега предлагат допълнителни забавления на любителите на шнорхелинга.\nНие гледахме да ходим на по-спокойни места, но все пак дори и там, където имаше атракциони от сорта на водни ски и каяци, те са изтеглени в края на заливчетата и по никакъв начин не пречат или застрашават плажуващите.\nНапомни ни на снимки, които сме виждали от Санторини и другите бяло-сини островчета. Тесни уютни улички, бели къщички, китни храстчета и цветя и … много стръмно.Определено не е за хора, които не обичат да се движат. Разбира се, винаги има опция да се придвижваш с мотопеда, но предполагам ще отнеме малко време докато се разучат маршрутите, тъй като на повечето улички има и стълби и не може с мотопед. Въпреки, че вече сме ходили на много места в Гърция, все пак това градче си имаше своя специфична атмосфера, която много ни допадна. Няколко дена обикаляхме нагоре-надолу и всеки път се изненадвахме от нова къщичка, храстче, чупка или гледка към морето.\nГрадчето наистина е малко, обаче сигурно е рекордьор по брой църкви на глава от населението ( особено ако броим само постоянните местни жители). Мина ни някаква идея да ги броим, ама бързо се отказахме.\nи още бяло… с малко розово\nС Филип единодушно решихме, че ако живееш много свято и безгреховно, в следващия си живот се прераждаш в гръцка котка.\nТо, не че котките на други места изглеждат отрудени и нещастни, ама тия в Гърция са егати принцесите! По цял си избират най-дебелите сенки, вечер излизат да ‘раздвижат’ по уличките и като огладнеят се присламчват към някой сладко похапващ турист, изваждат най-миловидната си физиономия, на която не можеш да откажеш да споделиш и най-вкусната си хапка. И най-вече, позволяват ти да ги пипнеш или погалиш само в краен случай и то само ако имат интерес от това. Обикновено на умиленото ни „пис-пис-мацо” отвръщаха с безразлични погледи, които сякаш казваха „Оф, туристи! Какво са ми са се разлигавили сега, не виждат ли че съм заета със себе си!”. Целогодишно изцяло здравослвен живот: чист въздух, чиста диетична средиземноморска храна и никакъв стрес! Май трябва да вземем пример от тях!\nLife’s hard, bro!\nАми, хубавите места са много, ако не и почти всички. Нашият принцип като си избираме ресторант е да не изглежда много лъскаво, да е пълно и да има повече местни хора. Е, всъщност противно на този принцип последната вечер попаднахме в\nAnna’s – интересен ресторант,\nс малко по-завъртяно меню, където май имаше само чужденци. Но си беше уникално вкусно! Другите места, които ни бяха препоръчани от местни и от българи, работещи на острова са\nтаверните Ta Kumata и Nostos –\nтам може да хапнете традиционните манджи, риби, агнешко. И като казваме таверна си представяйте просто типично малко ресторантче, а не арена за шумно чупене на чинии и сиртакита.\nсъщо изглеждаше добре, намира се близо до замъка (Kastro) и има жива музика и уникална гледка към морето.\nуникалните закуски на Михалис\nС две ръце препоръчваме да хапнете от местните типични пайове в\nмалко магазинче с няколко масички на ъгъла на една от вътрешните улички, много близо до крайбрежната. Пайовете някои биха ги оприличили на нашите баници, ама не са точно като тях. Правят се от ръчно разточвано тесто, и не стоят на много пластове като нашите баници, освен това са много хрупкави и не толкова мазни. Задължително опитайте този със сирене и този с крем, канела и пудра захар. Кафето, което ни направи самия Михалис също беше уникално вкусно. Пайовете ги върти майка му в кухничката над тезгяха. Страхотно местенце, което изглежда сякаш си е там от векове – нещо като местната пекарна, в която се отбиваха съседите, кой да си напазарува за закуска, кой само да побъбри.\nНе знам на какво се дължи отрицателното мнение на много хора за гърците, но за пореден път се убедихме, че са всъщност много дружелюбни и позитивни. Предполагам и заради това, че градчето е малко и всички се познават, ама не може да минеш покрай някой и да не го поздравиш! Особено бабите много държат да ви поздравят и имахме чувството, че наистина ни се радваха, въпреки че ежедневно не знам колко туристи минават по тия улички. И все нещо тръгваха да ни разказват, ама ние нали не разбираме бъкел гръцки, само се хилехме в отговор учтиво и доброжелателно. Даже една бабетка на електрическа инвалидна количка, бръмчеше по улицата с немалка скорост, но успяваше покрай всяка къща като мине да подвикне Ясу! на човека, който или е приседнал навън, или си върши нещо вкъщи, но не пропуска да се провикне и той в отговор.\nОстровчето е малко и въпреки че бяхме само за няколко дена, започнахме да срещаме познати физиономии на други такива като нас, с които сме били на един плаж или в едно заведение и да се поздравяваме като познати, дори и без да сме си разменили и една дума преди това.\nКакво не успяхме да направим, но може би си струва да се направи:\nРазходка с корабче със стъклено дъно в Marin park-а, който е между Скопелос и Алонисос. Може да се видят делфини и тюлени и се обикаля третия остров, който ни се стори също много интересен и най-вече – див.\nЗаливчето Glisteri – освен че е много красив, врязан в сушата залив, има и таверна Costas, която е прочута с вкусната си храна. Казаха ни, че дори Джейми Оливър го бил показвал в предаването си. Не се и опитвахме да си представим какви може да са цените, защото преценихме, че така или иначе няма да ни е по джоба, но може би си заслужава.\nЕдна седмица на двата острова определено не в достатъчна, ако искаш хем да видиш всичко, хем да се насладиш пълноценно на слънцето и водата! Ако имаме възможност пак бихме отишли, като аз лично бих предпочела да отделим повече внимание на Скопелос и на Алонисос.\nНа прибиране, по стар обичай, София ни посрещна с облаци, гръмотевици и студ – като да искаше да измие набързо хубавото усещане от пътуването в Гърция!\nХубаво, ама не успя!\nАвтор: Боряна Първанова\nДруги разкази свързани с о.Скиатос – на картата :\nНа плажа на Mamma mia – Острови Скиатос, Скопелос, Алонисос Спорадите: остров Скопелос (Загубени из гръцките острови (трета серия -1 част): Спорадите: Скиатос (Загубени из гръцките острови (трета серия – 3 част) Спорадите: Скопелос и Алонисос (Загубени из гръцките острови (трета серия – 2 част) Пътуване до рая – остров Скиатос, Гърция (Септември 2006 г) Почивка на остров Лесбос На яхта около Спорадите Почивка в Мола Калива (Халкидики, Касандра) Една почивка на Халкидики – 2 част Почивка на остров Лесбос – част 1 Почивка на Тасос: Една много приятна изненада Почивка на остров Корфу – съвети за пътуване\nЕтикети: Agia EleniKoukounariesLalariaNostosPapadiamantiTa KumataВолоскоткиМамма миаплажСеверни СпорадиСкиатосСкопелос\n12.07.2013 в 9:36\n“Не знам дали ние просто имахме лош късмет или това си е проблем за целия остров, но много ни изтормозиха комарите. Понеже не обичаме да спим на климатик, оставяхме отворена вратата на балкона и едната нощ буквално я прекарах в дебнене кой-кого.”\nДо тази фраза стигнах и ми стана смешно.Това за климатика е правило номер 1 в Гърция.Виждал съм туристи, които се стискат да не дадат 2 евро в хотела, за да получат достъп до дистанционното за климатика ( все пак и от това печелят хотелиерите, а и вие им създавате допълнителна работа да избиват комарите след вас и преди следващият след вас) и те на същият принцип-“Ще се отворим вратата на балкона, да става течение…”.Та правило номер едно- затворени врати и прозорци и охлаждане само с климатик…Иначе комарите само това чакат-достъп до свежа балканска кръв:).Иначе снимките и инфото са страхотни:)\nМного добър разказ и страхотни снимки! Отдавна са ми мечта двата острова и разказа ти ми достави истинско удоволствие, Боряна. Тази година няма как да ги посетим, но догодина ще го направим и описаното от теб ще ни е полезно. Още веднъж благодаря за удоволствието което ми достави- гръцките острови са ни любима дестинация. Благодарност и на Стойчо, разбира се..\nХехе, благодаря за коментарите! Много ми е хубаво, че ви е харесал разказа и наистина се надявам да е полезен! Дай боже да имаме възможност да пътуваме и ентусиазъм да разказваме след това – пожеланието е до всички!\nСтрахотен изчерпателен разказ. Смятам да пътувам там през май и със сигурност ще ми бъде невероятно полезен.\nЧудесно сте го обяснили. Точно планираме тази година да ходим до там и се радвам, че попаднах на вашия пътепис ..\nПоздрави и не спирайте да пътувате и да споделяте 🙂\nБлагодаря за хубавия коментар, Leni! Много ще се радвам да ви е полезен! Незабравими пътувания и на вас!\nСамо не разбрах, Боряна, на каква точно база определяте филма “Mamma Mia” като “романтична боза”?! Известно ли Ви е, че това е най-големият tribute на ABBA в историята на киното? Известно ли Ви е също така, че този филм е сниман от 7 различни екипа на 7 държави и включва изключителна хореография и уникални снимки от уникални места?\nИначе пътеписът не е лош, макар и с лек привкус на балканска простотия, но това за България и българите е нормално…\nПоследните два реда бяха излишни. Не е приемливо да се обижда авторите, коментаторите или редакцията.\nLeo,пътеписът е споделяне на ЛИЧНО преживяване и на ЛИЧНО мнение,ако не съвпада с Вашето,в никакъв случай не значи че не е правилно,нито пък Ви дава право да обиждате! Ваш пътепис не съм чела, но съдейки по стила Ви на изказване,подозирам няма да ми хареса.Така че задочно сме квит! :). А Вие,междувпрочем, не сте ли българин/българка? Щото ако е така,значи обиждате и себе си…\nНе, не съм българин, с което се и гордея.\nВ нормалния свят никой не критикува ей-така, “по балкански”. Whatever…\nПрепоръчвам Ви да прочетете малко повече за коопродукцията “Mamma Mia”, колкото и да не е популярно четенето в България. Също така, на първо време не е лошо да премахнете просташкия коментар за филма от пътеписа си – просто “не се връзва”. Това изцяло с добри чувства, нищо лично.\nСледваща публикация Малките градчета на Тоскана\nПредишна публикация Исландия (9 ден – продължение): До Патрексфиорд


Строителна химия | Строителни материали | Строителни материали - GS Строймаркет борса за строителни материали и мебелни материали.\nДобре познатите на българсия пазар интериорни и екстериорни бои, латекси и лакове с марката Оргахим. Налагайки своите качествени продукти, компанията Оргахим е на път да достигне водещата позиция на пазара за покрития и смоли в Югоизточна Европа, като става все по-силна на местно ниво и като се търсят възможности за износ в Близкия Изток и Русия. Продуктовата гама на Оргахим включва - бои, лакове, емайллакове, грундове, лепила, електроизолационни лакове, смоли. Дружеството е единствен производител в страната на анхидриди и най-голям...\nМегахим АД е русенска компания, основана през 1996 год. със 100% българска собственост. Тя е един най-големите български производители на лаково-бояджийски материали и предлага широка гама продукти: алкидни и обикновени бои; вододисперсионни бои за външно и вътрешно боядисване; алкидни емайллакове, полиуретанови лакове; лазурни лакове; оцветители; разредители; грундове и др. Продуктовата гама на Megachim се разпространява в продуктовата мрежа със следните търговски марки: Dekorator Aquis Практика Xpert Предлагания продуктов...\nСтроителна химия с марката Sika на швейцарската компания Sika AG. Продуктите на фирма Сика от областта строителна химия се използват вече над 95 години за повишаване качеството на строителството и за разрешаване на различни проблеми. "Сика" и днес е синоним за качествена хидроизолация. Днешната продуктова гама, обаче е много по-разнообразна и практически покрива всички области от строителната практика. Приоритет при разработването на продуктите е прилагането на нови технологии за решаване специфичните проблеми на клиента. * Производство на бетон...\nХенкел (Henkel) е световен производител на лепилни технологии и строителни материали и предоставя на професионалистите от цял свят необходимите продукти и системни решения. През последните години подразделението „Лепилни технологии”, което включва направленията потребителски лепила, строителна химия и индустриални технологии, бележи бурно развитие в Централна и Източна Европа. Основна част от производството на подразделение „Лепилни технологии” в региона са под марките Ceresit и Thomsit . Гамата на Хенкел включва секундни лепила, полиуретанова...