Коледа в Банско – традиции и обичаи | Lucky Bansko SPA & Relax\nГрад Банско е уникален с прекрасната си гледка и много вековни традиции и бит. Регионът на Банско предлага не само необикновени природни гледки и забележителности, но и интересни традиции и обичаи по време на Коледа. Коледа в Банско се празнува от 20-ти до 25-ти декември.\nТрадициите заемат важно място в живота на местните хора. Благодарение на тяхната отдаденост към спазването им и предаването им от поколение на поколение, банските традиции са се запазили живи и до днес.\nБанскалии не спират да следват българските обичаи, които са се вкоренили в родовата им памет и стила им на живот. Те спазват всички църковни, етнически и светски празници. Характерно за банскалии е, че всеки познава рода си до далечно коляно, а доста фамилии имат радословно дърво, което попълват с годините.\nБанските традиции са доста на брой, тъй като започват от първия ден на Новата година и продължават чак до Димитровден в края на есента. Почти през цялата година градът чества стари и нови празници.\nВсеки празник в Банско се съобщава с тържествено биене на камбаните, в ръката се държи стрък здравец и по традиция за завършек на трапезата се сервира сладка баница с ориз. Също така жителите на Банско в църковни дни ходят на църква, както и богат празничен обяд и вечеря, обилно поляти с вино и сладки за десерт.\nВ Банско обикновено много често светските празници, училищните и юбилейните празници се превръщат в общоградски. Също така традиция в града е празникът да се пренесе навън – на кръстовището или на площада. Под звуците на духова музика или гайда е писнала с тъпани, вие се трикато хоро\nВ Банско ежегодно за Коледа се организира детско коледно тържество с театър и голям коледен концерт, в който участват всички самодейни групи и състави като например фолклорни и стари градски песни, дискобалет и стандартни песни. Има също и гала вечер на творческите постижения през годината.\nКои са най-известните коледни традиции в Банско?\nТова е една от най-старите български традиции, която се е запазила и в Банско. Поредица от обреди се изпълняват през трите коледни дни. За разлика от доста градове и села в България, където тази традиция вече е отшумяла, в Банско тя е все още жива и се пренася от поколение на поколение.\nКоледа в Банско няма да е същата без посещение на коледари. Времето за Коледуване е от полунощ до изгрев слънце на Бъдни вечер според традицията.\nСпоред традицията млади ергени и момчета, а също и деца се обличат в народни носии в нощта на Бъдни вечер срещу Коледа. Т е са водени от по-възрастен мъж, който се нарича “станеник”. Според народните вярвания тогава излизат свръхестествени същества. Такива като таласъми, караконджули вампири.\nКоледуването е свързано с древна езическа традиция, в която се вярва, че коледарите имат способността със своите песни да прогонят всички зли сили и духове в селището. Поради тази причина и младите мъже минават от къща на къща през нощта. Пеейки песни те наричат стопаните за берекет и здраве, а стопаните на къщата ги посрещат и им дават подаръци.\nПри коледуване се пеят различни видове песни в зависимост от мястото на изпълнение и човека, за което се пеят. Всички обаче са свързани с наричането за здраве и берекет през новата година. В периода когато България е било силно развито аграрното стопанство, Коледа се е падала по средата на зимата и за хората е предстояло началото на новата земеделска година.\nПо традиция домакините на къщата даряват коледарите с така нареченото “колаче“. То представлява вид тестено изделие. Приготвя се от бяло брашно и се оформя в кръг като има дупки по средата. Най-често се поставя върху коледарката. Това е специална тояга, която коледарите вземат със себе си като обикалят къщите.\nКоледарите се обличат в традиционно българско облекло като дебели ямурлуци. Те се правят от ръчно изработена вълна и козина по много стара технология. Ямурлуците защитават от студ и дъжд и в миналото са били обичайна дреха за пастири и овчари. Ямурлуците в наши дни се използват главно при изпълнението на празнични обичаи.\nСпоред традицията коледарите отиват при най-личния човек в града (кмета, даскала или попа) и му дават своята благословия. След това обикалят всеки от останалите домове в селото. Младите момчета пеят народни песни за здраве, берекет и благополучие. Стопаните на къщите от своя страна им подаряват прясно изпечени обредни питки и коледарски краваи, вино, местни специалитети, месо сланина, брашно, боб и пари.\nКоледуването завършва с пищно угощение за коледарите с вино и ракия от стопанина и вит кравай от момата. След като минат през всяка къща коледарите се събират на една обща трапеза, за да хапнат и пийнат за общо здраве. Продуктите, които са останали се продават и спечелените пари се даряват на бедни или на училището, църквата, читалището.\nКоледарите в Банско започват да се подготвят за коледуването още от 20-ти декември. Коледарите се събират тогава, за да подготвят своите носии, да украсят калпаците си с пуканки и китки и да пеят заедно коледарски песни.\nОще от първия ден на новата година започват кукерските игри. Традицията на кукерските игри датира още от древността.\nОсвен впечатляващо шоу с фойерверки по случай нова година, в Банско можем да видим открити сцени с народна музика, песни и танци и да се насладим на автентичния дух на Коледа.\nТрапезата в Банско за Коледа се състои от нечетен брой постни ястия, обикновено седем, девет или дванайсет. Както и по другите градове в България в Банско също се сервират пълнени чушки, лозови или зелеви сармички, зелник, тиквеник, ошав със сушени плодове, зърнени храни като варено жито и боб, чесън, мед, орехи, различни плодове и обреден хляб (наричан още боговица, или богова питка), Богов кравай и благословник .\nНа масата се поставя всичко онова, което обикновените хора са отглеждали в градините си. Трябва да се опита от всичко на трапезата, за да имаме късмет през новата година. Сервира се питка с пара, която носи щастие през цялата нова година на този, на който се падне.\nКогато всички членове на семейството седнат около трапезата, най-възрастният мъж произнася молитва и отчупва парче от обредната питка на всички членове на семейството, събрали се около масата и дава първо на най-старите. На трапезата задължително трябва да има вино и по-специално младо червено, което е символ на пролятата Христова кръв.\nЗа тези, които не знаят бъдникът представлява голям пън, което слага в огнището в нощта срещу Коледа. Парчето дърво е обикновено дебело и най-често от круша, бук или дъб, което е условие за трапезата за Бъдни вечер. Дървото трябва да е голямо, за да поддържа през цялата нощ топлината на огъня. Има някои народни поверия, свързани с коледната трапеза.\nОт начина, по който специалното дърво гори в огнището хората правят гадания каква ще бъде годината. Например, ако огънят на бъдника е буен и прави много искри, предстоящата година ще носи богатство и плодородие.\nЗа подготовката на трапезата имат отговорност най-често жените, но мъжете от семейството имат също задача. Стопанина на дома трябва да избере бъдника, да го донесе на рамо, като внимава дървото да не докосва земята и сам да го запали. На сутринта огъня се гаси с вино.\nАко от дървото има неизгорели парчета, те се използват за изработване на кръстчета и се използват за вграждане в рало. То символизира селския труд и плодородието. Пепелта от бъдника се пръска върху нивите за плодородие, а също се използва и с лечебна цел\nОбикновено вечерята на Бъдни вечер започва отрано, с което се вярва че житата, ще узреят по-рано. Най-възрастният мъж прикадява къщата, трапезата, кошарата, хамбара и зимника. По традиция той вдига питката над главата над най-малкото дете, за да са толкова високи житата и я разчупва.\nЕдна част от нея пред иконата на Богородица или на някакво високо място, за да носи късмет на къщата. Останалата част разделя между членовете на семейството.\nКогато веднъж седнат всички на масата, никой не трябва да става. Ако пък това се наложи, той трябва да ходи приведен, за да гледат надолу и житните класове, отрупани със зърно. След края на вечерята всички стават заедно и храната се оставя на масата, за да се отдаде почит на починалите, които също да се “нахранят.”\nПо орехите на Бъдни вечер хората гадаят. Ако ядката на ореха, който изберем да счупим е здрава, то и ние ще сме здрави през новата година. Този, който пръв кихне на трапезата го очаква здраве и късмет. Неомъжените девойки слага парче от питката или обредния хляб под възглавницата, за да сънуват бъдещия си жених.


Фототапети за визуално увеличаване на пространството - www.domigradina.com\n10/07/2018 10/07/2018, 13:25:55\nФототапети Малък апартамент\nСобствениците на малки жилища могат да използват този интересен способ за визуално увеличаване на пространството с помощта на фототапети. Правилно подбраното изображение може да промени визуалното въприятие за помещението като го направи да изглежда по – голямо.\nФототапетите с гладка повърхност, отразяваща светлината допълнително ще разширят пространството в стаята.\nНай – добре използвайте един фототапет на едната стена, а останалите стени боядисайте в светли неутрални тонове. Натрупването на прекалено много изображения или шарки би имало обратен ефект.\nФототапет за кухня\nВ кухнята може да подчертаете работната площ или стената на трапезната част с голям фототапет, който оптически ще разшири помещението. Заложете на същата цветова схема, която сте избрали за кухнята. Ефекта ще се подсили ако кухненското обзавеждане е с гланцово покритие, което допълнително отразява светлината, също както и металните аксесоари.\nФототапет за коридора\nВ коридора е важно да се осигури достатъчно осветление, тъй като той най – често е без прозорци. Затова заложете на светли цветове и поставете голям фототапет в бледи тонове на стената срещу огледалото.\nФототапет за спалня\nНай – подходящото място за фототапет в спалнята е стената зад леглото. Най – добре използвайте успокояващата цветова палитра и нежни пастелни тонове.\nФототапет за дневна\nВ хола цветовете могат да бъдат по – смели, а изображенията – по – големи. Може да заложите на астрактни картини, 3D изображения, да декорирате стената зад дивана или къта около телевизора.\nФототапетите в детската стая могат да бъдат на най – разнообразна тематика, свързана с хобито на детето – футболно игрище, космически кораби, морски обитатели, животни, приказен пейзаж или звездно небе.\nФототапет за баня\nБанята в малките жилища обикновено е със съвсем сромни размери. За нея изберете фототапет на една или две съседни стени, който по възможност да се отразява в огледалото. Изображенията могат да бъдат пустиня, морско дъно, далечен път или безкрайна горска поляна.\nЧерно – бял или сив фототапет на фона на бяла стая ще разшири визуално пространството ако е поставен на една цяла стена от край до край.\n3D изображенията създават излюзията за по – голямо пространство, добавят обем и разширяват малките стаи.\nФототапетите, имитиращи прозорци създават приятна излюзия за отворен прозорец с красива гледка, от който сякаш се пренасяте в друго пространство. Гледката може да бъде лавандулови поля, горски пейзаж, пустиня, морския бряг.\nПанорамата на нощния град създава успокояващо усещане и е подходяща за създаване на стилен и модерен интериор за дневната или спалнята.\nПриродните пейзажи също са много ефектен вариант за визуално увеличаване на пространството. Горски кът, голяма поляна или внушителен водопад създават усещане за безкрайност.\nКосмосът винаги ни е привличал със своята мистерия. Звездното небе е особено красиво и загадъчно. Тапетите, изобразяващи космос създават излюзия за безкрайно пространство и са подходящи за детската стая, спалнята или дневната.\nФототапети, изобразяващи арки, стълби, тунели или библиотека също са подходящо решение за оптично увеличаване на пространството в малки помещения.\nСобствениците на малки жилища могат да използват този интересен способ за визуално увеличаване на пр\nИдеи за баня Градинска настилка Отглеждане на билки Спално бельо Едностаен апартамент Малка кухня Отглеждане на рози Есенна градина Телевизор Диван Интериор в бежово Пелети Декорация за стена Есенни цветя Идеи за градината


Ръководство: рипване и компресиране на DVD и Blu-ray в MKV - Страница 4 - Ръководства за работа с програми - SoftVisia - Форуми\nРъководство: рипване и компресиране на DVD и Blu-ray в MKV\nАвтор Night_Raven, 05 Jan 2013 00:50\n56 отговора по тази тема\nПубликувано: 21 October 2014 - 08:39\nПробвай, дали при теб ще върви под ХР и без инсталиран AviSynth.\nПубликувано: 21 October 2014 - 13:04\nДа, работи нормално под Windows XP без инсталиран AviSynth.\nПубликувано: 11 July 2017 - 11:59\nОтдавна в тази тема не е писано.\nВъпрос: как се работи под Windows 10? Има ли някакви различия?\nПубликувано: 11 July 2017 - 12:30\nНе, процедурата е в общи линии същата под различните версии на Windows. И все пак разлики ще има, защото MeGUI е претърпяла актуализации, така че със сигурност ще има (леки) разминавания между инструкциите в темата и MeGUI в текущото ѝ състояние.\nТемата е в списка ми с ръководства, които искам да актуализирам или създам, но за жалост този списък е доста дълъг, а времето и енергията са ресурси, които стават все по-редки.\nМоже би ако си взема отпуска и се запася с тоновете енергийни напитки и кафе...\n#50 Boby H\nПубликувано: 31 January 2018 - 12:29\nЗдравейте, не зная дали тук е мястото на моя въпрос, ама все пак ще питам. Със DVD рекордер - SONY_DVD__Recorder RDR-GX210 записах стари семейни VHS видеокасети. Дискът се плейваше без проблем на посочения рекордер. За съжаление на други DVD плейъри дисковете не тръгнаха. Поисках видеото на дисковете да го прехвърля на компа, но и това не стана, защото в папката с диска виждах само файл desktop.ini и нищо друго. Бихте ли ми дали съвет как да си прехвърля дисковете /или видеофайловете/ на компа за да мога да ги конвертирам в друг формат, за да бъдат гледаеми и на други машини?\nP.S. Дисковете на които са записани филмчетата са SONY DVD+R.\nЧетох за евентуален вариант на прехвърлянето на касетите с видеокепчър, но коментарите не бяха особено ласкави относно качеството на резултата.\nПубликувано: 31 January 2018 - 13:32\nАко е наистина DVD-Video диск, не би трябвало да има само desktop.ini файл.\nДискът опитвал ли си да го отвориш на друг компютър?\nПоказани ли са скритите файлове (за всеки случай)?\nСъс софтуерен плеър (да речем MPC-HC или VLC media player) опитвал ли си да възпроизведеш съдържанието на диска?\n#52 Boby H\nПубликувано: 31 January 2018 - 14:23\nС Windows 10 и 8.1 /на лаптопа/ съм. Пробвал съм с Potplayer и BSplayer и нищо не излиза, а с VLC ми излезе съобщение "Потокът не може да се отвори: VLC не може да отвори MRL' dvd:///E/. Вижте отчета за подробности.... ама къде е тоз отчет не знам Дал съм от опцийте да се виждат скритите файлове.\nПубликувано: 02 February 2018 - 22:46\nАко се опиташ да отвориш диска с DVDFab, засича ли се нещо? Евентуално можеш да дадеш снимка от прозореца.\n#54 Boby H\nПубликувано: 03 February 2018 - 22:13\nНе, не хваща нищо. Единствената програма която хваща диска и прави имейдж с nrg формат е Нерото. Пробвах да направя имейджи и Daemon tools и с PowerISO ей така за да видя дали ще хване диска - не става и не става. Единствено, колкото и странно да е nrg файла се отваря с Magic iso, и се вижда, че диска е с някакъв шантав формат защото има две папки - стандартната VIDEO_TS и някаква кретенска VIDEO_RM.\nВпрочем как се качват картинки тук?\nЕто какво е съдържанието и на VIDEO_RM папката.\nNRG.jpg 116.78К 0 Брой изтегляния\nImage1.jpg 156.27К 0 Брой изтегляния\nVIDEO_RM.jpg 184.97К 0 Брой изтегляния\n#55 Boby H\nПубликувано: 04 February 2018 - 12:09\nПроблемът май е разрешен. Установих, че SONY рекордера не финализира дисковете автоматично, а трябва това да бъде сторено ръчно от setup-а. Явно дискът е можел да се възпроизвежда на рекордера и без да е финализиран и това ме е подвело. Специални благодарности на\nNight_Raven за отделеното време в опит да ми помогне. И поздрави на Русчукъ\nПубликувано: 04 February 2018 - 12:24\nТ.е. вече успешно можеш да превхърлиш файловете на компютър и да си ги компресираш в желан формат?\n#57 Boby H\nПубликувано: 04 February 2018 - 14:48\nТ.е. вече успешно можеш да превхърлиш файловете на компютър и да си ги компресираш в желан формат\nДа, дисковете вече се отварят и на други плеъри, както софтуерни така и на други машини, може да се обработват с DVDfab и iSkysoft iMedia Converter.... абе въобще вървят /вече / на всичко което съм пробвал.


17 не толкова известни факта за атомната бомба - Общ - Инженерни науки - Форум "Наука"\n17 не толкова известни факта за атомната бомба\nМай 25, 2016 in Общ - Инженерни науки\n1. 10% от електричеството на САЩ идва от разглобени атомни бомби.\n2. Само 3 от 12 души на борда на Енола Гей знаели каква е целта на мисията над Хирошима.\n3. По време на пика е имало почти 1000 уранови мини в САЩ.\n4. Щатите пуснали 49 бомби от типа “Pumpkin bombs” върху 14 цели в Япония, които погубили 400 души и ранили други 1200, преди да пуснат атомните бомби над Хирошима и Нагасаки.\n5. Проектът „Манхатън” струвал приблизително 20 милиарда долара. Т.е. над 255 милиарда днешни долара (поради инфлацията).\n6. Хирошима и Нагасаки вече не са радиоактивни.\n7. От Втората световна война насам са произведени около 70 000 ядрени ракети.\n8. В Токио разбрали, че над Хирошима е пусната атомна бомба 3 часа след като това се случило.\n9. След 1945 са произведени 4 680 ядрени бомбардировача.\n10. Целта на бомбата, която паднала в Нагасаки, бил друг японски град – Кокура.\n17. В това видео са показани всички ядрени детонации по света, до 1998 година. Броят им е 2053.\nПовече на: http://nauka.bg/a/\nПубликува Май 25, 2016 (edited)\nС позволението на автора на темата искам да допълня някои неща, може не съвсем в темата но в духа й.\n12.Последиците от проникващата радиация ,разбира се не на 100% и частично на радиоактивното лъчение сред населението в Япония са преодолени благодарение на японския пъдпъдък. Пиенето на 3-4 до 8 свежи, сурови яйца на ден.\n13.Съвременната либерална военна-политическа мисъл на САЩ военнополитическите стратези допуска ядрен конфликт и твърденията са, че ядрения конфликт няма да бъде унищожителен за човечеството.\nРедактирано Май 25, 2016 от Capitainofmarine\nЧувал съм от сериозни източници следното. При бомбандировките загиват десетки хиляди, след това десетилетия от лъчева болест умират още десетки или стотици хиляди хора. Това е огромна част от населението на градовете Хирошима и Нагасаки и районите около тях. Но тези, днес много възрастни японци които остават живи и не се разболяват от лъчева болест са рекордьори по дълголетие в Япония. А въобще Япония е страна рекордьор по дълголетие в света.\nИли става дума за някакъв отбор - остават най жилавите , или радиацията в някакви дози при някакви хора при някаква вързаст при определени обстоятелства може да се окаже полезна. Както се казва - дозата прави лекарството и отровата. Нещо подобно е с кафето, алкохола и даже тютюнопушенето в минимални дози, без привикване могат да се окахат полезни. В никакъв случай не призовавам към приемане на радиация, пушене или алкохол.\nПреди години си играх да превеждам статия от американски сайт за експеримента Тринити, публикувам я тук, може би ще представлява интерес във връзка с темата:\nРобърт Опенхаймер предложил експеримента да се нарече „Тринити” (Троица) по името на една от поемите на поета Джон Дон. Място избрано за взрива било бомбения полигон Алмагордо, едно забутано място на 350 км южно от Лос Аламос, разположено в "Jornada del Muerto” (Долината на Смъртта). Сложната апаратура за наблюдение и отчитане била проверена с мощен конвенционален взрив на 7 май. Подготовката продължила през целия юни и привършила в началото на юли. Три наблюдателни бункера на кота 0, разположени на 9-10 км северно, западно и южно от епицентъра щели да регистрират всички аспекти на реакцията – най-вече степента на симетричност и отделената енергия. Най-голяма тревога предизвиквал контролът върху радиоактивността след взрива. Не разчитайки на метереологичните прогнози за вятър, който ще я разнесе в горните атмосферни слоеве, командването на армията имало готовност да евакуира населението от околността.\nНа 12 юли плутониевото ядро на бомбата било докарано с армейски камион, а неядрените компоненти пристигнали точно в 12:01 след полунощ на 13, петък. През целия ден на 13 протичали финални приготовления на „Джаджата” („Gadget") в ранчото Макдоналд.\nВ пет следобед на 15 юли вдигнали бомбата на стофунтовата кула за взривяване.\nВ района пристигнали Лесли Гроувз, Вейневър Буш, Джеймс Конънт, Ърнест Лорънс, Джеймс Чадуик и други упълномощени лица. Валял проливен дъжд. Гроувз и Опенхаймер, намиращи се в южния наблюдателен бункер, обсъдили какво да правят, ако дъждът не спре до предвиденото време за взрива – 4:00 сутринта на 16 юли.\nЗа да разреди надвисналото напрежение, Ферми проявил черен хумор: той предложил на някой от присъстващите да се обзаложи с него, дали огненото кълбо от взрива „ще запали атмосферата и ще разруши до основи само Ново Мексико, или ще разруши целия свят”.\nВлизайки в тон, Опенхаймер веднага заложил десет долара срещу месечната заплата на Джордж Кистияковски, че бомбата няма да сработи въобще. Междувременно Едуард Телер успял да изнерви всички, като им предлагал непрекъснато и настойчиво крем срещу слънчево изгаряне, с който сам се намазал обилно, въпреки че слънцето залязвало.\nВ 3:30 призори Грейвз и Опенхаймер отложили теста за 5:30.\nВ 4:00 дъждът спрял. Кистияковски и екипа му привели в готовност за взрив бомбата до 5:00, след което се скрили в южния бункер.\nНадвиснала заредена с огромно напрежение тишина.\nИзведнъж във всичките три наблюдателни бункера и в базовия лагер прозвучал едновременно металическия глас на диктора от оповестяващата система, отброяващ финалните секунди; повечето участници легнали на пода с ходила към района на Тринити и просто зачакали.\nСлед като отброяването преминало 1 минута, Изидор Раби се обърнал до човека легнал до него: „Нервен ли си?” – попитал го той. „Въобще не” – отвърнал му Кенет Грийсън. Както по-късно си спомня Гроувз: „Единствената мисъл, която ми минаваше тогава през главата бе: „Какво ще правя, ако отброяването стигне до 0, но нищо не се случи?!”\nКонънт пък казвал, че това са най-дългите секунди в живота му.\nКогато оставали още десет секунди, Грийсън внезапно се обърнал към съседа си Раби и му рекъл:\n„Е, сега вече ме е страх!”\n... и Сам Алисън изкрещял: „Сега!”\nТочно в 5:30 сутринта на 16 юли 1945 година, понеделник, започнала атомната ера в човешката история.\nПред изумените погледи на участниците в проекта „Манхатън”, бомбата експлодирала над пустинята в Ню Мексико, изпарявайки мигновено кулата и превръщайки асфалта около нея в зеленикав прах. Секунди след взрива над пустинята в Ню Мексико преминала огромна ударна и топлинна вълна, помитаща всичко по пътя си. Никой не виждал радиацията, но всички знаели, че тя е там. Стоманеният 200-тонен контейнер "Jumbo", докаран специално с експериментална цел на миля от епицентъра на взрива, разцъфнал като узрял нар. Докато оранжево-жълтото огнено кълбо се раздувало беззвучно като на забавен кадър пред очите им, над него стремително израствала тясна черна колона от прах и дим, която постепенно приела формата на гигантска гъба – визуалният образ, запечатил се в съзнанието на човечеството като символ на зловеща мощ и невероятно разрушение.\nПървата им реакция след експлозията била изненада, радост, облекчение...\nЛорън описва момента като „един миг, който превърна мрака в ослепителна светлина”; някакъв военен възкликнал:\n„Дяволът ни отвори Пъкъла!”;\nХанс Бете, който гледал директно експлозията, ослепял напълно за около минута; Норис Бредбъри по-късно казва: „Атомния взрив не се побира в никакви описания”; Кистияковски потупал лежащия до него Опенхаймер по рамото: „Опи, дължиш ми десет долара!”; Изидор Раби определя чувството си като „ликуващо” и първата му реакция била да отвори бутилка с уиски; в базовия лагер Буш, Конънт и Гроувз стиснали ръцете си, без да говорят.\nКогато Опенхаймер и Раби пристигнали в базовия лагер при Гроувз, последният ги посрещнал с думите: „Гордея се с вас!”. Неговият помощник, Томъс Фаръл, казал на шефа си: „Войната приключи, сър”, на което Гроувз отговорил: „Да, но след като хвърлим две бомби в Япония.”\nВероятно най-хладнокръвно в тази еуфория реагирал Енрико Ферми: той старателно изчислявал колко надалече може да е отнесла ударната вълна малките парченца хартия, хвърлени от него 40 секунди преди взрива. Най-сетне калкулирал истинската мощ на взрива: еквивалент на 21 000 тона тротил, четири пъти повече от първоначално очакваните в Лос Аламос!\nСлед като шокът и вълнението затихнали, директорът на теста, Кенет Бейнбридж, се обърнал към Роберт Опенхаймер, обобщавайки общото усещане:\n- Сега всички ние сме синове на вещици – казал той.\nУсещането за ужас и разкаяние е особено осезателно в последвалите писания на онези, които присъствали на Тринити.\nСамият Опенхаймер уподобява себе си на Прометей, наказан от Зевс, за това че е дал на хората огъня и сравнява чувствата си с тези на Алфред Нобел, който се е надявал, че като открива динамита, ще сложи край на всички войни.\nОпенхаймер цитира древноиндийския епос „Бхагавад Гита”:\n„Сега моето име е Смърт, Разрушител на света.”\nРедактирано Май 25, 2016 от Б. Киров\nПубликува Май 26, 2016\nЗащо не го пратиш за списанието?\nПреди 10 минути, Joro-01 said:\nАми той сега като го прочетох, доста си плаче за редакция. Навремето като работех в издателство мислехме да правим сборник със статии за големите военни проекти по време на ВСВ, т.н. "Оръжия-чудо", и съм събирал подобни материали. Бях го забравил, но темата ме подсети и го изрових от архивите си. Цялата статия беше много по-дълга и пълна с факти за "Проект Манхатън", но извадих само тази част, защото останалото са цифри и статистика.\nНе е проблем, по-малко работа е. Довършителните работи и строителите не ги обичат\nВ контекста на темата - тук сме дискутирали за ядреното оръжие:\nПубликува Май 26, 2016 (edited)\nПродължавам с текста за "Проект Манхатън", знам че темата не е от най-приятните, но такава е историята на това оръжие, и е добре да се знае. За да не се повтори, дай боже, никога.\nСледвайки мнението на своите съветници, Труман взел решение да използва бомбата срещу Япония веднага след като първите образци от това оръжие са готови. Урановата бомба, наречена Little Boy (Малко Момче) била хвърлена първа над Хирошима, Япония, на 6 август 1945 г., а другата, плутониева, наречена Fat Man (Дебел човек) я последвала три дни по-късно над Нагасаки. Двете бомби помогнали за по-бързия край на войната в Тихоокеанския регион и Япония капитулирала на 14 август – само три дни след взрива в Хирошима. Най-кошмарната война в цялата човешка история приключила. Проектът „Манхатън” изпълнил своята мисия.\nВ ранните часове на 6 август 1945 г. един бомбардировач В-29, кръстен „Енола Гей” на името на Енола Гей Тибитс, майка на пилота Пол Тибитс, се издигнал от летището на остров Тинян и поел курс северозапад към Япония. Зададената цел на бомбардировача била град Хирошима, разположен в делтата на югозападния остров Хонсю, важен промишлен център с население 300 000 души и 43 000 военен гарнизон.\nКомандирът на 509-та Авиационна група, полковник Пол Тибитс, прелетял разстоянието на ниска височина и автоматично управление, преди да вдигне машината на височина 10 000 м, наближавайки целта. Към 8:15 сутринта японско време „Енола Гей” пуснала своята 4,6 тонна уранова бомба над града, след което Тибитс веднага форсирал двигателите, за да се отдалечи по-бързо от очакваната ударна вълна. 43 секунди по-късно ослепителна светлина заляла небето, след като „Малко момче” се взривила на 600 м, точно над казармения плац, където войниците от гарнизона на Втора армия провеждали утринната си физическа подготовка. Макар и вече отдалечил се на 18 км, „Енола Гай” подскочил от ударната вълна и Тибитс помислил, че е улучен от зенитно оръдие. След втората ударна вълна, отразена от земната повърхност, екипажът хвърлил поглед назад към Хирошима.\n„Градът бе скрит от оня облак...кипящ, приемащ формата на гъба, ужасяващ и невероятно висок” – спомня си Тибитс.\nПо-късно изчислили мощта на експлозията на 15 килотона – еквивалент на 15 000 тона тротил.\nПреди взрива, долу било слънчево и тихо утро на първия ден от седмицата, понеделник. Ранната въздушна тревога преди това била отменена, защото забелязали само един самолет (помислили го за разузнавателен, вече били свикнали), така че към 8:15 градът кипял от живот – войниците правели сутрешната си гимнастика, цивилни граждани с колела или пеша бързали за работа, групи от жени и деца разчиствали разрушени от предишна американска бомбардировка сгради.\nНамиращите се най-близо до взрива умрели мигновено – телата им се превърнали в черни въглени; птиците в полет лумнали във въздуха и се посипали на пепел; всички запалителни материали като дърво или хартия изгорели без следа на 2200 метра от епицентъра.\nОцелели очевидци описват ослепяваща бяла светлина, подобна на усилена милиони пъти фото светкавица, последвана от нетърпимо гореща вълна. (Ефектът от радиацията последвал по-късно.) Третата вълна била ударна, помитайки хората от земята, а някои просто излетели от прозорците на къщите, преди те да се срутят до основи. Само в първата минута 9 от всеки 10 души на разстояние 1 км до епицентъра на взрива били мъртви. Всички сгради в радиус от 1.6 км били разрушени до основи, а онези до 3. 5 км – тежко повредени. Едва 10 % от градските постройки останали невредими. Ударната вълна отнесла всички стъкла от прозорци в радиус 20 км от взрива. Дори хората, които се намирали в домовете си на десетки километри от епицентъра на взрива, описват първото си усещане като за директно попадение на бомба върху техните къщи. Оцелелите много скоро съумели да организират спасителни команди, които бързо установили, че приблизително половината от хората в града са мъртви или тежко ранени. Имало цели квартали без нито един жив. Множеството отделни малки пожари в различни точки на града се слели в една огромна огнена стихия, разпалвана от силния вятър към центъра. Огненият смерч се разпрострял върху повече от 8 кв. км, поглъщайки оживелите след взрива.\nДаже след като пламъците утихнали, външната помощ се бавела: четири часа след нападението, японското правителство не знаело даже какво се случва. Всички комуникации на града прекъснали внезапно и напълно точно в 8:16, след което от там дошли само някакви неясни слухове за мощна експлозия, но японското върховно командване нямало сведения за никакви масирани въздушни атаки, нито пък в града да има арсенали на взривни материали. В крайна сметка японски щабен офицер бил изпратен със самолет, за да разузнае от въздуха обстановката. След като наближил на разстояние от около 160 км, той докладвал за огромен черен облак от дим над целия град. Първото потвърждение на това какво точно се е случило дошло 16 часа по-късно с официалното американско съобщение за атомна бомбардировка.\nВ Хирошима започнали да пристигат спасителни екипи и ситуацията се стабилизирала, доколкото би могло да се каже въобще такова нещо. В относително незасегнатите квартали токът бил възстановен още на 7 август, заработил частично релсовия транспорт. Няколко дни след взрива медицинските екипи започнали да установяват първите симптоми на лъчева болест сред оцелелите. Скоро процентът на смъртността сред засегнатите от тази нова и непозната болест рязко се увеличил, след като първоначално изглеждало, че те привидно са се възстановили; най-много умрели били регистрирани в периода между четвъртата и осмата седмица след атаката. Над прескочилите този праг от време останала да виси заплахата от ракови заболявания и ужасния психологически шок, преследващи ги през целия им живот.\nНикой никога няма да узнае колко точно хора са загинали в резултат на атомната бомбардировка над Хирошима: около 70 000 души може се разделили с живота в момента на самия взрив и последвалите топлинна и ударна вълна; към края на 1945 г. с онези засегнати от лъчева болест цифрата надхвърлила 100 000; след още пет години те били над 200 000, като вторичните ефекти продължават.\nНа 6 август в 11:00 преди обед (по часовника в столицата Вашингтон) радиостанциите в САЩ започнали да излъчват предварително записаното съобщение на президента Труман, който информирал американския народ, че Съединените щати са хвърлили съвършено нов тип бомба над японския град Хирошима – „атомна бомба”, казал президента. Труман предупредил, че ако Япония продължи да отказва безусловната си капитулация, изисквана от Потсдамската декларация, САЩ ще атакуват и други цели с „еквивалентно ужасяващи резултати”.\nДва дни по-късно, на 8 август, Съветския съюз декларирал война на Япония и нападнал японската армия в Манджурия, убивайки и последните надежди на американските политици и военни, че войната ще приключи, преди Сталин да се появи на Тихоокеанската сцена. На 9 август американската авиация разпръснала над цяла Япония листовки, уведомяващи населението на страната, че: „Ние притежаваме най-разрушителното оръжие, създавано някога от хора. Само една-единствена от нашите нови атомни бомби е равностойна на 2000 заредени с обикновени бомби наши гигантски бомбардировачи В-29 наведнъж. Съобщаваме ви този ужасен факт, за го обмислите и ви уверяваме напълно сериозно, че той е самата истина. Ние едва сме започнали да използваме това наше оръжие срещу вашата страна. Ако все още изпитвате някакви съмнения, направете си труда да узнаете какво се случи в Хирошима, където хвърлихме само една от нашите атомни бомби.”\nМеждувременно авиационната група бомбардировачи на полковник Тибитс просто очаквала времето да се проясни, за да изпълни заповедта за хвърлянето на следващата бомба – плутониевата, наречена „Дебел човек”, предназначена за град Нагасаки.\nСледващият промеждутък от благоприятни метереологични условия за хвърляне на бомба се очертавал в трите дни, след като била хвърлена бомбата над Хирошима; после идвали пет денонощия лошо време; именно през този първи тридневен „прозорец” между 6 и 9 август трябвало да мине плутониевата атомна бомба, кръстена „Дебел човек”.\nНямало нужда от допълнителни заповеди за атака. Заповедта на Труман от 25 юли разрешавала хвърлянето на готовите атомни бомби тогава, когато това е възможно.\nВ 3:47 след полунощ на 9 август 1945 г. един бомбардировач В-29 кръстен „Фургонът на Бок” излетял от Тинян и взел курс към набелязаната цел: Арсенал Кокура, масивно струпване на военни заводи в района на град Кокура.\nПосле нещата излезли от контрол. Майор Чарлс Суини, командващ полета, наредил бомбата да се приведе в готовност за пускане само десет минути след началото на полета, поради което самолета изпитвал свръхнатоварване и едва пъплел над бушуващата под него гръмотевична буря по цялото му трасе над Япония. Журналистът Уилям Лоурънс от „Ню Йорк Таймс”, който бил в самолета, се изплашил, когато видял по крилата да пробягва синкаво статично електричество: „Помислих си, че ще се взривим заедно с бомбата” – ще напише по-късно той.\nСуини скоро установил, че поради някаква повреда в управлението, не може да включи резервното гориво. Наложило им се да кръжат близо час около град Йокохама в очакване към тях да се присъединят още два В-29, единият от които въобще не пристигнал. Когато излетели имали сведения за хубаво време над Кокура, но докато стигнат целта им се покрила с гъста пелена от смог и облаци. Направили два кръга над целта, но безрезултатно – отникъде не се откривала никаква видимост. Както се изразява един от членовете на екипажа, Джейкъб Бейсър: „Нещата почнаха да брадясват...”\nКокура вече не можела да бъде цел, а горивото им стигало едва, за да се завърнат. По обратния им маршрут обаче оставала тяхната резервна цел – град Нагасаки. И Бейсър обобщава ситуацията с думите: „Нямаше смисъл да си носим бомбата у дома или да я метнем в океана.”\nДокато летели обратно, облаци закрили и Нагасаки. Суини неохотно използвал по-малко акуратния начин за намиране на целта с радар. В последния момент преди да бомбардират, капитан Кърмит Бийхън, зърнал за кратко през облаците градския стадион и пуснал бомбата. В 11:02 преди обед, на височина около 500 м, „Дебел човек” експлодирала над Нагасаки. По-късно изчислили, че мощността на взрива е била 21 килотона, или с 40 % по-мощна от бомбата над Хирошима.\nНагасаки бил индустриален център и главно пристанище на западното крайбрежие на Кюсю. Както и в случая с Хирошима, точно преди да се устреми към целта си фаталният за града В-29, противовъздушната отбрана сигнализирала „отбой”, погрешно оценявайки го за единичен разузнавателен самолет. След една сравнително малка бомбардировка на града от 1 август, част от населението било евакуирано, най-вече учениците. Все пак, в момента когато бомбата се взривила, под нея се намирали повече от 200 000 души. Небрежно насоченото оръжие избухнало с удивителна точност между двата основни военни цели – Оръжейните заводи на Митцубиши в южната част, и фабриките на Митцубиши за торпеда в северната. В случай, че е имало отклонение малко по на юг, жилищният и търговски център е щял да пострада много по-тежко.\nВъпреки че „Дебел човек” избухнал със значително по-голяма мощ от „Малко момче”, разрушенията и жертвите в Хирошима са много повече от тези в Нагасаки. Хълмовете в този град, поглъщането на основната енергия от индустриалните райони, самото му географско разположение изиграли ролята на щит срещу ядрената експлозия, ударната вълна и радиацията. Взривът засегнал област от приблизително 70 кв. км: около 20 % от тази площ са вода, а 75 % - слабо населени. В някои квартали дори не прекъснал токът, а промишлените райони изиграли ролята на естествена преграда пред масови пожари.\nМакар че щетите в Нагасаки като цяло се смятат за по-малки, те въобще не са незначителни и получили не по-малко печална световна известност от тези в Хирошима. Абсолютно всичко в радиус 1 км от епицентъра на взрива било напълно разрушено, дори железобетонните противоземетръсни основи на постройки, оцелели при подобна ситуация в Хирошима. Според префектурата в Нагасаки, „хора и животни, намиращи се на по-малко от километър от точката на взрива са загинали моментално; всички домове в радиус от 2 км са сринати до основи; запалителни материали като хартия и дърво са изпепелени за миг на 3 км от епицентъра на експлозията.” От всичките 52 000 къщи в Нагасаки, разрушени са 14 000, а още 5 400 са полуразрушени. Едва 12 % от постройките останали невредими. Официалният доклад на представители на разузнавателната служба към проекта „Манхатън” нарича разрушенията във военните фабрики на Митцубиши „впечатляващи”. Американски флотски офицер, посетил града след два месеца пише, че в града „се усеща мирис на смърт и корупция”. Както и в случая с Хирошима, психологическият ефект несъмнено бил огромен. И пак, подобно на Хирошима, никой още не е успял да пресметне колко точно са жертвите на атомната бомба. Някои сочат цифрата 40 000 загинали в момента на взрива и 60 000 тежко ранени; до края на годината броя на жертвите нараснал до 70 000; след още пет години тази цифра достигнала 150 000...\nЕдин ден след атаката срещу Нагасаки японският император уволнил всички членове от върховното военно командване на армията, като преди това ги принудил да подпишат безусловна капитулация.\nРедактирано Май 26, 2016 от Б. Киров\nПубликува Май 28, 2016\nТози текст е превеждан от различни сайтове, които посочвам накрая; предварително се извинявам за някои неточности в превода, особено що се касае до чисто научната част, свързана с физика - не съм физик, и се надявам по-компетентните колеги тук да коригират грешките ми в терминологията, и да ме извинят.\nОще философите от Древна Гърция разсъждавали, че цялата материя във Вселената би трябвало да е построена от фундаментални и невидими частици, които те нарекли "атоми" ("ατoµα"). Точната природа на тези атоми останала неуловима. Едва през 90-те години на XIX век и в началото на XX век схващането на древните гърци за атома като за монолитни частици, подскачащи из цялата вселена като билярдни топки, било заменено от представа за един атом, приличащ повече на слънчева система, в която електроните се въртят в орбити около малко ядро. Изследванията върху природата на атома, проведени между 1919 и 1932 г. потвърдили този модел, особено след като Ръдърфорд през 1919 г., успял да превърне атома на една субстанция в друга и с откритата от Джеймс Чадуик през 1932 г. неуловима дотогава основна съставна на атома – неутрона. От 1932 до 1938 г. учените в целия свят научили много за атомите, най-вече като бомбардирали ядрата им и като използвали ускорители на частици. През 1938 г. от Берлин се разнесла новината за най-поразяващия резултат от всички подобни експерименти: ядрото на атома можело да се разцепи на две, или иначе казано – „да се разпадне”. Този пробив в науката бързо бил потвърден от Съединените щати и други места по света. Съгласно теорията на Алберт Айнщайн, разпадът на атома би трябвало да доведе до освобождаване на енергия. Сега вече атомната бомба преминала от сферата на научната фантастика в тази на реалната действителност – тя вече представлявала една отлична възможност за реализация.\nАлберт Айнщайн и Лео Сцилард\n; През 1939 г. физикът Лео Сцилард, роден в Унгария етнически евреин, спасил се от нацистите с бягство в Лондон, убедил Алберт Айнщайн да се подпише под писмо до президента Франклин Делано Рузвелт, настояващо да се ускори атомната програма на Съединените щати\nОще с разпространението на новината от Берлин в началото на 1939 г., мнозина физици в Съединените щати (и навсякъде из Западния свят) веднага осъзнали потенциалната опасност от атомната енергия. Особено загрижени били физиците-емигранти, над чиито страни надвисвала заплахата от нацистка инвазия – именно те най-силно настоявали пред американското правителство да подкрепи секретните изследвания в областта на атомната физика. Първоначално правителствените бюрократи не обърнали сериозно внимание на това все още езотерично за тях ново развитие в науката. Месец преди избухването на Втората световна война, Лео Сцилард потърсил помощта на Алберт Айнщайн, за да се ангажира персонално вниманието на президента Франклин Делано Рузвелт с проблема. Рузвелт реагирал като създал държавен комитет за координация и финансиране на първите уранови проучвания. Работата през този период се концентрирала върху построяването на атомен реактор, в който да се изследва атомната енергия и евентуално да се търси и друг път към атомната бомба, освен урана.\nВиждайки бързия успех на германските армии в Европа през 1940 г., много учени чувствали, че е въпрос на време Съединените щати да бъдат въвлечени във войната. Те твърдели, че атомните проучвания се нуждаят от ускорена и дълбока реформа, за да може бомбата да се произведе в такъв срок, че да има някакъв ефект върху хода на войната. Това мнение се подкрепяло и от доклада на комисията MAUD, който утвърждавал недвусмислено, че атомната бомба е напълно реално постижима. Изненадващата японска атака над Пърл Харбър на 7 декември 1941 г. катапултирала САЩ във войната, и на следния месец Рузвелт подписал тайно нареждане да се започне производството на атомна бомба.\nГлавните администратори на проекта „Манхатън” се срещнали за пръв път в Калифорнийския университет „Бъркли” на 29 март 1940 година.\nВ началото на 1942 г., след като Съединените щати претърпели серия от военни поражения в Тихия океан, правителството на САЩ решило да ускори атомната програма. Очертавали се два възможни пътя. Уранова бомба можела да бъде произведена при наличие на достатъчно количество уран 235, добит по един от трите изотопни методи: газообразна дифузия, центрофугиране или електромагнетизъм. До плутониевата бомба можело да се стигне по-бързо, но това изисквало плутония да се добие в реактор за уран, след което да се отдели в необходимите количества. Избирайки този метод, Артър Комптън съсредоточил научните изследвания върху него и те които започнали да се провеждат в новосъздадената Металургична лаборатория (Met Lab) на Чикагския университет.\nСлед направения преглед на цялата атомна програма през май 1942 г. се стигнало до извода, че в надпреварата за атомната бомба все още никоя от воюващите страни не е изпреварила Съединените щати, и че успоредно трябва да се ускорят трите изотопни сепаратора, както и работата по реактора, така че нещата да преминат от научната сфера в тази на промишленото производство. От съображения за секретност и сигурност, цялата програма се прехвърлила под наблюдението на Армейския инженерен корпус. През август 1942 г. Корпусът основал Манхатънския инженерен район (Manhattan Engineer District - MED), в границите на който да менажира проекта. Месец по-късно полковник Лесли Р. Гроувз бил повишен в чин бригаден генерал и назначен за началник на проекта. Гроувз веднага енергично се заел да движи нещата напред, избирайки район в източната част на Тенеси (Оук Ридж) за строеж на фабрични мощности и назначил Робърт Опенхаймер за шеф на изследователската лаборатория, която трябвало да бъде построена в Лос Аламос, Ню Мексико. През декември с.г. президентът Рузвелт дал своето окончателно одобрение за производство на атомна бомба.\nЛесли Гроувз бил повишен от чин полковник в бригаден генерал и назначен за шеф на проекта „Манхатън” през 1942 година.\nВ Оук Ридж, Тенеси, стартирали по метода за урановия вариант на бомбата, който само в случай че фабриките там доставели достатъчно количество обогатен уран 235, гарантирал нейното производство. Генерал Гроувз използвал и двата начина за обогатяване: 1) електромагнитния, основаващ се на факта, че заредените частици на по-лекия изотоп се отклоняват по-бързо, преминавайки през електромагнитно поле и 2) газообразна дифузия, базирана на това, че молекулата на лекия изотоп, уран 235 прониква по-лесно през бариера от пара. В Оук Ридж Изградили напълно оборудвани електромагнитни и газодифузни инсталации за обогатяване на уран, като съответно ги обозначили с кодовите названия „Y-12" и"K-25". И в двете се изпробвали нови и непознати лабораторни технологии непосредствено в процеса на крупномащабното производство. В Y-12 проектите непрекъснато се променяли дори в процеса на строеж. В К-251, откъдето очаквали да получат повечето обогатен уран 235 по пътя на газообразна дифузия, също изпитвали големи технологични трудности чак до лятото на 1943 година. В крайна сметка, успешната работа на Y-12 и K-25 била поставена под въпрос дори и през 1944 година. Поради тази причина, инженерите от Армията и Флота, също построили отделен терминал за обогатяване на уран. Само комбинираните усилия на трите отделно работещи един от друг центрове за обогатяване довели до натрупването на количество обогатен уран, достатъчно за производството на първата и единствена уранова атомна бомба по време на войната.\nЕлектромагнитната фабрика край Оук Ридж, щата Тенеси, за обогатяване на уран 235, кодово наречена Y-12.\nВъздушна снимка на предприятието K-25 в Оук Ридж, където добивали обогатен уран по пътя на газообразна дифузия.\nПлутоният, добиван в задвижван с ураново гориво реактор, представлявал вторият път към атомната бомба. Работата върху специален реактор за производство на плутоний започнала в Металургичната лаборатория (Чикаго) през юни 1942 година. Учените в лабораторията притежавали техническа експертиза и проект за такъв реактор, но конструкцията и менажирането му в индустриален режим изисквали външен контрактор. Генерал Гроувз убедил корпорацията Дюпон да стане първият инвеститор и изпълнител на реактора за производство на плутоний. Съгласувано с Металургичната лаборатория и Дюпон, Гроувз избрал Ханфорд, Вашингтон, до р. Колумбия, за място, където за бъде изграден реактора. На 2 декември 1942 г. на ракетния полигон край Университета на Чикаго, учените от екипа на Енрико Ферми осъществили първата контролирана с графит верижна реакция в урановия реактор, наречена от тях CP-1. Използвайки теоретичната информация, получена при операцията CP-1, Дюпон конструирали експериментален промишлен реактор с въздушно охлаждане X-10 и пилотна химическа инсталация за сепариране в Оук Ридж. Тази сепарационна фабрика използвала методологията на Глен Т. Сийбърг и екипа на учените от Металургичната лаборатория, като отделяла плутоний от урана, добит в реактора X-10. Информацията от експеримента CP-1 също помогнала на учените от металургичната лаборатория да конструират реактори с водно охлаждане за производство на плутоний в Ханфорд. Изграждането на целия комплекс започнало в средата на 1943 година. Първата завършена промишлена фаза, така нареченият В-реактор, в който влизали три по-малки реактора и сепарираща инсталация, заработил в края на септември 1944 година. В Лос Аламос получили първия плутоний от Ханфорд в началото на февруари 1945 година.\nКолкото и обогатен уран и плутоний можели да произведат Оук Ридж и Ханфорд обаче, това нямало да има никакво значение и стойност, ако същевременно не се разработела използваема конструкция на самото оръжие.\nИлюстрация, показваща драматичен момент от експеримента наречен CP1, при който за пръв път учените използвали графит, за да постигнат контролирана верижна реакция в уранов реактор.\nЕто защо, в края на 1942 г. Лесли Гроувз основал научно-изследователска и проектираща лаборатория в Лос Аламос, в труднодостъпните планини на северната част на Ню Мексико. В първоначалния стадий, в Лос Аламос се концентрирали просто върху дефиниране на проблемите, изправящи се пред тях. Фундаменталните теоретични изследвания продължили и през 1943 година. Към 1944 г. станало съвършено ясно, че докато за урановата бомба може да се използва елементарна и надеждна конструкция „тип оръдие”, то за плутониевата ще е необходима доста по сложна конструкция на принципа на имплозията.\nСлед успешния съюзнически десант във Франция на 6 юни 1944 г. (Денят D), станало очевидно, че войната в Европа навлиза в своята финална фаза. Германия престанала да бъде основна цел за Съединените щати. Генерал Гроувз и неговите съветници насочили вниманието си към Япония, като всички техни усилия се концентрирали да произведат атомната бомба навреме, за да приключат по-бързо войната на Америка в Тихоокеанския регион.\nВсички отделни компоненти на проекта „Манхатън” се обединили неочаквано бързо в завършен вид през първите месеци на 1945 година. Оук Ридж и Ханфорд произвели достатъчно обогатен уран и плутоний за поне една бомба от всеки вид. Конструирането на самите бомби в Лос Аламос било финализирано, след което през пролетта започнали подготовка за опитните взривове на първите в света атомни оръжия. Междувременно до ръководителите на проекта „Манхатън” достигнали данни от шпионската мисия ALSOS в Германия, че нацистите са твърде далече от реално производство на атомна бомба. Но дошла и тревожната информация за усилената работа по атомен проект в Съветския съюз.\nФотография на реакторния комплекс край Ханфорд, Вашингтон, за производство на плутоний. Това предприятие било изградено с инвестицията на корпорация „Дюпон”.\nС наближаването на края на Втората световна война, проектът „Манхатън” ставал все по-важен и противоречив елемент от цялата американска стратегия. Сериозните дебати по това как да се използва атомната бомба започнали през първите дни на лятото на 1945 година. Опитният тест „Тринити”, проведен на 16 юли 1945 г. ясно показал, че залозите за това решение са невероятно високи.\nСлед Хирошима и Нагасаки, американците можели да реализират дивидентите от големите инвестиции, направени в проекта „Манхатън” – идвало времето на т.н. Студена война и свръхпроизводството на хиляди много по-мощни ядрени бойни глави, атомни самолетоносачи и подводници, стратегическа авиация и т.н.\nЕдновременно с това краят на Втората световна война изправил света пред нови огромни проблеми, не на последно място от които дилемата какво да се прави с духа на атома, след като веднъж вече е изпуснат от бутилката. Както в Съединените щати, така и навсякъде по света, вестта за взривяването на атомните бомби над Хирошима и Нагасаки предизвикали сред хората вълни от шок и ужас. Стреснатите от това учени и инженери, включени в проекта „Манхатън” се опитали да забавят ускорените темпове на военната програма, но на практика машината вече се движела независимо от тях и производството на атомни оръжия набирало скорост.\nФотография на ужасяващите останки от японския град Хирошима, направена няколко дни, след като американците хвърлили урановата атомна бомба, кръстена от пилота на бомбардировача „Малко Момче”.\nНепосредствено след войната висшите американски правителствени чиновници се фокусирали върху възможните последствия от употребата на атомно оръжие върху международните отношения. Първите колебливи стъпки към установяване на международен контрол върху атомната енергия били направени малко преди края на войната. Веднага след Хирошима и Нагасаки, Западът нямал реална представа за реалните възможности на Съветския съюз да произведе атомно оръжие, а още по-малко можел да прогнозира как и дали ще го използват руснаците като средство за постигане на техните политически цели. През ноември 1945 г. Съединените щати, Великобритания и Канада взели решение да поканят Съветския съюз на преговори за уточняване по какъв начин новосформираните ООН ще осъществяват международен контрол. Преговорите се провалили, когато започнали да се разискват темите за национална сигурност и национален суверенитет.\nАмериканската ядрена програма официално преминала в ръцете на цивилни през 1946 г., когато за целта се формирала Комисия за атомната енергия. През лятото на същата година Съединените щати провели широко разгърната серия от атомни тестове, станала известна под името „Операция Кръстопът”. Също така, в началото на 1946 г. в Съединените щати започнали да си дават сметка колко дълбоко са проникнали в техните атомни тайни съветските шпиони на Сталин – това станало ясно, след като по програмата VENONA американските тайни служби успели да разшифроват част от кореспонденцията на руското разузнаване. Атомният шпионаж, провалът на дипломацията и взаимната враждебност са най-важните фактори за избухването на така наречената Студена война между Съветския съюз и Съединените щати. През времето на тази Студена война и съпътстващата я надпревара във въоръжаването, някои други нации също успели да разработят свои атомни оръжия.\nВ края на XX век вниманието на световната общност се концентрирало в усилията да се предотврати възможността на още държави да притежават атомна бомба.\nФотография от взрива на първата съветска атомна бомба, извършен на 29 август 1949 година.\nПравителствена пропагандна листовка от 50-те години на ХХ век, показваща на американското население как трябва да се спасява във временни укрития от съветска атомна бомба.\nТекстът е превеждан и компилиран от следните сайтове


Академик губи от Черноморец в луд мач с 200 т. - Пловдив Онлайн\nАкадемик Пд допусна загуба у дома от Черноморец в резултатен и зрелищен мач от поредния кръг на НБЛ.\nПловдивският баскетболен тим влезе лошо в двубоя и не успя да догони гостите, които спечелиха със 104:96 /29:14, 32:24, 13:27, 30:31/.\nЧерноморец започна със серия от 12:0 и взе аванс от 15 точки след първата четвърт, който увеличи с още 8 на почивката.\nСлед антракта обаче Академик коренно промени играта си, заздрави защитата и със силна трета четвърт успя да стопи цели 14 точки от пасива си, намалявайки преднината на съперника до 9 точки преди последните решителни 10 минути.\nКОМЕНТАРИ СЛЕД МАЧА АКАДЕМИК ПД – ЧЕРНОМОРЕЦ\nЙордан Янков, старши треньор на Академик Пд: Поздравявам отбора на Черноморец. За пореден мач подаряваме победи на преки наши съперници. Причините за загубата са единствено в нас, а не в тяхната добра игра. Лошото начало го отдавам на липса на концентрация. Играчите не са машини или роботи, днес играхме с по-къс състав. Не искам да се оправдавам с натоварения ни цикъл, но това нямам как да не се отрази. Чакаме Карсън да влезе във форма, все пак не е играл цял сезон, Секулов също ще се възстанови. Можеше да има и обрат, Вуцица пропусна сам под коша в ключова ситуация, но не го виня за това – на всеки може да се случи. Борим се за първо място в Балканската лига – тя много ни помага игрово, но ни изцежда физически. Не смятам, че Черноморец е по-добър отбор от нас, имаме оръжия срещу тях. Просто при двете ни загуби за същия период преди това бяхме изиграли два пъти повече мачове от тях. Играем и разчитаме на младите ни състезатели, което също трябва да бъде отчетено. Играчите на Черноморец бяха по-свежи и затова ни взеха борбата под коша.\nВасил Бачев, Академик Пд: Не влязохме в мача както трябва и е недопустимо да получим 60 точки в нашата зала на полувремето. Не сме подценили отбора на Черноморец – играят много добре и много бързо. Ние не можахме да отвърнем на тяхната скорост. След почивката играхме по-твърдо и по-бързо, можеше и да стане обрат, но подценихме определени ситуации. Съперникът ни победи заслужено. Загубата не е фатална за нас. Всеки мач играем за победа.\nВасил Евтимов, старши треньор на Черноморец: Страшно съм доволен, гордея се с тези момчета, които показват страшен хъс и желание за победа във втори пореден мач. След почивката малко заспахме, но взехме мерки в атака и нещата се получиха. Във втори пореден мач имаме 51 борби, а когато печелим борбата трудно ще ни бият, защото играем много добре на контраатака и сме може ли най-бързият отбор в шампионата. Бачев ни вкара много тройки в последната четвърт, но успяхме да го спрем след това. Унникална работа на пейката – Пейчинов се включи страхотно. Имаме шестима с двуцифрен актив – за мен това е баскетболът. Остават ни 3 мача, вземем ли ги – ставаме четвърти, това е целта ни.\nДианте Болдуин, Черноморец: Дойдохме готови да се борим и го направихме. Фокусирахме се върху защитата повече от всичко останало. Играхме страхотно в отбрана и това бе ключът към успеха ни. Силното ни начало на мача също оказа влияние. Опитваме се да започваме така във всеки двубой, тъй като началото на сезона не бе добро за нас.\nКупон за 120 в ресторант в Поморие, не са Локо!


Ремонт на детска стая в Бургас - RemontiBurgas.net\nРемонт на детска стая в Бургас\nДетската стая е мястото, където вашите деца прекарват голяма част от времето си. Там те спят, играят, учат и какво ли още не, затова колкото повече време прекарват там, толкова по- бързо стаята се захабява и има нужда от по-често ремонтиране, за да може децата ви да се чувстват спокойно и уютно.\nКакво е важно да знаем, когато ни предстои ремонт на детска стая.\nНай-важното е да изберете най-светлото и най-просторното помещение за детска стая на вашето дете. Трябва внимателно да се изберат цветовете, с които ще се боядисва стаята. Нека да бъдат светли, ненатрапващи. Хубаво е също да изберете стикери, които да се залепят по стените по предпочитание на вашия малчуган. Със сигурност то ще бъде много доволно. Осветлението е изключително важна част от ремонта. Помислете си добре дали ще изберете полилей или лунички и също така помислете за осветлението над бюрото или масичката,на което вашето дете ще чете и пише. Ако става пък въпрос за малко дете, обезопасете вратата и прозорците. За тази цел има специални дръжки, които ще им попречат да ги отворят. Подреждането на помещението остава единствената ваша задача. Обособете кът, където децата да подреждат своите играчки.\nНа кого може да се доверите за ремонт на детска стая\nRemonti.Burgas.net е вашето решение. Ние ще ви помогнем с нашия професионализъм, за да превърнем стаята на вашето дете в уютно местенце. Ще преобразим помещението, което ни предоставите в едно приказно място. Знаем колко е важно едно дете на расте спокойно и щастливо. Също така знаем и колко допринася обстановката за това.\nRemontiBurgas.net е фирма с дългогодишен опит, много завършени проекти и доволни клиенти зад гърба си. Имаме професиолалисти във всяка една сфера на ремонтите и, разбира се, работим с висококачествени материали. А това е от голямо значение за какъвто и да е ремонт. Това ни дава право да гарантираме високо качество на усулигите, които ви предлагаме.\nМоже да ни потърсите в нашият офис в град Бургас или да се свържете с нас по телефона. Ще обсъдим вашите желания. И заедно ще ги превърнем в реалност, за да може вашето дете да се чувства спокойно и щастливо. Доверете ни се и ще видите как мечтата ви с лекота започва да се осъществява. Разчитайте на нас и на нашето качество, което ви предлагаме на разумни цени.


La Torre Golf Resort 11 - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nРазположен на централно място в Roldan, La Torre Golf Resort 11 е идеално начало за Вашaта екскурзия из Ролдан. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nВъзползвайте се от богатството на ненадминатите услуги и удобства в Ролдан. Безплатен WiFi достъп във всички стаи, паркинг са само част от нещата, които отличават La Torre Golf Resort 11 от останалите хотели в града.\nКато допълнение всяка хотелска стая предлага широка гама от удобства. Много от стаите са с климатик, отопление, телевизор, сателитна/кабелна телевизия, DVD/CD плейър, за да удовлетворят и най-изискания вкус. През деня можете да се насладите на отпускащата атмосфера благодарение на гореща вана, открит басейн. С превъзходните си удобства и отличното си местоположение La Torre Golf Resort 11 е идеално място, в което можете да се насладите на престоя си в Ролдан.