Православие и феминизъм Жените в Православната църква\nПравославие и феминизъм\nЗабрадени жени. Един от най-ранните запазени стенописи от германоезични области, от VII-VIII в., в църквата "Св. Прокол" в Натурно, Северна Италия (The Church of Saint Proculus in Naturno/Naturns), ©earlymedievalart.com.\n:: Тайната на пола в православната традиция дякон Андрей Кураев\n:: Св. Писание на Новия и Стария Завет и св. отци за жената\n:: Св. преподобни жени-девици, девственици\n:: Служението на жените в Църквата архиеп. Костантин (Горянов)\n:: Ролята на жената в Църквата митр. Серафим Йоханесбургски\n:: Жените в Православната Църква: кратки коментари от духовна гледна точка\n:: The Role of Women in the Church Metropolitan Seraphim of Johannesburg and Pretoria\n:: The role of women in the Eastern Orthodox Church Rev. Angelo Nicolaides\n:: Ще има ли жени-свещеници в Православната църква?\n- Свещенството и женският пол са несъвместими свещ. Стефан М. Стефанов\n- Жени свещеници? Николаос П. Василиадис\n- "The Place of the Woman in the Orthodox Church and the Question of the Ordination of Women" Inter-orthodox Theological Consultation in Rhodos, 1988\n- Елизабет Бер Сижел и Диоклийският епископ Калистос (Уеър) относно ролята на Жените в Православната църква\nСв. Писание на Новия и Стария Завет и св. отци за жените\nЖените дякониси в Църквата\nЖени-дякониси е имало още в апостолско време. В посланието си до Римляни (16:1) св. ап. Павел споменава за Фива, която била "дякониса при църквата в Кенхрея".\nВ следапостолските времена за дяконисите често споменават съборите (Първият в 19-то праволо; Четвъртият в 15-то праволо; Шестият в 14-то правило), а също и отците и учителите на църквата и императорите в своите закони (Юстиниан. новел. 3, 6 и 123).\nЗа дякониси в началото се избирали предимно девици, а от вдовиците само "верни и благоговейни, които са били омъжени само веднъж" (Апостолски постановления кн. VI, 18).\nПо време на царуването на св. император Юстиниан Велики (527-565 г.) било позволено да се избират и от едните, и от другите, и при това по-млади от 40 години, въпреки че истинското служение им се възлагало след достигане на тази възраст (IV Вселенски събор 15-то правило; Юстиниан. нов. 123); само жени, отличаващи се с благочестив живот, били назначавани за дякониси без предварително изпитване.\nДлъжностите на дяконисите се състояли в следното:\n1) подготвяли жените за кръщение;\n2) помагали на църковнослужителите при самото кръщаване на жените;\n3) изпълнявали различни поръчения на епископа относно жените - посещавали болните и изпадналите в беда;\n4) следели за благочинието в храма сред жените и децата.\nИз "Жития на светиите" от св. Димитрий Ростовски, бележка към житието на св. Олимпиада (25 юли)\nВиж също: Каква е била хиротонията на дяконисите (по-долу)\nНовият Завет и Житията на светиите съдържат много разкази за жени-дякониси. Ето някои от тях:\nСв. преподобна Домника дякониса († ок. 474) (8 януари)\nСв. мъченица Татяна, дякониса († 226-235) (12 януари)\n"Татяна била посветена за дякониса и всецяло се отдала на милосърдие и непрестанна молитва. Тя се отказала от светски радости и се обрекла на целомъдрие и по този начин още повече засияла като достойна за мъченически венец."\n"Когато света Татяна достигнала пълнолетие, тя пожелала да прекара живота си в девство и целомъдрие. Тя станала невеста на Христа, горейки от любов към Него и на Него Единия служела ден и нощ с молитва и пост, умъртвявайки плътта си и поробвайки я на духа. Заради добродетелния си живот тя се сподобила да послужи на църквата: била поставена за диакониса и в плът служила на Бога, подобно на безтелесните ангели. И Христос Господ увенчал невестата Си с мъченически венец."\nМайката на св. преп. Евтимий Велики (20 януари)\n"блажената Дионисия, . . която с непрестанно усърдие служела на Бога, [епископът] посветил за дякониса на своята църква".\nСв. преподобна Ксения Римлянка, дякониса (24 януари)\n"Игуменът усърдно се грижил за малката девическа община и постригал в монашество Ксения и нейните другарки, към които се присъединили и други ревнителки на монашеското целомъдрие... Новият епископ посетил малката обител и посветил Ксения за дякониса, въпреки нейното нежелание".\n"...Павел, игуменът на Андреевия манастир. След като приел епископски сан, той дошъл в девическия манастир и посветил Ксения, против желанието й, в сан на дякониса, тъй като тя била напълно достойна за него. Понеже тя, живеейки в плът, водела ангелски живот".\nмайката на св. преп. Алипий Стълпник (12 юни)\nСв. дякониса Олимпиада († 409) (25 юли)\n"Патриарх Нектарий я поставил дякониса и тя с най-голямо усърдие изпълнявала своите задължения. . . Заради целомъдрения си и честен живот света Олимпиада, на чиито добродетели се удивлявали и светителите, била взета за служене на църквата и поставена за дякониса от светейшия патриарх Нектарий. И служела на Господа честно и праведно заедно с другите дякониси, подобно на евангелската вдовица света Ана, която "не се отделяше от храма, служейки Богу с пост и молитва денем и нощем" (Лук. 2:37).\nСлавата на тази истинна Христова рабиня се разпространявала по всички църкви; тя постъпвала подобно на евангелския самарянин, който качил на животното си човека, изранен от разбойници и оставен без внимание от всички минаващи, откарал го в странноприемницата и се погрижил за оздравяването му (Лук. 10:30-37), действително тя давала подслон на всички, нямащи къде глава да подслонят; усърдно се грижела за бедните и болните, поразени от язви, захвърлени на улицата и оставени от всички, и изцяло, без притворство, била отдадена на делото на милосърдието. Колко злато и сребро дала за добри дела, за дрехи и всекидневна храна на бедните, не е възможно и да се изкаже".\nСв. Фива дякониса (I век) (3 септември)\nСв. ап. Павел пише до римляните: "Препоръчвам ви Фива, наша сестра, дякониса при църквата в Кенхрея: приемете я в Господа, както прилича на светии, и помогнете й, в каквото ще има нужда от вас, защото и тя беше помощница на мнозина и на самия мене. Поздравете Прискила и Акила, моите сътрудници в Христа Иисуса (които за душата ми положиха главата си; на тях не само аз благодаря, но и всички църкви из езичниците) и домашната им църква" (Рим. 16:1-2).\nСв. мъченица Юстина дякониса († 304) - 2 октомври\n... св. свещеномъченик Киприян Антиохийски "бил поставен за епископ. .. Светата девица Иустина поставил за дякониса, а след това й поверил девически манастир и я поставил за игумения над други девици християнки."\nСв. мъченица Поплия изповедница, дякониса Антиохийска († ок. 361-363) (9 oктомври)\nСв. преподобни жени\nВ древната Църква още преди появата на женските монастири и в първоначалното време на тяхното съществуване е имало особен чин девици, които посвещавали себе си изцяло да служат на Бога и давали обет да живеят в девство. Те се наричали девственици и се ползвали с изключително уважение в Църквата, считани за нейно духовно украшение. Събирали се за да се подвизават в безмълвие, богомислие и молитви, под ръководството на опитни в духовния живот старици - наставници. Твърде често Църквата ги е поверявала на ръководството на най-уважаваните сред дяконисите.\nИз "Жития на светиите" от св. Димитрий Ростовски, бележка към житието на св. Поплия (9 октомври)\nСв. Седем мъченици девици, за Христа пострадали в Амаса (20 март)\nСв. мъченици девици Агапия, Ирина и Хиония († ок.304) (16 април)\nСв. мъченица Гликерия девица (II) (13 май)\nСв. седем девици Текуса, Александра, Клавдия, Фаина, Евфрасия, Матрона и Юрия (18 май)\nСв. мъченик Лукилиан и с него четири момци: Клавдий, Ипатий, Павел и Дионисий, света девица Павла († 270/275) (3 юни)\nСв. мъченица Юлия девица († ок. 440 или 613) (16 юли)\nСв. преподобна Евпраксия Девица († ок.413) (25 юли)\nСв. мъченица Серафима девица (I пол. II) (29 юли)\nСв. мъченица Сосана (Сузана) девица и другите с нея († 295-296) (11 август)\nСв. преподобна девица Пелагия († 457) (8 октомври)\nСв. мъченица Лукия (Лучия) девица († 304) (13 декември)\nАрхиеп. Костантин (Горянов) (р. 1951 г.) е професор по догматическо богословие в Санкт-Петербургската духовна академия, член на Синодалната богословска комисия и председател на църковния съвет по биомедицинска етика. Заема и много научни и обществени постове: академик на Руската академия по естествени науки, член на Международната академия по науките екология, безопасност на природата и човека, член на Санкт-Петербургската академия по история на науката и техниката.\nЖената има свой начин на съществуване. Тя притежава присъщи само на нея интуиция, начин на мислене, свят на идеи, начин на съзидание, отношение към себе си и другите. Психологически и социологически жената многократно е дефинирана от света, но тя също така се определя и от тайната на собственото си съществуване - познатото "покривало", по думите на св. ап. Павел в Посланието до Коринтяните: "Всяка жена, която се моли или пророкува гологлава, засрамя главата си... Затова жената трябва да има на главата си знак на мъжова власт над нея - заради Ангелите" (1Кор. 11:5,10).\nАко гледаме на жената само като на съучастница в половия живот на мъжа, само като на майка на децата му и на помощница, това разбира се не обяснява всичко. Не обяснява защо жените са основна част от енориашите на православните и не само на православните храмове. Именно в религиозните предпоставки и корени трябва да се търсят изворите на женската тайна.\nЧовекът е космическо същество: космосът не му е чужд. Човекът е част от Творението. Но човекът не е просто един от биологичните видове - той е и богословско понятие. Има човек, един човек и две начала в него - мъжко и женско. "Когато Бог сътвори човека, създаде го по подобие Божие, мъж и жена ги сътвори и ги благослови, и им даде име "човек" в деня на тяхното сътворение (Бит. 5:1-2). Бог-Троица сътворява "човека по Свой образ" (Бит.1:27), и ето образа, по който е бил създаден човекът - това е Синът Божи, Словото, Което "беше в начало у Бога. Всичко чрез Него стана" (Ин.1:2-3). Този първообраз - Христос - е образ на Единия Бог в Неговата цялостност. Вие не може да ми покажете просто човек, можете да ми покажете мъж или жена. "Човек" това е мистично, метафизично понятие.\nВ настоящото изложение само ще се докоснем до богословието на образа Божи в човека. Иисус Христос - въплътилото се Слово в Своето човечество е мъж, който бил обрязан и това събитие се отбелязва в Църквата като празник. Тогава женското начало в човека се намира в особената връзка със Светия Дух, Който "живее" в Църквата. Както двуединството на Сина и Духа изразява Отца, така и двуединството на мъжа и жената изразява единството на човека.\nПреп. Исаак Сирин пише, че Бог сътворил ангелите в мълчание. Сътворяването на човека обаче не прилича на сътворяването на ангелите и дори на целия свят. Поставен на границата между духовното и вещественото, човекът съединява в себе си всички страни на живота, всички страни на света и поради това представлява хармония, съставена от различни звуци. В своя пролог към човешката история Библията веднага представя тайната на човешкото същество като неразделно цяло - преди всичко като тайна на обърнатите едно към друго лица. Библията разказва за създаването на човека по следния начин: "Рече Бог: да сътворим човек по Наш образ, (и) по Наше подобие; и да господарува над морските риби" (Бит. 1:26). И по-натам: "И сътвори Бог човека по Свой образ, по Божи образ го сътвори, мъж и жена ги сътвори" (Бит.1:27).\n"И създаде Господ Бог човека от земна пръст и вдъхна в лицето му дихание за живот; и стана човекът жива душа... И каза Господ Бог: не е добро за човека да бъде сам; да му сътворим помощник, нему подобен... И даде Господ Бог на човека дълбок сън; и когато заспа той, взе едно от ребрата му и запълни онова място с плът. И създаде Господ Бог от реброто, взето от човека, жена, и я заведе при човека. И рече човекът: ето, това е кост от костите ми и плът от плътта ми; тя ще се нарича жена, защото е взета от мъжа (си)" (Бит. 2:7,18,21-23).\nИ така, първите думи, които мъжът казва на своята жена, са: "кост от костите ми и плът от плътта ми" - колко много приличат те на думите, с които майката се обръща към своето дете. Тяхното поетическо вдъхновение е насочено към това да подчертае, че сътворяването на Ева по същество не е сътворяване, а детераждане. Ева се отделя от човека-Адам. Св. отци в тълкуванията си сближават изхождането на Св. Дух с това, което те наричат "изхождане" на Ева - различна от Адам, но имаща една и съща природа с него. Това означава, че когато творческият акт на Бога призовава Адам към живот, Адам вече е съдържал в себе си своята съставна част, своята половина - Ева. Сътворяването на Адам - а Адам в древноеврейския, библейски език е събирателен термин за човек - е сътворяване на първоначалната човешка клетка, човекът като мъже-жени, мъжките и женските елементи в тяхната първоначална слитност преди диференцирането им. Бог е разделил половете, затова и хермафродитството предизвиква у нас интуитивно отвращение.\nВ гл. 5 на Посланието към Ефесяни са знаменитите думи на св. ап. Павел, касаещи отношенията между мъжете и жените: "Мъжът е глава на жената, както и Христос е глава на църквата... ние сме членове на тялото Му - от плътта Му и от костите Му. "Затова ще остави човек баща си и майка си и ще се прилепи към жена си, и ще бъдат двамата една плът".Тази тайна е велика" (Еф. 5: 23, 30-32).\nВзаимоотношенията между мъжа и жената според Божия замисъл - това са преди всичко отношенията между Христос и Неговата Църква. Ето истинския религиозен смисъл на съществуването на мъжете и жените - Христос и Неговата Църква. Тези отношения са вътрешното основание за сътворяването на света. Ето защо отношенията между Яхве и Израил се описват като брак, чийто образ с такова величие е представен в "Песен на песните". Следователно именно в образа на Божествения трябва да търсим единственото правилно разрешение на човешките отношения.\nПри думата "Бог" в ума ни веднага изниква идеята за Същество, притежаващо всички видове власт, и на първо място е Неговото всемогъщество. И Символът на вярата започва с думите: "Вярвам в Един Бог Отец Вседържител". Божественото всемогъщество се нарича "Отческо". За всичко и всички Бог е Отец: от Него предвечно се ражда Синът и изхожда Св. Дух. И едва след това Той е Творец на човека. По своята структура човекът е създаден по Божи образ. Но най-странното откритие, което ни предстои да направим е това, че мъжът не притежава бащински инстинкт в такава степен, в каквато жената притежава майчински. Бащинският инстинкт при хората е много по-слабо изразен, отколкото майчинския. Мъжът е воин (първото убийство е направено от мъж, а не от жена), строител, търсач на приключения. В мъжката природа няма нищо, което непосредствено да отговаря на религиозната категория за бащинство. Това означава, че религиозният принцип в човека се изразява от жената, че тя е надарена с особена чувствителност към чистото, духовното, че женската душа е много по-близо до изворите на битието.\nТова е толкова вярно, че дори духовното бащинство използва образите на майчинството. Св. ап. Павел в Посланието си до Галатяни пише: "Чеда мои, за които съм пак в родилни болки, докле се изобрази във вас Христос" (Гал. 4:19).\nАко Христос спасява света, то точно св. Богородица го пази и въвежда умилителното внимание към благодатта в безчовечността на отношенията в света. "Всичкото си упование на тебе възлагам, Майко Божия, запази ме под твоя покров!" На мариологията е присъща космическа и земна радост. Много молитви наричат Пресветата Дева "Радост за всяка твар" и чрез нея женската духовност се представя като свързана със Св. Дух. "Дух Светий ще слезе върху ти" (Лука 1:35). Противоположността на това е атеизмът от всякакъв род. Можем да говорим за атеизма от времената на Великата френска революция, на марксизма, или за атеизма от времето на Хитлер, когато се подчертава силното, мъжественото, войнственото начало, а всички женски черти - състрадание, милосърдие - се обявяват за презрени и недостойни. На чекистите се давал орден "За безпощадност". Всеки атеизъм съдържа в себе си най-дълбока горест и се обявява за мъжествен, но в същността си това е атрофия на религиозното чувство на зависимост от Отца. А източникът на морала се намира именно в майчинското начало - това са чистотата, саможертвата, грижата за слабите, милосърдието.\nВ Библията "Ева" не е само име, а означава преди всичко "живот" (Бит. 3:20). За "Втора Ева" е провъзгласена св. Богородица на Третия вселенски събор. Тази, която ражда Предвечния Бог, тази, която дава живот на Живеещия в човешкото начало, и самата тя постига безсмъртие. Сега вече става ясно защо именно жената получава обещанието за спасението, към жена е насочена вестта на Благовещение, първо на жена се явява Възкръсналият Христос. "Жена, облечена в слънце" - този израз от Апокалипсиса (12:1) е образ на Новия Йерусалим. Библията издига жената в религиозно начало на човешката природа. Жената произнася смирените думи: "Ето рабинята Господня; нека ми бъде по думата Ти". И това "да бъде" тя произнася от името на цялото човечество в отговор на творческото "да бъде" на Небесния Отец. На Божественото Отчество, Което ражда Сина и от Което изхожда Св. Дух, пряко отговаря женското майчинство, като религиозна специфична особеност на човешката природа. Редом с Мария стои чисто пасивната и безмълвна фигура на Йосиф.\nВ религиозната сфера именно жената е силният пол. Някои тълкуватели обясняват библейското повествование за грехопадението с това, че сатаната се обърнал към Ева като към "слабия пол", към най-уязвимата част на човека като цяло. Други считат, че е точно обратното: Ева е подложена на изкушението, тъй като тя е религиозното начало на човешката природа. Именно в това начало преди всичко е трябвало да бъде уязвен човекът и да бъде повреден. Когато най-възприемчивият, най-чувствителният орган за общение с Бога бъде разстроен, останалото става от само себе си. Адам не проявява никаква съпротива и пасивно следва Ева. В Ева той вече е извън Бога и в силата на божествената заповед "И ще бъдат двамата една плът" (Бит. 2:24).\nСветът започва в Адам - мъжа и завършва в Новата Ева - Пресвета Богородица и в нашата земна Църква - съпругата на Агнеца.\nЖената е надарена с интуитивно разбиране за ценността на Св. Дух, тя притежава естествено религиозно чувство и знаменитите думи на Тертулиан - "душата по природа е християнка" - се отнасят преди всичко за жените. Марксистите добре разбраха това. Еманципацията на жените и равенството на половете беше една от първите им грижи. Възпитаването в жената на мъжеподобни черти имаше за цел да промени нейния антропологичен тип, да направят нейната вътрешна същност, нейната природа малко или много идентична с тази на мъжете. Но когато жената заема мястото на мъжа, тя не привнася нищо особено, напротив тя губи чувството за своята женственост и за своето призвание.\nАрхиепископ Костантин (Горянов)* (със съкращения)\nБрой 15 за 2003 година\nАрхиепископ Константин ( в мире Олег Горянов) е роден на 23 март 1951 г. в Джамбулска област в Южен Казахстан. През 1974 г. завършва Виницкия медицински институт. Занимава се с научна работа, работи като практикуващ лекар, асистент и старши преподавател. През 1981 г. защитава кандидатска дисертация по медицина.\nСлед завършването на Духовната академия през 1989 г. преподава Свещено Писание на Стария Завет и защитава кандидатска дисертация на тема: "Руската религиозно-философска антропология на границата на ХIХ-ХХ в.: Соловьов и Несмелов".\nПрез 1990 г. е възведен в сан игумен, получава награда "Кръст с украшение" и е назначен за ректор на възродената Минска духовна семинария (със статут на ВУЗ). Същата година е възведен в архимандритски сан. През 1991 г. е извършена епископската му хиротония с участието на Руския патриарх Алексий II. Епископ Константин оглавява възстановената в Белорусия Новогрудска епархия. С негови усилия всички затворени храмове в Белорусия са върнати на Руската православна църква. Започва строителство на нови храмове. За заслуги по възраждането на Минската духовна семинария и Новогрудската епархия е награден от патриарх Алексий II с ордена на преп. княз Даниил Московски - II степен.\nЕпископ Константин е професор в катедрата по догматическо богословие на Санкт-Петербургската духовна академия, член е на Синодалната богословска комисия, на редколегията на сборника "Богословски трудове", на научния съвет на "Православна енциклопедия", академик на Руската академия по естествени науки, член е на Международната академия по науките екология, безопасност на природата и човека, член е на Санкт-Петербургската академия по история на науката и техниката, председател е на църковния съвет по биомедицинска етика. През 2001 г. е награден от патриарх Алексий II с ордена на преп. Сергий Радонежки - II степен.\nРолята на жената в Църквата\nThe Role of Women in the Church Metropolitan Seraphim of Johannesburg and Pretoria\n"Каква е ролята на жената днес, в нашата Православна църква"\nПървото и най-важно нещо е жените да приемат Христа като свой Господ и Спасител. Жените, които приемат Христа чрез кръщението, приемат заповедта за Христовата любов. Жената участва в литургийния живот на църквата. Чрез светото Причастие нашият Господ влиза в душата на жената и тя става част от Него. Тя е наставлявана да слуша Светото Писание и да прилага ученията му в ежедневието си.\nТя трябва да се превърне в светлина на света, просветлявайки онези, които са й поверени, чрез добър пример в християнския начин на живот. Водена от любов, тя посвещава себе си в служба на Христа във всички аспекти на личния, семейния и обществения живот. Преди всичко, тя проявява любовта си към Христа чрез мъжа до себе си и привежда към Бога всички свои домашни. Най-важният й приоритет е Божията благодат да изпълни нейното семейство, съпруг, деца. А това на свой ред се пренася към голямото семейство: съседи, енория и след това към целия свят. Жената- християнка в днешното общество, независимо дали работи извън дома си или не, е от основно значение за отглеждането на децата. Дори все още да не е омъжена или да не е избрала своя житейски път, една жена често служи на обществото, помагайки на другите като учител, медицинска сестра, лекар, съпруга, майка. Като съпруга, тя се грижи за съпруга и децата си. Тя донася реалността на църквата в дома си и довежда дома си в църквата. В сърцето си тя разбира значението на това.\n"Семейство, което се моли заедно, устоява"\nЧрез вярата, една православна християнка намира сили за това, за което я е избрал Господ. Тя използва тайнствения живот на Църквата, за да укрепи вярата на семейството си във възкръсналия Господ и да изпълнява заповедите Му. Тя разбира необходимостта Христос да присъства в живота й, в живота на семейството й и изобщо, в цялата църковна община – голяма и малка. Животът в Православната църква не се изчерпва само в това да посещаваш неделната служба и православната жена не е просто някой, който да приготви кафе на енориашите след служба. Православието не е носене на голям кръст, нито пък елегантно да се прекръстиш. Православието не е събиране на пари за някаква цел в живота. Всички тези неща могат да бъдат индикатор за нещо, акт на любов и благочестие, но без Христовата любов и учение, те остават безплодни. По времето, когато Църквата е била преследвана, жените са се доказали като истински герои на християнската вяра. Те били тихи и тайни защитници на Църквата. Те гръмко провъзгласили истинската вяра в Бога, като изповядвали собствената си вяра в Бога, пред императори, царе, управници и съдии. Жените били тези, които пазели църквите и светите мощи на нашата вяра. Рискувайки живота си, те пренасяли светините на безопасно място, когато били в опасност. Учели децата си на християнската вяра, дори когато било опасно да го правят. Тази особена сила, която имат жените, е дар от Господа, нашият Бог. Тя е особена благодат, дадена им от Светия Дух, за да могат да запазят вярата.\nМои възлюбени деца, като ваш духовен отец, ви призовавам да бъдете силни във вашата православна вяра. Изучавайте задълбочено Православието, за да го познавате, предавате и защитавате по всяко време. Изпълнете се с познание за православната ни вяра, основаваща се на Свещеното Писание и Свещеното Предание. Запознайте се с традициите на Православието, така че да можете да го запазите чисто и неопетнено, така както много свети жени в миналото са го запазили за онези, които ще ни наследят. Изпълнете се с Божията мъдрост и прилагайте на дело Христовото учение. Обичайте Го и показвайте състрадание към ближния си. Вие имате важна роля в Църквата – да предадете тази православна вяра на следващите поколения.\nДарът на вярата, която имате, е различен от този на другите. На православната жена се пада честта да се грижи и съхранява един специален скъпоценен камък: нашата православна вяра. Нейната роля не е само да мете пода или да мие прозорците, да пече просфори, но да пази живи в семейството си, а и в обществото, православния начин на мислене и идеи. Дори и когато е налице липса на интерес към Православието, жените поддържат на висота православната духовност. Нека Бог да благослови всички жени и да продължава да ги укрепва във вярата и живота им, нека Света Богородица да ги пази и направлява да следват примера Й в живота. И нека Дева Мария бъде закрилница на нашата православна вяра.\nВ последно време има много дискусии по отношение ролята и мястото на жената в обществото и в Църквата. В действителност, някои течения на феминисткото движение отправят сериозни критики срещу християните, твърдейки, че християнството потиска, а не освобождава жените. Същите тези гласове обвиняват християнството, че е фактор на гнет и поробване, а не на освобождение и уважение към жените. От историческа гледна точка, обаче е точно обратното. Нека накратко разгледаме как християнството действа като импулс за освобождение, признание и равенство на жените. Да хвърлим поглед върху ситуацията и условията в света преди идването на християнството и след това да осъзнаем колко революционно е било историческото влияние на християнството върху ролята и статуса на жените. Само когато бъде разгледано в правилния исторически контекст, човек може да оцени и разбере колко важно е било то за издигането статуса на жените. Ще изброя няколко примера от предхристиянската история. Дохристиянското общество, общо взето, смятало жената за непълноценен човек. В известен смисъл, тя била подходяща за човека. Смятало се, че поради самото си естество, жените не притежават морална смелост и издръжливост – две от най-уважаваните добродетели в древното общество. Жените били приемани като страхливи по природа. В действителност, повечето течения във философията отишли още по-далеч и смятали, че жените не притежават способността да мислят логически; че по природа били ирационални, неразумни и нелогични. С една дума – твърде емоционални! Ето защо жените, с малки изключения, не са получавали привилегията да се образоват и не били приемани във философските кръгове. Определено нямали и политическа власт. Римското общество, което почитало смелостта, смятало, че жените не притежават тази добродетел. Следователно, една жена не можела да бъде носител на военна сила. Съвсем логично, както и на други места в древния свят, на жените гледали като на низши хора.\nРанното еврейско общество приписвало на жените лековерна и лукава природа. По този начин било формулирано обвинението, че жената е виновна за падането на мъжа. Следователно, тя била смятана за лъжец по природа и проводник на дявола. По тази причина, жената нямала правото да свидетелства в съда, понеже не можело да се вярва на думата й. В този исторически контекст, появата на християнството се оказало революционно за възприемането на жените като интелигентни, смели и добродетелни – в действителност християнството дало безпрецедентни права на жените. По страниците на Евангелието, жените- последователки на Иисуса често са описвани като смели, докато мъжете са изобразени като страхливци. Докато, например, св. Петър се отрекъл от Христа, докато всички други ученици, с изключение на св. Йоан, се разбягали от страх, по време на разпятието няколко смели жени стоели в подножието на кръста. По същия начин, когато мъжете били заключени в стаята, поради страх от юдеите, жените излезли навън, за да помажат тялото Иисусово.\n“При кръста Иисусов стояха майка Му и сестрата на майка Му, Мария Клеопова, и Мария Магдалина" (Йоан. 19:25). "А вечерта в тоя ден, първи на седмицата, когато вратата на къщата, дето се бяха събрали учениците Му, стояха заключени, поради страх от юдеите, дойде Иисус и застана посред тях..." (Йоан 20:19). Също по страниците на Евангелието, жените са описани като честни. Надеждни и сигурни, достоверни свидетели. Всъщност, първите хора, които получили вестта за Иисусовото възкресение, и на които било възложено съобщаването на най-важното послание в историята, били жени (Марк., гл. 16). "А той им каза: не се плашете. Вие търсите Иисуса Назарееца, разпнатия; Той възкръсна, няма Го тук. Ето мястото, дето бе положен. Но идете, обадете на учениците му и на Петра, че Той ви преваря в Галилея; там ще Го видите, както ви бе казал" (Марко, 16:6-7). В Евангелието жените са описани още като интелигентни и притежаващи задълбочено интелектуално любопитство. Когато архангелът съобщава на Пресвета Богородица за бъдещото раждане на Месия, според разказа на Лука, тя инстинктивно подхваща разговор и иска да разбере точното естество на тази вест.\nКогато обаче, апостол Павел заявява в посланието си до Галатяните, че няма мъжки пол, ни женски, а всички са равни в изкупителното дело на Христа, от историческа гледна точка това представлява най-радикалното твърдение в историята на световната мисъл до момента по отношение статуса на жените. Християнството носи вестта, че както мъжете, така и жените имат права и че са спасени и осветени по еднакъв начин от Христа. В крайна сметка, християнството учи, че както мъжете, така и жените получават по равно благодатта и даровете на Светия Дух. Полът не прави християнина негоден за благодатта на нашия Господ Иисус Христос. В днешно време жените имат огромен и важен принос за човешкото общество. Тяхната роля в семейството като майки, съпруги и дъщери оказва стабилизиращо влияние върху структурата на цялото семейство. Също така, много важен е и приносът им за социалните дейности. Сега жените са обичаен и необходим аспект на работната сила. Всъщност, като християни, жените оказват незаменима помощ на Църквата.\nМитрополит Серафим Йоханесбургски и Преторийски (р. 1961, от 2010 г. митрополит на Зимбабве и Ангола)\nПревод от www.orthodoxresearchinstitute.org и първа публикация на български език\nВсеки, който е чел вдъхновените думи на светите отци на Православната Църква, неизбежно остава поразен от няколко силни впечатления. Първо, от думите им струи някакъв здрав разум, който интуитивно ни представя написаното като истина – сякаш някаква вътрешна струна в нас е докосната и хармонично резонира с мелодията на отеческите писания. Второ, колкото повече четем Отците, толкова по-силно чувстваме, въпреки разликите в техните стилове на писане, начини на изразяване и теми, които ги вълнуват, че всички те говорят в единомислие и сякаш казват едно и също; макар понякога съдържанието на техните послания да не е напълно разбираемо и повече да стопля сърцата ни, отколкото да стимулира интелекта ни. И на последно място, макар понякога да се натъкваме на някои преувеличения (получаваме такова впечатление, тъй като сме твърде често хладни по отношение на свещената ревност), и макар че в Отците не бихме открили липса на отдаденост или откъснатост от абсолютните морални дадености (които днес така погрешно наричаме “обективни”), те ни разкриват едно усещане за умереност и предават, заедно със загрижеността си за чистата истина и неопетнената правдивост, знание, което не стои нито “вдясно”, нито “вляво” и което е съвършено балансирано от онова тайнствено вселенско равновесие, което е самата Истина.\nИменно тези особености на светоотеческите писания определят неуловимия фундамент на православния живот: духовността. Пренесени от писаното слово към личния живот, те описват светеца. Изведени от образа към опита, те определят вътрешния живот на всеки християнин. Отците са участвали, във всяко едно отношение, в пълнотата на православния живот и именно тази пълнота пронизва техните писания. Те намират изражение на опита, към когото всеки от нас е призован, и вътрешно ние чувстваме това, ако сме внимателни и умерени в собствените си възгледи. Именно тази духовност, уви, днес отсъства от дебатите за ролята на жените в Православната Църква. Дискусията по този въпрос стана крайна (неумерена), светска и материалистична – откъсната от вътрешния живот и духовния опит. Появиха се спорещи и противостоящи страни, диаметрално противоположни възгледи, воюващи фракции и невъздържани антагонисти; тия последните се опитват да изразят дълбоки духовни проблеми със средствата на анти-духовните емоции и нагласи.\nНека разгледаме общата реакция от страна на православните мислители спрямо съвременния дебат за ролята на жените в Църквата. От една страна, имаме силно “традиционния” възглед, който изразява консервативно отношение към социалната роля на жената изобщо. Често ми се налага да чета и да чувам за този образ на жената, който е в пълно съзвучие с немския израз “Kinder und Kuche” (децата и кухнята) – че жените са предназначени за раждане на деца и готвене. В гръцкия език имаме идеята за oikokyrosyne, жената-домакиня. От тази гледна точка се твърди, че жените имат някаква същностна «природа», която ги прикрепя към дома. Всичко, свързано с дома е някак съответно на женския пол. Можем да усетим, че по-крайните привърженици на този възглед смятат, че социалните роли на жените са догматично предопределени и че жените, по силата на Божието предопределение, са прикрепени към дома и грижите около него.\nОт друга страна, откриваме множество доказателства, във всички медии в нашето (американско) общество, че жените са склонни да пожертват всяка идея за своята отделна и неповторима идентичност, за да прекъснат връзките на (според тях) произведените от мъжете социални роли, които ги ограничават в действито и поведението им. Не е необичайно за жените дори да отричат своите физиологични разлики с мъжете и да защитават най-крайни форми на «полово равенство». В трескавия си отказ, те парадоксално настояват за правото да имат същите насилнически характеристики, които мъжете уж са демонстрирали в рамките на властта си над жените, в резултат от предразсъдъците си. И често, в психологически план, невъздържаността на тези жени ги води към криза на половата идентичност, която стига до поведение от толкова отблъскващ тип, че трудно се поддава на коментар.\nПо време на лекциите си в различни православни енории, понякога бях шокиран (и разбира се, натъжен) от растящата популярност на крайни феминистични възгледи сред православните жени. Дори на едно място св. Павел, с оглед на думите си за ролята на жените в Църквата, беше цитиран по начин, по който нито една православна жена – обикновена, още по-малко благочествива – не би си позволила преди. Бях попитан доста грубо от тези същите жени как може аз да се чувствам достоен за свещенството, и в същото време да имам безочието да поддържам възгледа, че жените са недостойни. Не е ли това, попитаха ме, надменност, несъвместима със смирението на свещенството? На друго място една жена заяви, че като човешко същество и като християнка, тя има пълното право да бъде свещеник. Тя цитира светите отци на Църквата (в чиято група влизат, противно на нейната объркана мисъл, и светите майки на Православието) като банда «мъжки шовинисти», които са се опитвали да запазят властта, свързана с техния чин, чрез непрекъснато очерняне на жените! (Ако обиждам читателя с привеждането на тези примери, това е необходимо зло. Истинският християнски апологет трябва да е запознат, колкото и болезнено да е това, със съдържанието и с тежестта на аргументите, които оспорва).\nИ наистина, и двата вида спорове за жените са погрешно поставени. На първо място, няма нищо истински «традиционно» в това да припишеш определена «природа» на жените. Истината е, че много от великите отци-пустинници предупреждават монасите за «Евината хитрост» в женския характер, но в противовес на това е пречупването на мъжката (адамова) страна в грешните монаси. В същото време, не можем по никакъв начин да говорим за някаква «мъжка природа», която сама по себе си да определя социалните роли на мъжете. Всъщност, всички тези образи са предназначени за монашестващите мъже и жени и представляват не обвинения за грехове срещу единия или другия от половете, а практически съвети за достигането на ангелоподобен живот, който е отвъд човешката «природа». Освен това, когато ние православните говорим за паднали мъже и жени, ние говорим в относителни понятия, за разлика от западните инославни. От св. Максим Изповедник до св. Серафим Саровски, отците на Църквата подчертават, че макар да сме поразени от първородния грях, ние никога не сме загубили Божия образ. Ако не беше така, казва св. Серафим, какво да кажем за великите и божествени пророци? Откъде идва тяхната святост? Христос ни възстановява (потенциално) в нашата пълна и истинна природа. Той изпълва това, което е оцеляло в нас, и което озарява всеки човек, идващ на този свят. Що се отнася до падналата «природа», тя не е окончателна и универсална характеристика на човека. Тя е типична за падналото му състояние.\nТака че самото послание на Православието е, че мъжете и жените са призовани да преодолеят погрешните си «природи», отвъд труда и болката, към обожване, към единение с Бога, чрез благодатта на Христос. Задачата на Църквата в света е да съхрани това разбиране за спасението и да запази съсъда, в който се намира този велик и свят потенциал. И ако Църквата прославя жената като майка, то е за да издигне природата й, да подчертае неповторимата й социална роля. Но ако жената избере да отговори на призива за високата «природа» на светостта, Църквата я прославя още повече. В отговор на този висок призив жената ражда Христа, по подобие на Преблагословената Богородица, която е носела asomatos (безтелесно), както пише св. Максим Изповедник, Бога в себе си. И този потенциал не принадлежи само на жените, но и на мъжете. Духовното детеродство на човека е и мъжка, и женска роля.\nЗатова и трябва смело да говорим за жените в обществото. Ако Kinder und Kuche са нашите лозунги, ние дискредитираме онези свети жени, които са преодолели човешката природа. Ние петним паметта на светите майки и жени-светици на Църквата. Налагаме на жените роля, която не бива никога да бъде преувеличавана или поставяна над високото духовно призвание на жената и мъжа. Нещо повече, в определен смисъл ние се проваляме в разбирането, че земната роля на жените в Православната Църква, както свидетелстват канонизираните като светици византийски императрици, не може да бъде догматизирана и определена веднъж завинаги. Както винаги, и тук имаме изключения, парадокси и неповторими обстоятелства, които един скован мироглед никога няма да усети. И наистина, свободата да изберем ролята, към която Бог ни зове, не бива да бъде жертвана в името на онези роли, които сме запазили като здравословни за нормалното функциониране на обществото.\nЦелите ни, на мъжете и жените в Православието, е да превърнем обществото, доколкото е възможно, в образ на Божественото. За да постигнем това, семейството трябва да е неприкосновено и родителите да изпълняват ролите, които са необходими за запазването на обществения порядък. Но това означава, че мъжете и жените трябва заедно да се грижат за дома си и да бъдат това, което са, защото ги зове една по-велика роля от тази да изпълняват социални роли и «природи». Това не е оклеветяване на мъжа или жената, а призоваване и към двамата да следват най-вече духовни цели. И ако тези роли се пренебрегнат, а духовното благосъстояние на семейството се пожертва, започваме да говорим за задължения и дълг. (И затова св. ап. Павел порицава жените в Църквата, когато от тях произлиза безпорядък. Така той казва на жените да се подчиняват на съпрузите си, ако нарушат духовното благосъстояние на семейството. Но това порицаване се отнасят с пълна сила и към мъжете, които нарушават тези правила. Въпросът се свежда до житейски практицизъм, а не до «природи» и т. н.). Но това е по-нисшия живот; в по-висшия вече няма нито мъже, нито жени, нито подчинение или неподчинение – там се ражда хармонията.\nАко останем закостенели във възгледите си за социалния порядък, рискуваме да пренебрегнем вътрешната реализация, която съставлява същината на майчинството и бащинството. Нещата, които правим, за да изпълним закона, са мъртви; онези, направени в духа, са оживотворяващи. Не трябва да строим Православие на предписания и забрани, а Православие, в което Бог изразява чрез нас Царството Небесно и в което онова, което е земно, достига своя небесен образ. Всеки от нас е порицан от известната Амма в пустинята, която побързала да уведоми един монах (който преминал на отсрещната страна на пътя, когато срещнал нея и учениците й), че ако той бил съвършен монах, нямаше да знае, че среща жени. Ако живеем както трябва нашето Православие, не бихме имали нужда да поставяме строги дефиниции върху отношенията между мъжете и жените. Бихме живели в онзи съвършен мир, в който всеки знае ролята си, не като резултат от налагането на волята на един човек над другия, но поради смирение пред Бога. И в това смирение, кой мъж би помислил, че стои над някоя жена или мъж, както свещеникът не би могъл да си помисли, че той самият стои над царственото свещенство на хората, на които служи?\nЩо се отнася до т. нар. «феминистка» позиция (за която слушаме толкова много днес), има определени положения, които православният християнин (а и всеки мислещ човек) не може да приеме. Ние приемаме и утвърждаваме, че в сътворения свят има порядък, смисъл и функционална обособеност. Нашата вяра ни учи, че жената е надарена от Бога с определени свойства и тенденции, които са различни от тези на мъжа. (И това, не само че не отнема от нея, а по-скоро я въздига като част от Божествения план. По никакъв начин това учение не намеква или толерира принизяването на жената до някакъв нисш статус). Нещо повече, нашият интелект и нашите сетива ни казват, че мъжете и жените са различни. Бихме пристъпили границите на разумното (нещо станало обичайно в тези странни времена), ако отречем биологическите роли на мъжете и жените във възпроизводството на човешкия вид. Тези роли са предопределени от външните, физическите белези на пола. И дори най-радикалните психологически описания на мъжете и жените с готовност отбелязват фундаменталните разлики между половете по отношение на познавателните модели и функционирането на интелекта. (Парадоксално е, но съществена част от идеологията на самото феминистко движение почива на твърдението, че психологическите профили и категоризации, типични за мъжете, не са приложими при изучаването на женското поведение).\nИ отново, тези първични положения не могат да бъдат преувеличавани. Те «характеризират» ролята, но не я догматизират. Те имат отношение към изкупения човек и не би следвало да се отнасят към човека в падналото му състояние. И именно тук двете крайности в образа на жената се отклоняват от истината. От една страна, падналата «природа» на жената й се приписва от набедените традиционалисти като характерна за цялото й същество, напълно пренебрегвайки Божия образ в жената. От друга страна, феминистичната позиция пре-експонира този Божи образ, желаейки по този начин да освободи своите протагонисти от необходимостта да преодоляват човешката «природа» – задача, която, както многократно отбелязахме, стои и пред мъжа, и пред жената. При това положение, оставяйки настрана богохулството на крайната реторика, е неразумно изобщо да говорим за възгледите на св. ап. Павел за жените. Той говори от позициите на практическия опит от женската слабост – съответните аналози на която могат да бъдат открити и в мъжете (представете си реакцията на критяните, мъже и жени, на изказванията на блажения апостол за този народ). Той говори също така за духовната природа на жената. И ако не правим разлика между духовната и падналата природа на жената, просто не бихме разбрали св. Павел по интелигентен начин; стигаме само до крайни възгледи.\nСега трябва да кажа нещо за начина, по който би трябвало да се учим да разбираме думите на св. Павел. Трябва да подхождаме към тях в духовна трезвост, молейки се силата в думите (en to logo) да разкрие пределната истина. В противен случай се превръщаме в изучаващи Библията, присъединявайки се към онези неразумни православни, които буйно се втурват да анализират и следователно да изкривяват смисъла на Писанията, като приспособяват самите думи към възможностите на собствения си разум. Ако имаме правилно разбиране за библейското тълкование в Църквата, бихме разбирали, че съвременното «изучаване на Библията» е, чисто и просто, «неправославно». За нас да събираме оттук-оттам идеи и схващания за жените от библейски текстове, е безплодно занимание и нещо, което стои извън църковното Предание. Ако живеем пълноценен православен живот (с неговите пости, определени молитви, служби и стремеж към смирение), иконата на библейското слово ще ни бъде разкрита и нейната благодат ще изпълни умовете ни. Ще знаем, и с разума си, и мистично, какво точно е написал св. Павел и какво е имал предвид, защото неговите думи ще са станали наши думи, съединени в един общ източник – Христос.\nТук не можем да не подчертаем абсолютната необходимост за правилно разбиране и четене на библейския текст – защото неподходящият прочит на св. Павел е довел до грешки и «вляво», и «вдясно» по отношение на мястото на жените в Църквата. Покойният протойерей Георги Флоровски ни е оставил някои изключителни прозрения относно природата на Писанието в Църквата. В много отношения той се връща към разбирането на св. Ириней за Писанието. Св. Ириней, в известната си полемика с една еретическа секта, сравнява човека, който използва разума си, за да разбере Писанието с художник, който използва камъни, за да създаде мозайка с изображение на куче, при положение, че частите на мозайката са много по-подходящи да изобразят портрет на цар. Накратко, окончателното произведение ще зависи от визията на художника, който го е започнал. Ако той знае, че ще изобразява цар, го прави. Ако не знае, той прилежно напасва камъните и създава отблъскващ образ. И така, този, който се опитва да разбере Писанието, без да бъде преди това озарен от неговото съдържание и дух (приемайки това Писание като съвършената икона на благодатта на богословстването), най-вероятно би изкривил до неузнаваемост смисъла на Писанието.\nВ един по-конкретен смисъл св. Павел развива аргументацията си за правилното структуриране на Църквата в изказванията си за жените. И, макар че често не забелязваме това, той прави разлика между функция и природа. Всеки що-годе запознат с тънката парадоксалност на духовния живот би разпознал този пласт у св. Павел. Да не го забележиш води до преувеличения, които изковават или неправославен възглед за духовния потенциал на жените, или до изцяло светска реакция срещу духовността, която обрича човека на вечна разруха.\nОбръщайки се към проблема с женското свещенство, отново трябва да отбележим, че крайните позиции вече са изкривили порядъчно въпроса. Нека се върнем към умереността на светоотеческото учение. Никой, казва ни св. Иоан Златоуст (под «никой» той разбира и мъже, и жени), не е достоен за свещенството. Свещенството съществува, за да функционира Църквата. Следователно, то не е «право», което принадлежи на някои, а бреме, което някои поемат върху себе си с голям страх и трепет – като архийерейството въплъщава този дълбок страх на човешката душа. Някъде в междата между съзнанието за собственото недостойнство и трепета пред факта на свещеническата реалност, се разполага свещеникът. Ако той се отклони от това деликатно балансирано разбиране, душата му е в опасност. Това слага точка на всеки опит на мъж или жена да предендира «права» за свещеническо служение. Това е духовно безразсъдство и тотално неразбиране на видимите прояви на Христовата Църква. Това е глупост, която си проси вечна погибел.\nОттук бихме могли да разберем защо в ранната Църква свещенството е трябвало да бъде ограничавано по всеки възможен начин. Факт е, че сме възприели някои традиции от юдеите и че юдейското свещенство е мъжко. Църквата е реална, съществува реално и изразява живота на реални хора. Затова не е странно, че виждаме свещенството ограничено до мъжете. В същото време Църквата проявява своята над-историчност. Жените, в рамките на голямото внимание на Църквата по отношение на свещенството, също са споделяли свещеническата благодат. Навярно сме забравили, че дяконството е било достъпно и за жените, и че социалният порядък, църковното право и дори човешката природа понякога са отстъпвали пред духовното. Забравили сме. Така сме формализирали свещенството, така сме «озападнили» разбирането си за него, че сме свели благодатта и достойнството на дяконското служение до второстепенна поддържаща роля. Започнали сме да мислим дяконите и дяконисите като «полу-свещеници», сякаш ръкоположението може да бъде измерено в понятията на «количеството» благодат, която е била предадена. Кой би посмял да припише повече благодат на св. Иоан Златоуст (патриарх), отколкото на св. архидякон и мъченик Стефан? Къде откриваме трезво светоотеческо слово в тази посока? Горко ни на нас православните, ако забравим, че дори в самото свещенство, по един тънък начин, духовните роли на мъжа и на жената се съединяват в тържеството на Христа.\nВ крайна сметка, отричаме ли ние православните, служението на жените? Не! Нито пък го гарантираме на мъжете. Нито го дефинираме в подробности, като под изследователски микроскоп. Нито съсипваме красотата му, свеждайки го до длъжност или роля. То е нещо много повече – и в това си измерение нито един мъж не може да претендира за него по достойнство, и никоя жена – по право. То принадлежи на Божията милост и е огън всеизгарящ за недостойния служител, който е «опасан с благодатта на свещенството». Тази «икономия», тази милост, се разпростира над мъжете и жените, в буквалния смисъл – и да говорим за мъжкия или женския характер на свещенството би означавало да се провалим в разбирането на това разпростиране и да изкривим и променим природата на свещенството. Всеки истински слуга – архиепископ, презвитер, дякон или дякониса – стои на мястото си именно защото не е там в качеството си нито на мъж, нито на жена и именно защото Бог му/й е дал благодатта да сложи настрана своята грешна природа именно в този момент. В това разбиране природата на свещенството стои отвъд социалните роли. Просто е погрешно да се говори за него в такъв контекст. Свещенството, служението на хората и служението в Църквата не принадлежат към областта на половите различия, декларациите за различни природи, или човешкото бърборене. Техният център е вечен, духовен и ноуменален. Те са пазителите на едно измерение, в което няма крайности; където всяка истина е засвидетелствана по царствен начин, в мистичната истина, обградена само от умереност.\nУмереността в мислите и нагласите ни се разкрива в плът и кръв, така че в трезвите православни мъже и жени виждаме чудесно как се проваляме в сегашното си несдържано мислене за жените и мъжете и «ролите» им, продиктувани от техните «природи». Къде ще открием подобно мислене например в предизвикващата сладки сълзи среща между Стареца Зосима и нашата чудна майка, св. Мария Египетска? Можем ли да си представим как светият старец си казва: «Понеже съм свещеник, аз ще благословя тази светица, защото по природа съм достоен за това, за което тя – по природа – е недостойна»? Боже, опази! Светецът е паднал ничком пред нашата възлюбена майка и поискал тя да го благослови. И можем ли да си представим тази пречудна жена сред Божиите светии да си каже: «Аз ще благословя този човек, защото той би трябвало да разбере, че имам право да бъда свещеник»? Не, разбира се. Кой от нас може да сдържи сълзите си при мисълта за това, което реално се е случило там? Падайки ничком пред светия старец, св. Мария молила за неговата прошка – и така двамата останали известно време в поклон един пред друг, и всеки казвал: «Eulogeite» (благослови)! Знаем, че св. Мария, отстъпвайки пред свещенството на отец Зосима, пожелала неговата благословия. И какъв урок за нас: тя извикала: «Благословен Бог наш, Който се грижи за спасението душите и народите!», а светият старец отвърнал: «Амин!».\nНека се засрами всеки, който прогласява по-голямо достойнство на жената или на мъжа, или пък се преструва, че знае истинската природа и роля на всеки от тях. Това е високомерие, невъздържаност, интелектуална надутост и узурпация на съждения, които единствено Бог може да прави. В истинската духовност разликите – формални и неформални – изчезват. Това не означава, че нашите социални отговорности трябва да бъдат пренебрегнати в името на илюзорната земна човешка свобода. Наистина, не бива да заставаме близо до движения, които застрашават социалния и духовния порядък. Но в същото време не бива да решаваме, че съществуват ясни длъжности и чинове в живота, хаотично съчетани в едно неправилно разбиране за духовния свят, биха циментирали ролята и предназначението на всеки човек – господар или слуга, свободен или роб, мъж или жена. Живеем между два антипода на нашето бъдещо съществуване – отделяне от Бога, плодът на смъртния ни път, и единение с Бога, плодът на духовния ни път – между ада и рая. Трябва правилно да поставим себе си в това междинно положение, което дава отражение и върху нашите представи за мъжа и жената. Ако сме прекалено крайни в смъртното отношение, принизяваме Божия образ в човека. Ако сме прекалено крайни в духовното – страдаме от заблудата на прелестта, без да преобразим падналите си личности.\nВ някои отношения навярно съм бил невъздържан в съжденията си за жените в Православната Църква. Сигурно е така, защото по-добре от читателя осъзнавам, че прозирната красота на умерените слова на Отците не може да се отрази в това, което пиша. Но ако съм сгрешил, било е грешка в начина, по който съм изложил мнението си, а не в мнението само по себе си. И ако мога да бъда основателно обвинен в пристрастие, то е от собствената ми невъздържаност и неумереност. И искам прошка за това от читателя.\nПревод от английски Пламен Сивов от Orthodox Life Magazine, Vol. 31, 1981 за списание Мирна, бр. 23: Женското покривало\nЗа разлика от повечето протестантски и сектантски църкви, възникнали след Реформацията през XVI век, Православната и Католическата църкви не ръкополагат жени за клирици (свещеници и епископи). Под влияние на секуларизма и феминистическите идеи от XIX в. това все повече се представя като проблем.\nПод натиска на Световния съвет на църквите (ССЦ) и на някои европейски законодателства, в полемиката вече се включват и някои православни - предимно жени миряни и теолози, преминали в Православието от нехристиянски и протестантски вероизповедания (виж по-долу).\nПравославното богословие е единно в своя отказ да се ръкополагат жени и дискусиите в Църквата винаги са подчертавали категорично този факт. През 1988 г. те бяха изложени и обобщени на авторитетния симпозиум в Родос (виж заключителният текст на български и на английски език по-долу).\nСвещенството и женския пол са несъвместими\nБог сътвори човека в два пола "мъж и жена ги сътвори" (Бит. 1:27).И всички, които са кръстени в Христа, са равни в Христа – "няма мъжки пол , ни женски" (Гал. 3, 28).\nИ мъжете и жените в Църквата са призвани еднакво: "съграждайте от себе си духовен дом, свето свещенство" (1Петр. 2:5). И мъжете и жените Агнецът "ни направи пред нашия Бог царе и свещеници" (Откр. 5:10).\nЗащо църковният клир е само от мъжки пол?\nИма ли основание да се счита, че това е пренебрежение и дискриминация спрямо жените?\nМогат ли да се реализират в Църквата феминистките идеи за жени свещеници?\nВ много протестантски деноминации това вече е факт. Жени са обявени не само за свещеници, но и за епископи. Това не трябва да ни очудва, като се има предвид, че деноминациите, възникнали на основата на Реформацията не само, че нямат апостолско приемство, нито пък го считат за необходимо, но и не признават Свещенството за свето Тайнство.\nТази идея е непозната в хилядолетната традиция както на старозаветната, така и на новозаветната Църква. Има прецеденти само в някои отхвърлени и осъдени от нея еретически практики, повлияни от идолопоклонически култове. Такива били антидикомарианитите, които отричали девството на Св. Богородица и колиридианките, които пък почитали Св. Дева Мария като бог. Несъстоятелността на тези еретически учения сама по себе си се явява доказателство за несъстоятелността на идеята жени да бъдат свещеници.\nКакви са основанията Православната църква да не допуска жени да бъдат ръкополагани в свещен сан?\nВ Свещеното Писание понятията "епископ", "презвитер", "свещеник" дори нямат форми в женски род!\nВ старозаветните времена свещеник можел да бъде само този, когото Бог е избрал, осветил и приближил до Себе Си, както Аарон и неговото потомство (вж. Изх. 28:1). Старозаветната иерархия се състояла от три степени – първосвещеници, свещеници и левити.\nТристепенна е свещениеската иерархия – епископи, презвитери и дякони и в новозаветната Църква. В нея единствен първосвещеник "навеки по чина Мелхиседеков" (Пс. 109:4, Евр. 5:6; 7:17) е Богочовекът Иисус Христос. Тази уникална свещеническа власт и достоинство нашият Господ предаде на своите ученици, като ги направи апостоли. Чрез Него те получиха благодатта на Светия Дух и властта и правото да я предават на своите наследници и последователи. Те ръкоположиха свои приемници, на които дадоха право и власт да избират и ръкополагат други достойни продължители на свещеническото служение.\nИменно в това се изразява светото тайнство Свещенство – неприкосновеното, непрекъснато, ненакърнимо, вечно и ненарушимо свещеническото достоинство, което произлиза единствено от Господ Иисус Христос, да се предаде на апостолите и от тях на епископите и свещениците. Епископът и свещеникът, които служат св. Литургия представляват непосредствено Христа и затова се молят към Него така:\n"удостой мене, грешния и недостоен Твой раб, да Ти принеса тия дарове, защото Ти си, Който принасяш и си принасян, Който приемаш и си раздаван".\nИ така, както носителят на вечното първосвещенство е мъж, така и свещениците, служещи от Негово име са мъже, за да се запази съответствието. Защото освен всичко, в Божието домостроителство Христос е "последният Адам... Господ от небето" (Кор. 15:45, 47) за да може да стане наш Спасител.\nПротопрезвитер Мадзунеас обръща внимание и на друго съответствие като пише:\n"Отеческата роля на свещеника в Църквата отразява ролята на Бог Отец в Светата Троица. Тази роля не е възможно да бъде сменена с майчинска такава (на женска личност), нито в християнското семейство, нито в християнското общество. И двете роли, както мъжката, така и женската са важни в Църквата, но не са взаимозаменяеми."\nВ Апостолските постановления (IV в.) за ръкоположението на жени се казва, че това е дело на "елинското (т.е. езическо) безбожие", а не "на Христова наредба". По-нататък продължава:\n"Ако трябваше и кръщението да се извършва от жени, тогава Господ щеше да бъде кръстен от собствената Си майка, а не от Иоан Предтеча. И когато ни (апостолите) изпращаше да кръщаваме, щеше да изпрати и жени със същата задача. Никъде обаче Той не е заръчал, нито писмено е предал такова нещо, тъй като много добре познава природата ни и това, кое е прилично за самата практика, доколкото е създател и законодател на тази природа."\nТова е така, въпреки, че жените Мироносици бяха тези, които първи видяха Христа веднага след Възкресението и приеха заповед да го благовестят на учениците Му и така да станат апостоли на Апостолите. Много жени следваха след Христа и преди Неговата кръстна смърт и след Възкресението, но всяко служение в Църквата има своите норми, граници, смисъл и предназначение. "Епископът трябва да е непорочен, мъж на една жена..." (1Тим. 3:2). Презвитерите са поставени наравно с апостолите (вж. Деян. 15:6; 16:4 и др.). За дяконите също е казано: "Всеки от дяконите трябва да бъде мъж на една жена..." (1Тим. 3:12).\nОт контекста на посочените текстове става достатъчтно ясно защо и за трите иерархически степени се избират и ръкополагат мъже.\nВ древната Църква са служили дякониси, за които IV (Халкидонски) вселенски събор (451 г.) постановява: "За дякониса да се не ръкополага жена ненавършила четиридесетгодишна възраст..." (Правило 15).\nНякои неправилни практики пък са били изрично отхвърляни на събори, както е станало на на Лаодикийския (363 или 364 г.): "Не трябва да се поставят в Църквата така наричаните пресвитериди (старици) или председателки" (Правило 11).\nДнес освен ръкоположение (хиротония), Православната църква практикува и ръковъзложение (хиротесия), чрез което се посвещават свещоносци, четци, певци и иподякони. Някои от тях могат да бъдат жени.\nДнес в Православната църква се водят дискусии и се провеждат конференции на тема ръкоположението на жени, като тази на о. Родос през 1988 г., които са актуалният съборен глас на Православието. Той идва от вековете. Пресветата Дева заема най-почетно място в Църквата. Тя се удостои с толкова много на земята, както никой друг в човешката история. Нито един мъж не получи такава слава като нея – пречистата и преблагословена, и въпреки това, тя не прие свещеническо служение. Нейният Син не й даде тази благодат, която предостави на апостолите и на техните приемници.\nХрам "Св. Николай Мирликийски - Чудотворец" в гр. Русе\nInter-orthodox Theological Consultation in Rhodos, 1988\nInter-orthodox Theological Consultation on "'The Place of the Woman in the Orthodox Church and the Question of the Ordination of Women", Rhodos, Greece, 30 October - 7 November 1988\nThe Inter-orthodox Theological Consultation which took place upon the initiative of the Ecumenical Patriarchate was held in Rhodos/Greece under the presidency of H.E. Metropolitan Prof. Dr Chrysostomos of Myra, representing the Ecumenical Patriarchate, completed its work on Sunday, 6 November 1988.\nThis Consultation followed the decision of the third Pre-Conciliar pan-orthodox Conference (Chambesy/Switzerland, 1986) taken during the discussion on the issue of the theological dialogues of Orthodoxy with certain O1urches and Confessions that are proceeding to ordain women.\nThe theme of Rhodos Consultation was: "'The Place of the Woman in the Orthodox Church and the Question of the Ordination of Women." The consultation conducted its work with good order and the free and full expression of opinions by its participants consisting of official representatives of all of the Eastern Orthodox Churches and scholars from the different Eastern Orthodox Churches, clergy and laity, monks and nuns, and there were many women in attendance. At the end of the Consultation, a Document of Conclusions was unanimously accepted.\nIn these Conclusions a series of theological presuppositions were presented providing the foundation for the special place of woman in God's eternal plan for salvation and in the Orthodox Church as an institution. According to this, woman is recognized as a full and equal participant in life. Woman, together with man, as two sexes of the one and undivided human race constitute the "pleroma" (wholeness) of the Church. Both man and woman are created according to the image and the likeness of God, participate in common in the saving energy of Christ and in the gifts (charismata) of the Holy Spirit without any distinction.\nTo the analogy Adam - Christ there is another analogy Eve - the Virgin Mary, the Theotokos. This latter analogy models the true dimension for woman in the Orthodox Church. This provides the right and the possibility to the Orthodox woman to participate in the life of the Church and to offer her service and diaconia in the various aspects of the Church which the Consultation defined carefully.\nThe sacramental priesthood was given by Christ to the Apostles who passed it on to their successors~ and there exists in the Orthodox Church as well as in other Churches, both East and West, the priesthood which is limited to men and into which women are not accepted. This does not mean that woman is thereby diminished or demeaned. On the contrary, it was recognized by the Consultation that the Orthodox woman is able to fully live the ecclesiastical life and to exercise her appropriate ecclesiastical service both within and outside the church in different forms, always ecclesiastical and not, of course, sacerdotal.\nToday, Orthodox woman in the role of the deaconess - this ancient institution in the Orthodox Church - but also in other capacities of service, such as in the sphere of pastoral care, liturgical life, catechetical instruction, religious education, missionary work and social service along with the presence and analogous offering of female Monasticism, is called to share in the work of the Church.\nThus the Consultation recognized in this fashion the equality of the two sexes, the importance of the feminine element in the sacramental life of the Church and highlighted every possible kind of service and offering of woman for the "pleroma" (wholeness) of the Church.\nThe Consultation did not fail to evaluate and provide a well founded Orthodox response to several extreme positions of the contemporary feminist movement which is presently developing primarily in the West and has a variety of expressions.\nThe Ecumenical Patriarch, according to procedure, will send the Document of the Conclusions of the Consultation to all Orthodox Churches as a document which theologically grounds the doctrine of the Orthodox Church on this very contemporary topic of the place of woman in the Orthodox Church and the impossibility to ordain women. This document will be appropriately used in the area of the theological dialogues.\nRhodos, 6 November 1988\n(From the Secretariat of the Consultation)\nReprinted from www.ecupatria.org\nЕлизабет Бер Сижел и Диоклийският епископ Калистос (Уеър) относно ролята на Жените в Православната църква\nПрез 1998 г. бе издадена книгата на френската философка и теоложка от Парижката школа Елизабет Бер-Сижел (1907-2005) и Диоклийския епископ Калистос Уеър "Women in the Orthodox Church". На българския читател тя е позната от 2002 г. под името "Жените в Православната църква".\nРазглеждайки ролята на жената в Църквата, и стремейки се да разгледат аналитично аргументите "за" и "против" ръкополагането на жени за свещено служение, като най-основни са представени следните три твърдения:\n1. Господ Иисус Христос не забранява изрично ръкополагането на жени и в двухилядолетната традиция на Православната църква жени свещеници не е имало. Св. Писание, на което се основава църковното предание, разказва, че мисията да проповядат и да свещенодействат в Бога е поверена единствено на апостолите, сред които няма жени. Служението на дяконисите (виж също по-горе) не е отменено до днес. Разсъждавайки така епископ Уеър заключава, че "никога не е имало жени свещеници, но не ни обяснява защо".\n2. Свещенството има "иконична" природа. Следователно, като икона на Христос - Единственият Първосвещеник, свещенослужещият трябва да бъде мъж. Но Св. Евангелие и светите отци не казват изрично, че Христос е бил мъж (!). (Еп. Уеър сякаш игнорира факта, че че за цялата Църква Обрезанието Господне е един от големите Господски празници, както и че светите евангелисти наричат Господа "Христос", т.е. "Помазаник, Месия", което е прилагателно в мъжки род, а не лично име). Игнорирайки тези, и много други ярки свидетелства, еп. Калистос аргументира, че чрез въплъщението Си Бог Слово е станал anthropos (човек), за да спаси както мъжете, така и жените, които са призвани чрез Кръщението си да бъдат едновременно "царствено свещенство" пред Бога.\n3. В друг ход на мисли еп. Уеър изтъква, че Бог е създал жената след мъжа и се пита дали ръкополагане на жени за свещеници противоречи на "природния ред" отпреди Грехопадението? Отново спекулативно еп. Калистос търси отговора в съпоставката с Божието триединство, което изключва подчиненост и принизеност между Трите Лица на Бога.


Агресията се дължи на нисък серотонин / moetodete.bg\nЛипсата на серотонин може да подсили усещането за гняв, сочи ново проучване. Колебания в нивата на хормона могат да засегнат област в мозъка, отговорна за регулирането на гнева, се посочва в проучването.\nИзследователи от кеймбриджкия университет във Великобритания установили, че ниските нива на серотонина причиняват по-труден самоконтрол на гнева. Серотонинът е невротрансмитер, вид химическо вещество, което спомага предаването на импулсите в мозъка от един отдел на друг. Той влияе и на функционирането на кардиоваскуларната система, мускулите и на някои органи на ендокринната система.\nПо време на проучването група доброволци са подложени на специална диета, бедна на триптофан и съдържаща аминокиселини, които блокират производството на серотонин. След няколко седмици, изследователите сканирали мозъците им с ядрено магнитен резонанс. От резултатите става ясно, че по-ниският синтез на серотонин в мозъка влияе на комуникацията между определени региони на мозъка, а именно между емоционалната лимбична система на мозъка (амигдала) и фронталния лоб. При ниски нива на хормона комуникацията между тези региони е изключително слаба.\nУчените се надяват, че новото проучване може да е в помощ при търсенето на нови методи за лечение на различни психични разстройства, чиито чести симптоми са агресия, насилие и пр.\nОще за: агресия, гняв, мозък, серотонин\nКоментари за “Агресията се дължи на нисък серотонин”


Любомир Кючуков: Заражда се изтощение от Брекзит - По света и у нас - БНТ Новини\nЛюбомир Кючуков: Заражда се изтощение от Брекзит\nРазводът с ЕС трябваше да се случи до края на октомври, но европейските лидери дадоха на Лондон отсрочка до 31-ви януари. Вижте коментар по темата в "Още от деня" от Любомир Кючуков, директор на Института за икономика и международни отношения.\nЩе има ли предсрочни избори във Великобритания?\nВелосипедисти блокираха движението пред МС с искане за законови промени\nДали ще има Брекзит е въпрос, който си задаваме от 3 години и никога отговорът не е еднозначен, каза Кючуков. Ако във Великобритания се реши да има предсрочни избори, това ще постави още по-голяма въпросителна какво се случва.\n"Това, което Борис Джонсън търси, са избори, които да заздравят неговото положение. Но покрай Брекзит е напът да се роди още един неологизъм - "брекзджошчън" (от brexit и exhaustion ) - изтощение от Брекзит. Натрупа се очакване и обществото иска тази сага да приключи. Борис Джонсън разчита именно на това, защото той е този, който предлага ясните решения. Опозицията по-скоро се стреми преди избори да си гарантира, че няма да има напускане без договор", каза Кючуков.\nИзборите във Великобритания могат да дадат тласък, ако спечели Джонсън, който да доведе Брекзит до край - с нов парламент с болшинство, което да гласува договора. Ако обаче спечели опозицията, тогава се отварят всички възможности - включително ново правителство и нов референдум. Не е отпаднала и вероятността Великобритания да излезе без сделка. Изненади са възможни, каза още Кючуков.


Първи стъпки в програмирането | IT STEP\nНачална Събития Първи стъпки в програмирането\nТи си дизайнер. А може би пилот. Защо не и архитект. Студент, но искаш да натрупаш уменията на бъдещето? Независимо твоята настояща сфера на развитие, искаш нещо ново, различно. А замислял ли си се за професията програмист?\nЗапочваме от 19:00 часа на 12ти февруари.\nСъбитието е безплатно, но не забравяйте да попълните формата за регистрация:


16.01.2020 • Общество / Общество • 312 • 0\nБензиностанции и складове за горива ще бъдат запечатвани за 2 години, ако продават контрабандно гориво, а цистерните, които го превозват, ще бъдат спирани от движение за една година. Това предвиждат приетите от парламента на първо четете промени в Закона за административното регулиране на икономическите дейности, свързани с нефт и продукти от нефтен произход.\nНа запечатване ще подлежат обектите, които търгуват с нерегламентирано гориво, независимо дали са на собственика или са отдадени под наем, а цистерните с контрабандно гориво ще се конфискуват.\nОт обхвата на закона отпада дейността по временно съхранение или зареждане от земеделски стопанин на негово гориво, извън данъчните складове, предназначено за собствена употреба, което не подлежи на последваща продажба.\nАко земеделски производители осъществяват търговия с горива, без да са регистрирани за дейността, ще подлежат на санкции. Законопроектът предвижда прагът на регистрация на фирмите и банковата гаранция за дейност да се намалят, като ще зависят от техния оборот.\nбензиностанции с незаконно гориво запечатвани за 2 години Закон за административното регулиране на икономическите дейности промени\nОт 1 юли в Гърция се предвижда затвор за нарушителите на пътя\nБюджетната комисия в парламента реши партийната субсидия от 1 юли да стане 1 лв


Вила Панорама 3D, Вършец, Цени, Информация, Снимки, Настаняване | Hotel359.com\nВила Панорама 3D - Вършец\n+359 889 236 771\nОписание на Вила Панорама 3D\nЛуксозна вила в покрайнините на Вършец с неповторим изглед към Балкана. Новоизградената къща за гости представлява масивна двуетажна постройка със сутеренно ниво. Разполага с 19 места за посетители.\nПървия етаж на къщата е организиран с входно антре, предверие със стълба към второто и сутеренното ниво. Срещу стълбата, към предверието има тоалетна с мивка. Предверието е пространствено свързано с разположената в югозападната част на етажа трапезария. В нея са организирани 22 места за хранене. През три стъпала от трапезарията е достъпна кухнята, разположена в северозападната част на първия етаж. При прехода между трапезарията и кухнята кухненските шкафове преминават в бар-плот. В североизточния ъгъл на трапезарията е проектирана ъглова камина, която служи и като параван, скриващ подхода към разположените в североизточната част на етажа две спални помещения. Спалните разполагат със самостоятелни бани към тях. Светлата височина на трапезарията е 3,05м.\nКухнята, килера и спалните помещения са със светла височина 2,60м. От трапезарията е предвиден директен излаз през двукрила остъклена врата към верандата. Верандата е изцяло покрита от просторната тераса на втория етаж на къщата и долепения до нея малък навес, от където се открива панорамен изглед над град Вършец към трите най – високи върха на Западна Стара планина: Миджур, Ком и Тодорини кукли – от тук носи името си : Панорама 3D.\nВ непосредствена близост с вратата към верандата е изградено огнище. Срещу огнището, под навеса е разположена маса за хранене с 10 места, а под колоните още три маси по 4 места. В северната си част верандата се свързва чрез стълба с теренната площадка около къщата. До вторият етаж на къщата за гости се достига по трираменната стълба, излизаща в просторна дневна, разположена над трапезарията. В центъра на дневната са организирани няколко къта за сядане. Местата за сядане са разположени така че да имат поглед към панорамата, която се разкрива през остъклените витрини на западната и южната фасади на дневната. Пред витрините, по цялата им дължина, е проектирана просторна тераса, частично покрита с дървена пергола. В източната част на дневната, в образуваната пространствена ниша при стълбата, е организиран интернет-кът с две места. На етажа - в северната и североизточната му част се разполагат и три спални помещения с бани към тях.\nПроектирана и изградена по съвременните изисквания на Европейския съюз : Голяма веранда, оборудвана с маси и столове, огнище със скара, Кухненски бокс, оборудван : Остров с шкаф и мивка, Два хладилника с фризери, печка с фурна и котлони, микровълнова печка, кана за топла вода, посуда - Чаши (кафе, вино, ракия, бира, безалкохолно), Вилици (малки и големи), Лъжици (малки и големи), Ножове (малки и големи), Тенджери, тигани, тави, купи за салата, кани. Трапезария: една маса за 10 човека, три маси по 4 човека, телевизор 42 инча, бърз интернет /уай-фай/, бар с два стола, камина, СОТ.\nКъщи за гости, Брой наематели: 19\nДвойна стая, Тройна стая, Стая за четирима, Апартамент с една спалня, Къща,\noбщо помещение за 20 души, условия за готвене, хладилник,\nмикровълнова, пералня, сушилня, хладилник, ютия, печка, фурна,\nски, спа, риболов, лов, манастири,\nВила Панорама 3D\nЗимен период 60 - - -\nЛетен период 50 - - -\nЗимен период 80 - - -\nЛетен период 65 - - -\nЗимен период 100 - - -\nЛетен период 80 - - -\nЦелогодишно без официални празници 480 - - -\nЗа деца до 6 години нощувката е безплатна, а за деца от 6 до 12 години, цената е по 10 лева на вечер. За допълнителна информация, моля изпратете запитване или се обадете на посочените телефони.\nКоментари за Вила Панорама 3D\nКонтакти на Вила Панорама 3D\n+359 889 236 771;\nВила Панорама 3D 6744\nБлагодирим, че дадохте коментар за Вила Панорама 3D. След напрупване на поне 5 коментара за този имот, вашият ще стане видим заедно с останалите. Изпратили сме благодарствено писмо до вашия е-mail.


Mad Stitches ♔ BOHO STYLE за стилни дами\nРокля GESSICA Ви изкушава с нов прочит на нашите любими комбинации от финни платове с дантели. Тъмният фон на червени и жълти цветчета е съчетан с деликатна памучна дантела по краищата на полата, ръкавите и деколтето. Разкроеният силует комбинира подчертана талия и романтични голи рамене, така тя има два, три варианта на носене. Тоалетът е изработен от вискоза и памук. Дължината от талията до подгъва е 50 см. Срок за доставка от 3 до 5 работни дни...\nС рокля KIARA Вие сте по-прекрасна от всякога. Изработена е от вискоза с полиестер галеща вашето тяло в горещите летни дни. Ръкава е 7/8 с ластик и завършващ по края си с красива, шикозна дантела. Има украсено с плюшени ширити деколте и волан, който в края е обкантен със същата красива дантела.Свободната кройка и високата талия с регулираща връвка за по-добър комфорт я прави все по-желана и удобна за носене. А с така приятните цветни принтове Ви потапя в духа на лятото и приятните вечерни разходки и забавления.Дължината от талията до подгъва е 58 см. Срок за доставка от 3 до 5 работни дни...\nС рокля KIARA LUNGO Вие сте по-прекрасна от всякога. Изработена е от вискоза с полиестер галеща вашето тяло в горещите летни дни. Ръкава е 7/8 с ластик и завършващ по края си с красива, шикозна дантела. Има украсено с плюшени ширити деколте и волани, който в края са обкантени със същата красива дантела.Свободната кройка и високата талия с регулираща връвка за по-добър комфорт я прави все по-желана и удобна за носене. А с така приятните цветни принтове Ви потапя в духа на лятото и приятните вечерни разходки и забавления. Дължината от талията до подгъва е 80 см. Срок за доставка от 3 до 5 работни дни...\nНежни флорални елементи на тъмносиня основа приковават вниманието към разкошния ни летен модел. Рокля MARCELLA е хитов избор за предстоящите горещи месеци. Изкушава с нов прочит на нашите любими комбинации от финни платове с дантели. Моделът е романтичен и ефирен. Роклята смело открива раменете с деликатна памучна дантела по краищата на деколтето и полата, което я прави изключително женствена, така тя има два, три варианта на носене. Тоалетът е изработен от вискоза. Дължината от талията до подгъва е 50 см. Срок за доставка от 3 до 5 работни дни...\nЩе се влюбите в Рокля Melissa! Богати и наситени цветове са в компания на разкошна дантела. Моделът нежно разкрива раменете, талията е красиво подчертана, ръкавите са с максимална дължина, акцентирани в китката. Тоалетът е изработен от 100 % вискоза, дантелата е памучна. ..\nНежни флорални елементи на бяла основа приковават вниманието към разкошния ни летен модел. Рокля MICAELA е хитов избор за предстоящите горещи месеци. Изкушава с нов прочит на нашите любими комбинации от финни платове с дантели. Моделът е романтичен и ефирен. Роклята смело открива раменете с деликатна еластична дантела по краищата на деколтето и полата, което я прави изключително женствена, така тя има два, три варианта на носене. Тоалетът е изработен от финна вискоза. Дължината от талията до подгъва е 50 см. Срок за доставка от 3 до 5 работни дни...\nТочките никога няма да излязат от мода, докато милиони жени по света ги обожават. Те са акцент и в разкошната ни Рокля NICOLE, която се откроява със своята лекота и ефирност. Широкото деколте и силноразкроените ръкави са фантастични допълнения към цялостния дизайнерски стил на тоалета. Красив детайл е и финият дантелен кант по краищата на ръкавите и полата. Тоалетът е изработен от 100 % висококачествен полиестер. ..\nРокля Carina Ви изкушава с нов прочит на класическата комбинация от бяло и черно. Тъмният фон е съчетан с деликатни малки цветчета в комбинация от фина дантела по краищата на полата, ръкавите и деколтето. Разкроеният силует комбинира подчертана талия и романтични голи рамене. Тоалетът е изработен от вискоза и памук. ..


За какво помага джинджифилът? – Алтернативно Здраве\nЗдраве » За какво помага джинджифилът?\nДжинджифилът е уникално растение, суперхрана, което се използва в много области: кулинария, козметика, хранително-вкусовата промишленост, както и в медицината – за профилактика и лечение на множество болести.\nТой е твърде полезен за хора, които са ангажирани с умствена работа. Джинджифилът активизира отделянето на стомашен сок и лекува стомашни неразположения – например, отравяне или хроничен ентерит.\nОсновните лечебни свойства на корен от джинджифил са:\n– нормализира храносмилането, повишава апетита и повишава секрецията на стомашен сок;\n– подобрява тонуса на кожата и укрепва имунната система;\n– премахва гадене след отравяне или морска болест;\n– отстранява газове в червата.\n– стимулира отделянето на жлъчка\n– облекчава болки в ставите.\n– предотвратява развитието на ракови клетки в червата, укрепва кръвоносните съдове\nДжиндифилът проявява отхрачващо, болкоуспокояващо и обезпаразитяващо действие. Той е полезен е за профилактика на язвена болест, независимо, че вкусът му е твърде остър – оказва благоприятен ефект върху стомашната лигавица и не позволява на бактериите да се размножават.\nКомпонентите, съдържащи се в джинджифила, подобряват състоянието на кръвоносните съдове и намаляват риска от образуване на тромби и тумори.\nВ периоди на остри респираторни заболявания и грип джинджифилът се справя ефективно със симптомите на настинка. Просто трябва 2-3 пъти дневно да се дъвче малко парче пресен корен.\nКласическата рецепта за чай от джинджифил е: 2 см корен се настъргва на ренде и се залива с 1 чаша вряла вода. Престоява 10 минути, добавят се мед на вкус и лимон. За профилактични цели се пие 3 пъти на ден.\nПротив различни инфекции, които причиняват кашлица, помага чай от джинджифил, който се пие преди хранене в продължение на 20 дни. Рецептата му е лесна: малко парче пресен джинджифил се смесва със зелен чай, добавя се червен пипер, мед или захар на вкус и се залива с вряла вода. Ако разполагаме само с на прах – може да смесим половин чаена лъжичка от праха с мед и да залеем с вряла вода. След 5 минути се добавят останалите съставки.\nДжинджифилът лекува ставни заболявания. За целта се консумира 60 г корен от джинджифил на ден – под формата на настойки, чай или дори маринован. При болки в ставите се прави компрес от джинджифил и възпаленото място се увива с кърпа или шал. Възможният страничен ефект е леко парене, но то не е опасно за кожата. Друго средство за облекчаване на болки в ставите е чрез джинджифилово масло, което се втрива в кожата. Лесно е да се приготви: настържете пресен джинджифил на домакинско ренде, залейте го с растително масло (зехтин или олио) и го оставете на тъмно място за 2 седмици.\nПротивопоказания за приемане на джинджифил: не консумирайте тази подправка при повишено артериално налягане, неразположения в черния дроб и жлъчката.\nКак да излекуваме хроничен цистит?\nTags: джинджифил повръщанеджинджифил ползиджинджифил ракджинджифил суперхранаджинджифил храносмилане


Японският автомобилен гигант Toyota започна серийно производство на първия в света автомобил с водороден двигател. Новият седан „Mirai” работи само с водород, а вместо вредните изгорели газове изхвърля чиста вода. По думите на конструкторите едно зареждане е достатъчно за 650 км пробег.\nЯпонският производител Toyota пуска своя пръв водороден седан „Mirai“ в страната през декември, а от 2016 година е обявено началото на продажбите в САЩ. Цената на колата в Япония ще бъде около 60 хиляди долара. При това правителството обяви, че всички купувачи на екологичните машини ще получат от държавата субсидии в размер на 17 хиляди долара.Тъй като „Mirai” се движи с водород, на него му трябват специални станции за зареждане. Самият процес отнема само няколко минути. При това, по данни от производителя, седанът може да мине с пълен резервоар близо 650 км, а цената на зареждане приведена към 1 км е само 0,1 долара.\nЕнергията в уникалния двигател на автомобила се произвежда за сметка на реакция на окисление на водорода в електрохимичен генератор. Мощността на електромотора е 136 конски сили.В близко бъдеще Honda също планира да излезе на пазара на водородните коли. Компанията ще започне продажби на модела FCV в 2016 година.\nПоследно променена: Сряда, 30 Декември 2015 07:59\nОще в тази категория: « Превръщането на слънчевата светлина в чисто гориво ще стане лесно и евтино Новата търсачка DuckDuckGo бързо набира популярност »


Fewo Amsbergstrasse - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nAmsbergstrasse 5, Bundheim, Бад Харцбург, Германия, 38667 - Покажи на картата\nFewo Amsbergstrasse, който се намира в Bad Harzburg, Бад Харцбург, е популярно място за туристи. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nПредлагайки висококачествени услуги и широка гама от удобства, Fewo Amsbergstrasse Ви осигурява възможно най-комфортния престой. Паркинг са само част от нещата, които отличават Fewo Amsbergstrasse от останалите хотели в града.\nВсички стаи се отличават с грижливо замислени удобства, което гарантира неповторимо усещане за комфорт. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Каквито и да са поводите за Вашето пътуване,Fewo Amsbergstrasse е най-доброто място за престой, което можете да изберете в Бад Харцбург.\nМоля, уведомете предварително Fewo Amsbergstrasse за очаквания час на пристигането ви. Необходимо е плащане посредством банков трансфер преди пристигане. Мястото за настаняване ще се свърже с вас след като направите резервация, за да ви предостави допълнителна информация.


От какво се страхуват децата? | ELLE.bg\nЖивотът на децата е изпълнен със събития - някои от тях могат да ги смутят и изплашат. Какви са начините родителите да помогнат?\nКогато училището предизвиква безпокойство\nНови учители, смяна на класа, враждуващи групи съученици – много са нещата, с които училището може да стресира и плаши децата. Разговаряйте по всички тези теми, предразположете детето да сподели какво изпитва. Окуражавайте го да намира нови приятели – приятелството прави училището приятно място. Ако са се появили проблеми с определен учител, срещнете се с него, за да разберете за какво става дума и как трябва да насочвате детето. Освен това е добре то да продължи да има приятелска среда и обогатяващи занимания извън училище, както и да му осигурявате спокойна домашна атмосфера на доверие и оптимизъм.\nТова говори за страха на детето, че може да разочарова родителите си. Първо го успокойте, като му кажете, че е добре подготвено за контролното – след като е учило, няма причини да не се справи. Ако това е недостатъчно, кажете му, че има право да сбърка и че вашата обич към него нма нищо общо с оценките в училище.\nОт тъмното често се страхуват най-малките, но и доста от по-големите деца. Липсата на светлина се свързва подсъзнателно с идеята за раздялата и за смъртта – детето се страхува, че майка му ще изчезне. Може да се появи и ужас от крадци, които ще проникнат в къщата през нощта, или от чудовища, скрити под леглото. Отиването до тоалетната в мрака се превръща в изпитание. Често ужасът от тъмното се появява при преместване в нов дом или друг град, при смяна на училището.\nВажно е родителите да обърнат внимание на този страх, а не да го пренебрегват като нещо присъщо на възрастта. Оставете вратата открехната или запалете лека светлина в детската стая, докато нещата се успокоят. Когато детето чува, макар и отдалече, обичайните домашни звуци, то се чувства на сигурно място. Ако проблемът не изчезва, а напротив, става по-сериозен, потърсете помощта на детския лекар.\nДетето живее в микрокосмос – домът, кварталът, приятелите. Напускането на едно познато място може да му създаде впечатлението, че светът рухва. За да намалите безпокойството му, изтъкнете положителните страни на промяната – нова детска стая, която детето ще може да украси по свой вкус, нови извънучилищни занимания като плуване в намиращия се наблизо до новото жилище басейн и т.н. Не забравяйте да го включите в опаковането на багажа – това ще го успокои, че всичките му вещи са налице и ще може да ги разопакова невредими на новото място.\nНАШИЯТ СЪВЕТ: Използвайте цветовете в детската стая, за да внесете хармония и спокойствие у детето! Вижте най-подходящите:\nПреспиването в дома на приятелче е една от първите крачки на детето към неговия социален живот. Ако усетите, че се безпокои, насърчете го да вземе със себе си любими свои вещи. Кажете му в колко часа ще отидете да го вземете и не закъснявайте. Ако страхът му е голям, помислете как се отнасяте самите вие към външния свят – каните ли често гости, безпокоите ли се да оставяте децата си на чужди грижи и т.н. Възможно е детето ви да усеща вашите притеснения или да мисли, че няма право да се забавлява, ако не сте до него.\nНапрежението и скандалите вкъщи, информацията, че родителите на някое приятелче се развеждат, филмите по телевизията – много и най-различни са източниците на подобни страхове. Ако родителската двойка е стабилна, обяснете на детето, че в отношенията между хората винаги може да се появи напрежение, без това да им слага край, така както е и с неговите приятелски връзки. Ако наистина ви очаква развод, кажете на детето, че то не е виновно за това, което се случва, че любовта ви към него си остава същата и че ще продължи да вижда и двамата си родители, макар и по отделно. Несигурността и неизвестността са по-страшни за децата от самата раздяла.\nНАШИЯТ СЪВЕТ: Спортът помага на децата да преодолеят много от страховете си! Вижте кой е най-подходящият спорт за вашето дете:\nстрахове , психология , деца


Царят избра тази година да е в България за рождения си ден - 24chasa.bg\nhttps://www.24chasa.bg/ojivlenie/article/7508188 Царят избра тази година да е в България за рождения си ден Царят избра тази година да е в България за рождения си ден 24 часа www.24chasa.bg\n16.06.2019 07:15; 24 часа\nВ България ще посрещне 82-ия си рожден ден цар Симеон Втори. Той обича на празник да е със семейството си, затова обикновено, когато децата и внуците му не могат да дойдат в София, царят пътува до Мадрид. Тази година обаче предпочел да си остане тук - във “Врана” или на “Царска Бистрица”, в зависимост от времето и настроението му, но без тържество. Симеон Втори предпочита да си почине след интензивната програма в последните седмици. Преди ден награди победителите в турнира по фехтовка, организиран ежегодно в негова чест на рождения му ден. Преди това бе домакин и показа страната ни на наследника на последния френски крал Луи Филип - принц Шарл-Филип Мари Луи Орлеански и съпругата му принцеса Диана Орлеанска, и други френски благородници.


Футболен турнир събра деца от България и Сърбия в Монтана – Труд\n20.06.2018 • 11:47\nВ дните на световното първенство по футбол деца от Монтана и сръбската община Враня започнаха футболен турнир в областния град в Северозападна България. Международната изява е част от европейски проект, съобщиха от местната управа.\nСъстезанието, което е между отбори от школите в двата града, бе открито от кмета Златко Живков. Приятелските срещи ще се проведат в рамките на три дни и са организирани по трансграничен проект между двете общини. Партньорството цели подобряване на местната спортна инфраструктура като база за развитие на млади таланти. С проекта ще бъдат създадени и по-добри условия за активен и здравословен живот за младите хора в граничния регион.\nПланирани са дейности за изграждането на младежки мрежи, опознаване, обмен на информация и идеи за бъдещо сътрудничество. В Монтана пред завършване са две тренировъчни футболни игрища – с изкуствен и с тревен терен, ограда и осветление. Съоръженията са част от проекта и непрекъснатата им натовареност с тренировки и мачове е белег за бъдещата му устойчивост , коментира кметът Живков. Инвестициите за строителните, образователни и спортни инициативи, които ще бъдат направени в Монтана и Враня са в размер на близо 600 хиляди евро.60 на сто от тях са насочени към дейности в българската община.


От Канада потвърдиха: Датата на отказа от гражданство се уточнява след одобряването | Политика | Tribune.bg\nОт Канада потвърдиха: Датата на отказа от гражданство се уточнява след одобряването\nТова става ясно от официален отговор на Министерството на имиграцията, бежанците и гражданството на запитване на в.„Монитор“.\nПоводът бе разразилият се преди две седмици скандал около двойното гражданство на служебния икономически министър Кирил Петков. Последва спор кога е точният момент, в който човек, отказал се от канадския си паспорт, престава да бъде гражданин на държавата - с подаването на молбата, за да стартира процедурата или с получаването на сертификата след края на процедурата. Тя самата пък продължава обичайно над половин година.\nВ отговора си на този въпрос, от ресорното канадско министерство посочват: „Когато е одобрен отказът от канадско гражданство на дадено лице, министърът издава сертификат, който уточнява деня, в който въпросното лице престава да е канадски гражданин“.\nОтговорът бе даден след уточнение от страна на ведомството, че това е законовата постановка. Оттам категорично отказаха да коментират конкретния казус с Кирил Петков с мотива, че ограниченията на закона за личните данни не позволяват.\nСкандалът тръгна от ИТН, после ГЕРБ-СДС сезираха Конституционния съд, като КС образува дело по казуса, а от МВнР изпратиха официално запитване до Канада.\nСамият Кирил Петков остава категоричен, че е престанал да бъде канадски гражданин с подаването на нотариално заверената си молба за отказ, като в последствие посочи, че това е станало на 21 април - т.е. три седмици преди да стане служебен министър. В понеделник Петков обяви, че вече е получил потвърждение, че не е гражданин на Канада, като тамошните власти са го уведомили, че документите, удостоверяващи този факт са изпратени към посолството на държавата в Румъния и оттам могат да бъдат взети. Според него въпросът се счита за решен.\nЕтикети Канада, официално, гражданство, Кирил Петков, процедура, сертификат


Авантюрите на Ердоган докрай опънаха нервите на европейците – obzornews\nHome»АНАЛИЗИ»Авантюрите на Ердоган докрай опънаха нервите на европейците\n16 септември 2020 168\nСедмичен Обзор 2020-09-16\n„Има три стари империи, които биха могли да се възродят – Русия, Китай и Турция“, заяви пред Европарламента Върховният представител на ЕС по външната политика Жозеп Борел. Той явно възприема Турция като световна сила, чието влияние се простира далеч отвъд държавните граници. Това няма как да не е поласкало самочувствието на Ердоган, още повече, че той отдавна мечтае за нова Османска империя. И не само мечтае, но и действа.\nСпоред Върховния представител на ЕС по въпросите на външната политика Жозеф Борел Анкара и Брюксел се намират на „исторически кръстопът“. Следващите дни до извънредната среща на европейските лидери ще покажат по кой път ще поеме светът, казва Борел, цитиран от “Франкфуртер Алгемайне Цайтунг”. Повод за острите думи на Борел е именно високото напрежение между Турция и Гърция в Средиземно море.\n„Сериозни последици“ за Турция\nМного малко страни се борят ефективно срещу хепатита


Валенсия скоропостижно взе нов и доста "зелен" треньор - Футбол свят - Испания - Gong.bg\nРъководството на Валенсия действа изключително бързо след раздялата с Марселино Гарсия Торал и вече обяви новия постоянен треньор на тима. Това е Алберт Селадес.\nДоговорът на испанеца ще бъде за срок от 2 години и изтича на 30 юни 2021 година. Новият специалист още днес следобед ще направи първа тренировка със състава.\nРаздялата с Марселино дойде доста неочаквано предвид успехите, които наставникът постигна начело на „прилепите”. През миналия сезон той донесе Купата на Краля на „Местая” след победа над Барселона във финала и върна отбора в Шампионската лига. Причината за раздялата е свързана с вътрешен конфликт между него и собственика Питър Лим. Марселино не е бил доволен от факта, че босът се опитва да меси в неговата спортно-техническа политика.\nЗа далеч по-неопитния 43-годишен Селадес това е първо голямо назначение в мъжкия футбол. Роденият в Барселона специалист беше помощник на Жулен Лопетеги в краткия престой на последния начело на Реал Мадрид през миналия сезон. Преди това опитът му като треньор се изчерпва с представителните формации на Испания до 16- и 21-годишна възраст.