Стоп! Не слагайте тези храни в хладилника! - Chill out - fitwell.bg\nСтоп! Не слагайте тези храни в хладилника!\nпо статията работи: FitWell.bg | 04.12.2021 | 09:00 Прочитания: 441 0\nХладилника звучи логично място за съхраняване на храната, за да остане тя свежа за по-дълго време. Но някои храни е по-добре да не се съхраняват при ниски температури. Ето кои са те:\nЧесънът се разваля по-бързо, когато е в хладилника заради по-високата влага, освен ако вече не е обелен и приготвен. Най-добре е да го държите на сухо и проветриво място, на стайна температура и далеч от слънчева светлина.\nВъпреки че ниските температури спомагат запазването на естествените масла в ядките, студеното променя вкуса им. Ако планирате да ги използвате в следващите няколко седмици, най-добре да ги складирате в херметически затворен съд някъде, където не е прекалено топло. В случай, че искате да издържат по-дълго, от един до шест месеца, ги сложете във фризера.\nМедът е една от малкото храни, които никога не се развалят. Има открит мед на повече от 3000 години, който все още е годен за ядене. Затова няма нужда да го слагате в хладилника, освен ако не искате да се борите с втвърдения мед.\nЦелите лукови глави трябва да се съхраняват на студено и тъмно място. Те съдържат скорбяла, затова омекват и се развалят по-лесно, ако бъдат оставени за по-дълго в хладилника. Веднъж отрязан лукът може да се сложи в хладилника, но покрит.\nВлагата в хладилника оказва влияние върху качеството на този зеленчук. Цялата тиква трябва да се съхранява на стайна температура. След отрязване я сложете в хладилника, а може и да я замразите нарязана на кубчета.\nСъхраняването на олио или зехтин често причинява помътняване. Дръжте ги на стайна температура, за да запазите цвета и консистенцията им. Зехтина има склонността да се разваля, когато е изложен на високи температури или слънчева светлина. Дръжте го на студено и тъмно място, като например в кухненския шкаф.\nНиските температури превръщат скорбялата в картофите в захар, което може да ги обезцвети и направи безвкусни. Те трябва да се съхраняват неизмити на място недостъпно за слънчевата светлина. Може да ги съхранявате в чувал от зебло.\nАко смятате да изядете хляба до няколко дена не го слагайте в хладилника. Точно както картофите и сладките картофи, ниските температури променят структурата на хляба и го правят застоял на вкус. От друга страна, ако искате да го използвате след няколко седмици може да го замразите.\nТиквите първоначално трябва да бъдат оставени на слънчева светлина, за да се "консервират” и да им заякне обвивката. След това трябва да се съхраняват на тъмно, проветриво място, не по-студено от 10 градуса. Така могат да изкарат до 6 месеца.\nАвокадо, което има нужда да узрее трябва да се държи далеч от хладилника в продължение на четири до седем дена. Охлаждането им ще забави процеса по узряването и могат да се развалят по-бързо. Веднъж вече узряло авокадото може да бъде държано в хладилника.\nПатладжана няма нужда да бъде в хладилника. Внимавайте обаче къде го оставяте. Не трябва да бъде на прекалено топло място, защото ще се набръчка бързо. Намерете му студено и тъмно място, далеч от слънчевата светлина.\nЗа да узрее банана му е нужна температурата от около 15-20 градуса. Узряването бива възпрепятствано, когато го сложите в хладилника. Също така ниската температура оказва влияние върху клетките на обелка му и тя почернява.\nАко дресинга е на оцетна или маслена основа може да бъде оставен и извън хладилника за няколко дена.\nАко сложите сушените плодове в хладилника, това само ще добави към тях нежелана влага. Най-добре се съхраняват на сухо и тъмно място, херметически затворени. Ако се съхраняват правилно може да издържат до шест месеца.\nХладилника е най-лошото място за съхранение на шоколада. Ниската температура и влагата може да промени вкуса, цвета и текстурата. Шоколада и по-специално млечния може да абсорбира миризмата на заобикалящата го храна. Затова най-добре да го съхранявате на хладно, сухо място, добре затворен и далеч от ароматна храна. Същото се отнася и за течния шоколад.\nФъстъченото масло може да се втвърди в хладилника. Можете да го оставите спокойно извън хладилника до шест месеца. Същото се отнася и за сусамовия тахан.\nНе се изкушавайте да сложите пресните и все още неузрели праскови в хладилника. Също като много други неузрели плодове, ниските температури забавят процеса по узряване. По този начин и риска да се развалят се увеличава. Оставете ги на плота в кухнята и ги сложете в хладилника само ако са тръгнали да омекват.\nВъпреки, че етикета на бутилката със соев сос казва, че трябва да се съхранява в хладилника, това не е нужно. Високото съдържание на сол позволява да бъде съхраняван на стайна температура до шест месеца.\nТе са по-сочни и вкусни, когато се държат на стайна температура. Съхранявайте лимони, лайм, грейпфрут, портокали и мандарини на сухо и хладно място, ако ще ги консумирате до 1-2 седмици. Ако искате да издържат по-дълго ги сложете в найлонова торбичка в хладилника.\nНиската температура в хладилника вреди на доматената мембрана и ги прави по-водни и сипкави. Също така ги прави по-безвкусни. Най-доброто място за доматите е на плота.


6 стъпки, преди да се скарате на детето - Новите родители\nДа възпитаваш, без да забраняваше и наказваш, е трудно. Всички родители опитват да направят баланс между поощренията и наказанията, но често дори за възрастните е сложно да са напълно обективни.\nКакви въпроси трябва да си зададем, преди да се караме на детето. Списъкът дава woman.rambler.ru.\n1. Преценявате ли добре възрастта на вашето дете?\nОт детето очакваме да се държи като възрастен. „Толкова ли е трудно да почакаш малко?“ Това е обичайна реплика на изнервените майки. А всъщност за малкото дете действително е трудно да чака, при това – търпеливо. Неговата физиология и нервна система просто не му позволяват дълго време да стои на едно място.\nЗа деца в предучилищна възраст е сложно да се справят с прогнозирането – те не са в състояние постоянно и целенасочено да направят нещо сериозно, само защото ще е от полза за тях в далечното бъдеще. Точно по тази причина импулсивните им действия и желания вземат връх.\nВолята се формира към 9-11- годишна възраст и тогава детето по-лесно възприема наложените правила на поведение.\n2. Оценявате ли ситуацията като цяло?\nОтчитате ли състоянието на детето? Възможно е то да капризничи, защото е уморено, гладно, да иска да спи или пък да е уплашено. Преди да му се скарате, анализирайте ситуацията като цяло – обмислете всичко, което се е случило през деня.\n3. Съобразявате ли се с желанията на детето?\nОтнасяте ли се с внимание и уважение към нуждите на своето дете? Възможно е да сте убедени, че то е още много малко, за да се съобразявате с неговите желания. Това е грешка.\nОще от най-ранна възраст трябва да обсъждаме и да говорим за мислите, чувствата и потребностите на детето и да проявяваме към тях внимание и нужното уважение.\nОпитайте се да погледнете на проблема през очите на детето. Това ще ви помогне по-добре да го разберете и да намерите компромисно решение.\n4. Не прехвърляте ли върху него лошото си настроение ?\nМоже би сте уморена и разстроена, а детето нищо толкова ужасно не е направило?\nЧесто вдигаме скандали на детето, просто защото ние сме недоспали, уморени и останали без сили. По-добре е честно да признаете: „Аз съм малко разстроена и уморена. Моля те, дай ми малко време, за да си почина. И след това ще си поиграем/ще се разходим/ще отидем на кино.“\nАко сте много преуморена и въобще не чувствате сили за каквото и да е, измислете нещо неангажиращо - погледайте заедно анимационни филми, а по-късно преминете към обсъждане на по-сериозни въпроси.\n5. Не прехвърляте ли своята отговорност върху детето?\nВероятно нещо сте забравили или пък не сте догледали, а за последиците вините детето. Старайте се да избягвате такива ситуации.\nХлапето още не може да носи отговорност за собствените си постъпки. То може да е непоследователно, да постъпва нелогично или дори неразумно. Задача на възрастните е да следят детето да не се нарани и въобще как се справя – дали се е облякъл правилно, дали не играе с опасни предмети и така нататък.\n6. Не сте ли прекомерно тревожна?\nНе пренасяте ли върху детето своите лични страхове? Не го плашите твърде много, преувеличавайки опасностите, които го дебнат навсякъде?\n„Не си играй с камъните, че са страшно мръсни!“, „Не виси от катерушката с главата надолу ще паднеш!“ , „Не пипай котката на съседа, ще се заразиш!“, „Не гали кучето, ще те ухапе!“... този списък може да бъде продължен.\nИстина е, че хлапето може да падне, да се изцапа и да се нарани ... По-разумно е да го подготвите как да се справя с различните ситуации, а не само да викате и да го плашите.\nПипало е мръсни предмети или е играло в калта, избършете ръцете му с влажни кърпички. А щом се прибере от разходка, директно да влезе в банята и да се измие хубаво със сапун.\nАко иска да погали чужда куче, нека първо поиска разрешение от стопанина му.\nПомолете детето да запомни правилата, а после му напомняйте какво да направи. Това е далеч по-ефективно, отколкото непрекъснато да сипете забележки и да викате по него.\n7 ефективни начина да не се караме на децата\nДо колко ще помогнат на родителите, зависи според случая, но все пак


ТАРАЛЕЖ: Сашо Дончев: Георги Гергов организира срещата ми с Цацаров\nБизнесменът Сашо Дончев разкри пред телевизия BiT, че Георги Гергов е посредникът, който е организирал срещата му с главния прокурор Сотир Цацаров. Тя се е състояла в ЦУМ. На тази среща Цацаров, по думите на Дончев си е позволил да отправя определени заплахи към него. Гергов е присъствал през цялото време на разговора и дори е останал след като Дончев си е тръгнал.\n"Срещата не е инициирана от мен. Аз често съм упрекван че нямам такъв навик. Нито веднъж не съм инициирал среща с държавни институции не смятам, че ние имаме нужда от такива парадни пи ар срещи", каза Дончев.\nИ уточни, че само веднъж е бил част от подобни срещи, когато синдикатите и работодателските организации били разтревожени от фалита на КТБ.\nДончев заяви, че не е финансирал Движение "Да, България". И каза, че никога не е финансирал политически партии. Според него за 27 години сме вървели в обратната посока на това, което сме искали през 1989 г.\n"Позволихме цялата енергия на обществото да се разпилее по глупости. Не се проведе полтиическия разговор за това какво ще се различава новото ни общество от старото", каза Дончев.\nСпоред него има приемственост между хората, които сега реализират новите схеми за принуда със стария репресивен апарат.\n"Не разбрахме каква ще е ролята на всеки един от нас. Ние повторихме старото общество, като махнахме член 1 от Конституцията", каза Дончев.\nПубликувано от Дани Иванов в 4/20/2017 07:08:00 сл.об.


Медведев нареди "Газпром" да премине към авансово заплащане на газа за Украйна от 13 май\nТова не означава спиране на доставките, заяви министър председателят Медведев\nМедведев нареди на „Газпром” да премине към авансова форма на заплащането на доставките на газ за Украйна от 13 май.\n„Газпром има право да осъществи това, за което нееднократно се говори – да премине с украинските потребители, украинската страна към предварителна форма на заплащанията по договорите”, отбеляза министър председателят на работна среща с председателя на „Газпром” Алексей Милер и министъра на енергетиката на Русия Александр Новак, съобщи ИТАР-ТАСС. „Ето какво мисля аа: време е да се спре, уведомете ги и от утре въведете предварително заплащане”, каза Медведев на Милер.\n„Аз смятам, че всички възможни начини за урегулиране на ситуацията вече са предприети от „Газпром”: ние се обърнахме към тях, вие на няколко пъти се съветвахте, докладвахте на мен, докладвахте на президента, но не ни чуват", обясни министър председателят. "Ако е така трябва да започне да се действа, защото след това просто ще бъде невъзможно”, добави той. Медведев поясни, че предварителното заплащане не означава прекртяване на доставките.\n„Преминаването към предварителна форма на заплащане означава само едно: колкото заплатят, толкова ще им доставим, ако заплатят едно евро, ще доставим за едно евро, ако заплатят милиард, ще доставим за милиард”, каза той. Премиерът (на Русия) поръча да се обясни ситуацията както на медиите, така и на всички потребители, които са обвързани с тези доставки.\nПравителството на Русия разполага с информация, че украинските партньори разполагат с пари за заплащане на руския газ, каза Медведев. В частност става въпрос за това, че Киев вече получи първия транш по кредитната линия от МВФ, уточни той. В тази връзка премиерът подчерта, че Украйна „ още има възможност да се разплати до края на месец май, да плати необходимите средства или да внесе определена сума, "за да демонстрира поне желание за погасяване на дълга". „Засега такова желание от страна на украинците не наблюдаваме и това е много пчално”, коментира той.\nМедведев смята също така, че Европа трябва да изпрати сигнал към украинските управляващи, че дълговете за руския газ следва да се платят.\nТой помоли именно тази позиция да бъде представена от министъра на енергетиката на Русия Александр Новак на европейските партньори в хода на консултациите и преговорите с представителите на Европейската комисия.\n„Европейските партньори може да дискутират с който си искат, но за нас тази позиция е абслютно разбираема, за нас тя не е повод за дискусия”, отбеляза премиерът. „Има дълг и по този дълг трябва да се плати”, подчерта Медведев. „Единствено, ние имаме право да очакваме, че партньорите от Европейската комисия и съответно еврокомисаря и всички, които участват в това ще подадат сигнал към украинското ръководство (в което така внимателно се вслушват), че дълговете трябва да се плащат, продължи премиерът. „Не превръщайте това в безкрайни разговори – ние така или иначе, а се разплатете, или поне преведете достатъчна сума, говореща за принципно желание за разплащане с дълга”, подчерта Медведев.\n„Аз бих помолил тази позиция да достигне до нашите партньори, както украинските, така и от Европейската комисия”, обърна се министър председателят към министъра на енергетиката на Русия.” В противен случай ние няма за какво да разговаряме, тъй като всички тези разговори и дискусии просто не водят до никъде. Доведете (до знанието б.б.р.) на този, който се занивава с това сега”.\nНовак потвърди, че към настоящия момент още текат консултации в Брюксел на ниво директори на департаменти с цел подготовка на следващата среща на ниво министри и еврокомисар.\n„Нека тези консултации продълават”, каза Медведев. „Но това не отменя какво казах: преминете с украинските потребители, с украинската страна към авансова форма на заплащане. Направо от утре”.\n„Газпром” утре ще представи прадварителна сметка за заплащането на газа за юни в съответствие с договора, както и ще изпрати предварително уведомление до „Нафтогаз Украйна” за предоставянето на предварителна сметка, съобщи на свой ред Милер. По думите му Украйна е длъжна до 2 юни за заплати юнските доставки на руски газ. Председателят на „Газпром” добави, че „в случай, че Украйна не заплати юнските доставки „Газпром” до 10 часа на 3 юни ще уведоми украинската страна за това какъв обем от газ ще бъде доставен на Украйна в съответствие с предплащането”. По думите на Милер, ако не постъпи предплата, то съответно за Украйна през юни ще бъде предоставен нула кубични метра газ.\n„Трябва да обърна внимание, че това не е прекратяване на доставките на газ, а на доставките на газ за страната в строго съответствие с предплащането от гледна точка на това колко газ е купила Украйна”, отбеляза Милер.\nШефът на „Газпром” напомни, че към настоящия момент задлъжнялостта на Украйна за доставения газ надвишава 3,5 млрд. долара. Като физически обем дълга е за 9,420 млрд.куб метра газ. По думите на Милер това е сравнимо с обема, който „Газпром” би доставял цяла година за Полша. Според него през март-април Украйна изобщо не е плащала за доставяния газ.\nНовак съобщи, че при прогеворите с еврокомисаря по енергетиката и министъра на енергетиката на Украйна, Русия не е получила конкретни предложения за мерки, свързани със заплащането на текущите задължения за руския газ от страна на Украйна. Министърът добави, че „освен това министърът на Украйна Продан е предоставил тревожна информация за това, че Украйна не гарантира нагнетяване на газ в подземните газохранилища в периода за подгоовка за есенно-зимния сезон и съответно не гарантира транзита на газ за европейските страни с оглед липсата на ресурси, както и принципно нежелание към днешен ден да се реши този въпрос”.\nНовак напомни, че на 30 април МВФ взе решение за отпускане на кредит за Украйна в размер от 17 млрд. долара за две години, първият транш от 3,2 млрд.долара Украйна вече е получила. По думите на министъра, на срещата на 2 май, на Русия също така не е била предоставена гаранция и дори информация за това каква част от тези средства ще са заплащане на текущите плащания и за задължения за доставения досега газ.


30% ръст на острите респиратозни заболявания във Варна за седмица | Moreto.net - Варна\n30% ръст на острите респиратозни заболявания във Варна за седмица\nНеделя, 10 Ноември 2019 14:01\n30% ръст на острите респиратозни заболявания, отичтат от Регионалната здравна инспекция във Варна, научи Moreto.net. Данните са за периода 1-7 ноември, спрямо седмица по-рано.\nЗа периода се регистрирани 248 случая на ОРЗ, срещу 187 в предходната седмица. Добрата новина е, че в само един от случаите за периода 1-7 ноември се касае за грип.\nРегистрираните усложения в резултат на ОРЗ обаче са 35 случая – 17 бронхита и 18 пневмонии.\n30% ръст се отчита и при случаите на Варицела - 40, спрямо 31 от предходната отчетна седмица.\nБроят на регистрираните чревни инфекции е 29 случая срещу 34 от предходната седмица, представени от 20 ентероколита, 6 колиентерита, 2 салмонелози и 1 дизентерия.\nОт въздушно - капковите инфекции /без грип и ОРЗ/ са регистрирани 46 лица срещу 37 за предходната седмица, представени от 40 случая на варицела и 6 случая на скарлатина.\nВ имунизационният кабинет през отчетния период са преминали общо 25 лица. Проведени са 18 имунизации. С ваксина против жълта треска е обхванато 1 лице.\nРегистрирани са 4 случая на ухапани от кърлежи.\nИзвършени са 35 епидемиологични проучвания на болни с остри заразни болести (ОЗБ)


Литературен свят » Българска литература Публицистика брой 117 май 2019 » ЗАХАРИЙ СТОЯНОВ КАТО ПОЛИТИЧЕСКИ БИОГРАФ\nТрябва да назреят условията и най-вече обществените дадености и потребности, за да бъде възможно да видим в литературата дадено явление, факт, жанр, идея, посока на развитие.\n„Да назреят условията” означава преди всичко, че процесите в историята на литературата протичат обективно и не зависят от човешката, т. е. писателската или критическата воля.\nНе самата липса на определен тип писател, способен да пише така, както пишат писателите в другите литератури, а необходимостта от подобно писане или разработването на една или друга тема и проблем, рисуването на образ, характер, обществена среда, са причина литературата да е различна, а състоянието на националното общество, неговата нагласа, начинът му на мислене и чувстване, равнището и характерът на обществените отношения раждат и правят литературата такава, каквато е, а не някаква друга.\nЛитературата изобразява това, което го има в обществената действителност, защото чрез него тя изразява тази действителност и свидетелства за нея в историята.\nЕто защо не е възможно да изучаваме и преседяваме историята на литературата извън обществената история и да търсим обяснение за фактите и явления извън духа на времето, неговите особености, идеи, потребности, нагласи, характеристики.\nЛитература и общество са в пряка връзка, пораждат се и си влияят взаимно, ала не са в механични взаимоотношения. В тези взаимоотношения не действат физическите закони, нито биологичните.\nВсичко това важи и за появата на жанра на политическата биография в българската литература, чийто създател аз определям Захарий Стоянов.\nТози жанр се появява у нас най-напред в литературата, макар той да принадлежи на историческата наука или на историята на философията, социологията, политологията и други науки - било природни, обществени, хуманитарни.\nНачалото му е още в първото десетилетие след Освобождението, когато започва да се осмисля целият предишен исторически период, наречен Възраждане, и особено в неговата, така да се каже, „политическа част”.\nСамата политика вече се осъзнава като важна обществена дейност, свързана с ръководството на държавата и обществото, но процесите в тях.\nОсъзнава се преди всичко ролята на личността в политиката и историята - особено на героичната, т. е. изключителната личност, преодоляла пречки, препятствия, предубеждения, страдания, обществена апатия, страх, за да се изпълни историческото предначертание и се осъществи целта на националната история.\nТова е времето, когато самата държава започва да се осъзнава като реалност, която съществено е променила живота на българина, поставила го е в нови зависимости, които рязко променят и внасят ново разбиране за понятията „свобода” и „робство”, „демокрация” и „тирания”, „обществено служение”, „героизъм”.\nАнтичните „животописи” или средновековните християнски „жития” са в някаква степен предшественици на това, което наричам „политическа биография”, но разликите са толкова съществени, че е по-добре да говорим за най-общи традиции, от които модерният жанр произлиза, за да се отдалечи чувствително от тях.\nЗащото сега вече трябва да говорим не за разказ за факти от живота на една личност, а за идеологическо представяне дейността, идеите, политическите принципи, убежденията и действията на човек, който се е ангажирал с обществено преустройство и претворяване на някаква важна и съществена политическа идея.\nБиографичните факти дори не са чак толкова важни - по-важни са фактите, потвърждаващи или отричащи направеното внушение с тях.\nЗахарий Стоянов е автор на три биографии на дейци от Възраждането - на Васил Левски, Любен Каравелов и Христо Ботев. Те са писани и издавани в продължение на четири години - от 1884 до 1888 г., като междувременно той е работил върху своите знаменити „Записки по българските въстания” (т. 1 - 1884, т. 2 - 1887 г. и т. 3 излиза след смъртта му през 1892 г.).\nКъм тях трябва да добавим биографичните му бележки за Константин Стоилов „Българският Кавур” (1881-82) и за Чардафон Велики „Чардафон Великий. Биографическа скица в профил” (1887).\nТези шест-седем години са изключително важни за състоянието и развитието на българското обществено съзнание.\nПриключва един важен етап от неговото формиране, в който се определя и новото място и значение на личността. Аз ги отбелязвам, защото във всички творби на великият писател от тогава се развиват едни и същи идеи и се поставят едни и същи проблеми.\nДа не говорим, че би могло да се говори и за един и същ тип личност, който се проявява в тях. Различните герои на биографиите са различни темпераменти, чувствителност, поведение.\nПриключването на национално-освободителната революция (или поне етапа, настъпил с Руско-турската освободителна война, защото нейната идея не е осъществена и по същество тя продължава поне до Съединението) създаде качествено различна обществена обстановка в България.\nВеликата цел бе обединила всички около себе си и единствените разногласия са за средствата, с които трябва да бъде постигната. Имало е, разбира се, трудности, предателства, измени, недоволства, лични конфликти, но за тях в никое свидетелство от времето няма да прочетете.\nЗа българските революционери, а и за литературата, която изразява революционното общество, те са несъществени и не се коментират. Борбата трябваше да приключи, за да се видят колко много крила е имало в нея, колко различни идеи са я осмисляли и вдъхновявали, какви сложни и противоречиви процеси са я съставяли и колко различни са били хората, които са я осъществявали.\nВъпросът за оценката на миналото се изправя в цял ръст и изпълва политическия живот, а заедно с него - и духовния. Държавното устройство налага нова йерархия, нови разделителни линии и нови кръгове, които да я ръководят. Започва борба за власт и тя е твърде ожесточена и безмилостна, защото се води и между довчерашни съмишленици и другари, които заедно са проливали кръвта си.\nОказва се, че много неща са били премълчавани и незабелязвани. А се е водела дори остра политическа борба. Сега е дошло време това да се извести и покаже, за да е ясно на съвременника кой кой е бил, какъв е приносът му за свободния живот и кой колко заслужава да бъде днес начело на държавата.\nСега трябва и да се плаща за старите грешки, но и да се получават наградите за саможертвите. Разобличават се митове и легенди, уточняват се факти, признават се грешки и вини. Настанало е време за равносметки.\nНо за да бъде равносметката точна и полезна за обществото, трябва някои да бъдат канонизирани, за да бъде техният живот образец, по който да се сравняват другите и въз основа на който да се отсъжда кой какъв е бил и какъв е днес.\nНовото разбиране на човешката личност произтича и от възникналата потребност от герои и героични подвизи. Освобождението приключва една епоха на обществено-политическо напрежение и започва друга, в която човекът е поданик на ежедневието, работата, оцеляването, борбата за хляба.\nНо сега на него му предстои да се бори със своята държава за своите права и тази борба никак не е лека. Тя налага друго напрежение, други водачи и идеи.\nИ тя обаче изисква героични подвизи и герои, а интересът, стремежът към печалба, буржоазният морал ги потискат. Когато споменът за недавното минало е още жив, а и са живи тези, които са негови участници и дори герои, сравнението и контрастът от него са болезнени и трудно поносими. Щом настоящето забравя героите и ги пренебрегва, нека му ги покажем, за да се родят отново.\nНе е случайно, че Захарий Стоянов пише биографии на Васил Левски, Любен Каравелов (доколкото словото на честването на писателя е биография) и Христо Ботев. Това са трите образа на българската национално-освободителна революция: организаторът и водач, интелектуалецът-писател и мислител, човекът на активното действие, смутител на тишината и спокойствието, който е готов да се жертва заради общото благо.\nЗахарий Стоянов ги митологизира, превръщайки ги в хора-идеи и идеали, стоящи над ежедневното, обикновеното, човешкото. И тримата тръгват от някъде, за да поемат пътя на всеотдайното служение. Това „някъде” е там, където са всички българи; животът им по нищо не се отличавал от живота на сънародниците им.\nТрябвало е обаче все пак нещо да се случи, да им се покаже някаква несправедливост, да са чули някоя дума, което другите не са забелязали, пропуснали са или просто са сметнали, че не е толкова важно.\nТогава те са осъзнали не само, че народът страда, но че избавлението от страданието е възможно и то ще стане, ако самите те поведат борбата.\nГероят е човек, който осъзнава собственото си значение, но не за себе си, а за общото дело; той е човек, който разбира, че личното му благополучие усилва чуждото страдание и затова е длъжен да се откаже от спокойствието си и се посвети на борбата и да е готов да умре за нея.\nГерой можеш да бъдеш по различен начин - зависи от личната ти нагласа, от характера, но и от обстоятелствата и необходимостта от определен тип героично служение.\nПо-важното е да се подчертае, че всяко време извежда от миналото такъв героизъм, какъвто най-много му е необходим, за да го противопостави на печалното си състояние.\nАвторът на биографията извежда някаква основна причина, която съответства на собствените му възгледи и на идеологията, на която служи.\nАз наблягам на това, защото никоя литературна творба, още повече такава от подобен род, каквато е политическата биография, не е чисто описание, хладно и безстрастно изреждане на факти и случки, а съучастие в обществено-политически процес, в което се приобщават като потвърждение или оборване на политически тези.\nКак Захарий Стоянов вписва в своята политическа съвременност, но и в своята идеология, живота и делото на Васил Левски?\nМного е интересно това да се наблюдава внимателно и точно, за да се отдели вярното от невярното и да се види как се пресичат присъщото на биографията и на биографа и как волята на биографа надделява, за да се докаже чрез живота и делото на героя една или няколко политически цели.\nВеликият талант на Захарий Стоянов умело превръща неусетно и художествено убедително житейската фактология с цялото й многообразие в белетристика с впечатляващо внушение.\nСамият Захарий Стоянов е атеист и откровен противник на Православната вяра и Църквата. Той е човек на позитивистките и рационалистични европейски идеи, материалист, прогресист и горещ застъпник на пълното отделяне на Църквата от държавата.\nЦърквата, религията, духовенството според него са най-големите врагове и на национално-освободителната революция, на поелата по „европейски път” държава и на личността от края на ХІХ век.\nВъзраждането изведе на преден план човека, който сам е способен на всичко, защото от него всичко зависи. А Църквата и православието учат друго, което е пречка пред този нов човек.\nНе търпението и молитвите, не смирението и да обичаш врага си ще помогнат на отечеството, а точно обратното: бунтът, решителността, отмъщението, суровото наказание са средствата, с които ще се извоюва свободата.\nНо Васил Левски е бил подстриган за монах и е ръкоположен за йеродякон. Това е факт, който писателят няма как да отрече или пренебрегне. Може обаче да бъде обяснен по такъв начин, че да придобие друго значение, като дори послужи за заклеймяване на обявения вече враг и противник.\nЗахарий Стоянов твърди, че Левски е нямал друг изход и че става монах насила и по необходимост, принуден „да се почерни”: „Съгласил се Левски; борбата за съществувание играла най-главна роля за неговото по-нататъшно роптание”. (Захарий Стоянов. Съчинения в седем тома, т. ІІІ, С., 2008, стр. 19)\nКакъв трябва да си, че да се замонашиш, когато всичко свидетелствало против „религиозните предразсъдъци”. В портрета на Захарий Стоянов Левски не е вярващ, религиозен и църковен - още повече отдаден на отшелничество. Отказът му от света е привиден, насилствено наложен и фалшив.\n„Немислимо е, не може да се предположи даже, че той бил жертва на монашески мистицизъм, поклонник на аскетичния живот и на задгробното блаженство. Това не може да се докаже ни с духа на епохата, ни със средата, в която е живял Левски, ни с неговия характер и темперамент.” (пак там, стр. 20, подч. м. - П. А.)\nВеднъж попитали Васил Левски „кога ще да се освободим поне от гърците и нашите чорбаджии”. Захарий Стоянов приписва на Васил Левски (йеродякон Игнатий) кощунствения за един монах и дори за мирянин отговор: „Когато захванете да ядете месо и през великите пости”. ( пак там, стр. 76)\nВ българската литература, а и в битовия живот, обикновено решение на млад мъж или жена да станат монаси се оправдава или с непосилната бедност, или с бягство от преследване и манастирът става надеждно убежище, или по настояване и насилване на родители или близки.\nИ никога, защото човекът вярва и излиза от света, за да се моли за него. Затова и „случаят с Левски” звучи правдоподобно и убедително. Още по-убедително звучи решението му „да се размонаши”, да хвърли расото и избяга от манастира.\nТа как иначе - щом са му наложили да извърши нещо, което не му е по сърце, защо да не намери смелост да отхвърли тиранията и освободи душата и тялото си.\nНо тук трябва да бъдем внимателни и да не бъркаме политическата целесъобразност и мотивация с реалностите - още повече с реда и йерархията в Църквата, с нейния молитвен и битов живот.\nТъй като замонашестването на Васил Левски се счита от Захарий Стоянов, а и от всички изследователи след него, като грешка, която трябва да бъде оправдана по някакъв начин. Обяснението с насилването му изглежда логично и подхожда към един човек, който е благ, чувствителен, почтителен към по-възрастните и особено към роднините си.\nКъм него се добавя и избликналото непокорство на младия монах, който бързо разбира къде е попаднал, какъв човек е вуйчо му архимандрит Василий и изобщо каква е Църквата и нейните служители. Бунтът му срещу системата започва още от тук.\nМонашеският живот на Васил Левски е все още забулен в тайна. Известни са само подробностите с кражбата на коня, напускането на манастира, бунтарството срещу архм. Василий, отказът му да проси милостини за манастира. И толкова.\nЗа атеиста това е достатъчно, за да изобличи една институция и покаже как е разрушавана отвътре, но и колко е пречела на свободолюбивите българи, а и на борбите за национално освобождение.\nНе се цитират никакви документи, няма изследвания, не е ясно как и кога точно йеродякон Василий е излязъл от манастира и с чие благословение е свалил расото, за да се отдаде на ревоюционната дейност.\nАз не се съмнявам, че това той е сторил по напълно каноничен ред, защото самоволното бягство от манастира и отказът от служение, за което си подстриган и си дал обет, е непростим грях. Православният християнин йеродякон Игнатий със светското име Васил не би си позволил да го направи.\nЗа буржоазния човек и неговия нов морал да си непокорен срещу деспотичната власт не е грях и престъпление, а голямо достойнство. Затова и Захарий Стоянов мотивира решението на Васил Левски да се посвети на революционна дейност със склонността му да прави неща, които за другите са осъдителни, но за бунтаря и революционера са положителни и крайно необходими качества.\nЛевски не прави изключение и още като йеродякон ги проявява.\nВ цялото си творчество Захарий Стоянов доказва пагубната роля в национално-освободителната революция, освен на Църквата и духовенството, на богатите и учените. „Чуло ли се е нейде или видяло, щото богати хора и надути учени педанти да са направили добро на своя народ? Допущаме изключения, но твърде микроскопически.” (пак там, стр. 39)\nВ „Записки по българските въстания” тази теза е развита последователно и мотивирано, а в биографиите е малко или много загатната и изведена като водеща в идеологията на борбите за свобода и независимост.\nЗащо е това презрение у Захарий Стоянов към двете социални категории в българското общество? Аз не бих го определил като демократично и дори обективно вярно. Богатият и ученият никога не приема на доверие и изцяло това, в което го убеждават.\nЗащото знаят, че истината винаги е по-сложна и се постига не толкова просто и лесно, както твърдят идеологът и пропагандистът. Те по-трудно се подчиняват на чуждата воля. Докато народът (а тук става дума за „масата”) е доверчив и податлив на внушения, когато са убедителни.\nМасата се убеждава не толкова с аргументи и доказателства, а с патетика, елементарна логика, красиви думи. Ако тя чуе от водача онова, което иска да чуе, тръгва след него и му е вярна, докато разбере, че той я лъже или че е слаб и неспособен да я отведе до заветната цел.\nСтава дума, следователно, за власт, а не толкова за любов към народа. Захарий Стоянов показва как Васил Левски поема властта в национално-освободителното движение. Без власт той не би могъл да направи нищо.\nА тя се състои от различни елементи, някои от които са чисто външни, други - знакови и съществени, защото се отнасят до овладяването на механизмите й и поставянето в подчинение на цялата система.\nПървата му работа е да създаде впечатление, че такава власт съществува, че движението е организирано и се ръководи от един център. „Той (Левски) сам взел тая тежка длъжност отгоре си” (стр. 58) пише Захарий Стоянов за начина, по който апостолът на свободата взима в ръцете си ръководството.\nИ добавя, за да разсее всякакви илюзии и опровергае, че са били необходими някакви церемонии, фалшива демократичност, вишегласие и т. н. : „Както виждаме, работата била твърде проста, свършила се без знанието на никакви белоръкавични синигери с високи шапки, без участието на въображаеми централни революционни комитети, които съществували само в главите на Али пашовите шпиони.” (пак там, стр. 58)\nНо тази власт в началото е просто една „черна работа”, а не ръководство, команди, заповеди. Левски тръгва най-напред из Румъния, за да убеждава видни българи с революционно съзнание да се завърнат в България и започнат работа по организацията на въстанието.\nЗахарий Стоянов твърди, че „до средата на 1870 година той не се е ползувал с грамаден успех, защото, колкото и да бил вече опитен, пак не можал да се срещне с народа непосредствено. Той наченал най-напред своята пропаганда по градовете; не отишъл при ония, които имали най-голямо съприкосновение с турския сатър, които говорят и работят без участието на някакви авторитети и доктринерства”. (пак там, стр. 59)\nТогава Левски разбира това, в което и Захарий Стоянов ни убеждава: трябва да се започне „отдолу”, а после да се изгражда ръководната структура. Но за да стигне до това прословуто „отдолу”, за да започнеш упоритата и продължителна работа, все пак са необходими някои показни жестове и средства, с които да внушиш, че работата е сериозна и че тя се ръководи и контролира от легитимен орган.\nЗатова Левски и приятелите му в Букурещ „дошли до заключение, че ако човек се яви пред простолюдието малко по-тържествено, с шарено пълномощно, украсено с печати, написано вътре с левове, полумесеци и сабли, с билети и пр., изпратени уж от някакво си привременно правителство или Централен български революционен комитет, то ще да има по-голяма цена в очите на всеки отсам Дунава българин.” (пак там, стр. 61, подч. автора)\nВасил Левски, още преди да е създал цялата властова йерархия, застава на върха й, за да я държи в ръцете си. За Захарий Стоянов това е неговото най-ярко качество и заради него именно той създава и мита за него.\nВасил Левски е образец на водач, какъвто писателят харесва и прославя. Такива са Георги Бенковски, Христо Ботев, Стефан Стамболов.\nКогато и княз Александър Батемберг прави опит чрез суспендирането на Конституцията да концентрира властта в ръцете си, Захарий Стоянов и Стефан Стамболов го подкрепят. Това е моделът на най-доброто управление.\nТой изисква и определен тип личност, който да го приложи в политическата практика. Не е лесно да се постигне такава практика. Нужни са много усилия, умения, воля за власт, твърдост.\nОрганизацията трябва да бъде създадена веднага, още с първото прилагане на замисъла. Иначе ще се появят колебания, съмнения, центробежните сили ще се задействат и току-виж нищо не излязло.\nВ по-сетнешните изследвания и портретни биографии на Васил Левски той ни е показан малко по-различен. Почти във всички се набляга на характера на организацията, която той изгражда. Тя е тайна и с много здрава защита от проникване на чужди елементи.\nКонспирацията изисква внимание, тиха работа, бягство от суетата на ежедневието, никакви излишни жестове - още по-малко рискове и авантюри. Затова и Васил Левски просто плете и изпллита тази конспирация. Така поне го показват неговите по-сетнешни биографи.\nЗахарий Стоянов обаче го вижда по друг начин: динамичен, работещ на висока скорост, създаващ вихър около себе си, в който се увличат толкова хора. Той се крие по особен начин - дръзко, понякога скандално, провокативно. Така се държи Христо Ботев в портрета на Захарий Стоянов.\nИли Георги Бенковски в „Записки по българските въстания”. Искам да кажа, че моето впечатление за него е като за публична, а не секретна и конспиративна личност.\nНо най-важното: в биографията на Захарий Стоянов Васил Левски не е така свят, както ще ни го представят по-късно и както ще бъде възприет в народната памет. Като свят човек ни го показва и Иван Вазов.\nЛевски е велика личност, блестящ организатор, конспиратор от голям мащаб, водач всепризнат и обичан, държавник, неуморим подвижник. Но и мъченик. Мъченик обаче той не е в интерпретацията на Захарий Стоянов.\nВ ранните си години е бурен и непокорен, нищо не го спира и укротява. Ще каже човек, че е самият Христо Ботев. Такива са всички истински революционери - още от съвсем млади показват какви ще станат.\nКогато Захарий Стоянов пише своите политически биографии, българската държава променя своето отношение към Русия и настройва преди всичко интелигенцията срещу нея.\nДраматичните събития около княз Александър Батемберг и особено неговото отстраняване от българския престол, извършено с одобрението и дори по волята на руския император, дава основание да започне активна антируска пропаганда.\nРусофобията се превръща в официална политика. Нейните мотиви и аргументи се взимат от фалшифицирането на историята, за да се докаже, че Русия не ни е освободила безкористно, че нейната политика винаги е била да се установи на Балканския полуостров и изболзва православните славяни за целите на своите имперски амбиции; че руският деспотизъм не може да бъде приветстван и считан за освободител на българския народ.\nСега именно се заговорва, че водачите на национално-освободителната революция и най-вече Васил Левски са смятали, че ние трябва сами да се освободим, защото който и да бъде наш освободител, той фактически ще ни пороби.\nЗахарий Стоянов е един от идеолозите, начинателите и страстните пропагандатори на тази нова политика и я обосновава с факти от живота и дейността на Васил Левски, Любен Каравелов, Христо Ботев, Чардафон.\nТя има своите основания в поведението на руските съветници и министри в първите години от съществуването нан държавата ни, както и в редица действия на руския императорски двор, в неодобрението на Съединението и други реални факти.\nНо Захарий Стоянов се мъчи да убеди съвременниците си, че всичко това не е случайно, че то е подготвяно от отдавна, че е трайна руска политика и отношение на Русия към малките народи. Набляга се на деспотизма, липсата на свобода, беззаконието.\nАвторът приписва на Васил Левски думите „аз ще да отида в Русия да съставям комитети, защото там, макар и да няма чалми, народът е притиснат от нас повече” (пак там, стр. 76), изречени в отговор на въпроса какъв ще стане, когато се освободим. Други автори предават по друг начин отговора на Апостола, но то е, защото не търсят ефекта, който Захарий Стоянов търси.\nВ интерпретацията на Захарий Стоянов и Любен Каравелов понася тегобите на руския деспотизъм и мракобесие. Това, което вижда в Русия по време на следването си, го прави и революционер.\nОсобено са му повлияли руските революционни демократи, които отхвърлят съществуващия строй и ратуват за свобода и справедливост на всички руснаци. За него Русия е страната, „гдето е силен жандарминът, гдето е страшен станови пристав, гдето се чува Сибир”. (пак там, стр. 133)\nЗахарий Стоянов иска да внуши, че заветът на нашите поборници, който те сами са изстрадали и са следвали в своята революционна дейност, бил да не търсим някой да ни освободи, а сами да извоюваме свободата си.\nВ биографията на Васил Левски той обявяваше Васил Левски за родоначалник на тази идея, а в речта си за Любен Каравелов приписва авторството й на големия ни писател.\nВ книгата си за Христо Ботев подчертава, че и той е следвал същия революционен принцип. В устата на Любен Каравелов тя дори звучи фаталистично: „Народ, който не придобие свободата си със своите попукани ръце; народ, който се обляга на другиго - той трябва да загине, защото, който му помогне, той ще го пороби изново” (подч. м. - П. А.,стр. 136) Вариации на тази мисъл ще срещнем на много место в творчеството на Захарий Стоянов.\nСпоред Захарий Стоянов идеята на Любен Каравелов за Балканска федерация е породена от страха от „освободителя”, в която да влязат „българи, румъни, сърби, даже и гърци” (пак там, стра. 138), след като заедно и с общи усилия извоюват своята свобода.\nТака те ще запазят самостоятелността и независимостта, своето своеобразие и заедно ще отстояват постигнатото. Тази федерация е защита преди всичко от Русия, но и от другите велики сили, чиито интереси на Балканите са известни. Тази идея не се осъществява по различни причини, но най-важната е, че не е била възприета от самите народи.\nА и е изобщо трудно да се съберат в един такъв съюз народи и държави, между които съществува съперничество, териториални претенции и са в различни „зони на влияние”. Самата русофобия е късно, следосвобожденско явление, поради което не е било възможно да скрепи какъвто и да било политически съюз.\nВ биографията на Васил Левски, а и в тази на Христо Ботев Захарий Стоянов пространно разсъждава върху предателството и мерките, които Апостолът на свободата е взимал, за да го ограничи и предотврати, а и да бъде готов да действа правилно, когато то все пак стане факт.\nПредателството е една от най-важните теми, които Захарий Стоянов поставя и разработва в своето творчество. Причината е и в честата смяна на политическите позиции на довчерашните поборници и идейни другари, готови на всичко заради личния си интерес.\nСледосвобожденският живот е бил пълен с подобни случаи на идейно-политическа измяна и дори предателство.\nПроблемът за предателството е проблем на модерната епоха. Става дума за политическото предателство, предателството на тайното общество, на конспирацията срещу потисника и поробителя, срещу политическия противник.\nТо обикновено е користно, дело на подкупни хора, които за пари, кариера, лично спокойствие и изгода са готови на подобно престъпление. Престъпление, което струва живота на много хора.\nНо това е по-скоро явление от следосвобожденската епоха. През робството нещата са малко по-различни - не че е нямало подкупни предатели, които със съзнателна подлост са извършвали пъкленото си дело.\nЗахарий Стоянов разказва за тревогите и смущенията на Васил Левски след залавянето на Димитър Общи („Левски бил смутен. Едно, му се искало да отиде в Ловеч, за да спре предателството, а, от друга страна, кроял планове, за да организира дружина от тракийските съзаклятници, за да заварди софийския път около Пазарджик, да освободи осъдените затворници, като ги карат за Цариград.”, пак там, стр. 88).\nРазделяйки се с Иван Арабаджията „около средата на месец декември”), за да отиде в Ловеч, „той бил много нажален и едва не покапали сълзи от очите му, като да е знаел, че това било последня раздяла, че няма той да види вече своята мила Тракия, нейните равни полета, хубавата Средна гора и бистрата Струма, която го свързвала с толкова велики възпоминания”.\nИ тук Захарий Стоянов цитира (неизвестно от кого предадени думи) самия Васил Левски: „Сбогом… Досега бяхме в рая, а отсега нататък ще да отидем в ада - казал той и въздъхнал, като потеглили вече конете. Под думата рай той разбирал Тракия, а ада наричал Северна България, от която се страхувал.” (пак там, стр. 89)\nВ бележката под линия Захарий Стоянов обяснява допълнително защо Левски се е страхувал от Северна България и я нарича „ад”. Причината е в предателствата.\n„В продължение на нашите въстанически движения аз не зная в Тракия да е станало някое предателство с изключение на Ненка Балдевчанина. Не е така обаче и в Северна България. Освен Левски Северна България е издала още: А. Кънчева, Общия, Ю. Раковски, Волов, Бенковски, Икономов, Каблешков, Н. Славков, Заимов, Обретенов, Г. Апостолов, всичките апостоли. Не говоря за други по-стари предателства; не споменавам имената на други братя. Само в Троянско са предадени (от българите) около 30 души.” (пак там, стр. 90-91 - бележката под линия)\nЦифрите са внушителни и доказват тезата, която Захарий Стоянов развива в „Записки по българските въстания”.\nСредновековният човек е различен от модерния - особено в отношението си към властта и тези, които я оспорват с насилие. Всяка власт е от Бога и да служиш на господаря означава да служиш на Бога.\nНепокорниците, бунтовниците, смутителите на реда, цареубийците са врагове, срещу които всеки е длъжен да се бори. Възраждането разколеба правомерността на това именно задължение и така оправда национално-освободителната революция и я вмени от своя страна като дълг на модерния българин. Тази идея обаче не се възприема веднага от всички.\nНеобходимо бе дълго време, за да достигне тя до всеки българин, за да я възприеме и осмисли. Българският свят не навлиза едновременно в модерната епоха, поради което и национално-освободителната революция зрее в различните части на отечеството в различно време.\nЗатова и непонятни за повечето българи са действията на хайдутите и четите, идващи от Румъния. За тях това са размирници, смущаващи живота им. Да се противиш на установения и векове ред, на господарите, олицетворяващи този ред, е грях, който трябва да се наказва. Който е против царщината, няма място сред хората.\nНашите революционери са искали да запалят огъня на бунта и в този огън да изковат българската свобода. Но обикновените хора са разбирали, че в огъня ще горят и изгорят те, а не робството. Ще изгорят домовете им, покъщнината, добитъка, животът им.\nА това са конкретни неща, а не абстрактни, каквото е понятието за свобода. Бунтовниците искат да ги хвърлят в огъня, който няма кой да изгаси. За да се съгласиш на саможертва, е необходимо друго съзнание; необходимо е да разрушат стереотипи, начин на мислене, морал.\nА то не става изведнъж! Консервативният морал и консервативното устройство на народното мислене не позволява бунтове срещу властта и господаря, защото е забранено от Господа, но и защото всичките последици от тях се стоварват върху него.\nВасил Левски е познавал народа и е разбирал бавната му политическа промяна и включване в освободителното движение. И той не тези хора е осъждал.\nНо се е пазел от подобни постъпки, защото те се случват неочаквано и там, където най-малко допускаш. Но трябва да се предвиждат и да се взимат предварителни мерки за избягването им.\nВ „Българският Кавур”(приживе непубликувана книга) Захарий Стоянов насочва вниманието към едно типично за следосвобожденското ни време явление: преображенията на радикално настроените към консерватизъм.\nГероят е Константин Стоилов - един от най-ярките и способни български държавници, високообразован политик, човек умен, подготвен, разумен и умел в делата, с които се е заел. В младежките си години като студент в Германия, където старателно и упорито изучавал право и политически науки, той си изработва открито мироглед, според който обществото трябва да отхвърли тиранията и мракобесието и да отвори пътя към светлината на народа.\nНародът има нужда от свобода, демократично управление, от хора, които да не жертват обществото и държавата заради личните си интереси и тиранични наклонности. Историческият опит на Западна Европа трябва да бъде поучителен за българите, за да устроят държавата си така, че тя да обслужва народните, а не съсловните или личните интереси.\nКонстантин Стоилов е човек не на действието, а на идеите и мисленето; той е буржоазен политик, а не поборник и революционер. Но в началото е привърженик на по-радикални идеи за общественото устройство, които иска да приложи и в изработването на Българската Конституция.\nИдва Освобождението, младият Константин Стоилов се завръща в родината и поема пътя на „строител на съвременна България”. Тук започват преображенията, на които е посветена тази оригинална, но малко известна книга на великия ни писател.\nКак се поражда самолюбието, суетата, амбицията, гордостта и всичко, което може да те накара да махнеш с ръка и да си кажеш, че тръгваш по друг път не за друго, а за да служиш по-добре на отечеството и идеала си.\nАма това е различен път, който преди те е отблъсквал и винаги си казвал, че няма да вървиш по него, няма значение. Важното е, че имаш причина да задоволяваш личното си аз, убеждавайки се постоянно, че се жертваш за хората, за тяхното добро.\nА иначе тайно от очите на хората се оглеждаш в цял ръст в огледалото, възхищаваш се на себе си и се радваш, че най-сетне те зачитат, уважават, сочат с пръст, възхищават ти се.\nНай-сладко е да ти говорят, че си млад и способен, че в тебе е надеждата на мнозина, че ти единствен си способен да ръководиш; че трябва да поемеш „тегобата” да застанеш начело, защото няма други способни като тебе. Песента на „сирените” омайва и решението вече е взето.\nКостаки (така Захарий Стоянов назовава Константин Стоилов) приема, уж след известно колебание и смущение съветите на по-старите.\nКонстантин Стоилов наистина е един от най-способните български политици и държавници и неговото място в историята на политическия ни живот е безспорно.\nНо същественото в тази книга е, че той изоставя младежките си идеали, тихомълком се отказва от патетиката на думите си за справедливост и борба с тиранията, за да я подкрепи и утвърждава в своята работа.\nТой си е повярвал, че е българският Кавур - този виден италиански държавник, успял да обедини Италия и да я направи силна и единна. Но той я прави силна и единна със здрава ръка, с налагане на твърда воля и недопускане на разномислия.\nКостаки има оправдание за себе си в думите на стария владика, който сякаш между другото му ги поднася като спасение в душевните му терзания: „време е вече да направи разлика между философските разсъждения и тяхното приложение в горчивия практически живот, между конкретното и абстрактното”. (пак там, стр. 283)\nМежду много мисли, които му минават през главата, една се оформя като особено важна: „Защо поне печатът не е малко нещо по-ограничен. Той е най-страшното оръдие в днешно време. Въобразявам си какъв шум да подигне той, щом нашето намерение (т. е. намерението да участва в управлението на държавата - б. м. П. А.) намери съчувствие, „гдето трябва”. (пак там, стр. 281)\nЗахарий Стоянов заключва книгата си една иронична констатация, която опровергава младежките разсъждения и мечтания на Костаки: „И така, светът ще пропадне от учените; но не от ония учени, които са се учили как по-добре да помогнат на неучените си братя, а от ония малцина пиявици, които употребяват науката като средства как по-добре да напълнят своя джеб”. (стр. 290)\nОстава да се питаме от кои учени е Константин Стоилов, този български Кавур, жертвал се за благото на държавата по волята на народа.\nТой скъсва с всичко, което е било негова идея и истина за света - дори старите си книги изпратил на един евреин във Виена, „за да ги продава на стария пазар”, защото не иска нищо да го свързва с миналото и да го дърпа назад, да угризява съвестта му.\nСлед „Записки по българските въстания” „Христо Ботйов. Опит за биография”(1888) е най-важната и значима книга на Захарий Стоянов. В някаква степен тя е продължение на „Записките”, тяхното повторно осмисляне, допълване и доразвиване - поне що се отнася до проблема за идейния и политическия водач на национално-освободителната революция.\nВ „Записки по българските въстания”, а и в биографиите на Васил Левски и Любен Каравелов писателят размишляваше подробно и задълбочено върху този проблем, но едва тук той успява да го разгърне в пълен мащаб.\nВ пространното си въведение към книгата, наречено «Вместо предговор» Захарий Стоянов разсъждава за Христо Ботев като за «проблем», който стои пред нас и търси своето разрешение. Това е особено, изключителна личност, личност от друг ред.\nТакива хора са малко на брой и тях не бива да мерим с обичайните мерки, с които преценяваме другите. Иначе, подвеждайки го под общия знаменател, рискуваме да не го разберем и ще го изтълкуваме превратно.\nЗахарий Стоянов не се колебае да каже, че Ботев е напълно различен и неповторим - други такива хора в нашето Възраждане просто няма.\nЗащо е важно това да се знае и помни, да се подчертава и внушава? Причината не е само в това, че подобни хора трябва по принцип да се отличават и посочват като пример, да се изтъкват техните качества като национално достояние и повод за национална гордост.\nИ ние, значи, имаме велики хора - не само другите народи. Следователно и българският народ е достоен да се нареди сред другите народи в Европа и света.\nИзлизането от Възраждането е сбогуване с неговия колективистичен дух, необходим за национално-освободителната, но и за буржоазно-демократичната революция, но ненужен и дори вреден за новата обстановка на буржоазния егоизъм.\nОтказът от този колективистичен дух поражда апологията на индивидуалистичния дух, до силната личност, единствено способна да овладее хаоса на масата, да го подреди и постави неговата сила и енергия в помощ на предприемчивия и властния. Необходима е воля за власт!\nНо тази воля е все още срамежлива и в очите на обществото е неморална, защото то е свикнало всичко да се решава съборно, а не от един човек.\nСега обаче такава съборност е ненужна, понеже е власт на тълпата и масата. Променило се отношението към народа. Буржоазното съзнание, което мотивира и наложи друга представа за властта и човешката общност, всъщност използва собствената си идея за „демокрация” за прикритие на истинската власт и нейната истинска воля.\nПредставителната власт е власт на малцинството, формално определено от мнозинството, което му дава алиби и право да управлява. Малцинството пък се опитва да поддържа илюзията за „народната воля” и за „властта в името на народа”.\nНо в самото „малцинство” е необходимо някой да го води и подържа духа и съзнанието му за неговата предопределеност, могъщество и недосегаемост.\nОт тази особеност на новото обществено съзнание и променените представи за живота, народа и властта се поражда и потребността от героя като пример на силна и волева личност, надмогнала всичките пречки пред себе си и дори жаждата си за живот, за да поведе народа към високата цел. Силната личност е тази, която променя живота, преобразява народа, налага му други ценности и идеи за неговото собствено развитие.\nТе създават новите правила, по които ще се подреди животът, като преди това оспорват и разрушават старите. Но тези хора не се срещат в съвременната действителност; те са в миналото. От там се извеждат, изчистени от подробности, за да засияят в блясък.\nТогава тях малцина са ги знаели, а и тези, които са ги познавали, не са ги смятали за герои. Тогава е трябвало да изпълнят отговорна работа и не им е било до това да се самогероизират и възвеличават.\nПотребността от героя и героичното и тяхната апология в следосвобожденска България е първоначална вариация на ницшеанската идея за свръхчовека, чийто страстни проводници и привърженици са Пенчо П. Славейков, д-р Кръстьо Кръстев и кръгът „Мисъл”. Те са и нейните български тълкуватели и популяризатори.\nНо трябва да признаем, че не техен предходник е Захарий Стоянов, който още в „Записки по българските въстания” и „Васил Левски (Дяконът). Чърти от живота му” очерта в образите на Георги Бенковски и Апостола на свободата основните му параметри и начини на проявление.\nВ „Христо Ботйов. Опит за биография” той отива по-далеч и прави опити да теоретизира, без обаче да споменава за „свръхчовек”. Но достатъчно подробно аргументира изявата на неговата воля за власт. Намират го, както вече казах, в миналото. Във едно време, което провъзгласяват за героично!\nСред съвременниците цари друг дух. За тях се дават други определения, а онези, които все пак притежават качествата на възрожденските поборници и герои, биват оспорвани, дискредитирани, обругавани от политическите си противници.\nНо те не отстъпват по качества и способности от своите събратя от недалечното минало. Просто масата трябва да прозре кой я ръководи, за да забележи изключителността им.\nТук не е мястото да установявам дали и доколко Захарий Стоянов е чел, изучавал и познавал философията на Фридрих Ницше и специално идеята му за свръхчовека. Във всички случаи е ясно, че не е чел знаменитата му книга „Воля за власт”, излязла през 1901 г., т. е. две години след неговата смърт.\nНо е очевидно, че големият наши писател споделя и развива идеите на немския философ. Близостта и сходствата произтичат от типологията на времето, което налага своите идеи дори и там, където обективно те нямат място, непригодни са и не са съвсем органични.\nИван Хаджийски дори иронизира българското ницшеанство, което младите българи изповядват и му се възхищават, а техните бащи са още в аби и потури и живеят със законите и правилата на патриархалния бит.\nПо едно и също време живеят поколения, които в Европа са на поне един век разстояние. А в България са просто бащи и деца и дори обитават един и същ дом, ядат един и същ хляб!\nВръщам се към „Вместо предисловие”, с което е отваря „Христо Ботйов. Опит за биография”, където са развити Ницшевите идеи за волята за власт като двигател на човешкото развитие и осъществяване на свръхчовека. Но в побългарен вариант и с други думи. Неговото олицетворение в нашите условия е Христо Ботев.\n„Нашият герой, с името на когото озаглавихме настоящата си книга, Христо Ботйов, е бил човек, роден и предназначен от необяснимите стихии да бъде голям човек, да води подире си тълпите, да заповядва и прави епохи”.(т.3,стр.425).\nТук прави впечатление, че Захарий Стоянов използва думата „тълпата”, а не народът. Тълпа все още не е понятие от езика и представите на онова време, понеже има известен подценяващ и дори обиден смисъл. Захарий Стоянов го използва като синоним на народ. Но все пак го използва.\nВажното е да се подчертае изключителността на Христо Ботев. И този именно човек се е родил в България, в едно село, предопределен да поведе един малък и никому неизвестен народ, за да запише себе си в историята не на Европа и света, а на този малък народ.\nОбикновено така се представя изключителността на подобни хора, родени в дълбоката европейска провинция.\nКак се чувства такъв изключителен човек в едно малко село, па дори и да е успял да отиде в чужбина и в големия град Одеса да получи възможност за големи изяви. Той може да избере пътя, който ще го отведе един ден до висока длъжност, ще му даде пари, положение, уважение.\nТакава възможност е открито пред него. Мнозина от събратята му я избират и не съжаляват за това. Ботев го тегли друго.\nЗахарий Стоянов не случайно подробно разказва и разсъждава за тези възможности, към които Христо Ботев се стреми.\nНе е случаен споменът на съученика му Стефан Зографски, който няколко пъти го сварвал в стаята му „сам-саменичък в следующето положение: възглавницата запасана отпреде му, да изглежда голям и надут човек, каквито са въобще генералите, главата му вирната наназад, ръцете му турени на хълбоците, с една реч, цялото му същество парадно, диктаторско и пълководско. В тоя надут каяфет (каяфет -тур. - външен вид, униформа, б.м.) той следвал да се разхожда из стаята си, марширува, командува и дава заповед на нижните чинове, които се състояли от голи стени, от губертска мебел и от вятър” (пак там, стр. 428, подч. м. - П. А.)\nЛесно е да си представим колко смешно е изглеждал нашият герой. Ала не за да го осмее Захарий Стоянов разказва тази история с него. Същественото в нея е съзнанието за властта най-напред като съставена от атрибути, жестове, знаци, поведение. Притежаващият воля за власт притежава такова съзнание.\nТо може да се изрази в подобни пейоративни постъпки; може в други жестове. Но без тях и без отделянето чрез тях от останалите, не е възможно да се формира силната личност.\nТази личност държи да се отличава от останалите по външни белези. Чрез външните белези тя рязко се откроява и бързо дава знак коя е и какво трябва да е отношението към нея. Уважението, преклонението и подчинението са част от нейното социално битие, което й създава жадувания от нея комфорт и удоволствие.\nНо не всички „свръхчовеци” надарени със силна воля за власт остават до ученическото желание да станеш генерал, за да ти козируват и ти се подчиняват простосмъртните.\nМоже да постигнеш тази мечта, но това още не е достатъчно, за да си надарен с волята за власт и да си заслужил истинската слава. Христо Ботев би се задоволил с това, ако не притежаваше нещо много повече, по-важно и по-силно, което действително го е отличавало от мнозина други.\nТой, според Захарий Стоянов, не е обикновен смъртен. Въобще, заявява авторът „нека веднъж завинаги престанем да мерим хората като Христо Ботев с аршина на обикновените смъртни” (пак там, стр. 433)\nХристо Ботев е впечатлителен, чувствителен, умен, ученолюбив, но колко са такива като него дори в родния му Калофер. Той е дишал въздуха на Стара Планина, пил нейната сладка студена вода, наслаждавал се е на красотите й, изтръпвал е пред величието и нейната мощ.\nНо колко са такива като него, които също са дишали този въздух, пили са от тази вода, вдъхвали са красотата на Балкана, слушали са легенди за нейните обитатели и герой. И други като него са негодували от робството и поробителите, мечтаели са да видят отечеството свободно.\nТе са се заклевали да дадат живота си за тази „сладка свобода”, да умрат на бесилото, но да избавят народа от игото на турците. За да бъдеш Христо Ботев обаче е необходимо всичко това да е още по-висока степен, да няма предел любовта към свободата и народа, както и готовността за саможертва.\nНо и волята за власт! Волята за власт е нужна, за да бъде поведен народът към високата цел и готовите да тръгнат с него - да са приели, че ще положат костите си пред свободата.\nНие няма как да измерим с физическа мярка степента на чувствата, но за щастие Христо Ботев е, освен всичко друго, велик поет и публицист и по неговото слово съдим за тази мярка. Но и по неговата саможертва - колкото и в очите на прагматичния буржоа-безродник тя да изглежда неразумна, прибързана, неуместна.\nВеликата личност наистина не подвластна и подсъдна на нашите мерки, с които мерим себе си и своя бит. На тях всичко им е простено, защото всичко в действията, помислите и чувствата им е оправдано, има смисъл и е в служба на една важна цел - народното добруване.\nПодчиняването на волята за власт на тази служба възвисява силната личност, надарява я със способността на твори историята и определя нейния ход и посоката на развитието й.\nКогато разглеждах биографията на Васил Левски, посочих една особеност на великите хора, която е забелязал и показал Захарий Стоянов: високата начално скорост на техния живот.\nДори детството им преминава в едно особено напрежение на времето, породено сякаш от нетърпението на младия човек да порасте по-бързо, за да поеме върху себе си предопределената му от историята отговорност.\nВсъщност този живот започва от живота на родителите, от техните способности, авторитет, обществено положение и добродетели. Великият човек винаги наследява положителните качества на своите родители, като ги умножава и издига на по-висока степен. В същото време успява така да пригоди отрицателните, че да ги преобразува и превърне в положителни.\nВ неговия характер наследеното то родителите са съчетава по особен начин и придобива нова сила, нова енергия и воля за действие. Бог търси мъж и жена, които да станат съсъд на една нова личност, която ще прослави Неговото всемогъщество - дори и да тази личност да е атеистична и отхвърляща Бога.\nНо всичко е за Неговата прослава и това се вижда дори в личността на Христо Ботев, в целия му живот и най-вече в героичната му смърт.\nКакъв баща само има. Красив, напет, умен: „Той ходел като същински лорд, бил човек с вкус и маниери. Правило му било да си поръча из Русия хубава шуба със скъпи кожи. Когато даскал Ботю минувал през улицата, то всеки обичал да го погледне как гиздаво е облечен и как хубаво стъпя”.\n„Той си намерил такава другарка, която била достойна съпруга на даскал Ботя, типична българка и прочута красавица, каквито само в Калофер, в Копривщица и в други подбалкански местности можат да бъдат съвършенство и първо качество. По напред либел друга мома К…, но нали бил човек с естетически дарби, не я харесал, че имала големи ръце.” ( пак там, стр. 443, подч. м. - П. А.)\nТази характеристика на майката и бащата на Христо Ботев е изключително важна и необходима, за да видим разбирането на Захарий Стоянов за значението не само на средата, в която живее един човек, но и какво получава от своите родители даром, като ум, чувства и начин на мислене.\nБотьо Петков не приел да се ожени за друга жена, към която изпитвал любов, само защото „имала големи ръце”. Тя имала големи ръце, а значи й липсвала съръзмерност и хармония на тялото, а от там и на вътрешния й мир - така навярно е разсъждавал и даскал Ботьо, когато е отивал към съдбовното си решение.\nКъм тези качества се добавят, разбира се, и други - свързани с обществения и духовния живот на Калофер и с ролята на даскала в него, Той е бил учител от висок ранг, просветител и възпитател, когото всички уважават за знанията и уменията му, но и за неговата взискателност, доброта, отзивчивост и премерена строгост.\nВсичко са му благодарни. „Всички едногласно приказват, че той бил страшен и неумолим човек към всички, без разлика на чорбаджийски протекционизъм, на хатър и на незачитане към сиромашките синове, а най-много си теглил неговият мъдър син Христо, па и Кирил понякога.” (пак там, стр. 445)\nИ сега забележете една особеност: „Строгостта, твърдият му характер и суровите му обноски съответствували и на физическите му качества. Той имал грамаден ръст, големи и светли очи, а пръстите на ръцете му са останали в пословица в калоферската хроника, а най-вече в паметта на учениците му.\n„Пръстът на даскал Ботя кога се споменял, то било нещо равносилно на сабушка тояга, на страх и трепет”. (пак там, стр. 445)\nОбразовани родители, честни, строги, благородни, красиви физически и душевно, справедливи - от тук тръгва Христо Ботев, за да премине през толкова житейски изпитания, криволичения, съмнения, за да се превърне в национален герой и в един от най-великите български писатели.\nВсичко това го виждаме, след като младитя Ботев напуски родния си Калофер, за да отиде да учи в Русия. От тук насетне започва животът му на линията между възхода и провала.\nДори бащата е бил отчаян от сина си - да не говорим за приказките в Калофер по негов адрес. Но, слава Богу, многобройните изпитания не подвеждат сина, защото националната идея, силата на духа, волята за власт, съзнанието за отговорност не го отклонили към провала и той умрял за свободата на своето отечество.\nЖивотът и подвига на Христо Ботев потвърждават думите на Захарий Стоянов, че такива хора не бива да се мерят с мерките, предназначени за обикновените смъртни.\nТе ще ни подведат и, от една страна, ще профанират величието им; а от друга - ще създадат лъжовна представа за начините, по които се постига това величие.\nС тази тема, впрочем, се занимаваше великият руски писател Ф. М. Достоевски в романа „Престъпление и наказание”. Но Ботев не е Родион Расколников!\nДори и външно и елементарно да използваме мерките, за които Захарий Стоянов смята, че не бива да се прилагат към хора като Ботев, пак ще бъдем принудени да признаем, че Христо Ботев е велик и неповторим със своето творчество, с идеите и проблемите, които разработва в него.\nПоразителен е неговият талант. Поразителен не само с мащаба на мислене, но и с удивителното умение да борави с езика, да го развива и извлича от него такива звучи и значения, каквито никой преди него, а и след него не е успявал и едва ли ще успее да извлече.\nТова е език различен дори от езика на такива големи майстори на словото, творили до него - Петко Р. Славейков и Любен Каравелов! Само велик писател може да бъде такъв майстор на езика и да изразява такива мисли, чувства, настроения, нюанси, душевни дълбини, какъвто е Христо Ботев.\n„Случаят Ботев” е показателен за състоянието, в което през 70-те години на ХІХ век се намират българският свят, българският ум и българската литература. По него можем да съдим как идеите на Просвещението са се преобразили в идеи на българската национално-освободителна революция.\nУ никого другиго тези идеи не са придобивали такъв оригинален вид и не са получавали толкова мощно изражение и внушение, както е при Христо Ботев.\nТова подчертава и Захарий Стоянов. Той притежава мярката, за да измери неговия гений и формулира проблемите, които се мъчи да разреши с творчеството, но и с живота си.\nЗабележително е мотото на издавания от Христо Ботев вестник „Дума на българските емигранти”: „Истината е свята. Свободата е мила”. То с няколко само думи и около две основни понятия събира идейният свят на Българското Възраждане и духа на цялата епоха в българският свят - истина и свобода.\nТози вестник практически поставя на ново равнище национално-революционната идеология и извежда идеята за националната свобода от нейното полу-средновековно състояние, за да я представи в целия й блясък на идеи и цел на формиралата се нация, придобила и осъзнала новата идеология.\nЗахарий Стоянов цитира уводната статия от първия брой на новия вестник, за да изведе из нея всичко онова, което представлява следващата крачка в българската революция и нейната идеология.\nТова е преди всичко ясната формулировка на идеята за свободата, която ще бъде придобита с всеобща революция, а не от „класическия ни хайдутин”. Т. е. това ще бъде ново състояние на народа, нов начин на мислене и ново устройство на живота. Българският свят върви, а крачката му с Ботев е направо кралимарковска и не просто към отхвърляне на поробителя-турчин, а към нов тип общество.\nГеният на Христо Ботев открива, че народът трябва да се освободи не само защото свободата ще му открие нови възможности за духовно и материално развитие; не само заради достойнството, което тя ще даде на българина, а заради необходимостта да се промени именно общественото устройство и се установи нов ред на обществена организация и отговорност на отделните личности.\nХристо Ботев е буржоазен човек с радикално политическо мислене. Затова и литературата, която създава, е от друг ранг и с друг смисъл.\nВ това ново устройство няма да има не само поробители-турци, т. е. народът ще е политически независим, но то ще бъде избавено от социалното неравенство и несправедливостта. Това ще бъде неговата истинска свобода.\nХристо Ботев симпатизира на парижките комунари, приветства и прославя тяхното дело и смята, че примерът им трябва да бъде последван и в България.\nЗахари Стоянов оспорва „комунизма” в неговата идеология и твърди, че „това не е вярно” (пак там, стр. 558).\nДали идеалът на Ботев е бил Парижката комуна и особено начинът, по който тя е установена, е друг въпрос. Важното е, че той отива чрез апологията на Комуната по-далеч от всички наши революционери и свързва националната свобода и независимост със социално-политическата.\nПонеже французите, а и руснаците не се задоволяват, че не живеят под иноверско робство, но страдат под несправедливостите и потисничеството на своите господари-едноверци, те се бунтуват.\nЗатова и нашата революция трябва да има техния пример, за да не бъде едностранчива и да отчита онези последици, които ще произтекат от тази нейна едностранчивост.\nМожем ли да си представим как е живял Христо Ботев, описан от Захарий Стоянов, в собствената си среда, която се е впечатлявала далеч повече от метежното му поведение, от постоянните му жестове, но не и от идеите и истините, които е формулирал и проповядвал?\nТова е човек, който е знаел какво говори и пише, но е знаел още, че малцина го разбират, а тези, които го следват, вървят след него заради мащаба на идеите му, а защото са буйни и решителни и желаят час по-скоро да видят отечеството си отхвърлило жестоките поробители-иноверци.\nБиографичната проза на Захарий Стоянов е характерна с постигането в нея на интересни, живи образи на исторически личности. Писателят изгражда тук типа политическа личност и народен водач в условията на едно сложно, противоречиво и трагично време.\nИз неговия хаос излизат умни, властни, прозорливи водачи, съумяващи да се справят с този хаос, както и с видимите и невидимите противоречия на времето и да извършат истински поврат в българската история. Тяхната изключителност е в духовната енергия, с която са надарени, с яснотата на политическото им съзнание и с огромната им воля за власт.\nБез воля за власт ти биха могли да бъдат просветители, пропагандатори, идеолози, обикновени участници в революцията, но не и нейни предводители. Това са хора обаятелни, достъпни в общуването си с другите, но достатъчно твърди и рационални, когато ръководят общността в осъществяването на целта, която са й поставили.\nЗахарий Стоянов създаде нов жанр в българската литература - политическата биография. И това е друг негов принос.


Знаете ли основните разлики между лаптопи и КПК? – artingis\nЗнаете ли основните разлики между лаптопи и КПК?\nBy bcorker | октомври 23, 2021\nКПК и лаптоп имат много от същите функции, но те са доста различни. PDA е отличен с лекото си тегло и преносимост. Лаптопът е преносим, но е все по -тежък. Ако искате да закупите КПК или лаптоп, има смисъл да сравните двете, за да определите от какво имате нужда.\nКПК е по -лек от лаптопа. Въпреки че можете да вземете лаптопа си със себе си на клас, той е по -труден за носене. Можете да поставите вашия КПК в джоба или чантата си. Трябва да носите лаптопа в носача си, обикновено с рамо.\nТова затруднява разходката, заемане на вашето място по елегантен начин и започване на водене на бележки. Ще трябва да го настроите с вашия лаптоп и да започнете процеса с правилната програма. На PDA има по -малко сортиране, така че процесът на зареждане е много по -лесен. Просто трябва да го активирате, да изберете програмата, която искате да използвате, и сте готови за работа за секунди.\nКПК има много по -малко памет. Може би си мислите, че закупуването на лаптоп не е нещо, за което трябва да помислите. В крайна сметка искате най -много памет, нали? Всъщност наличието на по -малко памет има някои предимства.\nМожете да изтеглите всичко от вашия КПК на лаптоп или друг компютър, ако трябва да използвате информацията бързо. След това можете да започнете да въвеждате нови данни във вашия КПК. По този начин вашият КПК е постоянен източник на нов материал, който може да бъде достъпен директно от компютъра, който използвате.\nДруго предимство на малка PDA памет е, че имате по -малко сортиране, когато искате да отворите програма или да търсите файл. Лаптопите съхраняват толкова много файлове, че отнема известно време, за да намерите и донесете това, което искате. Така че това е въпрос на скорост и обем.\nКПК са победителите, когато става въпрос за преносима музика. Никой не иска да извади, отвори и подготви лаптоп, само за да пусне песен. КПК обаче е много лек и лесен за носене и боравене; хората обичат да пускат музика.\nАко обаче искате да видите изображенията на екрана, лаптопът е много добър. Екранът е по -голям, така че можете да видите повече детайли и по -ярки цветове. Вашите снимки ще се гледат на най -добрия лаптоп. Освен това снимките заемат много памет. Не са необходими твърде много снимки, за да се използва памет на КПК в сравнение с лаптоп.\nРазликата между лаптопи и КПК се намалява. Лаптопите стават все по -малки и цената им намалява всяка година. В същото време PDA устройствата стават все по -мощни, започват да играят компютърни игри и дори могат да помогнат в областта на медицината и образованието. Най -добре е да получите идея, която искате най -много, и след това да потърсите КПК или лаптоп, който отговаря на вашите нужди.\n← AMD процесори срещу процесори Intel Направете вашата цел свой бизнес Стъпка #3 – Организирайте ресурсите и групите си →


Лясковчанин създаде мобилно приложение за сексуални авантюри | Вестник Борба - областен всекидневник, Велико Търново\n29.01.2016 29.01.2016 БОРБА БГ 7 коментара\nАпликацията е хит в Англия, САЩ, Аржентина и редица други страни\n24-ГОДИШНИЯТ ДИМО ТРИФОНОВ ОТ ЛЯСКОВЕЦ ЕДНОВРЕМЕННО ШОКИРА И ИЗНЕНАДА ПРИЯТНО МИЛИОНИТЕ ФЕНОВЕ НА „АЙФОН”. Той създава мобилно приложение, което е насочено към двойки, които си търсят трети партньор в леглото или имат по-нетрадиционни сексуални предпочитания. Апликацията стартира през 2014 година и веднага намира хиляди разкрепостени последователи. С всеки изминал месец броят на потребителите й нараства, а нашенецът става обект на интерес на световни медии и инвеститори, които пък желаят да закупят разработката му. Още през първата седмица, в която излиза продуктът, бива оценен на четвърт милион евро, а създателят му прогнозира, че до 5 години цената ще надхвърли 100 млн. евро.\nДимо Трифонов казва, че като малък всъщност не е бил добър ученик и ЧЕСТО СЕ СЛУЧВАЛО ДА ГО НАРИЧАТ „ДВОЙКАДЖИЯ”. На 16 години обаче решава да се занимава с графичен дизайн. Така лека-полека усвоил материята и стартирал своята креативна дейност. Тази работа му се усладила, тъй като започнал да си докарва добри пари и в крайна сметка решил да продължи в същата насока. Работил е с големи компании като „Нокиа” и „Майкрософт”, а след като завършил средното си образование, получава оферта за работа в Лондон. Така преди 4 години той заминава за Англия, където започва да се занимава с реклами. Някои от тях за един от най-големите британски канали – Channel 4.\nИдеята за нетрадиционното приложение му хрумнала случайно и когато я СПОДЕЛИЛ С НЕГОВИ ПРИЯТЕЛИ, ВСИЧКИ СИ МИСЛЕЛИ, ЧЕ СЕ ШЕГУВА. Димо обаче подходил сериозно и изпипал всичко по апликацията до последния детайл. Дава й името „3nder”, а обяснението гласи, че е насочена към двойки, които търсят идеалния трети партньор, и за самотници, които жадуват за ласки, но искат да запазят анонимността си. В приложението могат да се подвизават и хомосексуалисти, като валидно за всички хора е, че не е необходимо потребителите да се регистрират. Платформата е изцяло отворена, което дава възможност за достъп и на тези, които искат да проверят какво представлява просто от любопитство.\n„Основната идея е, че имаш един лист от хора, които са организирани по определен радиус от мястото, където ти се намираш. По този начин виждаш хората наоколо, с които имаш общи интереси и желания, включително и сексуални. Има една функция swap-ване, с която да се харесате двамата и след това получавате известие. Оттам нататък можете да проведете разговор и после да организирате среща на живо”, обяснява 24-годишният лясковчанин.\nТой уточнява, че ПРИЛОЖЕНИЕТО Е МНОГО ПО-РАЗЛИЧНО ОТ ПОЗНАТИТЕ ДОСЕГА САЙТОВЕ ЗА ОНЛАЙН ЗАПОЗНАНСТВА със сексуална ориентация. Точно по тази причина то се превръща в сериозна тяхна конкуренция за кратко време. В него няма нито една гола снимка или нещо извратено, но въпреки това нарушава хармонията на всички тези сайтове за запознанства, които години наред трупат пари по този начин.\nМладият графичен дизайнер не крие, че приложението му навлякло и много критики. В социалните мрежи има голям брой консервативни хора, които изразяват притеснение, че заради това приложение може да се увеличат венерическите болести. Нашенецът обаче смята, че тези прогнози са напълно безпочвени. „ПРИЛОЖЕНИЕТО НЯМА НИЩО ОБЩО СЪС ЗАБОЛЕВАЕМОСТТА. АКО СИ СЕКСУАЛНО АКТИВЕН, ПО ПРИНЦИП ТРЯБВА ДА ХОДИШ И ДА СЕ ПРЕГЛЕЖДАШ НА ВСЕКИ ДВЕ СЕДМИЦИ! Винаги има хора, които не приемат такива неща. Мисля, че има и доста религиозни хора, които ще го отхвърлят. Като говорим за критики, смятам, че и в България апликацията не се нрави особено. Това е провокирано от консервативните възгледи на сънародниците ни. Все още хората с различна сексуална ориентация се възприемат по-трудно на Балканите, а това за мен е дискриминация. Апликацията, която аз създавам, ще помогне на тези хора да намират интимност по един дискретен за тях начин, без притеснение и без неудобни последствия”, твърди Димо.\nВъпреки негативите обаче разработката му увлича хиляди хора. Лясковчанинът казва, че всекидневно получава съобщения от хора, които оценяват високо приложението. „Хората, които ми пишат, благодарят така, все едно съм открил лек срещу рака…”, допълва той. По повод апликацията към него проявяват интерес репортери от „Ню Йорк пост”, „Дейли мейл” и други популярни издания, които излизат с ексклузивни статии за иновативната идея на нашенеца.\n← Младите борци от клуб „Илия Павлов” тренираха в курорта „Боровец”\nЗелена улица за 5-звезден хотел резиденс с водно огледало на Света гора →\n7 коментара за “Лясковчанин създаде мобилно приложение за сексуални авантюри”\nЗащо не мога да го намеря в Google Play? Излизат ми всякакви други резултати, но не и „3nder“ както е написано по-горе.\nАпликацията е за „Айфон“!\nНа всякакво ейпълско произведение върви.\nПробвах го на iPhone ми, но за да ми се покажат хората около мен иска да се логна (да разреша достъп) с Фейсбук профила ми.. ЪЪЪ.. кое му е анонимното?!\nНадяваме се, че е прибрал поне половин милион до момента. Ако е само празни приказки, така и ще си остане.\nТова момче беше мой съученик 🙂


Ненчев внася проекта за нов тип боен самолет до месец : Chronicle.bg\n22 май, 2015\t13:15\t | от\tchronicle.bg | Живот\nДо 30 юни внасям проект за нов многоцелеви самолет в Министерски съвет и започваме процедура по неговото придобиване. Това каза министърът на отбраната Николай Ненчев след заседание на парламентарната комисия, предаде репортер на БГНЕС.\nНенчев съобщи, че е постигнат консенсус за отремонтирането на „няколко МиГ 29″, които ще бъдат необходими докато бъде придобит новия. „Имаме опция до средата на следващата година с наличните ресурси, разбира се. Положението е тревожно в авиацията не бива да има никакво съмнение, но имаме воля да решим всички въпроси“, заяви министърът. Той съобщи, че ние сами с наличните ресурси ще охраняваме въздушното пространство до средата на следващата година. „Имаме тази възможност“, каза Ненчев.\n„Към момента единственият начин, ние да сме в състояние да носим това дежурство до средата на следващата година е това да стане със самоинициатива и удължване на ресурса на двигателя на самолет МиГ 29 изцяло с личен състав от ВВС, без това да струва никакви финансови средства на Министерството на отбраната“, каза командирът на ВВС генерал-майор Румен Радев. Той посочи, че това е огромна отговорност. „Поема я командването на ВВС, но отговорността и риска най-вече се носи от нашият летателен и инженерно технически състав“, заяви генералът. Командирът на ВВС подчерта, че това нещо си има цена и има ясен ангажимент от министъра на отбраната. „Така както тези летци и инжинерно-техническият състав ще поемат своята голяма отговорност, така съответно и МО и държавните институции, има такива гаранции, че ще направят всичко възможно ние да не прекъсваме това дежурство от догодина“, заяви командирът. Той посочи, че няма спор, че единственият начин за решаване на проблемите с въздушния суверенитет и дежурство по Air Policing това е незабавно стартиране на проекта за нов тип боен самолет.\nРадев очаква инициираща заповед от горестоящите, с която да стартират процеса по удължаване на ресурса на МиГ. Това не означава ремонти. Систематичното недофинансиране на изтребителната авиация в продължение на много години, нестартирането на проекта за нов самолет изправя ВВС пред липсата на друг изход. „Или трябва да спрем дежурство или трябва да предприемем нещо“, каза командирът на ВВС. Той не каза колко МиГ 29 летят в момента, но призна, че бройката не е достатъчна. „Затова нашият летателен състав застарява, затова не можем да подготвим млади летци, но аз разчитам,ч е решенията, които се взеха днес и на Съвета по отбрана и на комисията по отбрана са добри, те са обнадеждаващи“, посочи генерал-майор Радев. Той е категоричен, че МиГ 21 няма да се включи в охраната на въздушното ни пространство. Командирът на ВВС не се съгласи с тезата, че с това решение може да се каже, че политическото ръководство си измива ръцете във ВВС. „Мога да ви кажа, че инициативата за удължаване на ресурса си е на командването на ВВС, когато говорим за споделяне на отговорност, това вече е друго, но ние в момента нямаме никакъв друг изход“, заяви генералът. /БГНЕС


МОНОБЛОК ООД – най-желаният съмишленик на бизнеса в региона\nАко вие ще бъдете потребител, не забравяйте да обърнете внимание, че всички продукти на „МОНОБЛОК“ има свои индивидуални ценности, които могат да се превърнат в точно попадение за вашите желания. Ние от „МОНОБЛОК“ сме на мнение, че широтата на продукти у нас е едно от най-ефективните предимства на съвремието, в което се развиваме. Пазарът в нашето съвремие до висока степен контролира и отношението на почти всички производители и търговци към техните клиенти, но за „МОНОБЛОК“ на първо място е крайният потребител и желаните от него продукти. Приспособяването на „МОНОБЛОК“ на пазара се осъществява заради уникалността на нашите продукти и на уникалната грижа и отношението към потребителите ни.\nПродуктите на Моноблок ООД ще направят вашия живот по-хубав\nВ настоящия момент, в който всичко се развива изключително активно, в екипа на „МОНОБЛОК“ се опитваме да поддържаме хода си на нарастване и нон-стоп да оптимизираме артикулите, които произвеждаме за вас. Ние от „МОНОБЛОК“ не изпускаме от поглед конкурентните ни магазини и откриваме, че предимно модернизацията е пренебрегната в възприетия от тях начин на действие. Избирайки „МОНОБЛОК“, вие пазарувате модерното и най-качественото в контекста на днешния свят. Ние мислим, че спирайки се на “МОНОБЛОК“, вие всъщност избирате качествен съюзник в ежедневието ви. В интернет магазина на „МОНОБЛОК“ несъмнено бихте могли да откриете богато разнообразие от продукти, които ще направят деня ви по-хубав. С високо качество, иновация, с щипка изкуство продуктите на „МОНОБЛОК“ подобряват дните ви. Всичко, което обединяваме във всеки от продуктите на „МОНОБЛОК“, е отношението ни към потребителите – ако всички наши продукти съумеят да направят деня ви по-хубав, то значи нашата цел е осъщетвена.\nмоноблок – 77910\nПродуктите на Моноблок ООД са новаторски\nУсещането за защитеност е важна част от една покупка, именно затова, успявайки да сме винаги неповторими и в синхрон със съвремието, ние от „МОНОБЛОК“ ви предлагаме сигурен гарант, че залагате на перфектен избор. Да се направи адекватен анализ на модата и теченията днес въобще не е проста за решаване задача, но ние от „МОНОБЛОК“ работим по нея постоянно, за да бъдем актуални за вас и за вашите нужди. С нашите продукти ние искаме да онагледим пред всички настоящи или прдстоящи потребители на „МОНОБЛОК“, че уникалността е качество, тесно свързано с времето. Материалите, които използваме ние от „МОНОБЛОК“ за направата, не застрашават природата. Ние от „МОНОБЛОК“ сме устремени към това да не попадаме в онзи неизбежен за много компании момент – да доставят сходни продукти без да се обръща внимание на потребителя. Всички продукти на „МОНОБЛОК“ блестят с факта, че те са произведени специално според вашите искания. Детайлната грижа и отношение към нашите клиенти прави и всички продукти на „МОНОБЛОК“ такива.\nмоноблок – 95592\nКак намират място на пазара всички продукти на Моноблок ООД\nСъс сигурност с времето формираната представа на съвременния човек света би могла да се промени ето защо ние от „МОНОБЛОК“ искаме да останем адекватни към тази визия. Много фирми не искат да адаптират спямо нуждите на клиентите техните продукти, но според „МОНОБЛОК“ промяната е най-добрата инвестиция. Ние от „МОНОБЛОК“ бихме желали нашите продукти да продължават да бъдат най-качествените от пазарна гледна точка и влагаме доста усилия тази цел да стане реалност.\nВ заключение за произвежданите от Моноблок ООД продукти\nЗа край ще наблегнем, че покупката на продукти от „МОНОБЛОК“ е процес, на който трябва да се гледа изцяло внимателно. В екипа на „МОНОБЛОК“ целим да следваме нуждите на клиентите си и да не ги лишаваме от нищо, което е вероятно да притежават. В магазина на „МОНОБЛОК“ вярваме в баланса между качеството и интереса към купувача. Вземайки продуктите на „МОНОБЛОК“, вие избирате най-висококачественото в тази област. Ние от „МОНОБЛОК“ сме съветникът, от който се нуждаете.\nмоноблок – 95609 вида\nмоноблок – 41391 промоции\nмоноблок – 99725 цени\nмоноблок – 87109 варианти\nмоноблок – 50204 комбинации\nмоноблок – 93858 промоции\nмоноблок – 4212 варианти\nмоноблок – 12972 постижения\nмоноблок – 37397 цени\nмоноблок – 68223 промоции\nмоноблок – 86234 варианти\nмоноблок – 33701 отстъпки\nмоноблок – 38582 варианти\nмоноблок – 4776 бестселъри\nмоноблок – 53833 вида\nмоноблок – 25828 предложения\nмоноблок – 88017 варианти\nмоноблок – 12683 оферти\nмоноблок – 94327 клиенти\nмоноблок – 32921 вида\nмоноблок – 21137 отстъпки\nмоноблок – 47643 награди\nмоноблок – 3516 комбинации\nмоноблок – 61532 варианти\nмоноблок – 5031 селекции\nмоноблок – 93052 клиенти\nмоноблок – 29391 отстъпки\nмоноблок – 93130 клиенти\nмоноблок – 50032 постижения\nмоноблок – 96482 награди\nмоноблок – 47717 снимки\nмоноблок – 13138 типа\nмоноблок – 3406 вида\nмоноблок – 23271 цени\nмоноблок – 14892 новини\nмоноблок – 93798 отстъпки\nмоноблок – 85354 комбинации\nмоноблок – 54277 вида


1. Решаваш, че ще учиш в чужбина. Избираш най-подходящата държава за теб.\nИнформираш се за Холандия, сравняваш я с останалите държави. Предимствата са много, но главните са световно признато образование, огромен избор от програми на английски език, международна атмосфера, модерна и съвременна образователна система, с много възможности за практика, стаж и бърза реализация след дипломиране. Всичко това, на съвсем достъпна такса и възможности за допълнителни субсидии и студентско финансиране...\n2. Гледаш сайтове, университети, програми, но не знаеш накъде да се насочиш.\nИнформацията в интернет е много, но не винаги е достоверна. Ти имаш цунами от въпроси, всички от които могат да бъдат отговорени накуп само от един единствен човек – образователен консултант.\n3. Свърваш се със специлиализиран консултант, който да бъде с теб през целия ти процес на кандидадатстване.\nUNIFY е единственият специализиран консултат за Холандия и е официален представител на холандските университети за България. Консултантите на UNIFY са бивши студенти от Холандия, което означава, че ще споделят личения си опит с теб ☺ Консултациите и кандидатстването са безплатни. Офисите им са в София и Варна, но може да ти направят консултация и по Skype.\n4. Избираш си точната програма, университет и град, в който да продължиш.\nАко не знаеш какво искаш да учиш, колебаеш се между няколко специалности или всичко ти се отдава и не знаеш на къде да се насочиш, можеш да си направиш кариерен тест, който да ти помогне да разбереш силните и слабите ти страни, талантите и компетенциите ти. Довери се на UNIFY, които ще ти помогнат с кариерното ориентиране.\n5. Подаваш документи.\nВ Холандия се кандидатсва по документи. Главният пакет за кандидатсване включва справка от училище с оценките до сега, сертификат за английски език, автобиография и мотивационно писмо. Мотивацията е най-важна за успешния прием. UNIFY има специален курс за писане на мотивационно писмо, по време на който кандидат-студентите разбират тънкостите и подготвят безупречно мотивационно писмо.\n6. Получаваш писмо за условен прием!\n7. Ура! Вече си в Холандия. Сега мислиш, че всичко е приключило, но не е! То сега започва!


Тристаен апартамент София Лозенец 1500 Лева23918288 под наем от Собственик\nЦена/кв.м. 18.29 Лева\nОбява от частно лице за частни лица. Тристаен апартамент, находящ се на улица Цветна градина, в близост до Южен парк. В цената е включен Гараж - 21 кв.м. Такса вход е 15 лв. на месец. Моля звънете извън работно време.\nОбявата е публикувана от - Потребител-nv83j Частно лице\nТози апартамент е Тристаен с площ 82 m2, типа на строителството е и на етаж 2-и намира се в Лозенец София цената на апартамента е 1,500 Лева и публикуван е на 15/10/2020 от Потребител-nv83j (Частно лице).\nОписанието и снимките, свързани с тази обява са представени от Потребител-nv83j от София. Apartamenti.com не дава гаранции и не поема никаква отговорност за точността и пълнотата на описанието. Моля, свържете се с Потребител-nv83j от София за пълни подробности и допълнителна информация.