"Изнасилването на ума" от д-р Йоост А.М. Меерлоо - Контрол над Съзнанието - Форум за конспирации, уфология и мистика.\n"Изнасилването на ума" от д-р Йоост А.М. Меерлоо\nАвтор Тема: "Изнасилването на ума" от д-р Йоост А.М. Меерлоо (Прочетена 1296 пъти)\n« -: Май 20, 2020, 08:37:28 am »\nЗа автора от Уикипедия:\nЙоост Абрахам Марвиц Меерлоо (14 март 1903 г. - 17 ноември 1976 г.) е холандски / американски доктор по медицина и психоаналитик . Той е автор на „ Изнасилване на ума“ , анализ на техниките за промиване на мозъка и контрол на мисълта в тоталитарните държави.\nРоден като Абрахам Маврит Меерлоо в Хага, Холандия , Меерлоо идва в Съединените щати през 1946 г., натурализиран е през 1950 г. и възобновява холандското гражданство през 1972 г. Д-р Меерлоо практикува психиатрия в продължение на повече от четиридесет години. Той е работил в Холандия до 1942г. при нацистка окупация , когато приема името Joost (вместо по-еврейския звучащ Авраам), за да заблуди окупационните сили. През 1942 г. бяга в Белгия и оттам в Англия (след като едва избягва смъртта от ръцете на германците). Той става полковник и е бил началник на психологическия отдел на Холандската армия в Изгнание в Англия.\nСлед войната той служи като върховен комисар по въпросите на благосъстоянието в Холандия и е съветник на UNRRA и SHAEF . Американски гражданин от 1950 г. д-р Меерлоо е член на факултета в Колумбийския университет (Ню Йорк) и доцент по психиатрия в New York School of Psychiatry . Той е автор на много книги, включително „Изнасилване на ума“ (класическо произведение за промиване на мозъци ), „Разговор и комуникация“ и „Скрито общение“.\nСин на Бернар и Анна Фредерика (Бенджаминис) Меерлоо,той е най-малкият от шест деца и единственият, успял да избяга от окупираната си страна и оцелял в холокоста.\nД-р Меерлоо получава докторска степен в университета в Лайден през 1927 г. Тогава той работи следдипломна работа по психиатрия и психоанализа, като получава докторска степен. в Университета в Утрехт през 1932 г. По-късно продължава психиатричните си изследвания в Париж.\nЗа „Изнасилване на ума“\nНай-известната книга на Меерлоо е „ Изнасилване на ума“, публикувана през 1956 г. Книгата получи широко внимание отчасти, защото се занимава с тоталитарните приложения на техниките за промиване на мозъци по време на войната в Корея .\nПодобно на техните тоталитарни колеги, демократичните общества са обект на коварните влияния на контрола на ума. Подобни влияния обграждат гражданите на свободните общества, "както на политическо, така и на неполитическо ниво и стават толкова опасни за свободния начин на живот, колкото самите агресивни тоталитарни правителства".\nХората трябва да се пазят от пълзящото проникване в съзнанието им чрез технология, бюрокрация, предразсъдъци и масова заблуда.\nНякои от книгите му:\n"Тоталната война и човешкият ум: опит на психолога в окупирана Холандия" (1944 г., публикувано за информационното бюро на правителството на Холандия от Джордж Алън и Унвин ООД)\n"Заблуда и масова заблуда" (1949, NMD монографии) - разглеждат се видовете мислене,за който се интересува как работят различните „щракалки“ в главата му.Бих я предложил и в контекста на езотериката - масовият „езотерик“ е масов,защото се води по масови делюзии(заблуди),в някои случаи - систематично разработвани(моя бележка).\n"Модели на паника" (1950, International Universities Press, Inc.). Не звучи ли заглавието твърде актуално през последните седмици...\nИзнасилването на ума\nПсихологията на мисловния контрол,ментицид и промиването на мозъка\nот Йоост А.М. Меерлоо,МД (доктор по медицина),инструктор по психиатрия (Колумбийски университет),лектор по социална психология(Новa школа за социални изследвания),бивш началник на Психологическия отдел на Холандските въоръжени сили ;публикувана 1956г.,Световна Издателска Компания\n"Всичко зависи от силата на егото на човека и изчерпателната техника на инквизитора.“\nЧаст първа: техниките за индивидуално подчиняване\nПървата част на тази книга е посветена на различни техники, използвани за превръщането на човека в кротък конформист. В допълнение към действителните политически събития се привлича внимание към някои идеи, родени в лабораторията, и на лекарствените техники, които улесняват промиването на мозъка. Последната глава се занимава с фините психологически механизми на менталното подчинение.\nГлава 1: Ти също би си признал\nФантастично нещо се случва в нашия свят. Днес човек вече не е наказан само за престъпленията, които действително е извършил. Сега той може да бъде принуден да признае за престъпления, които са били измислени от неговите съдии, които използват признанието му за политически цели. Не е достатъчно да прокълнем като зли тези, които седят като съд. Трябва да разберем какво подтиква към фалшиво признаване на вина; трябва да погледнем още веднъж човешкия ум в цялата му крехкост и уязвимост.\nПо време на Корейската война офицерът от морската пехота на САЩ, полковник Франк Х. Швабъл(Schwable) е заловен от китайските комунисти. След месеци на интензивен психологически натиск и физическа деградация той подписа добре документирано „признание“, че САЩ водят бактериологична война срещу противника. В изповедта са посочени имена, цитирани мисии, описани срещи и стратегически конференции. Това беше изключително ценен пропаганден инструмент за тоталитаристите. Те предадоха новините по целия свят: „Съединените американски щати се борят с миролюбивия китайски народ, като хвърлят бомби, заредени с бактерии, разпространяващи болести, в нарушение на международното право“.\nСлед репатрирането си полковник Швабъл прави изявление под клетва, с което отхвърля самопризнанието си и описва дългите си месеци затвор. По-късно той е изправен пред военен разследващ съд. Той свидетелства в своя защита пред този съд: "Никога не бях убеден в собствения си ум, че ние в Първото морско въздушно крило сме използвали „bug warfare“(ентомологична война). Знаех, че не сме, но останалото за мен беше истинско за конференциите , самолетите и как ще продължат своите мисии. "\n"Думите бяха мои", продължава полковникът, "но мислите бяха техни. Това е най-трудното нещо, което трябва да обясня: как човек може да седне и да напише нещо, което знае, че е невярно и въпреки това, да го усети, да го почувства, за да изглежда истинско “.\nТова е начинът, по който д-р Чарлз У. Мейо, водещ американски лекар и представител на правителството, обясни промиването на мозъка в официално изявление пред Организацията на обединените нации: "... използваните изтезания ... въпреки че включват много брутални физически наранявания, не са като средновековното изтезание на багажника и палеца на винта. Те са по-фини, по-продължителни и имат за цел да бъдат по-ужасни по своя ефект. Те са изчислени да дезинтегрират ума на интелигентната жертва, да изопачат чувството му за ценности, точка, в която той няма просто да извика „Направих го!“ но ще стане на пръв поглед желаещ съучастник в пълното разпадане на неговата цялост и създаването на сложна измислица. "\nСлучаят с Швабъл е само един пример за беззащитен затворник, който е принуден да каже голяма лъжа. Ако искаме да оцелеем като свободни хора, трябва да се сблъскаме с този проблем на политически вдъхновената психическа принуда с всичките й последици.\nИзминаха повече от двадесет години [през 1956 г.], откакто психолозите за пръв път започнаха да подозират, че човешкият ум може лесно да стане плячка на диктаторските сили. През 1933 г. сградата на немския Райхстаг е изгорена до основи. Нацистите арестуват холандеца Маринус Ван дер Люб и го обвиняват в престъплението. Ван дер Люб е бил обявен от холандските психиатри за психически нестабилен. Той е бил пациент в психично заведение в Холандия. А слабостта му и липсата на умствена равновесие станаха очевидни за света, когато той се яви пред съда. Където и да стигнеше новината за процеса,хората се чудеха: „Може ли този безумен момък да бъде героичен революционер, човек, който е готов да пожертва живота си за един идеал?“\nПо време на съдебните заседания Ван дер Любе беше уклончив, скучен и апатичен. И все пак докладите на холандските психиатри го описват като буден, нестабилен персонаж, човек, чиито настроения се променят бързо, който обича да блуждае наоколо и който има всякакви фантазии за промяна на света.\nНа четиридесет и втория ден от процеса поведението на Ван дер Люб се промени драматично. Апатията му изчезна. Стана ясно, че той е бил напълно наясно с всичко, което се е случило по време на предишните сесии. Той разкритикува бавния ход на процедурата. Той поиска наказание или чрез лишаване от свобода или смърт. Той говори за своите „вътрешни гласове“. Той настоя, че има настроенията си в проверка. После отново изпадна в апатия. Сега ние разпознаваме тези симптоми като комбинация от форми на поведение, които можем да наречем синдром на признание.\nПрез 1933 г. този тип поведение е бил непознат за психиатрите. За съжаление, днес е много познато и често се среща в случаи на изключителна психическа принуда.\nВпоследствие Ван дер Люб е осъден и екзекутиран. Когато процесът приключи, светът започна да осъзнава, че той просто е бил изкупителна жертва. Самите нацисти бяха изгорили сградата на Райхстага и бяха организирали престъплението и процеса, за да могат да превземат Германия. Още по-късно разбрахме, че Ван дер Люб е жертва на диаболично умна злоупотреба с медицински знания и психологическа техника, благодарение на която той беше преобразуван в полезен, пасивен, кротък автомат, който отговори само да или не на своите разпитващи през повечето от съдебните заседания. След няколко минути той заплаши да изскочи от насилствената си роля. Дори по това време се носеха слухове, че мъжът е бил дрогиран в подчинение, макар че никога не сме били сигурни в това.\n[ ЗАБЕЛЕЖКА : Психиатричният доклад за случая на Van der Lubbe е публикуван от Bonhoeffer и Zutt. Макар че не бяха запознати със „синдрома на ментицидите“ и не бяха информирани от техните политически фюрери, те дават добро описание на патологично, апатично поведение и неговата огромна промяна в настроенията. Те отричат употребата на наркотици.]\nМежду 1936 и 1938 г. светът става по-съзнателен за много реалната опасност от систематизирана психическа принуда в областта на политиката. Това беше периодът на добре запомнените московски изпитателни процеси. Почти невъзможно беше да се повярва, че всеотдайните стари болшевики, отдали живота си на революционно движение, изведнъж се бяха превърнали в подли предатели. Когато един след друг всеки от обвиняемите признаваше и биеше гърдите си, общата реакция беше, че това е страхотно шоу за измама, предназначено само като пропаганден ход за некомунистическия свят. Тогава стана ясно, че се разиграва много по-тежка трагедия. Изпитаните мъже някога са били хора. Сега те се превръщаха систематично в марионетки. Кукловодите им извикаха мелодията, манипулираха действията им. Когато от време на време идваха новини, показващи как твърди революционери могат да бъдат превърнати в кротки, самообвиняващи се овце, по целия свят последните остатъци от вярата в свободната общност, която вероятно се изгражда в Съветска Русия, започват да се рушат.\nПрез последните години спектакълът на признание на неподправени престъпления става все по-често срещан. Списъкът варира от комунистически до некомунистически до антикомунистически и включва мъже от такива различни типове като чешкият болшевик Рудолф Слански и унгарският кардинал Йосиф Миндзенти.\nПсихическа принуда и вражеска окупация\nТези от нас, които живееха в окупираните от нацистите страни по време на Втората световна война, се научиха да разбират прекалено добре как хората могат да бъдат принуждавани да правят лъжливи признания и да предават тези, които обичат. Самият аз съм роден в Холандия и живях там, докато нацистката окупация не ме принуди да бягам. В първите дни на окупацията, когато чухме първите описания на очевидци на случилото се по време на нацистки разпити на пленени работници на съпротивата, бяхме уплашени и разтревожени.\nПървата цел на Гестапо беше да принуди затворниците, подложени на изтезания, да предадат своите приятели и да докладват нови жертви за по-нататъшни изтезания. Кафявите ризи искаха имена и повече имена, без да си правят труда да установят дали те са били дадени невярно под напрежението на терора. Спомням си много ясно една среща, проведена от малка група жители,за да обсъдим нарастващия страх и несигурност. Всички на тази среща можеха да очакват да бъдат споменати и взети от Гестапо по някое време. Трябва ли да издържим нацисткото отношение или ще бъдем принудени да станем информатори? Този въпрос си задаваха антинацистите във всички окупирани страни.\nПрез втората година на окупацията разбрахме, че е по-добре да не бъдем във връзка помежду си. Повече от два контакта бяха опасни. Опитахме се да намерим медицински и психиатрични превантивни средства, които да ни втвърдят срещу нацистките изтезания, които очаквахме. В интерес на истината аз самият проведох някои експерименти, за да установя дали наркотиците ще ни втвърдят или не. Резултатите обаче бяха парадоксални. Наркотиците могат да създадат нечувствителност към болка, но тяхното притъпяващо действие в същото време прави хората по-уязвими от психическия натиск. Дори по онова време знаехме, както и самите нацисти, че не пряката физическа болка сломява хората, а непрекъснатото унижение и психически мъчения. Един от пациентите ми, който беше подложен на такъв разпит, успя да мълчи. Той отказа да отговори на нито един въпрос и накрая нацистите го уволниха. Но той никога не се е възстановил от това ужасяващо преживяване. Той почти не говореше дори когато се върна у дома.Просто седеше горчив, пълен с възмущение и след няколко седмици почина. Не физическите му рани са го убили; това беше комбинацията от страх и ранена гордост.\nПроведохме много дискусии за начините за укрепване на заловените ни ъндърграунд работници или предотвратяване на окончателното им предателство. Трябва ли някои от нашите хора да получат самоубийствени капсули? Това би могло да бъде само в краен случай. Наркотици като морфин дават само временна упойка и облекчение; освен това врагът със сигурност ще намери капсулите и ще ги отнесе.\nБяхме чували за опити на Германия да дават кокаин и амфетамин на своите въздушни пилоти за използване при борба с изтощението, но нито едно лекарство не е надеждно. Тези лекарства могат да съживят тялото, като го направят по-малко чувствителен към болка, но в същото време притъмняват ума. Ако пленените членове на ъндърграунда трябваше да ги вземат, както показаха експериментите, телата им може би не усещат ефектите на физически мъчения, но техните мъгляви умове може да ги превърнат в по-лесна плячка на нацистите.\nОпитахме и систематични упражнения за умствена релаксация и автохипноза (сравними с йога упражнения), за да направим тялото по-нечувствително към глада и болката. Ако вниманието на индивида е насочено към развитието на съзнателно осъзнаване на автоматичните функции на тялото, като дишане, тревожността на мозъчната кора може да бъде намалена и осъзнаването на болката ще намалее. Това състояние на нечувствителност към болка понякога може да се постигне чрез автохипнотични упражнения. Но много малко от нашите хора успяваха да се приведат в такава анестезия.\nНакрая развихме този прост психологически трик: когато вече не можеш да надхитриш врага или да се съпротивляваш да говориш, най-доброто нещо, което трябва да направиш, е да говориш твърде много. Това беше идеята: дръж се враждебно и се прави на глупак; играй страхливец и признавай повече, отколкото имаш да признаваш. По-късно успяхме да проверим дали този метод е бил успешен в няколко случая. Разпръснатите глупаци объркваха врага много повече от мълчаливите герои, чиято издръжливост накрая беше подкопана въпреки всичко.\nТрябваше да избягам от Холандия, след като полицай ме предупреди, че името ми е споменато на разпит. Два пъти бях разпитван от нацистите по незначителни въпроси и без телесни изтезания. Когато по-късно ме настигнаха в Блегиум, вероятно в резултат на предателство, трябваше да се претърпя дълъг първоначален разпит, в който бях пребит, за щастие не твърде сериозно. Интервюто беше започнало достатъчно приятно. Очевидно отговорният нацистки офицер смяташе, че ще може да извлече информация от мен чрез приятелски методи. Всъщност дори имахме дискусия (тъй като съм психиатър) относно методите, използвани в разпита. Но настроението на офицера се промени и той се държеше с всички садистични характеристики, които бяхме очаквали от неговия тип. За щастие успях да избягам от Белгия същата вечер, преди да може да започне по-систематично и по-мъчително разследване.\nRe: "Изнасилването на ума" от д-р Йоост А.М. Меерлоо\n« Отговор #1 -: Май 20, 2020, 09:07:36 am »\nПристигайки в централата на Лондон след приключенско пътуване през Франция и Испания, станах началник на психологическия отдел на Нидерландските сили в Англия. В тази официална позиция успях да събера данни за случващото се с милионите жертви на нацисткия терор и изтезания. По-късно разпитах и лекувах няколко бегълци от интернирани и концлагери. Тези хора бяха станали истински експерти в страданието. Разнообразието от човешки реакции при тези адски обстоятелства ни научи на една грозна истина: духът на повечето хора може да бъде нарушен, хората могат да бъдат сведени до нивото на поведение на животните. И мъчителят, и жертвата най-накрая губят цялото си човешко достойнство.\nМоето правителство ми даде право да разследвам група предатели и аз също разпитвах в затвора нацистите. Когато разкривам всички тези военни преживявания, цялото объркване относно смелостта и малодушието, предателството, морала и душевната издръжливост, трябва да призная, че очите ми бяха наистина отворени едва след проучване на Нюрнбергските процеси на нацистките лидери. Тези изпитания ни дадоха истинската история за систематичните принудителни методи, използвани от нацистите. Приблизително в същото време започнахме да научаваме повече за извратената психологическа стратегия, която Русия и нейните сателити използваха.\nВещерство и изтезания\nСпецифичните техники, използвани в съвременния свят за разбиване на човешкия ум и воля за изтръгване на признания за целите на политическата пропаганда са сравнително нови [през 1956 г.] и силно усъвършенствани. И все пак самото принудително признание не е нищо ново. От незапомнени времена тирани и диктатори се нуждаят от тези „доброволни“ признания, за да оправдаят собствените си зли дела. Знанието, че човешкият ум може да бъде повлиян,дресиран и повален до сервилност, е много по-стар от съвременната диктаторска концепция за насилствена индоктринация. Примитивният шаман използвал вдъхновяващ ритуал, за да доведе жертвата си в такова състояние на страхова хипноза, че той се поддава на всички внушения.Туземецът, върху когото е хвърлено заклинание за обреченост от магьосника, може да стане толкова хипнотизиран от собствения си страх, че просто сяда, приема съдбата си и умира (Малиновски).\nПрез цялата история хората са имали интуитивно разбиране, че умът може да се манипулира. За постигането на тази цел са разработени подробни стратегии. Ритуалите за екстаз, плашещите маски, силните шумове, зловещите скандирания са използвани, за да принудят тълпата да приеме вярванията на техните водачи. Дори ако обикновеният човек отначало се съпротивлява на жесток шаман или лекар, хипнотизиращият ритуал постепенно нарушава волята му.\nПо-болезнените методи също не са нови. Когато изучаваме старите доклади за инквизицията или за многото изпитания на вещици, както в Европа, така и в Америка, научаваме много за тези методи. Плаващият тест е един пример. Обвиняемите за магьосничество били хвърлени в реката, краката и ръцете им били вързани. Ако тялото не потъне, жертвата веднага се изважда от водата и изгаря на клада. Фактът, че не е потънал, било доказателство за неговата вина. Ако от друга страна обвиняемият се подчини на закона на гравитацията и потъна на дъното на реката, удавеното тяло бивало церемониално отстранено от реката и провъзгласено за невинно. Не оставал много избор на жертвата!\nЧовекът е бил изключително изобретателен в разработването на средства за нанасяне на страдания на своя ближен. С изискана страст той е измислил техники, които провокират най-изящната болка в най-уязвимите части на човешкото тяло. Стендът и пръстоизвивачът са вековни инструменти и са използвани не само от примитивни съдии, но и от така наречените цивилизовани диктатори и тирани.\nЗа да разберем по-добре съвременните психични изтезания, трябва постоянно да имаме предвид факта, че от най-ранните дни телесните мъчения и стендът никога не са били предназначени само за нанасяне на болка на жертвата. Те може да не са изразили разбирането си с изтънчени термини, но средновековният съдия и палачът все пак са били наясно, че между жертвата и останалата част от общността има особена духовна връзка и душевно взаимодействие. Много болезнени мъчения и обесвания трябвало да се правят като публични демонстрации. След като претърпяла най-силната болка, вещицата не само би се изповядала в шокиращи сексуални развратни връзки с дявола, но и сама постепенно щяла да повярва на историите, които е измислила, и ще умре убедена във вината си. Целият ритуал на разпити и изтезания най-накрая я принуждава да се поддаде на фантазиите на своите съдии и обвинители. В крайна сметка тя дори копнеела за смърт.Тя искала да бъде изгорена на клада, за да изгони дявола и да изкупи греховете си.\nСъщите съдии и палачи също разбрали, че изпитанията им за вещици имат за цел не само да измъчват вещиците, но още повече да измъчват наблюдателите, които, макар и несъзнателно, се идентифицират с жертвите. Това, разбира се, е една от причините изгарянията и обесванията да се провеждат публично и да станат повод за страхотна показност. По този начин терорът станал широко разпространен и много съдии говорели евфемистично за превантивните действия на такова изтезание. Психологически можем да разглеждаме цялото това устройство като изнудване на човешката симпатия и общата тенденция да се идентифицираме с другите.\nОще през 1563 г. смелият холандски лекар Йоханес Wier публикува своята майсторска работа „De Praestigiis Daemonum“ - (За заблудите относно демоните), в която заявява, че колективното и доброволно самообвинение на възрастните жени, чрез което са се изложили на изтезания и смърт от инквизиторите,са акт, вдъхновен от дявола, трик на демони, чиято цел е била да обрече не само невинните жени, но и техните безразсъдни съдии. Wier беше първият човек в медицината, който въведе това, което се превърна в психиатричната концепция за ДЕЛЮЗИЯ и психическа слепота. Където книгата му е оказала влияние, преследването на вещици е преустановено, в някои страни повече от сто и петдесет години преди да бъде окончателно приключено в целия цивилизован свят. Неговата работа и неговите прозрения се превръщат в един от основните инструменти за борба със заблудата за вещиците и физическите мъчения (Башвиц).\nОще тогава Wier осъзнава, че вещиците са изкупителни жертви за вътрешното объркване и отчаяние на своите съдии и на "Zeitgeist" (духа на времето) като цяло.\nУсъвършенстване на „The Rack“ (стенд)\n(Най-общо,това е устройство за разтягане,при което се получават изкълчвания на ставите.Преводни значения на „rack“: стойка,стелаж,поставка,багажник,стенд)\nВсички знания могат да бъдат използвани или за добро, или за зло, а психологията не е имунизирана спрямо този общ закон. Психологията достави на човека нови средства за мъчения и проникване в ума. Трябва да сме все по-наясно какви са тези методи и техники, ако успешно се борим с тях. Те често могат да бъдат по-болезнени и психически по-парализиращи от стенда(дибата). Силните личности могат да понасят физическата агония; често служи за повишаване на упоритата съпротива. Без значение каква е конституцията на жертвата, физическите мъчения окончателно водят до защитна загуба на съзнанието. Но за да се издържи на психичните мъчения, водещи до пълзящо психическо разпадане, се изисква още по-силна личност.\nТова, което наричаме промиване на мозъци (дума, получена от китайското „Hsi Nao“), е сложен ритуал на систематична индоктринация, преобразуване и самообвинение, използван за превръщане на некомунистите в покорни последователи на партията (Hunter). „Menticide“ (ментицид) е дума, измислена от мен и произлизаща от „mens“ (ум )и „caedere“ (да убия).\n[ ЗАБЕЛЕЖКА : Тук следвах етимологията, използвана от Организацията на обединените нации за формиране на думата "геноцид", което означава системно унищожаване на расови групи.]\nИ двете думи означават едно и също извратено усъвършенстване на стелажа, поставяйки го на по-приемливо ниво. Но това е хиляда пъти по-лошо и хиляда пъти по-полезно за инквизитора.\nУбийството е старо престъпление срещу човешкия ум и дух, но систематизирано наново. Това е организирана система от психологическа намеса и съдебна извратеност, чрез която могъщ диктатор може да отпечата собствените си опортюнистични мисли върху умовете на онези, които смята да използва и унищожава. Тероризираните жертви най-накрая се оказват принудени да изразят пълно съответствие с желанията на тиранина. Чрез съдебни процедури, при които пострадалият механично казва на един дъх вътрешен запис, изготвен от инквизиторите му през предходния период, общественото мнение се приспива и се хвърля настрана. „Истинският предател е наказан“, смятат хората. "Човекът е признал!" Неговата изповед може да се използва за пропаганда, за студената война, за внушаване на страх и ужас, за лъжливо обвинение на врага или за упражняване на постоянен умствен натиск върху другите.\nВажен резултат от тази процедура е голямото объркване, което създава в ума на всеки наблюдател, приятел или враг. В крайна сметка никой не знае как да различи истината от лъжата. Тоталитарният потенциал, за да разруши умовете на хората, първо се нуждае от широк психически хаос и словесно объркване, защото и двете парализират противопоставянето му и причиняват влошаване на морала на врага, освен ако противниците му не са наясно с истинската цел на диктатора. От този момент нататък той може да започне да изгражда своята система за съответствие.\nИ в случаите на Миндзенти и в Швабъл имаме документирани доклади за техниките на ментицид, тъй като той е бил използван за разбиване на умовете и волята на смели мъже.\nНека разгледаме първо случая на кардинал Миндзенти, обвинен в заблуждаване на унгарския народ и сътрудничество с враговете, САЩ. В изложението си за затвора на кардинал Миндсенти Стивън К. Суифт графично описва три типични фази в психологическата „обработка“ на политическите затворници. Първата фаза е насочена към изнудване за признание. Жертвата е бомбардирана с въпроси ден и нощ. Хранен е неадекватно и нередовно. Не му е позволено почти да почива и остава в камерата за разпити с часове наред, докато инквизиторите му се редуват с него. Гладен, изтощен, очите му се замъгляват и болят под незасенчени лампи, затворникът става нещо,само малко повече от преследвано животно.\n"... след като кардиналът беше стоял шестдесет и шест часа [отчетите на Суифт], той затвори очи и замълча. Той дори не отговори на въпросите с отрицание. Полковникът, който отговаряше за смяната, потупа кардинала по рамото и попита защо не отговаря. Кардиналът отвърна: "Край на всичко. Убий ме! Готов съм да умра!" Казаха му, че няма да му донесе вреда, че може да приключи с всичко, като отговори на определени въпроси.\n"... До събота следобед той трудно можеше да бъде разпознат. Той поиска още едно питие и този път му беше отказано. Краката и стъпалата му бяха подути до такива размери, че му причиняваха силна болка; той падна няколко пъти."\nКъм ужасите, от които страда обвиняемата жертва, трябва да се прибавят и ужасите отвътре. Той е преследван от неустойчивостта на собствения си ум, който не винаги може да даде същия отговор на повтарящ се въпрос. Като човешко същество със съвест той е преследван от възможни скрити чувства на вина, колкото и благочестиви да са били, които подкопават рационалното му осъзнаване на невинността. Паниката на „промивката на мозъка“ е тоталното объркване, което той изпитва по отношение на всички понятия. Неговите оценки и норми са подкопани. Той вече не може да повярва в нещо обективно, освен в продиктуваната и индоктринирана логика на онези, които са по-мощни от него. Врагът знае, че далеч под повърхността човешкият живот е изграден от вътрешни противоречия. Той използва това знание, за да победи и обърка обекта на брейнуошинг. Непрекъснатата смяна на разпитващите прави все по-невъзможно да се вярва в последователно мислене. Едва жертвата се е приспособила към един инквизитор, когато трябва да смени фокуса си на бдителност с друг.\nИ все пак, този вътрешен сблъсък на норми и понятия, това вътрешно противоречие на идеологиите и вярванията е част от философската болест на нашето време!\nКато социално същество кардиналът е преследван от необходимостта от добри човешки взаимоотношения и общение. Постоянно повтарящото се внушение за неговата вина го подтиква към признание. Като страдащ индивид той е изнудван от вътрешна нужда да бъде оставен сам и необезпокояван, макар и само за няколко минути. Отвътре и без него неумолимо се насочва към подписване на признанието, подготвено от неговите гонители. Защо да се съпротивлява повече? Няма видими свидетели на неговия героизъм. Той не може да докаже моралната си смелост и коректност след смъртта си. Ядрото на стратегията за ментицит е отнемането на всяка надежда, всички очаквания, всяка вяра в бъдещето. Той унищожава самите елементи, които поддържат ума жив.Жертвата е напълно сама.\n[ ЗАБЕЛЕЖКА : Тази непрекъсната атака срещу човешката съвест и вината от несъзнателни самообвинения е изобразена блестящо от Франц Кафка в „The Trial“ (Процесът). В този роман жертвата никога не знае за какво е обвинен, но вътрешната му вина го води до убеждение. Кафка предвиждаше епохата на изнудване за признание. Романът му е написан преди 30-те години.\nСъщата тема е разгледана от психологическа гледна точка от Теодор Рейк в неговото „Confession Compulsion and the Need for Punishment“ (Натиск за признание и нуждата от наказание)]\nАко умът на затворника се окаже твърде устойчив, се дават наркотици, които да го объркат: мескалин, марихуана, морфин, барбитурати, алкохол. Ако тялото му се срине, преди умът му да се капитулира, той получава стимуланти: бензедрин, кофеин, корамин, всички те помагат да се запази съзнанието му, докато не се изповяда. Много от наркотиците и стимулите, които в крайна сметка спомагат за предизвикване на психическа зависимост и насилствено объркване, също могат да създадат амнезия, често пълно забравяне на самите изтезания. Техниките на изтезания постигат желания ефект, но жертвата забравя какво всъщност се е случило по време на разпита. Клиницистите, които извършват терапевтична работа с амфетаминови производни, които, когато се инжектират в кръвния поток, помагат на пациентите да си спомнят неща,които са задълго забравени, са запознати със способността на лекарството да носи успокояваща забрава за периода, през който пациентът е бил дрогиран и разпитан.\n[ ЗАБЕЛЕЖКА: Вижте Глава 3: Лекарство за поддаване (подчинение). ]\nНа следващо място, жертвата е обучена да приема собствената си изповед, както животното е дресирано да изпълнява трикове. Фалшивите признания се препрочитат, повтарят, забиват в мозъка му. Той е принуден да възпроизвежда в паметта си отново и отново фантазираните обиди, измислени подробности, които в крайна сметка го убеждават в неговата престъпност. На първия етап той е принуден умствено да се покорява на други. На втория етап той е влязъл в състояние на автохипноза, убеждавайки се в изфабрикувани престъпления. Според Суифт: „Въпросите по време на разпита сега се занимаваха с подробности за„ признанието на кардинала “. Първо са му прочетени собствените му изявления, след това изказвания на други затворници, обвинени в съучастие с него, след това изработване на тези изявления. Понякога кардиналът е бил мрачен и необщителен, друг път силно разтревожен и развълнуван. Но той отговаря на всички въпроси с желание, повтаря всички изречения веднъж, два пъти или дори три пъти, когато му е казано да го направи “. (Lassio)\nВ третата и последна фаза на разпит и ментицид ,обвиняемият, който вече е напълно обусловен и приема собствената си наложена вина е обучен да свидетелства лъжливо срещу себе си и другите. Не е нужно да се убеждава повече чрез автохипноза; той говори само с "гласът на господаря си". Той е подготвен за изпитание, омекотява се напълно; той става разкаян и желае да бъде осъден. Той е бебе в ръцете на своите инквизитори, хранено като бебе и успокоявано от думи като бебе.\n[ ЗАБЕЛЕЖКА : По-задълбочено проучване на различните психологически етапи в ментицида и промиването на мозъка ще бъде дадено в края на Глава 4: Защо дават резултат : Психодинамиката на лъжливата изповед.]\n« Отговор #2 -: Май 20, 2020, 09:27:28 am »\nМентицид в Корея\nСега нека да разгледаме случая на Швабъл(Schwable). В общите си очертания той е сходен с историята на Миндзенти; тя се различава само в детайли. Като офицер на морската пехота на САЩ, воювайки с ООН в Корея, той е взет в плен от врага. Полковникът очаква да бъде защитен от международното право и от разпоредбите относно офицерските военнопленници, които са приети от всички страни. Обаче бавно му се изяснява, че той е подложен на вид лечение, много различно от очакваното. Врагът гледа на него не като на военнопленник, а като на жертва, която може да бъде използвана за пропагандни цели.\nТой е подложен на бавен, но постоянен натиск, предназначен да го събори психически. Унижение, грубо, нечовешко отношение, деградация, сплашване, глад, излагане на силен студ, всички са били използвани за разрушаване на волята му и за размекването му. Те трябва да изтръгнат военните тайни от него и да го използват като инструмент в своята пропагандна машина. Той се чувства напълно сам. Той е заобиколен от мръсотия и вредители. С часове наред трябва да се изправя и да отговоря на въпросите, които разпитвачите му хвърлят по него. Той развива артритна болка в гърба и диария. Не му е позволено да се мие или да се бръсне. Той не знае какво ще му се случи след това.“Лечението“ продължава седмици.\nТогава се увеличават часовете на систематичен и повтарящ се разпит и потисничество. Вече не смее да се довери на собствената си памет. Всеки ден има нови екипи от следователи и всеки нов екип посочва неговите нарастващи грешки. Той вече не може да спи. Ежедневно разпитвачите му му казват, че имат достатъчно време и той осъзнава, че в това отношение поне те казват истината. Той се съмнява дали може да устои на техните съблазнителни предложения. Ако той просто се освободи от вината си, казват му, той ще бъде по-добре третиран.\nИнквизиторът е коварно мил и знае точно какво иска. Той иска жертвата, пленена от влиянието на бавно предизвикана хипноза. Той иска добре документирано признание, че американската армия е използвала бактериологично оръжие, че самият пленник е участвал в такава. Инквизиторът иска тази изповед в писмен вид, защото ще направи убедително впечатление и ще шокира света. Китай е подложен на глад и епидемии; подобна изповед ще обясни високата честота на болестите и ще реабилитира китайското правителство, чиято популярност е с отлив. Така че полковникът трябва да бъде подготвен за системна изповед, направена пред международна група от комунистически експерти. Психически и физически той е отслабен и всеки ден комунистическите "истини" се отпечатват в съзнанието му.\nПолковникът всъщност е хипнотизиран;той вече е в състояние да възпроизведе за тъмничарите си парчета от признанието, което искат от него. Добре известен научен факт е, че пасивната памет често помни факти, научени под хиноза, по-добре от тези, научени в състояние на бдително съзнание. Той дори е в състояние да запише някои от тях. В крайна сметка всички малки парченца се вписват като пъзел в завършено, добре организирано цяло; те представляват част от документ, който всъщност е бил подготвен предварително от неговите похитители. Този документ е поставен в ръцете на полковника и дори му е позволено да направи някои малки промени във израза, преди да го подпише.\nДо този момент полковникът е напълно разбит. Той се е предал. Цялото чувство за реалност е изчезнало; идентификация с врага е пълна. Седмици след подписването на признанието той е в състояние на депресия. Единственото му желание е да спи, да си почива от всичко.\nЧовек често ще се опитва да издържи извън границите на своята издръжливост, защото продължава да вярва, че неговите мъчители имат някакъв основен морал, че най-накрая ще осъзнаят огромността на своите престъпления и ще го оставят на мира. Това е заблуда. Единственият начин за засилване на защитните сили срещу организирана атака срещу ума и волята е да разбере по-добре какво се опитва да направи врагът и да го надхитри. Разбира се, човек може да се обрича да издържи до смърт, но дори облекчението на смъртта е в ръцете на инквизитора. Хората могат да бъдат доведени до прага на смъртта и след това отново да бъдат стимулирани за живот, така че мъките да бъдат подновени. Предвиждат се опити за самоубийство и могат да бъдат предотвратени.\nСпоред мен едва ли някой може да устои на подобно „лечение“. Всичко зависи от силата на егото на човека и изчерпателната техника на инквизитора. Всеки човек има своя граница на издръжливост, но че тази граница почти винаги може да бъде достигната и дори надвишена, се подкрепя от клинични данни. Никой не може да предвиди за себе си как ще се справи в ситуация, когато бъде извикан на теста. Официалният доклад на САЩ за промиването на мозъци [Вижте "Ню Йорк Таймс", 18 август 1955 г.) признава, че "почти всички американски военнопленници са сътрудничили в един или друг момент в една или друга степен, загубили своята идентичност като американци ... хиляди загубили своята воля за живот "и т.н. Британският доклад [Вижте "New York Times", 27 февруари,1955} дава статистическо проучване за злоупотребите с военнопленниците. Според този доклад една трета от войниците поглъщат достатъчно индоктриниране, за да бъдат класифицирани като симпатизанти на комунистите.\nСъщият този доклад описва по по-разширен начин някои от садистичните средства, използвани от врага:\n„Да накараш затворник да стои или да седи с изпънати крака в пълна тишина от 4:30 до 23:00 часа и постоянно да го будят през няколкото часа, разрешени за сън."\n"Държат затворниците в усамотено заведение в кутии около пет на три на две стъпки. Частник от полк Глостър прекара повече от шест месеца в един от тях."\n„Задържане на течности в продължение на дни“, за да се помогне на саморазсъжденията “.\n"Завързване на затворник с въже, минаващо над греда, единият му край е фиксиран като въже на палача около врата му, а другият край е завързан за глезените му. След това му е казано, че ако се подхлъзне или огъне коленете си, той ще се самоубие."\n"Принуждаване на затворник да коленичи върху назъбени скали и да държи голяма скала над главата си с разперени ръце. На човек, който беше подложен на това "лечение" дни, беше необходимо да възстановява способността да ходи."\n„В един лагер севернокорейските затворници избутаха парче дърво или метал,подобно на молив през дупка на вратата на килията и накараха затворника да държи вътрешния край със зъби.Без предупреждение стражът удари външния край настрани, счупи зъбите на мъжа или разцепи страните на устата му. Понякога пръчката се забива навътре към гърба на устата или надолу в гърлото."\n„Затворниците бяха накарани да маршируват боси до замръзналата река Ялу, вода беше изливана върху краката им и те бяха държани с часове, като краката им бяха замръзнали за леда, за да„ размишляват “върху своите "престъпления “."\nВремето, страхът и постоянният натиск са известни[като фактори] за създаване на ментицидна хипноза. Осъзнатата част от личността вече не участва в автоматичните изповеди.Промиваният мозък живее в транс, повтаряйки записа, врязан в него от някой друг. За щастие,известно е и това: веднага щом жертвата се върне към нормалните обстоятелства, паническото и хипнотичното заклинание се изпарява и той отново се събужда в реалността.\nТова се случи с полковник Швабъл. Вярно, той призна за престъпления, които не е извършил, но отхвърли признанието си веднага щом беше върнат в позната среда.\nКогато по време на военното разследване на случая „Швабъл“ бях призован да дам показания като експерт по ментицидност, казах на съда за дълбокото си убеждение, че почти всеки, подложен на „лечение“, като към полковник Швабъл, може да бъде принуден да пише и подписва подобна изповед.\n„Някой в тази стая, например?“ - попита ме адвокатът на полковника, като погледна от своя страна всеки един от офицерите, които преценяваха този нов и труден случай.\nИ с чиста съвест бих могъл да отговоря категорично: „Всеки в тази стая“.\nТехнически е възможно да се приведе човешкият ум в състояние на поробване и подчинение. Случаят Швинг и случаите на други военнопленници са трагични примери за това, направени още по-трагични от липсата ни на разбиране за границите на героизма. Тепърва започваме да разбираме какви са тези граници и как те се използват, както политически, така и психологически, от тоталитаристите. Отдавна сме разпознали признанието за биене на гърди и публичното порицание като пропагандни трикове; сега започваме да виждаме все по-ясно как тоталитаристите използват ментицид: умишлено, открито, безсрамно, като част от официалната си политика, като средство за консолидиране и поддържане на властта си, въпреки че, разбира се, те дават различно обяснение на цяла процедура го “всички признания за истински и коварни престъпления.\nТази брутална тоталитарна техника обаче има поне една добродетел. Това е очевидно и безпогрешно и ние се учим да бъдем нащрек срещу него, но както ще видим по-късно, има и други по-фини форми на умствена намеса. Те могат да бъдат също толкова опасни, колкото прякото нападение, именно защото са по-фини и следователно по-трудни за откриване. Често изобщо не сме наясно с действието им. Те влияят върху ума толкова бавно и косвено, че ние може дори да не осъзнаваме какво са ни причинили.\nПодобно на тоталитарния ментицид, някои от тези не толкова очевидни форми на психична манипулация имат политическо предназначение. Други не са. Дори и да се различават по намерение,те могат да имат същите последици.\nТези фини ментицидни сили действат както в ума, така и извън него. Те са засилени в своя ефект от нарастването на сложността на нашата цивилизация. Съвременните средства за масова комуникация ежедневно въвеждат целия свят в дома на всеки човек; техниките на пропаганда и продажба са усъвършенствани и систематизирани; почти няма скривалище от постоянното визуално и словесно нападение върху ума. Натискът от ежедневието подтиква все повече хора да търсят лесно бягство от отговорност и зрялост. Наистина е трудно да се устои на тези натиск; за мнозина предлагането на политическа панацея е много примамливо, за други предлагането на бягство чрез алкохол, наркотици или други изкуствени удоволствия е неудържимо.\nСвободните хора в свободното общество трябва да се научат не само да разпознават тази потайна атака върху психичната им цялост и да се борят с нея, но трябва да научат и какво има в съзнанието на страничния човек, което го прави уязвим към тази атака,а това е,че в много случаи, той всъщност копнее за изход от отговорностите, които републиканската демокрация и зрелост полагат върху него.\n« Отговор #3 -: Май 20, 2020, 15:28:15 pm »\nГлава 2: Студентите на Павлов като циркови дресьори\nПреди да се запитаме какви са по-дълбоките психични механизми на промиването на мозъци, лъжливата изповед и превръщането в сътрудник, нека се опитаме да видим нещата от гледна точка на тоталитарните владетели. Каква е целта им? Какви термини използват, за да опишат поведението на своите затворници? Какво искат от Швабълите и Мидзентите?\nТоталитарните тъмничари не говорят за хипноза или внушение; те дори отричат факта на наложеното самопризнание. Те мислят за човешкото поведение и човешкото управление по много по-механичен начин. За да ги разберем, трябва да обърнем по-голямо внимание на обожаваните от тях опростени павловски понятия.\nВ последната част на деветнадесети век руският носител на нобеловата награда Иван Петрович Павлов провежда известните си експерименти с камбана(звънец) и куче. Знаел, че слюноотделянето се свързва с храненето и че ако кучето е гладно, устата му ще се налива всеки път, когато вижда храна. Павлов се възползва от този полезен вроден рефлекс, който обслужва храносмилателния процес, за да развие в своето експериментално животно слюноотделяне в отговор на стимул, който обикновено не би го създал. Всеки път, когато Павлов хранел кучето, той звънял със звънец и при всяко хранене кучето слюноотделяло. Тогава след много повторения на комбинираното стимулиране на храна-звънец, Павлов звъннал на звънеца, но не нахранил кучето. Животното реагирало само на камбаната, точно както преди това реагирало на вида на храната. По този начин ученият е установил, че кучето може да бъде принудено да слюноотделя неволно в отговор на произволен сигнал. Било „обусловено“ да отговори на звъненето на камбаната, сякаш този звук бил миризмата и вкуса на храната.\nОт този и други експерименти Павлов разработил теорията си за обусловения рефлекс, която обяснява обучението като изграждането на мозайка от условни рефлекси, всеки от които се основава на установяването на връзка между различни стимули. Колкото по-голям е броят на усвоените сложни отговори, наречени също модели, толкова по-голям е броят на условните рефлекси.\nТъй като човекът от всички животни има най-голям капацитет за учене, той е животното с най-голям капацитет за такова сложно кондициониране.\nЕкспериментите на Павлов имали голяма полза в изследването на поведението на животните и хората и в изследването на развитието на невротични симптоми. Това знание за някои от механизмите на човешкия ум обаче може да се използва, както вече видяхме, като всяко друго знание,или за добро или за зло. И за съжаление тоталитаристите са използвали знанията си за това как работи умът за свои собствени цели. Те са приложили някои от констатациите на Павлов по фин и сложен начин, а понякога и гротескно, за да се опитат да създадат рефлекс на психическо и политическо обусловяване и на подчиняването на човешките морски свинчета под техен контрол.\nВъпреки че нацистите използват тези методи преди Втората световна война, може да се каже, че пълният им разцвет е постигнат в Съветска Русия. Чрез непрекъснато повторение на индоктринирането, звъненето и хранене се очаквало съветският човек да се превърне в условно-рефлекторна машина, реагирайки по предварително зададен модел, както при лабораторните кучета.\nПоне такова опростено понятие се върти в съзнанието на някои от съветските лидери и учени (Доброгаев).\nВ съответствие с една от директивите на Сталин,Москва поддържа специален „Павловски фронт“ (Доброгаев) и „Научен съвет по проблемите на физиологичната теория на академик И. П. Павлов“(Лондон). Тези институции, част от Академията на науките, са посветени на политическото приложение на Павловската теория.Наредено им е да подчертаят чисто механичните аспекти на констатациите на Павлов. Такъв теоретичен възглед може да сведе всички човешки емоции до проста, механистична система от условни рефлекси. И двете организации са контролни агенции, занимаващи се с изследователски проблеми, а учените, които работят върху тях, изследват начините, по които човек теоретично може да бъде обусловен и обучен както животните.Тъй като Павловската теория е обявена от закоравелите тоталитарни теоретици за евангелието на поведението на животните и хората, ние трябва да се борим с фактите, които те изтъкват, за да докажат своята гледна точка,както и с техните методи и теоретични обяснения.\nТова, което Павловият съвет се опитва да постигне е резултат от свръхпростяване на психологията. Тяхната политическа задача е да обуславят и формират ума на човека, така че неговото разбиране да бъде ограничено до тясна тоталитарна концепция за света. Идеята е, че такова ограничаване на мисленето до теоретичното мислене на Ленин трябва да е възможно поради две причини: първо, ако човек повтаря достатъчно често своето опростяване, и второ, ако човек отказва каквато и да е друга форма на интерпретация на реалността.\nТази концепция се основава на наивното убеждение, че човек може трайно да потисне всяка критична функция и проверка в човешкото мислене. И все пак, чрез опитомяване и кондициониране на хората, през което периодично непрекъснато трябва да се коригират грешки и отклонения, неволно се изгражда критичен смисъл. Вярно е, че в същото време опасността от използването на този критичен смисъл се довежда до студентите. Те знаят опасностите от всяко несъгласие, но дори това насърчава развитието на вторичен и по-рафиниран критичен смисъл. В крайна сметка човешкият бунт и несъгласието не могат да бъдат потиснати; те чакат само един дъх на свобода, за да се събудят още веднъж. Идеята, че съществуват други начини за истината, освен онези, които вижда отблизо, живее някъде във всеки. Човек може да стеснява пътищата си на изследване и изразяване, но вярата на човека в приключенски нови пътища другаде,винаги присъства в задната част на ума му.\n(Моя бележка: „critical sense“ - „критичен смисъл“;но „sense“ означава също и „чувство“ и „усещане“.)\nЛюбознателният човешки ум никога не е доволен от обикновеното рецитиране на факти. Веднага след като наблюдава набор от данни, той скача в областта на теорията и предлага обяснения, но начинът, по който човек вижда набора от факти, и начинът, по който ги жонглира, за да ги вгради в теория, до голяма степен се определя от неговите собствени пристрастия и предразсъдъци.\nНека съм първият, който признава, че е засегнат от собствените си субективности. Дори думите, които използваме, са заредени с изводи,предположения и внушения. Думата „рефлекс“, която е толкова важна в теорията на Павлов, е перфектен пример за това.\nЗа първи път е използвана от философа Декарт от XVII век, в чиято философска система е направен паралел между действията на човешкото тяло и действията на машина. Например, в картезианския възглед,автоматичната реакция на тялото на определени болезнени стимули (например, изтегляне на ръката, след като е влязла в контакт с огъня) се сравнява с автоматичното физическо отражение на светлината от огледало. Според Декарт нервната система отразява нейната реакция точно както огледалото. Такова просто обяснение на поведението и самите думи, използвани за описанието му, веднага отричат целия организъм да участва в този отговор.\nИ все пак човекът е не само огледало, а мислещо огледало. Според стария механичен възглед действията са свързани само с частта от тялото, която ги изпълнява, и те нямат никаква връзка с целенасоченото поведение на организма като цяло. Но човекът не е машина, съставена от независимо функциониращи части. Той е цяло.Неговият ум и тяло си взаимодействат; той действа върху\nвъншния свят и външният свят действа върху него. Вродените рефлекси, от които това оттегляне на ръката е един пример, са част от цяла система от адаптивни реакции, които помагат на индивида като субект да се приспособи към променените обстоятелства.\nТе могат да бъдат описани като резултат от вродена тенденция към адаптация. Единствената реална разлика между вродените рефлекси и условните рефлекси е, че първите по общо мнение са се развивали в цялата раса през милионите години на еволюционния процес, докато вторите се развиват през продължителността на живота на индивида в резултат на постепенна автоматизация на получените отговори.\nАко анализирате някое от сложните действия, които може да извършите по време на един ден (например, шофиране на автомобил), ще видите, че това се случва извън съзнателното ви управление. И все пак, преди процесът да бъде автоматизиран, действията, целенасочено насочени към постигане на някаква цел, трябваше да бъдат научени и управлявани съзнателно. Не сте се родили с вродения рефлекс на натискане на спирачката, за да спрете кола бързо при спешни случаи. Трябвало да се научите да го правите и в процеса на учене и шофиране този отговор става автоматичен. Ако след като сте се научили да шофирате, видите дете да тича по пътеката на колата си, веднага спирате, с рефлекс, без да мислите.\nОбуславянето на човека\nИзследванията на Павлов за машинността на ума ни научиха как всички животни, включително човека, се научават да се приспособяват към съществуващите ограничения чрез свързване на знаците и сигналите на живота с реакциите на тялото.\nУмът създава връзка между многократни едновременни прояви и тялото реагира на връзките, които умът формира. Така камбаната, звъннала всеки път, когато кучето се хранело, се превръщала в сигнал за животното да се подготви за храносмилането и то започвало да слюноотделя.\nПоследните експерименти, проведени от д-р Грегъри Разран от колежа Куинс, показват как хората могат да развият същите тези отговори. Д-р Разран почерпи група от двадесет студенти в серия от безплатни обеди, на които се свиреше музика или се показваха снимки. След последния обяд тези двадесет студенти бяха събрани заедно с друга група, която не е била гости за обяд. На тази среща, както и по обедите, се пускаше музика и се показваха снимки, а всички ученици бяха помолени да разкажат какво мислят музиката и снимките. Музиката и снимките като цяло напомняха на първата група за нещо, свързано с храненето, но нямаше такива асоциации за втората група. Очевидно е имало временна връзка в съзнанието на гостите на обяд между музиката и снимките от една страна и яденето от друга.\nКитайците направиха масовото си кондициониране по още по-опростен начин. След като учеха затворниците в продължение на дни да записват всички възможни глупости и политически лъжи в атмосфера на пълна обърканост и стрес, те бяха узрели да подпишат колективно лъжата за участие в (микро-)биологична война (Winokur).\nВсички условни рефлекси са неволни временни корекции на натиск, които създават очевидна връзка между стимулите, които в действителност могат да бъдат напълно несвързани. Поради тази причина условният рефлекс не е непременно трайно отпечатан върху индивида, но може постепенно да изчезне. Ако след развиването на условния рефлекс на кучето към звънеца,камбаната се раздвижва отново,без да се предoставя храна на животното, слюнчените рефлекси изчезват. Без съмнение,студентите на д-р Разран не винаги ще мислят за храна, когато чуят музика.\nБихме могли да опишем условния рефлекс по друг начин: той е избран отговор на единицата ум-тяло на даден стимул. Начините, по които стимулът и реакцията са свързани значително се различават, може да са свързани във времето, на място или по случайност или с обща цел и по този начин те могат да образуват специален обусловен комплекс в нашето психическо и физическо отношение. Някои от тези сложни отговори или модели са по-автономни от други и ще действат като вродените модели. Някои от тях са гъвкави и непрекъснато се променят. Анализ на някои от психосоматичните заболявания, например, ни показва как нашите вътрешни емоционални нагласи могат да засилят или дори да променят условен отговор. Язвите на стомаха се считат за пример за такова психосоматично заболяване. Майката, която поставя детето си в твърде строг режим на хранене, може да промени благоприятната реакция на детето на глада,в упорита реакция срещу храненето.\nЗа нашата цел трябва да сме наясно, че кондиционирането се осъществява през целия ни живот по най-фините и по най-очевидните начини. Откриваме, че формирането на нашите личности може да се случи по хиляди пъти чрез такива въпроси като тези: тренировките за хранене, дадени в ранна детска възраст; грубостта или музикалният тон на думите, които ни говорят; усещането за бързина в нашето обкръжение; стабилността на семейните навици или хаосът на невротичните родители; шумовете на нашите машини; резервираността на нашите приятели; дисциплината на нашите училища и конкурентоспособността на нашите клубове.\nДори сме обусловени от такива неща като крехкостта на нашите играчки и уюта на нашите къщи, стабилността на традициите или хаоса на революцията. Художникът и инженерът, учителят и приятелят, чичо или леля, всички те оформят нашето поведение.\n« Отговор #4 -: Май 20, 2020, 20:27:00 pm »\nИзолация и други фактори при кондициониране\nПавлов направи още едно съществено откритие: кондиционираният рефлекс може да се развие най-лесно в тиха лаборатория с минимум смущаващи стимули. Всеки треньор на животни знае това от собствения си опит; изолацията и търпеливото повтаряне на стимули са необходими за укротяване на диви животни. Павлов формулира своите открития в общо правило, при което скоростта на учене е положително свързана с тишината и изолацията. Тоталитаристите спазват това правило. Те знаят, че най-бързо могат да обуславят политическите си жертви, ако ги държат в изолация.В тоталитарната техника на контрол на мисълта, една и съща изолация, прилагана към индивида, се прилага и за групи хора. Това е причината на гражданското население на тоталитарните държави да не се допуска свободно пътуване и да се пазят от умствено и политическо замърсяване. Това е причината за единичната килия и затворническия лагер.\nДруго от откритията на Павлов беше, че някои животни се учат по-бързо, ако бъдат възнаградени (от обич, храна, поглаждане) всеки път, когато показват правилния отговор, докато други научават по-бързо, когато наказанието за неучене е болезнен стимул. В човешки план последните животни биха могли да бъдат описани като учещи, за да се избегне наказание. Тези различни реакции при животните може би са свързани с по-ранно кондициониране от родителите и те имат своето съответствие сред хората. При някои хора стратегията за възнаграждение и ласкателство е стимул за учене, докато болката предизвиква цялата им съпротива и бунт; при други възмездието и наказанието за провал могат да бъдат средство за обучението им в желания модел.\nПреди да може да върши ефективно работата си, промивачът на мозъци трябва да разбере в коя категория принадлежи жертвата му. Има хора, по-податливи на промиването на мозъци от другите. Част от отговора може да бъде вродена или свързана с по-ранно обуславяне на конформизъм (подчинение).\nПавлов също разграничи по-слабия тип неволно обучение, при което научената реакция се губи веднага след появата на някакво смущение, и по-силния тип, при който обучението се запазва чрез всички видове променени условия.В интерес на истината,\nПавлов описа повече видове обучение от това, но за нашите цели е важно само да знаем, че има някои видове хора, които губят\nусловното си обучение лесно,докато други, така наречените „по-силни“ типове,го запазват.Това, между другото, е още един пример за това как изборът ни на думи отразява нашите пристрастия.Описанията „силен“ и „слаб“ зависят изцяло от целта на експериментатора. За тоталитаризма „слабият“ P.O.W. е човекът, който упорито отказва да приеме новото условие. Неговата „слабост“ може да бъде всъщност съпротива, резултат от предишно силно обуславяне за лоялност към антитоталитарните принципи. Никога не знаем колко силно обусловеността и първоначалното обучение са впечатани върху личността.\nТвърдото догматично поведение има корени в ранното обуславяне и може да е покорство,основано на невежество, а не на знание.\n(P.O.W. - prisoner of war.Военнопленник;това включва и цивилни,арестувани или затворени по време на война.)\nПавлов също показа как вътрешните и външните фактори взаимодействат в процеса на кондициониране.Ако например беше доведен нов лаборант, който да работи с животните, всички новопридобити модели лесно биха могли да бъдат инхибирани (потиснати),\nпоради емоционалните реакции на животните към новодошлия. Павлов обясни това като разрушителна реакция, предизвикана от\nизследователските рефлекси на животните, което ги е накарало да душат около непознатия.Настоящата психология е склонна да го интерпретира като резултат от промененото емоционално сближаване между животното и неговите обучители. Лесно можем да разширим последиците от този по-модерен поглед върху областта на човешките отношения. Той посочва факта, че има хора,които могат да създадат такова непосредствено сближаване с други, че последните скоро ще се откажат от много стари навици и начин на живот, за да се съобразят с новите изисквания. Има инквизитори и следователи, чиито личности толкова силно влияят на жертвите си, че те бързо предават своите тайни и приемат изцяло нови начини на мислене.\nСъщото можем да видим и в психотерапията, където развитието на емоционална връзка между лекар и пациент е най-важният фактор, водещ до излекуване. В някои случаи рапортът може да се установи веднага, в други - изобщо не може да се изгради,\nв повечето случаи той се развива постепенно по време на терапията. За психолога не е трудно да изпробва „мекотата“ и желанието на човека да бъде обусловен, а всъщност павловците са разработили прости въпросници, чрез които лесно могат да определят нестабилността и приспособимостта на даден индивид към внушения и промиване на мозъка.\nПавлов откри, че всякакво кондициониране, колкото и силно да е било, се инхибира чрез скука или чрез повторение на твърде слаби сигнали. Звънецът вече не можеше да събуди слюноотделяне при експерименталните кучета, ако се повтаря твърде често или тонът му беше твърде мек.Случва се процес на отучване. Резултатът от такова вътрешно инхибиране на кондиционирането и загубата на условно рефлекторно действие е сънят. Инхибирането се разпространява върху цялата активност на мозъчната кора; организмът изпада в хипнотично състояние. Това обяснение на процеса на инхибиране беше една от първите приемливи теории за съня. Интересен психологически въпрос е дали прекалената официална обусловеност причинява скука и инхибиране и дали това е\nпричината стахановското движение в Русия да се наложи да противодейства на загубата на производителността на хората.\nМожем да направим сравнение с това, което се случи с нашите военнопленници в Корея. Под ежедневния сигнал за притъпяващи рутинни въпроси за всяка дума могат да действат като павловски сигнал, умовете им преминаха в състояние на инхибиране и намалена бдителност. Това им даде възможност временно да се откажат от предишното си демократично кондициониране и обучение.Когато се бяха научили и потиснали демократичния начин, техните инквизитори биха могли да започнат да ги учат на тоталитарната философия.\nПърво трябва да се разбият старите модели,за да се създадат нови условни рефлекси.\nМожем да си представим, че скуката и повторението предизвикват необходимостта да се предадат и да се поддадат на провокиращите думи на врага.По-късно ще се върна към системата от отрицателни стимули, използвани при кондициониране за промиване на мозъка.\nМасово кондициониране чрез реч\nСпоред официалната павловска психология човешката реч също е условно рефлекторна дейност.\nПавлов разграничи стимулите от първи ред, които обуславят пряко хората и животните,и стимулите от втори ред, с по-слаби и по-сложни кондиционни качества. В тази така наречена втора сигнална система вербалните сигнали заместват оригиналните физически звукови стимули. Самият Павлов не обърна много внимание на тази втора сигнална система.\nОсобено след публикация на Сталин през 1950 г. относно значението на лингвистиката за масовата индоктринация (цитирано от Доброгаев), руските психолози започват да работят в тази област. В писмото си Сталин следва теорията на Енгелс, че езикът е характерният човешки бит за адаптивно оборудване. Това че тонът и звукът в речта имат кондиционно качество е нещо, което можем да проверим от собствения си опит в слушането или даването на команди или в отношенията с нашите домашни любимци. Дори символичното и семантично значение на думите може да придобие кондиционно качество.\nДумата „предател“ например предизвиква директни чувства и реакции в съзнанието на онези,които я чуват, дори ако този дискриминационен етикет се прилага нечестно.\nЧрез задълбочено проучване на речевите рефлекси, написано от един от водещите руски психолози,Доброгаев, ние получаваме доста добра представа за начините, по които речевите модели и словесните сигнали се използват в услуга на масовото кондициониране, чрез пропаганда и индоктринация. Основните проблеми на укротителя са доста прости: Може ли човек да се противопостави на правителството, привеждащо го в кондициониране? Какво може да направи индивидът, за да защити умствената си цялост срещу силата на насилствената колективност?\nВъзможно ли е да се премахне всеки остатък от вътрешна съпротива?\nПавлов вече беше обяснил, че отношението на човека към външния свят и към неговите събратя е доминирано от вторични стимули, речевите символи.Човекът се научава да мисли с думи и в речевите фигури, които му се дават, и те постепенно обуславят целия му поглед върху живота и света.Както казва Доброгаев: „Езикът е средство за адаптиране на човека към неговата среда“.Бихме могли да префразираме това твърдение по този начин: нуждата на човека от общуване със своите събратя се намесва в отношението му към външния свят, защото самият език и реч,словесните инструменти, които използваме, са променливи и не са обективни. Доброгаев продължава: "Речевите прояви представляват условно рефлекторни функции на човешкия мозък."\nПо по-прост начин можем да кажем:този,който диктува и формулира думите и фразите,които използваме,този,който е господар на печата и радиото,той е господар на ума.\nВ Павловската стратегия тероризиращата сила най-накрая може да бъде заменена с нова организация на средствата за комуникация. Готовите мнения могат да се разпространяват всеки ден чрез преса, радио и т.н., отново и отново, докато стигнат до нервната клетка и имплантират фиксиран модел на мисъл в мозъка. Следователно ръководеното обществено мнение е резултат,според павловските теоретици, на добрата пропагандна техника, а анкетите - проверка на временното успешно действие на павловските машинации върху ума. Все пак анкетите могат да преброят само онова, което хората се преструват, че мислят и вярват, защото за тях е опасно да правят друго.\nТакова е Павловското устройство: повтаряйте механично своите предположения и предложения, намалявайте възможността за несъгласие и опозиция.Това е простата формула за политическо обусловяване на масите. Това е и действителният идеал на някои от нашите машини за връзки с обществеността, които по този начин се надяват да манипулират обществото за закупуване на специален сапун или гласуване за специална партия.\nПавловската стратегия в обществените отношения все повече обуславя хората да си задават въпроса: "Какво мислят другите?"\nВ резултат на това се създава обща заблуда: хората са подбудени да мислят какво мислят другите и по този начин общественото мнение може да се превърне в масови предразсъдъци.\nИзразено в психоаналитичен план, чрез ежедневен пропаганден шум, подкрепен от силни словесни сигнали, хората могат все повече и повече да бъдат принуждавани да се идентифицират с мощния "шумотворец"(noisemaker).\nГласът на Биг Брадър отеква във всички малки "братчета".\nНовините от Червен Китай, както съобщават неутралните индийски журналисти [Вижте „Ню Йорк Таймс“, 27 ноември 1954 г.], ни казват, че китайските лидери използват тази вокална подготовка на обществото за укрепване на техния режим. В цялата страна радиостанции и високоговорители излъчват официалните „истини“.Сладките гласове завладяват хората, културната тирания хваща\nушите им със силни високоговорители, казвайки им какво могат и не могат да правят. Тази микрофонна полка беше предвидена от френския философ Ла Рошфуко, който през осемнадесети век казва: „Човек е като заек, вие го хващате за ушите“.\nПо време на Втората световна война нацистите показват, че и те много добре осъзнават тази кондиционираща сила на думата. Видях стратегията им на работа в Холандия. Радиото непрекъснато разпространяваше политически предложения и пропаганда и хората бяха длъжни да слушат, защото простият акт за изключване на нечие радио сам по себе си беше подозрителен.\nСпомням си един ден по време на окупацията, когато карах колело с някои приятели. Спряхме да си починем в кафене, което по-късно разбрахме, че е истинско нацистко гнездо. Когато по радиото,което беше включено когато пристигахме,обявиха реч на Хитлер,всички станаха в страхопочитание и трябваше да приемат словесното кондициониране от Фюрера.Аз и моите приятели също трябваше да се изправим и бяхме принудени да слушаме онзи гнусен глас, който пропукваше в ушите ни и да призоваваме цялата си съпротива срещу онази дълга, скучна, повтаряща се атака на тъпанчетата и умовете ни.\nПо време на окупацията нацистите печатаха тонове пропаганда, големи лъжи и изкривявания. Дори стигнаха дотам, че рисуваха лозунгите си по стъпалата на къщите и по улиците. Всяка седмица новоизфабрикувани стереотипи ни убеждаваха в блясъка на Третия Райх. Но нацистите не знаеха правилната павловска стратегия. Като задоволяваха собствената си нужда да обсъждат и да изменят своите аргументи, за да изглеждат по-логични, те само увеличиха съпротивата на холандския народ. Тази съпротива бе допълнително подсилена от лондонското радио, на което холандците можеха да чуят нормалния глас на собственото си легитимно правителство. Ако нацистите не спориха и оправдаваха толкова много и ако бяха в състояние да предотвратят цялата писмена, печатна или разговорна комуникация, дългият период на скука би попречил на демократичното ни обусловяване и може би бихме били по-съблазнени от нацистките лозунги.\n« Отговор #5 -: Май 28, 2020, 06:21:35 am »\nПолитическата обусловеност не трябва да се бърка с обучение или убеждаване или дори индоктринация. Тя е повече от това. Това е подправяне. Това е овладяване както на най-простите, така и на най-сложните нервни модели на човека. Това е битката за притежанието на нервните клетки. Това е принуда и насилствено преобразуване. Вместо да приспособява човека към безпристрастно изправяне пред реалността, съблазнителят го обуславя спрямо словесни стереотипи, лозунги, формули, символи. Павловската стратегия в тоталитарен смисъл означава да се впечатат предписани рефлекси върху ума, който е бил сломен. Тоталитаристът иска първо необходимия отговор от нервните клетки, след това контрол на индивида и накрая контрол на масите. Системата започва с вербална подготовка и обучение, като комбинира необходимите стереотипи с отрицателни или положителни стимули: болка или награда. В лагерите за военнопленници в Корея, където е имало индивидуално и масово промиване на мозъци, отрицателните и положителни кондиционни стимули обикновено са глад и храна. В момента, в който войникът се съобрази с партийната линия, хранителната му дажба се подобрява: кажете да, и ще ви дам бонбон!\nЦялата гама от отрицателни стимули, както ги видяхме в случая на Швабъл, се състои от физически натиск, морален натиск, умора, глад, скучно повторение, объркване от на пръв поглед логични силогизми. Много жертви на тоталитаризма са ми казвали в интервюта, че най-смущаващият опит, с който са се сблъсквали в концлагерите, е усещането за загуба на логика, състоянието на объркване, в което са били вкарани, състоянието, в което нищо не е имало валидност. Те бяха стигнали до състоянието на потискане (по Павлов), което психиатрите наричат умствено разпадане или деперсонализация. Сякаш бяха се отучили от всички свои предишни отговори,а все още не са приели нови. Но в действителност те просто не знаеха кое какво е.\nПавловската теория, преведена в политически метод, като начин за изравняване на ума (нацистите го наричат „Gleichschaltung“),\nе „необходимият инвентар за занаята“ на тоталитарните държави. Някои психиатрични пунктове представляват интерес, тъй като виждаме, че Павловското обучение може да се използва успешно само когато преобладават специални психични състояния. За да се опитомят хората в желания модел, жертвите трябва да бъдат доведени до степен, в която са загубили бдителност и умственото си осъзнаване. Свободата на дискусиите и свободният интелектуален обмен пречат на обучението. Чувството на ужас, чувството на страх и безнадеждност, да си сам, да стоиш с гръб към стената, трябва да се внушава.\nОбработката на американските военнопленници в корейските лагери следваше точно такъв модел. Те бяха принудени да слушат лекции и други форми на словесен бараж (заграждение). Самият факт, че те не разбираха лекциите и се отегчаваха от дългите сесии, пречеше на демократичното им обучение и ги обуславяше да поглъщат пасивно горчивата доктринална диета, тъй като затворниците бяха подложени не само на програма за политическо обучение, но и на принудителна програма за опитомяване.\nДо известна степен лекциите на комунистическата пропаганда бяха насочени към преквалификация на умовете на затворниците.\nТова обучение нашите войници биха могли да отхвърлят, но безкрайните повторения и постоянното „лозунгизиране“, заедно с физическите затруднения и лишения, които затворниците претърпяваха, предизвикаха НЕСЪЗНАТЕЛНО ОПИТОМЯВАНЕ (дресиране) и кондициониране, срещу което само предварително изградена вътрешна сила и осъзнатост би могла да им помогне.\nВсе още има друга причина, поради която нашите войници понякога бяха хванати в капан от комунистическата подготовка. Експериментите с животни и опитът с хора са ни научили, че заплахата,напрежението и тревожността като цяло могат да ускорят създаването на условни реакции, особено когато тези реакции имат тенденция да намаляват страха и паниката (Спенс и Фарбер).\nИзвънредните условия на живота в лагера на затвора и психическите изтезания осигуряват идеални обстоятелства за подобна подготовка. Реакциите могат да се развият, дори когато жертвата е в пълно неведение, че е под влияние. По този начин много от нашите войници разработиха автоматични отговори, за които оставаха напълно безсъзнателни (Сегал). Но това е само едната страна на монетата, защото опитът също показа, че хората, които знаят какво да очакват в условията на психичен натиск, могат да развият така наречената възприятийна защита, която ги предпазва от влияние.Това означава, че колкото по-запознати са хората с понятията за контрол на мисълта и ментицидност, толкова повече разбират естеството на пропагандния бараж, насочен срещу тях, толкова повече вътрешна съпротива могат да окажат, въпреки че неизбежно някои от предложенията на инквизитора ще „протекат“ през бариерата на съзнателната умствена защита.\nНашето разбиране за процеса на кондициониране ни води също до разбиране на някои от парадоксалните реакции, открити сред жертвите на концлагерите и други затворници. Често тези с твърда, проста вяра са били по-способни да устоят на непрекъснатия натиск срещу ума им, отколкото гъвкавите,изтънчените, пълни със съмнения и вътрешни конфликти. Простият човек с дълбоко вкоренена, свободно погълната религиозна вяра би могъл да окаже много по-голяма вътрешна съпротива, отколкото сложният, разпитващ интелектуалец.Изисканият интелектуалец е много затрудненен от вътрешни плюсове и минуси.\nВ тоталитарните страни, където вярата в Павловската стратегия придоби гротескни пропорции, самостоятелно мислещият субективен човек изчезна. Има пълно отхвърляне на всеки опит за убеждаване или обсъждане. Индивидуалното самоизразяване е табу. Частната обич е табу.Мирният обмен на свободни мисли в свободния разговор ще наруши условните рефлекси и следователно е табу. Вече няма мозъци, само обусловени модели и обучени мускули. В такава система за опитомяване,невротичната принуда се разглежда като положителен актив вместо нещо патологично. Умственият автомат се превръща в идеал за образование.\nИ все пак,самите съветски теоретици често не знаят за това и много от тях не осъзнават тежките последици от подлагането на човека на напълно механично обуславяне. Самите те често са също толкова уплашени, колкото и ние от картината на перфектно функциониращия човешки робот. Това казва един от техните психолози: "Целият реакционен характер на този подход към човека е напълно ясен. Човекът е автомат, който може да бъде накаран да действа по нечия воля! Това е идеалът на капитализма! Ето мечтата за капитализма свят над работническа класа без съзнание,която не може да мисли за себе си, чиито действия могат да бъдат обучени според прищявката на експлоататора!Това е причината в Америка,крепостта на днешния капитализъм,теорията за човека като робот да е толкова силно развивана и толкова упорито поддържана. "(Бауер)\nЗападната психология и психиатрия, въпреки че признава дълга си към Павлов като велик пионер, който даде важен принос за нашето разбиране на поведението, заема много по-малко механичен поглед върху човека, отколкото съветските павловци. За нас е очевидно, че тяхното просто обяснение на обучението игнорира и отхвърля концепцията за целенасочена адаптация и въпроса за целите, към които е насочено това обучение. Западните експериментални психолози са склонни да виждат условния рефлекс да се развива напълно само в услуга на задоволяване на основни инстинктивни нужди или за избягване на болка, тоест само когато целият организъм се занимава с дейността. В този сложен процес на реагиране на света,играят роля осъзнатите и особено несъзнателните подбуди и мотивации.\nЦялото обучение, за което обусловеният отговор е само един пример, е автоматизация на действия, които първоначално са били съзнателно научени и обмислени. Идеалът на западната демократична психология е да обучава хората в независимост и зрялост чрез включване на тяхната съзнателна помощ, осъзнатост и воля в процеса на обучение. Идеалът на тоталитарната психология, от друга страна, е да опитомявате хората, да ги правите желаещи инструменти в ръцете на техните лидери. Подобно на тренировките, опитомяването има за цел да направи действията автоматични;за разлика от обучението, то не изисква съзнателно участие на учащия. И тренировките, и опитомяването са средства за енергоспестяване и спестяване на време, като и в двете тайната на психиката е скрита в целенасочеността на отговорите.Автоматизирането на функциите при човека му спестява разход на енергия, но може да го направи по-слаб, когато се сблъска с нови неочаквани предизвикателства.\nКултурната рутинизация и формирането на навици по местните правила и митове правят всекиго частичен автомат. Националните и расовите предразсъдъци действат несъзнателно. Груповата омраза често избухва почти автоматично, когато е предизвикана от лозунги и ключови думи. В тоталитарния свят тази тясна дисциплинарна обусловеност се прави по-"перфектно",стигайки до абсурд.\nПоривът да бъдеш обусловен\nЕдно от внушенията, които тази глава не иска да предаде, е, че павловското обуславяне като такова е нещо нередно. Този вид кондициониране се среща навсякъде, където хората са заедно в общо взаимодействие. Говорителят влияе на слушателя, но слушателят също и на говорещия. Чрез процеса на кондициониране хората често се научават да харесват и да правят това, което им е позволено да харесват и правят. Колкото по-изолирана е групата, толкова по-строго е обуславянето, което се осъществява в тези, принадлежащи към групата. В някои групи човек намира хора по-способни от други да предават внушение и да предизвикат кондициониране. Постепенно човек може да различи по-силните, по-добре приспособените, по-опитните и онези по-шумни, чиято способност да кондиционират другите е най-силна. Всяка група, всеки клуб, всяко общество има своя водещ „Павловски звънец“.\nТакъв вид човек отпечатва вътрешната си камбана, която звъни на другите;на никой друг не е позволено да се състезава с него.\nДруг по-фин въпрос принадлежи на тези проблеми. Защо има у нас толкова голям порив да бъдем обусловени, поривът да се учим, да подражаваме, да се съобразяваме и да следваме модела на семейството и групата? Този порив да бъде обусловен, да се подчини на общия модел и семейния модел трябва да бъде свързан със зависимостта на човек от родители и събратя. Животните не са толкова зависими едно от друго. В цялото животинско царство човекът е едно от най-безпомощните и голи същества. Но сред животните човекът има сравнително най-дълга младост и време за учене.\nОзадачаването и съмнението, които неизбежно възникват в тренировъчния процес, са началото на умствената свобода. Разбира се, първоначалното озадачаване и съмнение не е достатъчно. Зад това трябва да има вяра в нашите демократични свободи и воля да се борим за нея. Надявам се в последната глава да се върна към този централен проблем на вярата в моралната свобода,като разграничена от обусловената лоялност и сервитут.Озадачението и съмнението обаче са вече престъпления в тоталитарната държава. Умът, който е отворен за въпроси, е отворен за несъгласие.\nТук не ми е задачата да разгледам темата за предубедената употреба на павловските правила от тоталитаристите, но без съмнение част от интерпретацията на всяка психология се определя от начините, по които мислим за нашите близки хора и мястото на човека в природата.Ако нашият идеал е да правим обусловени зомбита от хората, настоящата злоупотреба с павловианството ще служи на нашата цел. Но след като станем дори смътно наясно, че в тоталитарната картина на човека липсва характерната човешка нотка и когато видим, че в такава схема човек жертва инстинктивните си желания, своите удоволствия, своите цели, целите, творчеството си, своя инстинкт за свобода,своята парадоксалност, веднага се обръщаме срещу това политическо извращение на науката. Такова използване на павловската техника е насочено единствено към развитието на автоматика в човека,а не на неговия свободен,буден ум, който е наясно с моралните цели и стремежи в живота.\nДори при лабораторни животни открихме, че афективната насоченост към целите може да развали Павловия експеримент. Когато по време на тренировка за храна с камбани, любимият господар на кучето влезе в стаята, животното загуби всички предишни условия и започна да лае възбудено. Ето един прост пример за вековна истина: любовта и смехът пробиват всички твърди условия.\nТвърдият автомат не може да съществува без спонтанно себеизразяване. Очевидно фактът, че спонтанната привързаност на кучето към господаря му може да съсипе всички механични изчисления и манипулации, никога не е идвал наум на тоталитарните ученици на Павлов.\nГлави 3 и 4:\n« Отговор #6 -: Юни 06, 2020, 20:52:44 pm »\nГлава 5 и 6:\nНа места съм използвал удебелен шрифт,надявам се да не е твърде натоварващо за погледа на читателя.\nИсках да обърна внимание на някои неща,които са приложими и към езотериката,защото част от нея е (да използвам новата дума,която научих) ментицидна,макар и по един силно смекчен и "подсладен" начин,което не я прави по-малко отровна.\nСъщо така някои думи в текста са линкове,например към един доклад на Станфордския Институт,споменаван от някои конспиратолози,който ми се ще да представя в отделна тема.\nЕдна възможност за четене на pdf е като го завлечете с мишката в иконката на браузъра.Това всъщност не е ново откритие,но ако някой отскоро се е запознал с Файърфокс,може да изпробва този вариант.\n« Отговор #7 -: Юни 11, 2020, 09:42:58 am »\n« Отговор #8 -: Юни 11, 2020, 20:05:13 pm »\nХомър, исках да кажа, че информацията, която даваш е много стара и повече от нейните съзидатели вече не са всред живите, което обаче не опровергава факта, че и от някъде другаде нямат намеса плановете им на астрално ниво.\nИ е така докато могат, и намерят съмишленици, които откриват именно на базата " изнасилване на ума ".\nПредоставят ти дадена информация, чрез която да свалиш вибрацията си, разсъждавайки върху нея с разума си и те закотвят на тази честота.\nА този Колуман, който ми даваш за пример , сътрудник на британските служби и бивш американски публицист автор и на книгата за комитетът 300 на йерархията, също е починал 1992 г....\nПровокира ме и онзи център за изследване на СИИ с ръководителя му Уилис Хармън ( т.е. цитата, който дадох от постовете ти), а той именно е и възпитаник на Станфорд Университета, от където пък произлязъл някакъв си дъщерен институт. ( станфорд)..." Промяна на образите на човечеството "...свързан отново с Тависток и Англия и плановете им на Балканите....изобщо за хората на Земята.\nТия 300 на йерархията са нищо....\nЗапознай се с двамата, които действат в момента на Земята и с плановете им и тогава ще можем да водим истинска дискусия, която не е желана от много сили.\nА и другата истината е че щях да ти напиша нещо, свързано с изненадите, които очаква британската корона и страната на неограничените възможности на злото, но реших да се въздържа от коментари на този етап.\nИ, че Балканите ще останат .\n« Отговор #9 -: Юни 12, 2020, 09:35:49 am »\nОт Глава 6:\n"Тъй като тоталитаризмът е по същество социалното проявление на психологически феномен, принадлежащ на всяка личност, той може най-добре да бъде разбран по отношение на човешките сили, които го създават, подпомагат и увековечават. Човекът има две лица; той иска да расте към зрялост и свобода и въпреки това примитивното дете в неговото несъзнавано копнее за по-пълна защита1 и безотговорност. Неговото зряло аз се научава как да се справя с ограниченията и фрустрациите в ежедневието, но в същото време детето в него копнее да ги нападне, да ги бие,\nда ги унищожи - независимо дали са предмети или хора."\n[Или нелицеприятното осъзнаване на собствения страх от свободата,защото тя предполага излизане „на окрито“ извън психологическата „утроба“. ]\n(1).В психологическото „womb state“ (утробно състояние),което е „убежище“ от стреса на личната отговорност към себе си.\nТова убежище е щедро предоставяно не само от политически „лидери“,но и от екзотеричните гурувци.\nКойто се занимава с истинска езотерика,ще стигне до „място“,което е стресиращо,меко казано.Толкова,че част от психиката го изключва,точно както амнезийната бариера „изключва“ спомена за непоносима травма.Защото е травматично да осъзнаеш собствения си страх от свободата.Това е „мястото“,до което се стига при истинското самоопознаване.\nАко не стигнеш дотам,не си се занимавал/а с истинско самопознание,а с инфантилен,претенциозен его-чикиджилък.\nНай-опасното искушение на „Сатана“ е ,че предлага удобството на робството като убежище.\nИ това е стара информация,по-стара от Библията.\n« Отговор #10 -: Юни 12, 2020, 10:40:32 am »\nУточнение относно предишния ми пост:\nИзречението "Ако не стигнеш дотам,не си се занимавал/а с истинско самопознание..."\nВ края му употребих думата с "ч",която се води "нецензурна" и ако някому се е сторила груба - извинете.\nПо-"цензурни" са думите онанизъм и мастурбация;образно казано,става въпрос за сурогатно,самозалъгващо преживяване,неавтентичен заместител.\nТова изречение не е заяждане с теб,Норис,а го казвам на всеки читател,който би могъл да допусне,че в някаква степен може да е валидно и за него.То е валидно и за мен също.\nТочно това открих - вътрешна мастурбация,когато се вгледах навътре,дирейки отговор на въпроса защо,аджеба, така ме привлича(ше) концепцията за "Висш Аз".\nИ след известен период на "спазми" я "повърнах",като нещо чуждо и натравящо.\nПолучи се леко "процеждане" от назряващата ми тема "Его,Сатанизъм и Духовност";нещо като малък анонс.\n« Отговор #11 -: Юни 12, 2020, 10:56:26 am »\n(предлагам ти да прикачваш PDF файловете под поста, а не като линкове, щото тук си остават докато го има форума а линковете изчезват и след време народа ще се чеше по главата от къде да ги види)\n« Отговор #12 -: Юни 12, 2020, 19:32:48 pm »\nДобро предложение.Не че бойкотирам тази опция,но изобщо не ми е ясно как става,не можах да видя бутон за прикачване на файл...не се чувствам много умен,докато пиша това\n« Отговор #13 -: Юни 23, 2020, 07:55:06 am »\nСега с опцията "Прикачи",файловете ще си имат един вид свой "дом".\nВ този rar са главите от 3 до 7 + последно преведените 8 и 9.\n« Отговор #14 -: Август 12, 2020, 09:35:32 am »\nПрикачен файл (rar),съдържащ глави 10,11 и 12.\nТази книга,гледана от нашето съвремие изглежда стара,освен това за някои читатели,описаните психологизми може да са познати,защото са чели за тях от други автори от по-ново време.Това е естествено,защото новите автори се базират в различна степен на или заимстват от старите.Или развиват теми,поставени все пак от други преди тях.\nРазбира се,зорлем не може да се предизвика интерес у читателя;мога само да кажа,че описаните психологически механизми и закономерности са актуални и днес - имам предвид ментицидната шайка дегенерати,така заслужено сдобили се с прозвището "герберасти".\n23498 Прегледи Април 17, 2012, 03:16:48 am\n5191 Прегледи Юли 06, 2011, 12:41:54 pm\n3657 Прегледи Октомври 25, 2008, 23:31:38 pm\n5089 Прегледи Юли 10, 2009, 02:21:19 am\n2211 Прегледи Февруари 05, 2010, 12:42:15 pm


TV-B-Gone - Vratovrazka.bg - списание за мъже | Забавление мода и лайфстайл | Мъжко списание | онлайн\nHome Технологии Джаджи TV-B-Gone\nДа започнем с проблемa: някой от роднините вкъщи пак е заседнал пред телевизора и тормози останалите с любимия си\nсериал, филм, предаване, каквото и да е. Време е някой да вземе нещата в свои ръце. Разбира се, директна конфронтация, гарнирана с битка за "великото дистанционно", не би била по вкуса на никого. Точно тук идва приложението на нашето малко устройство – TV-B-Gone. Всичко, което трябва да направиш, е да го насочиш към телевизора и да задържиш копчето натиснато. Изчакваш няколко секунди и имаш резултата налице – телевизор без образ и звук! Ти се наслаждаваш на тишината и спокойствието, а твоята нещастна жертва къса нерви, че изпуска края на сериала.\nРазбира се, нещото си има и отрицателни страни – например за някои телевизори може да ти се наложи да почакаш доста, докато се изключат (максимум 69 секунди трябва да натискаш копчето.) Производителите обаче твърдят, че 17 секунди били достатъчни да накарат 90% от телевизорите да замлъкнат.\nПоложителните страни са повече: можеш да правиш колкото си искаш номера и то безнаказано, защото макар и да се подразбира, чак сега ще споменем, че TV-B-Gone има достатъчно малки размери, всъщност можеш да си го ползваш и като ключодържател. Разбира се, широката употреба на устройството зависи единствено от твоята гениалност и изобретателност. Един съвет от нас – не го използвай по време на световното, ако не си овладял "съвършенството на изключване" до краен предел, тъй като има опасност да те хванат, а ако това се случи на дузпата, дадена в 90-тата минута на финала, боят ти е в кърпа вързан. Въпреки това, ако се чувстваш много самоуверен, можеш да влезеш в първото заведение, да си поръчаш пържени картофки със сирене и биричка и ако мача ти се види скучен, да го изключиш. Ако не разберат че си бил ти, зрелището е гарантирано. Цената на джаджата е : $24.99\nМалко повече техническа характеристика:\nНа теория изключва всякакви телевизори\nВреме за задействане до 69 сек. В 90% от случаите 17 секунди\nОбхват: от 7 до 17 м. в зависимост от телевизора.\nЗа да работи в Европа е нужно да се купи европейската версия.\nРазмери: 1.92" x 2.27" x .675"\nТежест: 26 грама с батерии\nПредходна статияАксесоарите, които ти трябват през есента и зимата\nСледваща статия10 неща, които да направиш, преди да излезеш


Метални врати от Каракашев и Син Еоод най-добрите\nИзбирайки метални врати ( блиндирани врати ) от "Каракашев и Син Еоод" Вие гарантирате сигурността на вашия дом. Ако изберете нашите врати ( vrati ) Вие ще сте много по-спокойни когато отсъствате от него, което е много важно. На българския пазар има различни [...]\nЗащо да закупите Метални Входни Врати от нас?\nНие предлагаме едни от най-добрите цени за блиндирани врати ( vrati ) на българският пазар. Като всички наши метални врати и изделия са направени от изключително качествени и здрави материали.\nBy Блиндирани Врати|2018-01-26T17:20:10+03:00март 21st, 2010|Categories: Slider|Tags: vrati, блиндирани врати, метални врати|0 Comments


столица.bg Архиви - Столица.bg\nНачална страница / Таг: столица.bg\nСтолица.bg ви представя вечерния информационен бюлетин, с акцентите от София днес, 18 октомври. И “Амфисия” ще понесат санкции за ремонта на “Константин Величков” Строителният надзор трябва да каже колко е закъснението, за да се предприемат наказателни мерки, обясни Крусев. Ремонтът се състой в острови и отделяне на трамвайното трасе от …\nНовините в София: Най-важното за деня, 15 октомври\nСтолица.bg ви представя вечерния информационен бюлетин, с акцентите от София днес, 15 октомври. По нареждане на здравното министерство, пациентите се извеждат от болница „Йоан Павел“ По достоверна информация, в болницата има 4 пациенти, от които 3 са в тежко състояние. Адвокатът на болницата твърди, че аптеката работи, защото е бил …\nНовините в София: Най-важното за деня, 11 октомври\nСтолица.bg ви представя вечерния информационен бюлетин, с акцентите от София днес, 11 октомври. 4 пункта за опасни отпадъци през октомври Мобилният ни пункт ще бъде в районите Район „Оборище“, Столична Община, Район Младост – Столична община, Район „Подуяне“ – Столична община, Район Надежда, Столична община и СО район Връбница. Лекари …\nНовините в София: Най-важното за деня, 10 октомври\nСтолица.bg ви представя вечерния информационен бюлетин, с акцентите от София днес, 10 октомври. ЕК одобри за финансиране II фаза на „Интегриран столичен градски транспорт“ на СО Завършването на фаза II на „Интегриран столичен градски транспорт“ ще насърчи ползването на електротранспорта и ще помогне по-бързо да се решат проблемите със натоварения …\nНовините в София: Най-важното за деня, 9 октомври\nСтолица.bg ви представя вечерния информационен бюлетин, с акцентите от София днес, 9 октомври. Задържаха обирджия от ж.к.“Младост“ 1 Около 2.30 ч. на 8 октомври в квартал „Младост“ 1 в столицата близо до блок 2 е била открадната дамска чанта, в която е имало 160 лв. и лични вещи. За целта …\nСтолица.bg ви представя вечерния информационен бюлетин, с акцентите от София днес, 8 октомври. Ваклин още не си е получил парите, които даде, за да светнат ръцете на Иванчева Днес в ранния следобед делото започна да се гледа по същество. Като свидетели трябва да бъдат разпитани Александър Ваклин и съпругата му. …


Новини - Шопови и Цветанови изгонени от къщата - slava.bg\nШопови и Цветанови изгонени от къщата\n16.04.2010 13:30 | Видян 6099 пъти\nЗрителите на Нова телевизия, направиха своя избор, Чавдар и Радка Каменарови, остават в борбата за голямата награда на Big Brother Family. По време на Big Brother Live снощи вечер три семейства се изправиха във война за оставане в къщата. След четири седмици агресивно поведение от страна на Стоян Шопов, вулгаризми и пасивно поведение от страна на Цветелин и Ванеса, феновете на предаването решиха, че най-достойни да останат в къщата са възрастната двойка Каменарови.\nВъпреки лошото си здравословно състояние и двудневна хоспитализация, Чавдар Каменаров, като истински представител на старата школа, се оказа твърд като камък и се прибра в семейната къща на Big Brother, за да проведе битката с другите две семейства от там. Неговата решителност и твърдост, както и благородната цел, за която е решил да похарчи голямата награда се оказаха решаващи за зрителския вот.\nОсвен това семейство Каменарови се доближават и най-много до профила на щастливо семейство, посочен в сайта www.bigbrotherfamily.bg. Между тях има 85% хармония в отношенията, а науката е това, което мотивира участието и оставането на изобретателя и лекарката в шоуто.\nПсихологът Ани Владимирова оприличи двете изгонени семействата с животинки. Изгонените Шопови, за нея, са две пирани, пазещи собствената си територия. При Мария и Стоян има 57% съвместимост, а хармонията в отношенията идва от агресията към външния свят. Цветанови са маймунки, силно привлечени от любовта един към друг. Цветелин и Ванеса имат огромно доверие помежду си и 71% съвместимост, но се чувстват сами срещу целия свят и това е, което ги сплотява.\nШопови напуснаха шоуто след като 69,1% от зрителите гласуваха срещу тях. Цветанови бяха изгонени с 22,8% негативен вот.\nКакво се случи с двете семейства веднага след излизането им от къщата?\nСилно нервния, често агресивен и доста избухлив Стоян Шопов не показа нищо от тъмната си страна, а напротив – изглеждаше смирен и спокоен и усмихнато носеше дъщеричката си на ръце. Неговата капризна половинка Мария не криеше вълнението си и се опитваше да разбере какво от преживяванията им в къщата е излъчено. Тя дори помоли за запис на всичките предавания досега.\nЦветелин не повярва, когато чу, че те са втората двойка, която трябва да напусне къщата тази вечер. И докато Чавдар гледаше победоносно, в погледа на Цецо се четеше шок, недоумение и съжаление. Все още невярващ, че излиза от къщата, Цветелин искаше да си вземе армаган за спомен. Минути след като напуснаха сцената двете семейства си общуваха на път за шоуто на Иван и Андрей. Дори имаха план да им демонстрират на живо своята запазена марка – мъжка целувка.\nВеднага след като камерите се включиха обаче, Цецо отново влезе в своята роля. Досега наглед спокойния, усмихнат и шегуващ се Цветелин се превърна в лошото момче, което познаваме от къщата.\nВ момента, в който семействата напуснаха къщата, коментарите на съквартирантите започнаха. Всички честитиха победата на Каменарови, а Радка си пожела Чавдар да е здрав, пък другото не е важно. В същото време повечето от съквартирантите изразиха съжалението си, че някои от хората, с които са се сприятелили са си тръгнали. На Радо, Анжелика и на Веско - Газката им е беше много мъчно за Шопа. Павлин, Сашка, Корнелия и други съквартиранти също не скриха разочарованието си, че семейство Шопови са вън от играта.\nОт друга страна всички забелязаха реакциите и шока на Цветелин при новината, че си тръгва. Съквартирантите коментираха, че е пребледнял след новината.\n-Цял ден не си приготви багажа, сигурен беше че остава –коментира Веско.\n-Не го очакваше, гледаше като гръмнат – пригласяше Радо.\nПо-късно в ресторанта на къщата, Христо и Газката обсъждаха промяната в поведението на баба Радка.\n-Баба Радка ме изкефи! – радваше се Газката.\n-Радка е много жива жена. Единственото, което ме е яд е, че не е домакиня. – сподели Ицо.\nТова не беше последната победа на пловдивските патриарси за тази вечер. Малко по-късно се разяри борба за освободената синя стая. След дълъг спор с Елеонора, Чавдар и Радка се нанесоха победоносно в отделената спалня.\nОт два дни, и особено след снощното изгонване на две семейства, съквартирантите са озадачени от малкия брой семейства, останали в къщата. В къщата се усеща тягостно напрежение, което Радо нарече „затишие пред буря”. Спекулациите и коментарите са повече от интересни. Подготвени за всякакви изненади, от страна на Big Brother, съквартирантите очакват неочакваното. Имаше догадки като връщане на стари съквартиранти обратно в къщата. Чуха се и предположения за нови попълнения. Някои от съквартирантите пък мислят, че в къщата ще влязат други техни роднини.\nНо Big Brother винаги е непредвидим... Какво ще случи?\nПодготвил ли е наистина Big Brother изненада и каква ще бъде тя?\nВ епизода довечера ще видим:\n-Последни видеа и силните моментите на изгонените Цветелин и Ванеса и Стоян и Мария.\n-Какво споделиха в изповедалнята съквартирантите за любовта?\n-Чавдар и Радка за първи път тази вечер сядат в ресторанта с останалите и си говорят надълго и нашироко с младежите.\n„Big Brother – Истината” с изгонените Мария и Стоян...\nНеделя вечер отново ще бъде вечер на тежки признания за зрителите на Нова телевизия. Този път „Big Brother – Истината” ще ни покаже най-критите тайни на Мария и Стоян Шопови. Малко преди да напуснат къщата те седнаха на детектора на лъжата. Истините, които разкриха един за друг поставиха връзката и оставането им заедно под голямо съмнение!\nРазкритията на полиграфа, шокиращи признания от миналото и настоящето на Мария и Стоян гледайте неделя вечер в 20:00 часа по Нова телевизия. Какво накара Стоян да избухне в студиото на „Big Brother – Истината”, а верен негов приятел да трябва да бъде озаптяван от охраната?\nКакво се случва в къщата на Big Brother Family?