Учителя: Страхът е дяволска работа, едно отрицание, чрез което лъжата се възпроизвежда | Портал 12 - Portal12.bg - Път към съзнателен живот\nНачало / Публикации / Учителя: Страхът е дяволска работа, едно отрицание, чрез което лъжата се възпроизвежда\nАз искам да останете със следната мисъл: да се одухотворят вашите очи.\nЩо е лъжата? От външните форми не се лъжете. Гледайте вътрешното съдържание, а Христос е, Който ще ви го даде, та затова е и казал, че тези стари форми трябва да се махнат. Па и действително, сам Той пак казва, че не може да туряте старо вино в нови мехове.\nХристос казва: „Не примирявайте Христа с дявола, защото ако ги пуснете двамата, те ще се препират постоянно.“ Но ако пуснете във вашето сърце само Христос, Той ще урегулира всичко във вас и ще се благословите; докато ако пуснете дявола, той ще ви вземе всичко и ще ви каже сбогом. Ако за нещо Христос не е дошъл, то е да не примирява Себе Си с дявола и от туй четем да казва, че нож е дошъл да тури.\nВсички неща трябва да минат през Божествения огън, който като ни пречисти и станем чисти и светли, ще си кажем: „Ние се родихме, за да свидетелствуваме за Истината.“ Следователно тия, които възприемат Христа, могат да станат светли като Него.\nДяволът казва: „Има ли задгробен живот?“ Това обаче е най-глупавият въпрос. Той казва, че няма живот, защото сам е лъжа; че няма любов, защото сам няма любов; че няма правда, добродетел, истина — защото и у него самия липсват. Но вие не слушайте дявола, когато отрича тия добродетели, защото когато нахлува едно съмнение у вас, да знаете, че то не е от Бога.\nНовото се отличава от старото по това, че постепенно се освобождава от лъжата и от кривите възгледи. Едно се иска от съвременните хора: съзнателно отношение към нещата. Новото време изключва лъжата. Никаква лъжа не се позволява.\nСтрахът е едно тягостно чувство на душата, което съществува не само в хората, но и в животните; чувство, вложено в живия организъм да извърши известна мисия. Страхът подразбира, че в средата, в която живеем, или в условията, при които съществуваме, има известни елементи противни или зловредни на нашия живот. Това чувство служи просто да ни предпази от всичко, което може да ни повреди. Кога, в кое време се е появил страхът у хората? Според общоприетото схващане, той се е зародил с грехопадението. По-напред човек не е знаял какво нещо е страх. И действително, страхът има двояко проявление: външно и вътрешно. Когато едно дете направи за пръв път погрешка, веднага чувството на страх възниква в неговата душа. На кого душата е тиха и мирна, като направи малко съгрешение? Веднага изпъква в нея това чувство на страх. Значи в душата влизат известни елементи, които я заплашват.\nОбаче страхът има и добра страна: благодарение на него се е образувала бдителността. На много животни краката са станали дълги вследствие на страха. Животно, което има дълги крака, всякога е страхливо. Това можете да го вземете като факт. Задните крака на заека са много дълги, а предните къси; ако и предните крака бяха дълги, щяха много повече да му благоприятстват в бягането.\nСега нека взема втората част от стиха – от кого да се боите. Бойте се от онзи, който може да погуби и тялото, и душата. Върху втората част на стиха е имало дълги спорове – кой е този втори, от когото трябва да се боим. Някои казват, че онзи, от когото трябва да се боим, е дяволът. Аз ще ви кажа, че онзи, от когото трябва да се боим, е Бог, и то в смисъл да се пазим да не Го огорчаваме, а това значи да бъдем благочестиви. Ако бих тълкувал Божествения Закон на живота, няма да ви кажа от кого да се боите или да се не боите, а ще ви кажа как да изпълнявате Божия Закон. Това е отрицателната форма на страха. А положителната форма настъпва, когато сме съгрешили: който изпълнява волята Божия, няма защо да се бои; но онзи, който не я изпълнява, всякога ще има страх в своето сърце и никога няма да бъде спокоен и свободен.\nХристос иска да увери Своите ученици, че в света има известни закони, които регулират човешкия живот: „Даже вашите косми на главата – казва Той на учениците Си – са преброени“. Нито един косъм не може да падне току-така. Ако изпълняваме Закона Божи, ще бъда под покровителството на Бога, като птичките. У съвременните християни има едно криво схващане на нашите отношения към Бога, към религията, и вследствие на това се раждат и много страдания в човешката душа. Някои, например, считат религия да идат без друго в черква, да запалят една свещ, да се прекръстят, и мислят, че като направят тия неща, имат религия. Обаче религията е нещо много по-дълбоко. Най-дълбокото съдържание на религията е да имаме любов към Бога. Щом имаме този основен закон в себе си, ще бъдем готови да направим хиляди други неща за Господа. Но как можем да проявим любов към Господа, когато не Го виждаме? Христос казва: „Отец ваш е на Небето“. Обръщам очи и виждам, че Го няма, и си казвам: Като изляза от тялото, ще отида на това място. Христос се обръща към Своите ученици и им казва: „Не бойте се от ония, които са на земята и убиват“. Кои са онези, които убиват? Ако прочетете първия стих, ще видите, че е дадена власт на нечестивите духове да убиват, но тази власт не се простира над добрите хора, а над злите. Съвременният християнин казва: „Аз искам да властвам над своите братя“. Виждате, че на Апостолите Христос не им даде власт да властват над хората, а над лошите духове. Всеки от нас трябва да властва над тях. Който не разбира този Божествен Закон, всякога ще прави погрешки, ще има засади от тия духове, от тук или от там. Хората имат разни методи за заканване срещу духовете; но духовете от това не ги е страх; тях не ги е страх от тояги, нито от думи.\nЗа да имаш власт над един нечестив дух, не трябва да имаш неговите слабости. Имаш ли ги, може да си учен, философ, министър, ти ще бъдеш техен роб – те интриги ще правят, царе ще детронират, всичко могат да направят. Нямаш ли техните слабости, ти си техен господар. Затова именно Христос е заповядвал на духовете. Той беше чист и като им каже: „Излезте!“, те са отговаряли: „Слушаме“.\nОнези, които докарват и които лекуват болестите, са пак лошите духове. Ще кажете: „Чудно“, нали? Законът е такъв. Ако вземете пари от някой човек, нали трябва да ги върнете? Ако нараните някой човек, нали трябва да платите за неговото лекуване? Дяволът направи пакостите, а викате Господа да ви оправи работите. Господ хваща дявола и му казва: „Ти си развалил на този човек къщата, иди и я оправи“, и дяволът се мъчи да я оправи. И после пак му казва: „Ако обичаш, пак събори къщата“. Сега, защо Господ не отговаря на молитвите ви? Ще кажа. Понеже сте грешници, като дойдат тия работници, вие не можете да ги контролирате, и те бягат. Трябва, като ги прати Господ, да имате власт, да им заповядвате – с камшик да стоите над тях; защото щом ги пуснете, всички ще избягат, и вашата къща ще остане несъградена. Никога не трябва да имате слабостите, които тия духове имат. Някои казват: „Не можем без слабости“. Щом не можете, ще ви умъртвяват, ще ви вземат тялото, парите, ще ви затворят – няма друг изходен път. Сега, Христос дохожда и казва: „Ще ви кажа от кого да се боите“. Той казва: „Не пристъпвайте Божия Закон“. Втората част от туй тълкуване подразбира изпълнението на Божия Закон, за да бъдат вашите тела и души свободни.\nВсеки от нас трябва да направи малко ревизия в сърцето и ума си, да види какви слабости има в тях. Ако обичате да послъгвате, всички духове на лъжата са наоколо вас, те са на гости у вас, вие ги привличате. Ако обичате да злорадствате, всички духове, които злорадстват, са тъй също около вас. И ако бихте били ясновидци, бихте видели, че във вашите къщи има цели орди от тях, които само ядат и пият.\nАко мразите, всичките духове на омразата ядат и пият на ваши разноски. Ето защо умират хората. Като дойдат и поседят ден–два у вас, вие почнете, разбира се, да се оплаквате: „Тук ме боли главата, болят ме ръцете, краката, стомахът, сърцето, дробовете“. Как не ще ви болят? Тия зли духове черпят сокове от вас, и почнат да замрежват очите ви, почнете да ослепявате, да оглушавате, краката и ръцете ви почнат също да боледуват, и един ден ви грабват и ви занасят в гроба. И като отидете при Господа със съдрани дрехи, Той ще ви попита: „Е, синко, изпояде ли всичко, което ти дадох?“ – „Татко, прости, ядохме, пихме, блудствахме; няма да правим това нещо занапред.“ И понеже Бог е благ, казва: „Стига да научите урока, пак ще ви кредитирам наново“. И затуй Христос казва: „Ще ви кажа от кого да се боите“. Тази боязън, този страх е благоразумието. Когато у човека се съединят отрицателното чувство с положителното, чувството на предпазливост и способността за разсъждаване, тогава у него се ражда благоразумието.\nСтрахът е отрицателният елемент на благоразумието. Следователно Христос иска да каже: „Не разделяйте тия два елемента един от друг, защото щом ги разделите, т.е. щом разделите вашия разсъдък от чувството на страх, да се не контролират, без друго ще изгубите и тялото, и душата си“. Пъкълът какво означава? Ще видите, че той се състои в ония ограничени условия на развитие, дето ще прекарате живот на страдания, и във вас ще остане само едно голо съзнание. И знаете ли какво е положението на един човек, който е умрял? Един ден ще изпитате малко по-осезателно туй чувство. Когато умрелият стане само на кости, неговата душа обикаля тия кости и казва: „Колко красиви бяха те!“, и плаче: „Туй богатство ми остана; отиде мазилката“. Тухлите и плочите са там, и след време тия кости пак ще възстановят своя първоначален храм, и затова Господ пита пророка: „Сине человечески, тия кости могат ли да оживеят?“ Пророкът отговаря: „Ти знаеш, Господи!“ Господ казва: „Проречи тогава за Духа да дойде и да ги оживи“. (Езекиил 39.) Веднъж Едисон направил една малка смешка с някои свои приятели: направил два скелета да се движат автоматично, свързал краката и ръцете им с тел, турил грамофони на ръцете и електрически лампички в очите, и тогава тия два автомата почнали да говорят: „Ние бяхме едно време като вас – ядохме и пиехме; вижте какви сме сега!“ Всички се изпоплашили и хукнали да бягат. Дълго време Едисон трябвало да ги убеждава, че това е само една смешка, направена от него. При сегашното анормално живеене всеки човек ще се намери в един скелет, неспособен за работа, за мислене, за действие. И затова Христос се обръща към Своите ученици и им казва: „Не бойте се“. За да можем да регулираме туй чувство – страхът, трябва напълно да се обосновем на Божествения Закон, на съзнанието в нас, че сме свързани с Бога.\nУчителя Беинса Дуно Учителя Учителя за страха Учителя за ваксините Петър Дънов за ваксините


Нови мерки във Варна!\nАвтор: Гено Петров 14:18 / 11.03.2021 Коментари (1) 5449\nСпешни мерки за овладяване разпространението на новия щам на коронавируса взе Кризисният щаб във Варна, предаде репортер на Varna24.bg.\n"Варна не е от най-засегнатите зони. Във връзка с увеличение на заболеваемостта вчера взехме решения. Решенията ги взимаме, така че да не се нарушава нормалния начин на живот. Да не се затваря всичко и да не стига до локдаун. Апелът ни към всички е да се спазват мерките с да не подценяват новия щам. Днес отново заседавахме и решихме да затворим за две седмици кина, театри, музеи, галерии и всякакви сценични прояви. Разпоредбата влиза в сила в 00:00 на 12 март и ще важи до 26 март. Това е защото програмата на всички общини в областта е доста наситена с всякакви културни мероприятия.\n"Всички родители на деца до 5 клас вкл. могат онлайн пред съответния директор да заяват, че искат техните деца да останат вкъщи и да се обучават онлайн, каза областният управител Стоян Пасев.\nОще по темата: общо новини по темата: 11992\nНяколко столични болници си препращат бебе на 20 дни с COVID-19\nСлучаите на COVID-19 намаляват, смъртността обаче остава висока\nНикой не закача ресторантите които бяха пълни на 8-ми март. След няколко дни ще си проличи резултата. А в училищата никой не слага маска, следователно ако има вирус се предава свободно. Явно никой не контролира, нито директори, нито учители, нито родители, нито контролни органи...


Как да направим проста верига с 12-волтови LED фенери\nВ тази публикация ще се опитаме да изградим обикновена 12V LED фенерна верига, която може да се използва през нощта по време на пътувания и излети, като например на пикници, преходи или къмпинг и т.н.\nДосега обсъдихме подробно белите светодиоди чрез много от по-ранните ми статии и научихме колко ефективни са тези светлини с консумацията на енергия.\nВ тази статия ще проучим много проста конфигурация за направата на LED лампа или LED фенер.\nНовите електронни ентусиасти често се бъркат с тънкостите на окабеляването, докато конфигурират много светодиоди в групи.\nТук ще видим как можем да свържем до 64 светодиода за направата на предложеното устройство.\nПодробностите на електрическата схема могат да бъдат разбрани от следните точки:\nБелите светодиоди обикновено имат преден спад на напрежението от около 3 волта.\nКогато работи на горното ниво на напрежение, устройството може да произвежда светлини на оптимални нива, а спецификацията поддържа и по-добра продължителност на живота.\nМинималният ток, необходим при горното ниво на напрежение, е около 20 mA, което отново е оптимална величина и е идеално подходящо за бял светодиод.\nТова означава, че за задвижване на един бял светодиод по най-директния начин бихме изисквали 3 * 0,02 = 0,06 вата, което е доста незначително в сравнение с относителното осветление, получено от него.\nНай-хубавото е, че докато се спазват горните спецификации за напрежение и ток, устройството продължава да консумира 0,06 вата, независимо от броя на свързаните светодиоди.\nВ настоящата схема максималното налично напрежение е 12, разделяйки 12 на 3 = 4, което означава, че 4 броя светодиоди могат да бъдат разположени при това напрежение и въпреки това ние сме в състояние да ограничим мощността до 0,06 вата.\nГорното изчисление обаче би направило веригата доста уязвима за падане на напрежението и ако напрежението, паднало дори от един волт, би направило светодиода твърде слаб или може просто да ги изключи, не искаме това да се случи.\nСледователно, въпреки че ефективността може да спадне малко, ние избираме конфигурация, която би позволила веригата да работи дори при по-ниски напрежения. Включваме само два светодиода в серията @ o.06 вата.\nСега всичко е свързано с паралелно свързване на желания брой струни от два светодиода, докато всички 64 крушки не бъдат включени във веригата.\nВъпреки това паралелно свързване би означавало умножаване на тока. Тъй като имаме 32 паралелни връзки, общото потребление сега ще стане 32 * 0,06 = 1,92 вата, все още доста разумно.\nЕлектрическа схема за LED фенера\nПодробностите за връзката могат лесно да бъдат проследени от дадената схема.\nВашият прост LED фенер е готов и може да бъде взет навсякъде с вас, вероятно по време на нощни проучвания.\nСписък на Pats\nВсички резистори са = 470 ома, 1,4 вата,\nВсички светодиоди са = бели, 5 мм, висока ефективност\nДиод = 1N4007\nПредишна: Как да разберем и използваме IC 4093 NAND Gates, PinOuts Напред: Проучени са 4 прости вериги за непрекъсваемо захранване (UPS)\nСхема за управление на скоростта на двигателя на бягащата пътека\nза какво се използва пирометър\nece старши идеи за дизайнерски проекти\nелектрически мотор и електрически генератор са\nнаполовина суматор до пълен суматор\nкак да използвате ом метър\nкак работят 02 сензора\nкакво означава pid в електрониката


Скоро решават бъдещето на Кибела | Balchik.com\nHome Новини Скоро решават бъдещето на Кибела\nСкоро решават бъдещето на Кибела\nПредвижда се да бъдат инвестирани 2 млн.лв., за да влезе храмът в музей\nБъдещото експониране на храма на Кибела в Балчик, открит преди пет години случайно при изкоп за строеж в частен имот, не беше решено на заседанието на Общински съвет на 26 април. Точката беше оттеглена, след като кметът Николай Ангелов обяви, че инвестиционният проект за експозиция на древната находка – паметник на културата от национално значение, не е минал през администрацията. По думите му заложената плътност на застрояване противоречи на издадена от него по-рано заповед, в която се разрешава проектиране до 60%, каквито са изискванията за град като Балчик. Според него заповедта му трябва да бъде издадена с нови параметри, съобразени със специфичните правила, които се приемат само от Националния експертен съвет и разрешават строежът в имота да стигне 90 процента плътност. Кметът обяви още, че не е против инвестиционното намерение, но то трябва да е направено в контекста на цялостната градска среда. Той посочи, че към публичния обект трябва да се предвиди паркинг.\nОчаква се със изясняването на процедурните въпроси скоро да бъде свикана извънредна сесия, на която Общински съвет да даде съгласие за задвижване на проекта до паметника на културата.\nПрез декември м.г. с допускане от кмета е разрешено изработване на комплексен проект за инвестиционна инициатива – с цел преотреждане на плана от “жилищно застрояване” за “нежилищно” – а именно “за археологически обект и обществено обслужване.\nЦелта на проекта е да се създадат условия за консервация и експониране на храма на Кибела, който се намира в имота, като се осигури широк обществен достъп до паметника на културата.\nИдеята е да се направи музей, с места за сядане, за да могат да се организират лекции, учебни часове или различни спектакли. Така ще се създаде целогодишно активно културно средище на града, смятат собствениците на терена. В защитната сграда се предвижда да има кафетария и магазин за сувенири и печатни материали. Предвиждат се още зали за уникални частни колекции от световен мащаб, нумизматични сбирки и картинна експозиция. В тази връзка проектното решение изисква по-висок процент застроена площ спрямо определените за града нормативи – от 60 на 90 %. Тези отклонения са възможни чрез специфичните правила и нормативи, които се приемат само от Националния експертен съвет при МРРБ, но се предлагат от Общинския съвет преди одобрението на устройствените планове.\nХрамът на Кибела ще се стопанисва чрез публичночастно партньорство. Инвеститорът смята да вложи към Министерство на регионалното развитие и благоустройството.\nИнвеститорът смята да вложи около 2 млн.лв. Все още не е ясно как ще се делят приходите с държавата – която е собственик на ценните находки, но инвеститорите от “Назар” ООД смятат да предоставят част от входните такси за балчишкия музей.\nПрипомняме, че първият неодобрен проект на инвеститора е спрян от ресорните ведомства заради наличието на хотелска част. Настоящият проект предвижда археологически разкопки, реставрация, консервация и преместване, за което ще бъдат ангажирани специалисти . Ще се направи още пилотно укрепване на терена, а архитектурният проект ще бъде съгласуван с МРРБ, Министерство на културата, Българска академия на науките и Исторически музей – Варна.\nСпоред изследователите храмът на Кибела е най-добре запазеният елинистически храм в България, функционирал във времето от ІІІ век преди Христа до ІV век сл. Хр. През 2010 г. е обявен за паметник на културата от национално значение.\nPrevious articleГРАД БАЛЧИК – КОЛОНИАЛНО ВЛАДЕНИЕ НА БОТАНИЦИ\nNext article21 – 23 септември: Национален фолклорен фестивал „Море от ритми”


Авточасти за CHERY CIELO на супер цени — Maxcar.bg\nАвточасти за CHERY CIELO\nТърсите резервни части за CHERY CIELO. В страницата ни можете да намерите 571 624 продукта на топ цени. За да продължите напред трябва да въведете информация за годината на производство на автомобила, вид гориво, обем на мотора и мощност в киловати или конски сили. Обърнете внимание, че е възможно два подобни двигателя да имат различен КОД, който определя конструктивни промени при производството.\nРазумно е отговорно да намерите в документацията на колата си и да намерите търсения код. Само с него ще сте сигурни, че сте открили нужната част и ще избегнете несъвместимост, съответно забавяне на ремонта и извънредни разходи. Не се свенете да потърсите помощ от наш сътрудник, ако изпитвате затруднение да въведете точните данни.\nПонякога се налага да бъдат проверявани и технически чертежи на системите и задълбочени проверки със професионален каталог. Maxcar предлага цялостна професионална консултация по телефон или имейл, която дава възможност за връщане на продукта при проблем. Цените на всички авточасти са без включена доставка, която се изчислява допълнително.\nПопулярни авточасти CHERY CIELO


Туристически дестинации: Ноември 2008\nЕгипет -загадките на гробниците, Долината на царете, река Нил\nНил (на арабски Бахр ал-Нил) е река в северната част на Африка, дълга около 6 650 км (вижте списъка на реките по дължина), което я прави най-дългата река в света. От изворите си до вливането си в Средиземно море Нил и двата му главни притока, Бели Нил и Сини Нил, преминават през държавите: Уганда, Судан, Етиопия и Египет. Водосборната им област е с площ 3 400 000 км² и обхваща също части от Руанда, Бурунди, Кения, Танзания и Демократична република Конго. По поречието на Нил има многобройни водопади, езера, разливи. Прието е да се смята, че реката води началото си от езерата Виктория в Уганда (Бели Нил) и Тана в Етиопия (Сини Нил). В миналото езерото Танганика се е изливало на Север в Нил, докато вулканите Вирунга не блокирали течението му в Руанда. Така Нил би бил много по-дълъг, като най-дългите му горни притоци биха започвали в Северна Замбия.\nДолината на Нил е една от люлките на човешката циливизация, като тук е възникнала една от най-значимите древни култури – тази на Древен Египет. Тогава всяка година Нил е наводнявал околните земи и е носел плодородни наноси – затова и древните египтяни са наричали своята страна Кеме – „черната земя“. В модерни времена обаче е построен Асуанският язовир (Насър) и нивото на водата може да се контролира от хората. Освен Асуан, на който е наречен язовирът, други големи поселища на брега на Нил са Кайро, Александрия, Порт Саид, Луксор, Хартум и Джуба.\nЗначителна част от водния си дебит (от 400–500м³ в сек. до 15 000 м³ в сек.) реката губи от изпарения по време на преминаването си през източните части на пустинята Сахара (другите имена на тези части са: Нубийска и Либийска пустиня). Релефът е хълмист, с много долини (вижте Долината на Царете), падини (вижте падина Катара) и оазиси (вижте оазис Ел Фаюм).\nДолината на царете (на арабски: وادي الملوك, произнася се Уади ел-Мулук) е долина в Египет, където са гробниците (хипогеи) на фараоните от Новото царство — от Осемнадесета до Двадесета династии.\nДолината е използвана от около 1539 г. пр.н.е. до 1075 г. пр.н.е. и в нея има 61 гробници, като първата (най-старата) е на Тутмос I (открита през 1899 г.) и от Тутмос III, с изключение на Ехнатон, всички фараони от Осемнадесета, Деветнадесета и Двадесета династии са погребвани тук. Последната гробница е на Рамзес X или XI.\nВ Долината на царете са погребани и някои видни благородници, както и жените и децата както на фараоните, така и на благородниците. По време на царуването на Рамзес I започва изграждането на Долината на цариците, но въпреки това някои царици все още продължават да бъдат погребвани заедно със съпрузите си.\nИмето на долината на арабски означава „Вратите на Царете“ и се отнася за вратите, които завинаги затварят гробниците.\nПървото откритие на съвременната археология е находката на Хауърд Картър на 4 ноември 1922 — той открива гробницата на Тутанкамон. Тази гробница е първата открита гробница, почти незасегната от грабителите на гробници.\nНяколко души от археологическия екип на Картър и по-късни изследователи се разболяват (хващат местен вирус с храната или животните, най-вече чрез насекомите), което води до днешната легенда за „Проклятието на фараоните“.\nВсичките 62 гробници в долината са носят име от KV1 до KV62 (KV на английски — Kings' valley). От всички гробници, само на 25 са идентифицирани като царски гробници. Останалите или още не са идентифицирани, или принадлежат на високопоставени служители. От царските гробници, две принадлежат на управлявалите в Египет царици Хатшепсут и Таузерт.\nГробница KV5, най-голямата в долината, е била издълбана за децата на Рамзес II. Скорошни открития позволяват да се предположи, че в нея има около 150 зали.\nВърхът, който се издига над Долината е легендарното обиталище на богинята Мерт-Сежер, покровителката на занаятчийското селище Деир ел-Медина. Жителите на селото са тези, които са дълбаели гробници на царете си. На арабски, този връх се нарича al-Qurn (рог).\nВ Долината на царете са били погребвани и животни. Открити са три гробници, в които са погребани мумии на животни.\nКачеството на скалите в Долината е различно. Гробниците са издълбани в различни слоеве камък. Това е голям проблем за днешните археолози, които се грижат за запазването им. Най-голям проблем представляват слоевете от шисти, които увеличават обема си при контакт с вода. Тази особеност е разрушила много гробници по време на ежегодните приливи на Нил.\nВсички гробници в Долината на царете са били ограбвани в древността. Противно на вярванията, дори гробницата на Тутанкамон не е била пропусната от грабителите. Предполага се, че вратата на гробницата е насилвана два пъти, но грабителите са били прогонени и не са успели да изнесат голяма част от съкровищата. Другите хипогеи не са имали късмета да бъдат забравени и днес археолозите намират вътре само дребни предмети без особена стойност, които не са представлявали интерес на крадците.\nРазмерът на погребалните богатства на фараона Тутанкамон, на когото всички историци приписват кратко и почти незапомнено царуване, дава възможност да се предполага, че богатствата, погребвани с по-значимите за историята фараони са били значително по-големи.\nДолината е обградена от високи и стръмни скали, които представляват естествена бариера, и в древността е била силно охранявана от елитна войска (меджай) още от началото на употребата ѝ. Около 1090 г. пр.н.е. (годината на хиената), при началото на управлението на Рамзес XI започва гражданска война, която води до увеличаване броя на грабителите на гробници. По тази причина долината спира да се използва за погребения още същата година. Разкъсването на страната и политическата ѝ нестабилност по време на Третия преходен период стават причина в Долината да се появи организирано ограбване на скъпоценности. Някои исторически документи дори посочват, че това се е случило още при управлението на Рамзес XI.\nВсички гробници за били отворени, скъпоценните предмети са били извадени, а мумиите, заедно с техните саркофази, са били събрани в два големи склада — в единия, известен като Склада на Деир ел-Бахари, е имало 40 царски мумии, а в другия, в гробницата на Аменофис II, са съхранявани останалите 16.\nГробниците са туристическа атракция още от времето на Древна Гърция и Древен Рим.\nДнес повечето гробници са затоворени за посетители от съображения за запазване на археологическите богатства. Предполага се, че големият брой туристи би удвоил нивото на влагата в гробниците.\nПубликувано от Rosaura в 2:42 ч. Няма коментари:\nТаити - полинезийската перла или...просто бягство от действителността...\nТаити е най-големият остров във Френска Полинезия. Намира се в архипелага Дружествени острови в южната част на Тихия океан. Географските му координати са 17°40′ ю.г.ш. 149°30′ и.г.д. Тук живеят 170 000 души (2002), което го прави най-многолюдния остров във Френска Полинезия. Столица на Таити е Папеете и тя се намира в северозападната част на острова. Старото име на Таити е Отахеите.\nТаити е най-големият от всичките 115 острова и атола във Френска Полинезия с обща площ 1048 km² и дължина 45 km. Най-високата точка на Таити е връх Ороена (2241 m). Състои се от два острова — Таити Нуи („голямо Таити“, разположен в северозападната част) и Таити Ити („малко Таити“, в югоизточната), свързани чрез провлак. От двата дяла Таити Нуи е значително по-развитият. Островът е с вулканичен произход. Дъждовният сезон е през ноември-април.\nЗа първи път европейци посещават Таити през 1767. През 1842 е установен френски протекторат, а през 1880 кралят на Таити нарежда преминаването на острова във владение на Франция. И до днес Таити е територия на Франция. Известен факт е, че на острова е творил и живял известният художник Пол Гоген.\nТуризмът е сред най-важните отрасли, като особен голям човекопотек има по време на фестивала Хеива в Папеете. На този фестивал през юли се чества местната култура, както и превземането на Бастилията във Франция.\nУниверситът на Френска Полинезия се намира на остров Таити. Това е малък университет с 2000 студента и 60 изследователи.\nТаитяните са граждани на Франция, които имат пълни граждански и политически права. На острова се говори на таитянски и на френски.\nФренска Полинезия е отвъдморска територия на Франция със статут на департамент, има свои представители във френския сенат и парламент. Френска Полинезия се състои от 5 островни групи - Тубуай, Туамоту, Дружествени острови, Маркизки острови и Гамбе. Административен център е град Папеете на остров Таити, един от Дружествени острови.\nПарична единица е франкът на тихоокеанските френски кантони.\nФренска Полинезия заедно с Нова Каледония и Уолис и Футуна съставлява френските тихоокеански владения.\nПапеете (на таитянски Papeete) е град на остров Таити, Дружествени острови. Административен център на френската отвъдморска територия Френска Полинезия. Население 26 181 жители от преброяването през 2002 г. Градът е разположен на крайбрежието на вулканския остров.\nТаити - тропическият рай за европейците\nТаити е главният остров на Френска Полинезия, съставена общо от пет архипелага, пръснати в Тихия океан на площ колкото цяла Европа. Таити се характеризира с величие, тайнственост и девствена красота. Природата на Таити е комбинация от величествени планини, очарователни долини и внушителни водопади. Тук ще откриете мистериозни пещери и археологически феномени, пропити от легенди. Тази картина не е просто ослепителна, тя е явление!\nГлавният пазар на столицата Папеете е едно от най-колоритните и оживени места. Тук могат да се купят плодове, зеленчуци, месо, риба от долния етаж и дрехи и сувенири от горния.\nОстров Моореа - сестра на Таити е земя, изпълнена с история и легенди, а множеството бели плажове, многообразието на кораловата покривка в лагуните и богатият подводен свят правят Моореа неустоима част от Френска Полинезия.\nОстров Рангироа е най-големият атол на архипелага Туамото и втори по големина в света след Квайалейн в Микронезия. Островът е 75 км. Събрал около себе си неповторима морска фауна, този остров е създаден за любителите на силни усещания и незабравими приключения… Плажовете, постлани с килим от фин, мек пясък, създават усещане за дома, а коралите в залива се грижат за светлината в тихите, нежни вечери.\nЕдинственото място, където туристите могат да отседнат, са пет бунгала на острова, построени изцяло от естествени материали - мивка от голяма мидена черупка, сламен покрив, мебели от дърво…Тук няма прозорци! Има на разположение баня, голямо легло и великолепна атмосфера сред природата. В комплекса има бар, ресторант, рум сервиз, бутик, водни спортове, трансфери, телефон.\nОстров Хуахине, наричан още "Тайнственият остров", е известен със своите свирепи войни и устойчивостта си към промяна. Дивият остров Хуахине изобилства от сочни плодове, високи планински върхове великолепни назъбени плажове с бели пясъци.\nОстров Хива Оа е част от Маркизките острови. "Земята на хората" е първото населено място от "полинезийския триъгълник". Върховете тук достигат 1 500 м. височина, бреговете са насечени и завършват в стръмни канари, дивото управлява природата и стада диви коне скитат на свобода. Според легендата, боговете Оатеа и Атануа сътворили шестте острова във формата на голяма къща. Един от тях е Хива Оа - островът на статуите тики. Изработени от вулканичен камък, те обожествяват предците ни. Всичките шест острова са забулени в мистерия и тайнственост. До ден днешен телата на мъжете по тези острови са почти изцяло татуирани, но по различен начин в зависимост от тяхната принадлежност.\nФренска Полинезия е чудесно място за гмуркане, каране на сърф, разходки и катерене.\nСтраната е лесно достъпна почти от всички точки на света. Целият въздушен транспорт преминава задължително през летището Фаа в Папеете. Морските круизи също са подходящ транспорт.\nСякаш само да си там, на Таити, Бора Бора и Моореа, не е достатъчно романтично, ами и трите нови курорта на Шератон, построени на възхитителните френскополинезийски острова, придават още по-голяма съблазън, към романтичната обстановка на Южния Тих океан. През месец октомври, 2000-ната година, на о-в Моореа, известен с изваяните си планински склонове и акробатическите “въртящи се делфини”, отвори врати курорта Шератон Моореа, който е съставен от стотина луксозно обзаведени къщички, построени в местен архитектурен стил. По-рано, през същата година, бе отворен за гости и х-л Шератон, на благоуханния о-в Таити, известен с името “Островът на Любовта”. Две години по-късно, през 2002 г., на о-в Бора Бора, където високи върхове се издигат от водите, на морето с цвят на млечно стъкло, Шератон отвори също, луксозен курорт със минерални бани.\nПубликувано от Rosaura в 2:37 ч. Няма коментари:\nЕгипет -загадките на гробниците, Долината на царе...\nТаити - полинезийската перла или...просто бягство ...


Най-добрите музикални играчки за деца — Топ Дом\nТоп Дом > За семейството > Каква музикална играчка да купим на своето дете\nДецата безспорно са най-чистите и невинни създания на този свят. Те се нуждаят от нашите непрестанни обич, грижа и закрила. Докато растат и опознават света с жаден поглед, те изпитват сериозно влечение към всички онези детски творения, които всяка майка и баща може свободно да закупи от търговската верига.\nИстината е, че днес на пазара се предлагат безобразно много играчки, като по-голямата част от тях са музикални. Задавали ли сте си изобщо въпроса защо не малка част от детските творения издават различни звуци, мелодии и прочие? Всъщност, още докато са в коремчето на мама, малките ни съкровища стават свидетели на звуци, които са близки до тези в природата. Благодарение на тях те се успокояват, чувстват се сигурни и защитени. След появата си на бял свят, малчуганите изпитват потребност да чуват същите тези звуци, така че да се чувстват спокойни и възрастните да се стават свидетели на обезпокоителен плач от тяхна страна.\nСилно впечатление ни прави това, че не малко от производителите на детски играчки залагат на това да създават творения за най-малките, от които се носят нежни и приятни мелодии, имащи за цел да успокоят детското съзнание и да пренесат нашите любими деца към спокойствие и хармония. Това е страхотно, тъй като не се налага непрекъснато мъничето да бъде в скута ни, докато му тананикаме позната песничка.\nОт какво да се ръководим при избора на детска играчка\nКакто и сами знаете, живеем във времена, в които всеки свободно може да закупи онова детско забавление за своето мъниче, което най-много отговаря на търсенето му. Няма никакви лимити, по отношение на това в колко играчки да инвестираме пари. Разбира се, нашият съвет е да действате разумно и да не прекалявате с покупките, за да не се окаже в един момент, че сте поднесли повече от необходимото на малкото човече и то не обръща внимание на нито един от музикалните аксесоари.\nВ редовете по-долу ще споделим с вас какви са основните неща, които да вземете под внимание, щом искате да зарадвате своята рожба с нещо ново, модерно, атрактивно, интерактивно, шарено и забавно.\nПредлагаме ви най-напред да проучите производителите на детски играчки и да заложите на онези от тях, за които сте сигурни, че използват наистина качествени суровини при изработката и създават творения, които са напълно безопасни за малките пакостници. Това е едно от основните неща, тъй като безопасността за децата е най-важно за един родител.\nОткриването на подходящия магазин обаче понякога представлява сложна задача. За да не губите прекалено много време в проучване, то ние ви предлагаме да посетите онлайн магазина kikiriki.bg, където ще попаднете на цветни и разнообразни музикални играчки, произведения на изкуството, създадени с грижа и внимание за вашите любими създания.\nТук е моментът да вмъкнем, че при избора на играчка трябва задължително да сверите дали творението отговаря на възрастта на малкото ви дете, за да не се окаже накрая, че се получава известно разминаване и функционалността на играчката не ще бъде използвана пълноценно.\nНадяваме се да сме ви били полезни и много скоро да успеете да породите усмивки по лицата на вашите малки и палави наследници!\nЗастраховка гражданска отговорност - 3 причини да я сключите


Контузията на Кристиян Малинов не е сериозна - Topsport.bg\nКонтузията на национала Кристиан Малинов не е сериозна и няма опасност той да пропусне идващия мач на ЦСКА с Ботев във Враца, пише "Меридиан мач".\nХалфът получи удар в края на европейската квалификация с Чехия. Той се сблъска с противников играч и притеснително остана да лежи на терена. На Малинов дълго му бе оказвана медицинска помощ от екипа, но лекарят прецени, че той не е в състояние да продължи мача. Така играчът на "червените" бе сменен принудително с Александър Цветков няколко минути преди края на срещата.\nКристиан Малинов е добре и няма да се наложи да пропусне следващата среща. Той ще бъде на разположение на треньора Милош Крушчич за гостуването във Враца. В последните 2 мача Малинов оставаше резерва, но влизаше в игра през второто полувреме.\nОтборът на Крушчич прави средно по 136 паса пред вратата на съперника\nШестият в Белгия пожела Кристиян Малинов от ЦСКА\nна 20.11.2019 в 10:30:35 #3\nТоя па, сякаш е от захар.\nна 19.11.2019 в 22:18:34 #2\nТоя радва, спор няма И май няма се помисли за шави скоро или за гатузо който имитира\nна 19.11.2019 в 19:54:26 #1\nДобре е, че е добре. Щеше да е тъпо. Нашите футбалери лесно се контузват, следствие на слаба подготовка!Успех на Малинчето в национала, в първенството само да пада\nСпортни новини / БГ Футбол / ЦСКА / Контузията на Кристиян Малинов не е сериозна\nКристиян Малинов остава в ЦСКА до 2022 година\nРокада сред капитаните на ЦСКА\nФенове на ЦСКА блъскат и обиждат Малинов заради разменена фланелка с Горанов? (СНИМКА)


Евтини полети до Найроби - Самолетни билетиНайроби - eSky.bg\nСамолетни билети до Найроби\nТърсене на полети до Найроби\nВиж най-добрите оферти до Найроби\nКога да резервираш полет до Найроби\nАвиокомпании:\tKenya Airways (KQ),\tFly540 (5H),\tAir Maroc (AT).\nСредни месечни температури в Найроби (°C)\nОфициален език: Саухили, английски\nВалута: Шилинг (KES)\nМузеят на влака\nМузеят на железопътния транспорт отбелязва значението му за развитието на страната през годините. Макети, фотографии, документи, истински локомотиви и вагони са включени в колекцията.\nМузеят на Карън Бликсън\nМузеят е свързан с живота на датската писателка Карън Бликсън, която е живяла в Кения. Но добре запазеният дом по-скоро отразява колониалната епоха. Към него има и кафена плантация.\nНационалният музей Найроби\nНад 900 вида препарирани бозайници и птици, фосили от езерото Туркана, предмети на различни кенийски племенни групи, минерали и скъпоценни камъни са събрани в музея. Билетът за Националния музей може да се комбинира с Парка на змиите.\nЗабележителности на Найроби\nСтолицата на Кения все още пази своя колониален блясък. Градът е възникнал през 1899 г. като работнически кампус и столица на Британска Източна Африка. Днес тази част от историята на Найроби, заедно с племенното му минало е останала в историческите музеи, но все още може да се усети по улиците на града.\nДори и в градска среда дивата нотка на Кения е жива. Найроби е единственият град в света със сафари парк в своите предели. Само на 15 мин. с кола от небостъргачите на центъра, ще се озовете сред лъвове, антилопи, жирафи, слонове, носорози и други животни, обитаващи Националния парк Найроби.\nАко търсите някакви уникални сувенири и подаръци за семейството и приятелите си, фабриката за мъниста „Казури“ е чудесно място за пазаруване, с което ще помогнете и на жени в неравностойно положение. „Казури“ означава малък и красив на един от местните езици, което напълно съвпада с произвежданите мъниста. Турът из фабриката ще ви запознае с целия процес на изработка на бижутата, а закупувайки мъниста накрая, ще помогнете на самотна майка.\nКенийският международен конферентен център може да не надминава повечето небостъргачи, защото има само 28 етажа, но е забележителна сграда, защото съчетава африкански и европейски архитектурни столове. Ресторантите на последния етаж предлагат обяд или вечеря с чудесна гледка.\nПолезна информация за летищата\tв Найроби\nПопулярни авиокомпании, опериращи до Найроби\nПолетно разписание:\tНайроби\nТърсиш хотел? Виж най-добрите оферти в Найроби\nВиж хотели в Найроби\nЕвтини полети до Кения Евтини полети от Кения Евтини полети Vipingo Евтини полети Vipingo Евтини полети до Шиен Евтини полети от Шиен\nЕвтини полети до Гуам Евтини полети от Гуам Евтини полети до Jiamusi Dongjiao Евтини полети от Jiamusi Dongjiao


Жена със сто лица и сто националности | Вестник "ДУМА"\n05 Юли 2022вторник06:56 ч.\nЖена със сто лица и сто националности\nЖурналистката Поля Станчева е превърнала стара самоковска къща в малък "музей" и приютява в него национални костюми от цял свят\nПоля Станчева е родена в София. Завършва лингвистика в Москва. Има докторат по масмедии от Софийския университет "Кл. Охридски". Работи в Българската национална телевизия. Директор на пресцентъра на Народното събрание. Програмен директор на Българското национално радио и негов генерален директор два мандата. В момента е общински съветник на София. Има един син.\nВ град Самоков, в непосредствена близост до Женския метох, свързан с нашата история и с личността на Апостола на свободата Васил Левски, е разположена т.нар. Чупетльова къща. Строена е през далечната 1826 г. Обявена за паметник на културата, реставрирана през 70-те години на миналия век. Съхранена е такава, каквато е била - с дървените тавани, чардак, на който лете домакините остават от сутрин до вечер. Помещенията се затоплят от две големи камини, така наречения оджак и кахлена печка. До тях е турската баня - хамама, малко помещение с кръгъл купол и ниши с вградени три медни съда, в които се загрява водата.\nСамоковска къща на 200 години приютява колекцията\nНа гостенина правят впечатление миндерите, голямото огледало с дървена рамка, стенният часовник в дървена кутия, скриновете, самоварът (макар и привнесен от друга култура), дървените долапи, пълзящите растения по прозорците. Неголемият преден двор е потънал в зеленина.\nКъщата е свързана със семейството на Поля Станчева, в наши дни тя я ползва като вила. Намира се в Зографската махала, където са къщите на Захарий Зограф и брат му Димитър, чиито синове основават т.нар. Доспевска школа. Тук е къщата на Никола Образописов - първия български светски живописец, днес оставена на произвола на съдбата. Богато декорирана, нейните стенописи се рушат. Ще бъде ли запазена времето ще покаже.\nПри такова съседство и в такава атмосфера съхранява колекцията си от национални костюми Поля Станчева, най-вече българските, някои от тях са намерили място и в софийския й дом. Но самоковската къща със своя битов стил им е съвсем лика-прилика.\nПоля живее дълги години в Тайланд, оттогава датира приятелството й с тайландската принцеса. Родителите й работят там. Първите два експоната в колекцията са тайски. С единия е била представена на бал - красива копринена рокля от района на Банкок.\nПо време на едно свое пътуване в страната тя купува национален костюм на народа мео от планинската част на Тайланд. Костюмът е извънредно живописен - черен, с ярки червени, сини, жълти геометрични орнаменти, носи се с много сребърни гривни. И изобщо по това време Поля доста странства из Азия, а там хората много държат на националните си костюми. Те са част от всекидневието им.\nСвиден спомен от тези пътувания е и индийското сари - седемметров копринен плат с цвят на канела и златна шевица, който се надипля около тялото и пада много красиво и женствено.\nКогато се завръща в България, продължава да се интересува от национални костюми - сега вече предимно български. Те съставляват отделна колекция.\nЕкспонатите са събирани с много любов. При почти всички пътувания запалената колекционерка се сдобива с нещо. Особено от по-далечните и по-екзотичните кътчета на света. Костюмите не само са търсени в различни страни, но колекцията е попълвана по различно време. Корейският например е от младежките години. По-късно - при посещение на парламентарна делегация в индийския щат Пенджаб, където живеят мюсюлмани, се сдобива с много красива дреха - пенджаби, с цвят на индиго. Това е дреха от три части - туника, шалвари и дълъг, ръчно бродиран шал, с който жената покрива косата си.\nКолекционерската страст се проявява. Поля не скрива интереса си, дори напротив. Домакините са поласкани и подаряват на всяка дама от делегацията по една такава дреха.\nПри първото си посещение в Япония (където е заедно с Детския радиохор) в сбирката на нашата героиня все още липсва кимоно. Тя се интересува откъде може да се купи. В малките градчета, прочути със своите занаяти - обясняват й домакините.\nГрупата посещава град Каназава. Поля отива в къща на старинни занаяти. Там я посрещат с характерната източна церемониална приветливост и любезност. Въвеждат я боса в едно помещение, покрито с рогозки татами и започват да разстилат върху тях най-различни изключително красиви кимона с типичните пояси, наречени оби. Накрая става дума за цената на онова, което най-много й харесва, а тя е цели 3000 щатски долара. Сумата е непосилна за джоба на българина и Поля, разбира се, не може да го вземе. Купува друго - памучно, предназначено за летния сезон, много по-скромно, не толкова богато, но въпреки това разкошно на външен вид.\nЗа късмет точно по това време тя има рожден ден. Децата от радиохора знаят за нейния празник и споделят с домакините, които от своя страна питат какво би я зарадвало. Децата им разказват случката от магазина за кимона.\nВечерта, когато си заминават, на кораба да ги изпратят идват кметът на града и градски съветници. Носят грамадна кутия. Кметът обяснява, че това е подарък от града. В кутията има неземно красиво кимоно. То е тъкано ръчно. Обагрено е в сватбените цветове - синьо, червено, бяло и златно...\nЩом се прибират в родината, Поля Станчева поръчва голяма стъклена витрина. Сега кимоното е поставено в нея - в сградата на Българското национално радио - в специален кът заедно със снимки от турнето.\nВ колекцията има и два костюма, подарък от нейни колеги - генерални директори, на които е гостувала. Моравският - дар от господин Касик, генерален директор на Чешкото национално радио тогава и голям радетел за запазване на фолклора и националните традиции.\nЧешкото радио е съорганизатор на ежегоден бал с национални костюми, който се провежда в различни етнографски райони. На юбилейния бал в Прага господин Касик я кани да бъде негова дама и тогава тя има честта и удоволствието да облече костюма.\nВ Монголия също получава подарък от колега - г-н Пуревдаш, национален костюм, наречен дели - в нежно електриковосиньо и жълто с добавка черна кожена шапка. Изтъкан е от плътна коприна, а копченцата от тюркоаз са втъкани в дрехата.\nКостюмът е свързан с една древна традиция. По времето на т.нар. бял месец - началото на новата година - всички монголци отиват да поздравят най-възрастния човек в рода, задължително облечени с националните си костюми. Ярките копринени роби, подплатени с кожа, правят празника още по-колоритен и цветен и стоят прекрасно на фона на белия сняг. Колкото и шаблонно да звучи - това не може да се опише с думи, трябва да се види!\nВажна част от колекцията са и нашите български национални носии. Сред тях, естествено, самоковската. Тя е моминска. Отделните детайли са събирани от разни хора. Пафтите са подарък. Поля си е набавила колана и пафтите трудно, защото те се предават от поколение на поколение и всяка жена много си ги пази. Значи интересът към традициите (за радост!) все още не е загубен.\nКоланът на носията е от кожа, целият покрит с мъниста. Пафтите са гравирани с фигурки на птици и цветя. Сега Поля събира каракачанска носия (в Самоков и Самоковско живеят много каракачани). Тя има все още само няколко детайла, но е силно впечатлена от фината им изработка.\nКолекционерката обича еднакво всички костюми. Не води сметка за точния им брой, дели ги на етноси, като български има от почти краища на страната. Всеки е със своя история, с интересни аксесоари.\nПри кимоното например има много детайли - специално бельо, с което се носи, къси бели чорапи, раздвоени на мястото между палеца и показалеца, за да позволят обуването на специални чехли, които ние неслучайно наричаме джапанки, т.е. японки, и какво ли още не...\nОсобен аксесоар е и почти миниатюрният печат, с който японците подпечатват писмата си. Поля Станчева притежава такъв печат, направен специално за нея, с нейното име, скрит в малко кожено калъфче, а в сребърна кутийка е тампонът с червено мастило. Писмата се пишат на специална, ръчно изработена копринена хартия с черно мастило. Тези дребни неща са много важни, имат своя символика.\nКимоното е свързано с японския идеал за женска красота. Той е много различен от европейския. Дрехата трябва да прикрива всички извивки на женското тяло. Показва се само вратът и затова традиционната прическа е висок кок. Изглежда кимоната са любимите експонати на своята притежателка, а като че ли са и най-многобройни в цялата колекция. Въобще интересът й към Азия се е запазил от младежките години. Тя дори подготвя книга за този толкова необикновен кът от света. Това ще бъде Азия, видяна през нейните очи и тук ще намерят място преживяванията на авторката.\nВъпреки огромната радост и естетическа наслада, която носи колекционирането на национални костюми, то е свързано и с други - доста по-прозаични, но важни и необходими неща. Костюмите се съхраняват завити в хартия и пергамент, сгъват се по определен начин, за да се запази формата. Държат се далеч от слънце и влага, в скринове. За щастие в самоковския, както и в софийския дом на Поля все още не се чувства липса на място.\nНай-труден за съхраняване е моравският национален костюм - съставен е от много колосани поли и фусти. Той се поставя в отделен кашон, за да не се деформира.\nДа колекционираш национални костюми не е евтино хоби. Хубавото е, че има хора, които правят жест и подаряват национални костюми, за да популяризират културата на своите страни, и други, които няма къде да ги съхраняват и предпочитат да ги дарят, за да ги запазят. А и паричните разходи се компенсират от желанието, любовта.\nИ наистина, тя е влюбена в колекцията си. Изважда експонатите от старинните скринове и сандъци, подрежда ги, показва ги с необикновено вълнение. Някои облича и изведнъж се преобразява, става жена със сто лица, жена със сто националности - екзотична, чаровна, одухотворена!\nПоля има една мечта - младите хора да се запалят, да заобичат нашия фолклор. Изобщо - всички ние да се обърнем към него, той е толкова богат. Шевиците на носиите например са послание от вековете, носят естетическия усет на българската жена. Иска й се всяка българка да има национална носия в гардероба си. Обмисля някога да подари колекцията си на Етнографския музей в Самоков. Има желание българите да обърнат повече внимание на този град - неповторим не само с историята, архитектурата, с традициите в изобразителното изкуство, а и със срещата на няколко религии. Тук синагогата, джамията и многото черкви съжителстват от векове.\nВ Монголия, в една юрта, на сто километра от столицата Улан Батор, Поля вижда старинен музикален инструмент - моринхур - родоначалник на цигулката. Разбира, че президентът е издал указ във всеки дом да има такъв инструмент, защото понякога традициите могат да бъдат опазени с умни наредби и мъдри закони. Много би й се искало и у нас да има държавна политика в това отношение, макар и не с такъв императивен характер...


ЕП: България - Словения - Страница 3 - forum.gong.bg\nЕП: България - Словения\nRe: ЕП: България - Словения\nМнениеот rebelheartous » 29 авг 2017 09:22\nТо това, че знаеш с кой би могъл да играеш на 1/4-финал, не значи, че има нещо сбъркано в схемата. Каквато и да е тя, на такава фаза винаги играеш я с Полша, я със Сърбия или Франция, Русия... Нормално.\nМнениеот NOMER14 » 29 авг 2017 18:56\nrebelheartous написа: То това, че знаеш с кой би могъл да играеш на 1/4-финал, не значи, че има нещо сбъркано в схемата. Каквато и да е тя, на такава фаза винаги играеш я с Полша, я със Сърбия или Франция, Русия... Нормално.\nМного сбъркано има даже.\nПадаш от руснаци и/или сърби и си извън първите 4. Не си примерил сили с Франция, Италия, Полша, Германия, Белгия, Холандия.\nМнениеот rebelheartous » 30 авг 2017 16:57\nТе повечето от тия няма и да помиришат финалната четворка...


https://www.24chasa.bg/idealendom/article/7653274 СПА център като от приказките СПА център като от приказките Идеален дом www.24chasa.bg\nТиквичките вече са на пазара и са един от достъпните зеленчуци. Често обаче ние се затрудняваме да ги вкараме в менюто си, защото знаем само основните рецепти – пържени тиквички, пълнени с кайма, мусака с тиквички. Нека първо споделим с вас как може да избегнете пърженето на тиквичките за по-здравословна консумация\nМаски, които да пазят от разпространението на COVID-19, вече се правят и от пластмасов боклук, събран от световния океан. Идеята е на Професионалната асоциация на инструкторите по гмуркане (PADI) и е осъществена заедно с Rash’R и Ocean Balance, които са фокусирани върху създаването на продукти от рециклирана пластмаса, включително текстил\nНе всеки има време или познания как се гледат цветя. И често дори хората, които се стараят, не успяват да се справят. Сукулентите не са точно цветя, но те успешно могат да изиграят ролята им във вашия интериор и да ви донесат същото удоволствие и радост. Думата “succulent” идва от латинската дума sucus, която означава „нещо сочно“


Чепеларе-х.Изгрев-х.Кабата-Орехово – Stela Tasheva\nС много мъка започвам писането на тази публикация. Мина почти месец от началото на случката. Реално това е най-дългият период, с който съм сe бавела с пътеписа… НО, случват се и такива работи. Искаше ми се да не е насилено и да ми дойде отвътре писането, но явно това няма как да стане докато не започна да пиша :-). И въпреки че този месец е белязан от сняг и опустошителни природни сили, оказа се, че бедстването си има своя чар. Явно зависи в какви граници е, каква е компанията и къде се намираш. При нас явно тази комбинация бе в най-добрия възможен вариант. И макар да имаше не малко нажежени ситуации, в крайна сметка се прибрахме у дома с усмивки.\nВсичко започна в Чепеларе, около 9:30 сутринта на 5-ти Януари. Метеоролозите не спираха да повтарят за влошаващото се време и тежките снеговалежи и драстичния спад на температурите, които ни очакват. Трудно можеше да им се повярва при вида на яркото зимно слънце. Паркирахме колата и започнахме да се екипираме. Термометърът показваше -4 градуса, но те звучаха някак стоплящо на фона на предсказаните -15 ℃.\nПредния ден бе валял нов пухкав сняг. Снежинките се бяха слепили и образували странни ледени кристалчета, които по-скоро напомняха купчина тънки люспи, а на усещане бяха като фино стъкло или брашно, което се разхвърчава на отделни кристалчета в мига, в който удариш един ритник на преспата.\nДен като ден. Нищо особено. Аз, Слави и един приятел бяхме първите трима ентусиасти, които поехме към х. Изгрев. С останалите двама щяхме да се срещнем на следващия ден на х.Кабата и на третия ден да продължим към х.Персенк. Докато се чудехме как да преминем покрай едно младо биче, което се втренчило в нас, прелетя млада двойка, с която се заговорихме. Идваха чак от Варна за да се потопят в красотата на зимните Родопи. Та тези двамцата имаха неблагоразумието да се присъединят към нас. Но за това после :-)\nДен като ден. Може би малко хладно, но никой не усети. Направихме си почивка на една широка слънчева поляна. Пуснахме си Теодоси Спасов и запонахме да се напичаме под слънцето. Ходенето беше лесно и приятно. Снегът на места достигаше коляно, но пътеката бе добре отъпкана (Варненчани бързаха пред нас и ни пуснаха пъртина :-)). Всичко бе песен.\nПристигайки в хижата се сблъскахме и с младия клуб гребци които бяха на лагер там. Оказа се, че си имат някаква база и ходят на лагер-школи всяка година. Това означаваше, че хижата е пълна и далеч надминава представите за тиха, запустяла, зимна хижа. Печките бумтяха и беше толкова топло, че не се наложи да палим нашата в стаята. Тинейджърите бяха шумни в границата на очакваното, но ни предупредиха, че няма страшно – в 22 ч си лягат. И точно така се случи. Малко преди 22 ч бяха вдигнали такава шумотевица над трапезарията, че имахме чувството, че таванът ще се срути. Без думи, но с подпален поглед, изхвърча треньорът. Изръмжа веднъж и глъчката изчезна завчас. Единственото, което ме озадачи на следващата сутрин беше, че същите тези младежи тренираха надъхвани от репертоара на поп-фолк дивите от Планета… хъъъъъъъъъъх. Представям си Рамщайн, дори и някаква ритмична черна музика, но не и лигавия глас на някоя дива която пее “нежно ме докосни” … както и да е…\nНеведнъж обсъдихме маршрута до хижа Кабата (Слънчеви поляни). Хижарите на Изгрев ни гледаха с неохота, някак угрижени. Постоянно повтаряха, че ще ни е трудно, но ще успеем, че младежите гребци са ни били пъртина до Глухите камъни.\nИ наистина на следващия ден започна истинското приключение. Станахме сутринта, а единственото, което се виждаше вън през прозореца бе Бяло! От време на време вятърът засилваше устремно снежинките и ги забиваше челно във фасадата на хижата. Сбогувахме се с гостоприемните хижари и потеглихме. Вече бяхме комплект от 5-ма души. Ние + Варненчани. Предната вечер някак им бяхме спечелили доверието и решиха да тръгнат с нас към Кабата, а на следващия ден да слизат към Хвойна. Горките…\nЗагубихме се още на първите 200м. Нищо не се виждаше, а и снегът никак не ни помагаше. За една вечер бяха наваляли пресни 30-тина сантиметра сняг и бяха позатрупали пъртината на гребчетата. Когато влезнахме в гората виелицата утихна и ходенето стана по- приятно. Тогава имахме възможността да се потопим в зимната приказка. Всичко бе толкова … бяло. Клоните на огромните дървета бяха подгънати от тежестта на белия натрупан сняг.\nВ един момент достигнахме до “Първата Беседка”. Крайната дестинация на гребците. Една широка поляна, от която не видях много. Тъкмо малко преди това се бях наежила, че аз ще вървя първа и да бия пъртина, да си починат другите и само няколко крачки на поляната и вече затъвах в сняг почти до кръста. А както знаете, аз не съм от най-дребничките. Слави ме измъкна и в крайна сметка си намерих мястото отзад, хем и да поснимам малко. Това не се оказа особено възможно, имайки предвид силния вятър, който ни блъскаше и силния снеговалеж. Завиждах на Светла, момичето от Варна. Не знам колко тежеше, но със сигурност нямаше проблема, който имах аз със затъването… Аз съм си виновна. Ще ми е урок за следващата Коледа :-)\nНа няколко пъти ми се наложи да спра и да потърся нещо сладко, преди тотално да ми причернее. Иначе беше красиво, но в един момент спира да ти пука за това. В крайна сметка, след едно изтощително 4 часово блъскане в снега, най-накрая се докопахме до Глухите камъни. Никога не съм минавала по този маршрут и не знаех какво точно за нас означава това, нито пък какво са въпросните камъни. Мислех, че има някаква по-специална история за мястото, тъй като аз камъни НЕ виждах… След малко по-упорито вглеждане в крайна сметка ги открих ето там :-) Зарити.\nНе успяхме да си починем кой знае колко дълго, а и не искахме. Беше толкова студено, че не ни се седеше на едно място за дълго. Хапнахме набързо кой каквото намери и отново потеглихме. Оказа се, че сме минали едва полoвината, а най-тежкото те първа ни очакваше…\nТежко, тежко… колко да е тежко. Всъщност имахме късмет, че се движехме през повечето време през гора, което автоматично означава по-малко сняг. Дърветата играя ролята на пазители и поемат част от снежната покривка и въпреки всички си газехме до коляно. Това не ни попречи да спрем и да си направим огромен снежен човек. Поне матриял колкото искаш, пък и малко да се разведрим.\nНа 6-тия час започна да става някак притеснително. Започваше да пада мъгла, а ние все по-често губехме маркировката. На мен лично ентусиазма тотално ми се скапа малко преди да достигнем хижа Скални мостове. Това беше около седмия час. Вече бяхме съвсем близо, но като разбрах, че има още около час и половина до хижа Кабата, ми се искаше да разкъсвам плът. Обзалагам се, че ако Скални мостове беше отворена, вероятно щях да остана там. Междувременно снегът се усили и вече не виждах почти нищо от него, освен това се и стъмваше вече. Настроението ми бе на приливи и отливи, като се редуваха моменти на енергия с моменти на нервен мърмот в който отказвах да мръдна и крачка напред. Естествено знаех, че това няма как да се случи – да си остана където съм, но ми беше някак хубаво да измрънкам. Снегът бе толкова силен, че след цял ден газене през него в крайна сметка дрехите ми поддадоха и започнаха да пропускат вода. Вече мразех всички и всичко. Подминахме някакви разрушени постройки и пак се загубихме. Обхват няма. Тъмно е. Знаехме, че сме съвсем близо до хижата, на пътя сме и пак не знаем на къде да вървим. Маркировката бе противоречива и знаехме, че не можем да седим на едно място, но не знаехме и на къде да продължим. В крайна сметка някой се свърза с хижаря и започна безкрайното обяснение как да я намерим. Някой каза, че му мирише на хижа :-), после се чуха и гласове на приятелите ни, които ни викаха от хижата.\nСлед близо 9 часа достигнахме крайната си дестинация. Някак облекчена влезнах на топло и дори се шокирах от сериозния сблъсък с цивилизация – телевизор със сателитна телевизия! WOW! Изненадата не бе за дълго, тъй като тока на няколко пъти прави опити да спира и в крайна сметка успя. Хижаря се надяваше да е нещо моментно, но уви, не беше точно така. Ако печките в бунгалата не бяха на ток, въобще нямаше да ми пука за него и дали го има или няма. Но май се очертаваше една многоо студена вечер в спалното. Прецених, че не е нужно да разсъждавам над неизбежното и се отдадох на отдих и спокойствие край печката, а навън си трупкаше ли трупкаше.\nНа следващата сутрин се събудих леко трепереща и то не толкова от студ под завивките (бях се екипирала добре с 4 родопски одялала), а от вятъра който ме биеше от прозореца. Имах късмета да спя до него. “Дано тока дойде за тази вечер” – помислих си аз. Предната вечер обсъдихме с останалите си прехода до Персенк и преценихме, че няма да го бъде. Както казваше бай Жоро (хижаря) “Недейте момчета, ще теглите много!” А и като разбрах, че трябва да се върнем обратно до Глухите камъни (нагорнище в преспи) прецених, че няма начин да мръдна от Кабата, ако ще и останалите да тръгнат. Само варненската група таяха някакъв скрит ентусиазъм и смятаха да тръгват за с.Хвойна и да се прибират на стоп до Пловдив.\nЕдва се отвори вратата на бунгалото. Слави и останалите бяха станали и тръгнаха да ринат сняг до чайната. И има за какво. Вечерта бяха наваляли нови 30-тина сантиметра сняг и положението вече беше доста “цветно”. Със сигурност средната снежна покривка бе над метър. Ясно е – оставаме тук. Само през деня щяхме да се разходим до местните забележителности. Те все пак бяха в “двора” на хижата, както твърдеше хижаря. Ток няма. Няма и да има. Чичо Жоро пусна радиото с някакви батерии и всички се вслушахме: затворени пътища, спрян ток в Смолян, Чепеларе, Пампорово, бедстващи хижи в планините. Е, не крия, много ми хареса определението бедстващи. Явно и ние бяхме сред тях, все пак и ние бяхме закъсали, без ток. Но какво му трябва повече на човек след като има храна, вода и печката в чайната е на дърва? Варненската група също се отказа след като чуха, че пътят за Асеновград е затворен. И добре сториха.\nЧичо Жоро ни бе обещал да ни е туроператор, но тази сутрин като видя още колко е натрупало повтаряше под носа си “Ама вие наистина ли искате да ходим?!” Беше ясно и нямаше връщане назад. Казана дума, хвърлен камък. Та сложи той абичката и гумените ботуши и ни поведе. А то едва се върви. 20-тината минути до църквата прераснаха в близо час драпане. Добре, че не сме било толкова луди да тръгнем за Персенк!\nИсторията на Цирикова църква е следната. Под турско робство, през 17-ти век е имало масово клане на хората от района, които са отказвали да приемат турската вяра – помохамеданчване. Църквата се намира в пряка близост до високи скали от които са били хвърляни отрязаните глави на българите и хижарят твърди, че долу все още могат да се намерят черепи и кости. А църквата я наричат Цирикова, защото писъците по време на клането се чували чак в Асеновград (цирикам=викам). Едно време е имало малко параклисче, което да посочва мястото и да служи като паметник. Преди близо 70 години паметника се превръща в църква. Смята се, че малка част от хората които са успели да се скрият в близкия природен феномен, са основатели на с.Косов (почти съм сигурна, че бъркам селото в момента).\nОстаналите поеха към каменния каньон, а аз предпочетох да си остана край църквата, за да не се пречукам по заледените скали. Слави остана с мен и в крайна сметка тръгнахме бавничко да се прибираме, за да си снимам аз на спокойствие. Споменах ли, че продължаваше да вали сняг? Следите ни от преди 30 мин. вече бяха покрити с няколко нови сантиметра. И утре ще ни е весело.\nНяма ток. Чичо Жоро започна да се отчайва все повече и повече и каза, че такъв сняг не е виждал от 20 години. Последно 1993-4 (помня ли) било стигнало ехе, до прозореца… и не е спирало тока. А сега работата е дебела. Поне ако се съди по това което се говори по радиото… направо сме го закършили горе в планината. А на нас единствения ни проблем бе да си намерим с какво да си уплътним свободното време. Беше рано за мезета и някой започнаха да играят карти, а ние със Светла имахме някакъв болен ентусиазъм да редим пъзел в тъмното. Да знаете от мен – не става. Особено като редите някой сложен пъзел с много елемента. Цветовете въобще не се различават и в един момент се хващаш как се взираш с надеждата да различиш нещо. За щастие чичо Жоро ни намери къде, къде по-интересно занимание и само като чухме предложението захвърлихме пъзела. Беше време да се подготвяме за софрата. Т.е да си направим пържени картофи. Истината бе, че намерихме каквото има под ръка и решихме да си направим нещо вкусно. Ето такива картофи, заклевам се не съм яла. Може би специалната подправка е… пържене на челник. Вечерта се развихри в бурен купон, за който само ще се носят митове и легенди, но няма да споделя снимки, за да не компрометирам някой :-)\nНо за едно бях права още сутринта – Нощта ще е тежка. Температурите паднали много под нулата, бяха охладило достатъчно дървените бунгала, които така или иначе не са пригодени за зимуване. Но на кого му пука – подслон е, а и на повечето определено не им беше до това :-)\nВече не помня дали на следващата сутрин снега беше спрял да вали. Май да. Условията за похода ни надолу към с.Орехово бяха повече от обещаващи: отрицателни температури и дебел пухкав сняг – Отново завидях на Светла. Добре, че сме надолу! Освен това двама от спътниците ни бяха минавали преди два дни по същия път, но в обратна посока (към хижата), което означава, че най-малкото няма да се губим (дали). Спуснахме се с приповдигнато настроение. Имахме някакви планове за цялостното ни прибиране и гонехме определени цели като време. Мислихме си, че са постижими, но природата кроеше съвсем други планове за нас. Новият пухкав сняг бе толкова много, че нямаше и помен от стъпки, а маркировката се бе скрило усърдно под наклонените клони на дърветата. Освен това, този който е слагал маркировката явно си е мислел, че до тази хижа хората само ще се качват и никой няма да иска да се връща обратно в Орехово. Маркерите бяха сложени по такъв начин, че да се виждат само ако идваш от селото нагоре, но не и надолу. Загубихме се. Не за дълго, но достатъчно да ни обтегне нервичките на моменти.\nВъпреки всичко, при тази гледка наоколо, няма как дълго време да си вкиснат. Гледали ли сте някой приказен филм (на Дисни примерно) който се развива в Лапландия, или някой измислен свят – вие си изберете, и ви показват онези грабващи картини, които само могат да ви накарат да затаите дъх от величието на природата? Ето това е, че дори и много пъти по-силно като усещане. Това няма как да се пресъздаде, ако щете и на 5D кино. Умората в мускулите, пулсиращата топлина в обувките, влагата на дъхът ви, пронизващите иглички на студения въздух под носа и всичката тази красота, която да изпълни душата на където и да погледнеш…\nВ крайна сметка стигнахме Орехово. Гарантирам, че това е селото с най-много параклиси (не броя Кръстова гора) в България. И припетите ни не спират до тук! Но с всичко останало се оказа, че се сблъскахме всички по градовете, макар и не високо някъде в Родопите: коли, сняг, лед, за това няма да говоря за тях. Оказа се, че аварията с тока е наистина много сериозна и чичо Жоро май скоро няма да гледа телевизия… И за в бъдеше, когато чуете за бедстващи туристи в някоя хижа – спомнете си за нас. Ако хижата е топла и има храна, няма въобще смисъл да се кахърите за тях – добре са.\nИ всичко завършва добре, когато завършва с двойка кебапчета в крайпътното ханче на тунела преди Асеновград. Който знае за какво говоря, знае за какво говоря :-)\nВъведение: Тази фото-история се посвещава на всички онези знайни и незнайни българи зад граница, на...\nОхрид, приказка без край!\nЕ темата на конкурса който бе обявен от организаторите, Sigma и Apple на фото-пленера в...\nТака де, продавам! Всичко. Без статива. Мина доста време. Всичко започва с една малка точка...\nПролетна обиколка на Дяволския мост…\nТози мост мисля да не го оставя на мир докато не му направя снимка която...\n:) Хубаво ходене, хубави снимки! Предпоследната с рекичката ми е любима :).\nЙеееее, разказчееее! :))) Хаха, направо понякога се чудя как може жените толкова бързо да си сменяте настроението… ма пък е било забавно :) А каква приказка е в гората… представям си на живо какво ли чудо е било :) Иначе това за бедстването винаги го преувеличават мъничко…\nТише, то да не дава Господ да разбираме какво е истинско бедстване :-) А това с настроението е талант :-)\nТози преход се оказва доста по-сложен от “Следновогодишен западнородопски преход – Пампорово-Перелик-Ледницата-Гела”! При положение ,че познавам местността, шапка ви свалям за прехода ви в това време на годината при тези условия. Снимките както винаги са уникални!\nДобре завършилата глупости винаги изглежда като подвиг :-) Както видяхме тази година (2012) и по-зле може да има :D …


януари 5, 2020 януари 6, 2020 - by Емил Златев - Leave a Comment\nВЪПРОС: „Емо, редовно чета публикациите ти, дори спортувам, но не успявам да се справя с няколкото наднормени килограма и една алегрия, заради която редовно ме тъпчат с кортикостероиди. Можеш ли да посочиш път, чрез който да реша тия проблеми?“\nМога, разбира се.\nТрудността е, че за повечето хора пътят за решаване на проблемите изглежда като празни приказки, защото…\n… защото начинът на хранене и списъкът с ежедневно необходимите дейности се явява… неразбираема тежест.\nТежестта идва от там, че повечето хора не искат (ама въобще!) да променят начина си на живот. Желанието им е да продължат да живеят по старому, да имат познатите удоволствия, познатите привички, познатите отношения и, въпреки това…\n… въпреки това, тялото и здравето им да се променят.\nИма ли нормално интелигентен човек, който допуска, че е възможно?\nОГЛЕДАЙТЕ СВЕТА НА ДИВИТЕ ЖИВОТНИ:\nВижте животните, чието оцеляване (храна и плячка) зависи от бързото движение, светкавичните реакции и мигновеното набиране на скорост. Ще откриете купища физиологични прилики:\n– почти липсваща тлъстина, а ако я има, въобще не нарушава динамичния контур на тялото: лъвове, тигри, гепарди, антилопи, сърни, маймуни, акули, делфини, мечки, бели мечки, вълци, койоти и пр.\n– изчистен (от тежест и тромавост) силует\nВгледайте се в животните, чийто живот не е подчинен на мигновените реакции и смайващи скоростни движения: носорози, хипопотами, слонове, китове и пр. Очевидно при тях има тлъстина и тежест, а оцеляването им (предвид габаритите) е ориентирано към привидно по-спокоен режим на движение.\nНяма как тялото на една акула, гепард, вълк или антилопа да е трудноподвижно, мудно, с излишни тлъстини, защото отделният индивид би умрял от глад, а общият вид би изчезнал от лицето на планетата.\nРазбира се и за по-тежките и тромави животни в природата не може да се каже, че са дебели и трудноподвижни – просто оцеляването им налага друг подход към храната и плячката, което…\nКоето подтиква Природата да им оформи друг тип тяло.\nКЪДЕ СМЕ НИЕ, ХОРАТА, според изискванията на природата?\nПредвид относително дребната и уязвима човешка телесна структура, у нас е заложено да се движим чевръсто, да бягаме бързо и продължително, да скачаме пъргаво, да се катерим умело и да реагираме незабавно.\nТ.е, на фона на другите животни, Природата ни е замислила тънки, стройни, мускулести и без излишна тлъстина.\nСъщо: издържливи, гъвкави, с бързо мислене, умение за преценка и приспособяване.\nИначе, приятели, другари и другарки, днес нямаше да ни има и на наше място щяха да са я гущерите, я пернатите, я нещо друго от неизброимата многовидовост на Земята.\nДА ПРОМЕНИМ ТЯЛОТО С ДИЕТИ, без да променим смисъла му на живот и оцеляване, е абсолютно немислимо.\nВсе едно да направим от медузата акула.\nВ крайна сметка, ако мислим като прасе, няма да подскачаме като лъв, да препускаме като жребец, да плуваме като риба или да се катерим като котка.\nАко сме избрали да си налягаме парцалите в кочината, никога няма да се изправим гордо, да заявим присъствието си, да излезем насред джунглата, да отстояваме територията си и да накараме другите да се съобразяват с нас.\nТялото винаги (винаги, винаги, винаги) ще се връща във вида, проектиран от нашия:\n– схващане за смисъла на живота\n– комплекс от култура, интелигентност, вяра и убеждения\n– комплекс от идеи\n– отговорност спрямо себе си\n– отговорност за близките и децата\n– мисъл и идея за бъдещето\nПредставете си, че имате наднормено тегло, че живеете заседнал живот, но изведнъж вашето разбиране за утринно начало на деня (кафе, цигара) вземе, че се промени в неистово желание да изкачите стълбите над града бързо и без да се задъхвате.\nЩе започнете да го правите редовно, ще започнете да срещате хора, които имат същата идея, ще създадете нов кръг от приятели, ще научите нови неща за храненето, ще започнете да ги прилагате и…\nИ в един недалечен момент, когато се погледнете в огледалото, отсреща ще стои трениран, строен, мускулест човек, който няма нищо общо с изнежения, шкембест нещастник отпреди време.\nАко вашето желание е да можете да катерите отвесни скали, колко време биха устояли наднормените килограми преди да изчезнат в небитието?\nАко искате да сте здрави, ако решите да устоявате на природните стихии, ако искате да сте закалени и обветрени, дали бихте си стояли вкъщи под климатика с цигара в ръка?\nАми, ако ви се случи да потънете с кораб в арктическия студ (визирам Титаник) и трябва да спасявате и помагате на хората цели четири часа в ледената вода, както са направили сума истински мъже (прим. вторият помощник-капитан Чарлз Лайтолър), вие – какво? Ще се свиете на топло в лодката сред другите мухльовци (най-големият от които бил собственикът на компанията Брус Исмей), ще слушате виковете на отчаяните хора и ще ги ги гледате дебилно, докато умират на метри пред очите ви?\nАко целта ви е да давате пример на детето си (с устрем, енергия, преодоляване на трудности, със спортна форма и здраве), дали, връщайки се вечер, бихте седнали на масата с ракия, салата и отровния салам от кварталната бакалия?\nАко ние, българите наистина уважавахме своите национални герои и светини, ако наистина споделяхме идеите им и искахме да ги следваме, дали бихме си налягали парцалите в нещастните кутийки, в които минава нещастния ни, уплашен и примирен живот? Същия озлобен живот, на който учим и собствените си деца, които (уж) обичаме?\nВиждате ли, приятели, колко е просто и как от едното произлиза другото, после следващото, после по-следващото и така се оформя цялата окаяна картина, която наричаме… съвременна България?\nОтпреди ден-два е.\nИзкачваме седемесетградусовия скален наклон на нос Емине, а вятърът е толкова силен, че на моменти ни събаря и запраща във всички посоки.\nТемпература градус-два над нулата.\nКрайно опасно е, защото шейсет метра под мен морето ври и кипи, три-четириметрови вълни с грохот се разбиват в начупените огромни камъни и, ако някой се изтърси надолу… едва ли бихме го открили.\nЗащо съм там ли?\nЗащото искам да видя,\n… да открия,\n… да устоя,\n… да преживея,\n… да се поставя на мястото на героите, които уважавам и нося в сърцето си от малък,\nТака всеки изживян миг става различен, истински, велик и те кара да направиш повече, да устоиш още малко, да надскочиш границите, да поведеш останалите и да видиш промяната в очите и действията им.\nЧасът (на снимката) е към един следобяд.\nСтанал съм в 06:30, направил съм с групата главозамайващ преход при ниска температура и крайно екстремни условия, но…\n… всичко, което съм поел като храна до този момент са две чаши вода с малко изцеден лимон, изцеден портокал и една ябълка.\nЗа същото време 90% от моите героични български съплеменници вече са омахали по половин кекс, филии бял хляб, салами, шунки, пържени яйца, кафета, вафли, соленки, баници, сарми (как може българин без сарми?) в комплект с бирите, цигарите и… ако нещо съм забравил, добавяйте.\nИМА ХОРА, за които казаното до тук са общи приказки.\nАма, как? С тези ли празни философии ще си излекувам гастрита, подаграта, високото кръвно, хормоналните смущения, проклетата (проклета, бе!) алергия, простатата, хроничния (хроничен, леле мале!) синузит и пр. болестни симптоми, показващи…\n… за незабавна промяна в Целия Начин На Живот.\nНо, кой да се вслуша?\nКой да чуе тялото?\nКой да научи, да разбере и да приложи?\nКой да поеме отговорност и да действа?\nКОЛКО ОТ ВАС наистина…\nИмам предвид наистина…\nНаистина схващат, че между тези, уж, „общи“ приказки и:\n– моето очевидно здраве (заради което се обръщат към мен хора от цял свят)\n– здравето на близките ми хора\n– здравето на десетките членове в нашия клуб\n– здравето на огромен брой хора, които ми пишат и, които започват да следват здравните жизнени принципи,\n– и хората, които идват периодично отвсякъде, за да проведат няколко тренировки с мен, да си сверят часовниците и да си отговорят на интересуващи ги въпроси…\n… та, колко от вас разбират, че здравето на всички тези стотици неболедуващи (без грип, без вирусни инфекции, без неразположения, без неочаквана температура, без ангини, хрипове, синузити, чревни отравяния, гастрити, язви, без проблеми с бъбреците, сърцето, без кисти и тумори – абсолютно невъзможно е да изброя всичко)…\n… та здравето на всички тези хора е стъпило върху няколко прости, природни правила, които са лесни за разбиране, прости за схващане и, които…\nКоито току-що изложих по-горе.\nПОВЕЧЕТО ХОРА искат „сериозен“ подход.\nИскат хапче, антибиотик или инжекция.\nНе правят нищо сами, не търсят, не учат и не поемат никаква отговорност.\nДруг да забива инжекцията.\nДруг да предписва хапчето.\nДруг да назначи курса с антибиотици.\nГълташ и готово – изчезват алергиите, кръвното, главоболието или каквото там.\nИзчезват – друг път!\nКолко хора са в състояние да си дадат сметка, че причините за моментното неразположение остават в тялото, натрупват се и след време повличат целия организъм към тежки и необратими болести – бавно, неусетно, крайно заобиколно, но сигурно и необратимо.\nВ един много широк смисъл алергиите изразяват личното неумение да се отпуснеш, да поемеш отговорност, личната притиснатост от ежедневието, липса на смелост да откриеш необятността на живота, красотата в отношенията и да дадеш излаз на енергията, която ни отваря към всичко, което ни заобикаля.\nМислите ли, приятели, другари и другарки, че можете да потиснете всичко това без да разболеете тялото?\nМислите ли, че хапчето ще промени онова, което криете дълбоко в себе си? Кой, ако не вие, трябва да преодолее страха от това, да го извадите и да застанете срещу него?\nРАЗБИРА СЕ, винаги можем да тръгнем към:\n– ограничаване или изцяло премахване от храната на слузообразуващите продукти – на първо и основно място всичко млечно,\n– да оформим прости и лесни за въприемане хранителни комбинации,\n– да вкараме поетапно (по определена схема) над 60% сурови храни\n… и да започнем техническо прочистване на организма.\nИма много начини, но се изисква огромно познание, много наблюдение, много личен опит и вслушване в тялото.\nКонсултирам (и изготвям специфични програми) по този начин с десетки хора от цял свят и това върши работа.\nНо е само началото.\nИстинската (лична, човешка) работа идва, когато техническите прийоми ни приближат към огледалото, отразяващо нас самите.\nТогава отново сме на старта.\nНе намерим ли физически, психически, волеви и интелектуални сили да стартираме, животът ни приключва.\nИменно – приключва.\nПриключва, без въобще да сме успели да застанем на старта на живота.\nЕпитафията на огромен брой хора може да е:\n„Живя… без да е живял“\nОт живеещите ли сте, приятели, другари и другарки?\nПомните ли тези думи, приятели?


България, Румъния и Полша с най-евтини основни стоки в ЕС - 24chasa.bg\nhttps://www.24chasa.bg/novini/article/9914433 България, Румъния и Полша с най-евтини основни стоки в ЕС България, Румъния и Полша с най-евтини основни стоки в ЕС 24 часа онлайн www.24chasa.bg\nПрез 2020 г. равнищата на цени за потребителски стоки и услуги се различават значително в 27-те държави - членки на ЕС, съобщава Национален статистически институт.\nДания (141 на сто от средното за ЕС) има най-високо равнище на цените, следвана от Ирландия и Люксембург (по 136 на сто), Швеция (130 на сто) и Финландия (126 на сто). Най-ниско е равнището на цените в Румъния (55 на сто), България (56 на сто) и Полша (58 на сто).\nС други думи, равнищата на цени за потребителски стоки и услуги в ЕС варират почти три пъти между държавите с най-ниски и най-високи равнища на цени, пише в съобщението.\nИнформацията за равнищата на цени за потребителски стоки и услуги е публикувана на сайта на Евростат. Това прессъобщение представя част от данните от по-детайлната публикация в Statistics Explained.\nПрез 2020 г. равнищата на цените в група "Ресторанти и хотели" са три пъти по-високи в "най-скъпата" държава отколкото в "най-евтината". Равнищата на цените варират от 46 на сто от средното за ЕС в България, следвана от Румъния (53 на сто) и Унгария (56 на сто) до 154 на сто от средното за ЕС в Дания, следвана от Швеция (138 на сто) и Финландия (131 на сто).\nНа второ място по разлика в ценовите равнища е групата "Алкохолни напитки и тютюневи изделия". Най-ниски нива на цените са регистрирани в България (61 на сто от средното за ЕС), следвана от Унгария (69 на сто) и Полша (70 на сто). Най-високи нива на цените са наблюдавани в Ирландия (187 на сто от средното за ЕС), следвана от Финландия (158 на сто), Швеция (136 на сто) и Франция (133 на сто). Трябва да се отбележи, че големите ценови различия се дължат основно на различното данъчно третиране на тези продукти в държавите от ЕС, посочват от НСИ.\nРавнищата на цените за група "Храни и безалкохолни напитки" са най-ниски в Румъния (66 на сто от средното за ЕС)и Полша (68 на сто), а най-високи са в Дания (129 на сто от средното за ЕС), Люксембург (126 на сто)и Австрия (125 на сто).\n"Облеклата" са друга група от продукти, показваща по-малки различия в цените между държавите от ЕС, като варират от 73 на сто от средното за ЕС в Унгария до 130 на сто в Дания.\nВ групата на "Транспортните превозни средства за лично ползване" разликите между страните също са малки, от 80 на сто в Полша до 137 на сто в Дания от средното за ЕС ниво. "Потребителската електроника" е група от продукти, в която цените се различават най-малко между държавите в ЕС и варират от 87 на сто от средното равнище за ЕС в Полша до 112 на сто в Нидерландия и Малта.


Страната на пирамидите развива модерен бизнес | твоят Бизнес - списание за предприемчивите българи\nЕгипет е страна, богата на петрол, природен газ, желязна руда, фосфати, магнезий, варовик, гипс, талк, олово, цинк и др.\nИзточните египтяни, бедуините и берберите представляват 99% от населението на страната. Останалият 1% са предимно италианци, французи, гърци, арменци и др. В момента в страната живеят и работят около 10 000 американци, 3500 британци, 3000 германци.\nВ Кайро са се установили и развиват своя бизнес много латиноамериканци, хора от Средния Изток, индийци и филипинци.\nПочти цялото население на Египет изповядва исляма и едва 6% са християни или други.\nОфициалният език на страната е арабският, като английски и френски говорят по-образованите слоеве на населението, а египетският диалект е най-широко използваният от всички арабски диалекти.\nработната ръка в Египет е около 16 млн. души от 60 млн. население, което означава, че заплащането в страната не е високо. Там работят както изключително квалифицирани хора, така и с по-ниско образование. Ниското заплащане дава възможност на много чуждестранни компании да предлагат по-високи заплати и така да привличат висококвалифицирани кадри от конкурентни фирми.\nСекторът на услугите в Египет формира почти половината от брутния вътрешен продукт на страната (БВП).\nОсвен това туризмът и възможностите, които се откриват благодарение на Суецкия канал, също допринасят за увеличаване на капиталите.\nСелското стопанство е ключов сектор за икономиката, който представлява 16 на сто от БВП и осигурява 28% от заетостта в страната.\nразвитието на индустрията също допринася в значителна степен за увеличаването на брутния вътрешен продукт и формира 20% от него. Около 14% от работещите в страната са заети именно в този сектор.\nСпоред специалистите в бранша в следващите няколко години се очаква 25% ръст в строителството, особено след приемането на Закона за ипотеката и след увеличаването на строителните дейности в Египет.\nПетролът и природният газ са основни ресурси за икономиката. През 2000/2001 г. те представляват 69% от целия износ на Египет.\nТова е един от най-динамично развиващите се сектори на икомиката. Тази сфера дава възможност за работа на много хора, като поне 8% от заетите в други области са свързани с туризма.\nЗа последните 2-3 години най-много са били посетителите от западна Европа.\nВ момента морският туризъм съперничи на историческия. Строежите на хотели около Синай и бреговете на червено море, където се намират едни от най-красивите коралови рифове в света, продължават с усилени темпове.\nДържавата и частният бизнес осъзнават големите възможности, които създава туризма, и работят усилено, за да подобрят услугите в сектора. Правителството планира да увеличи капацитета на хотелите през следващите пет години и той да достигне около 140 000 стаи. Според световните класации египтяните са на първо място по предлагане на сървис обслужване.\nНай-широко използваните енергийни източници в Египет са петролът, природният газ и електричеството.\nЕнергийният сектор е един от основните фактори при образуване на търговския баланс на страната и допринася с около 50% за международната търговия на Египет. През последните 20 години са подписани 217 договора и споразумения с чуждестранни фирми за използване на петрол, газ, както и за офшорните зони по Средиземноморието. Тези сделки се изчисляват на повече 27 млрд. щатски долара и косвено са спомогнали за откриването на 444 петролни кладенци и източници на газ. Износът на египетски петрол се изчислява на 46,2 млрд. щатски долара, докато консумацията му в страната се равнява на 82 млрд. В страната има много чужди петролни и газови компании, сред които фирми гиганти като BP, която планира да инвестира в следващите шест години 450 млн. щатски долара в нови технологии.\nТой е основното гориво в Египет. Властите продължават да насърчават индустрията да използва природния газ като алтернативно и по-евтино гориво. Около 90% от топлинната енергия се генерира от природния газ. Именно изобилието на природен газ е причина много от чуждестранните компании да инвестират и работят по такива проекти.\n20% от изнасяните стоки са със селскостопански характер. Производството на зърнени храни и зеленчуци, както и наличието на големи площи обработваема земя, са предпоставка страната да развива животновъдство. По този начин тя успява да задоволи нуждите на населението от млечни продукти, бяло и червено месо.\nОколо 65% от производството в Египет се осъществява от частния бизнес. Повечето от фирмите са малки предприятия, в които работят най-много 15 души.\nНеобходими документи, които трябва да притежава всеки чужденец, за да работи и живее в Египет:\nПопълват се специални декларации, които разрешават на чужденците да работят в Египет. Документите могат да се вземат от отдела по разрешителните в Manpower and Training Directorate -Tahrir Complex.\nПаспорт. Важно е да се кандидатства, докато местоживеенето на кандидата е актуално.\n7 копия на снимка паспортен формат на кандидата.\n2 копия от трудовия договор.\n2 копия лична карта Tax ID Card.\nКопие от търговския регистър.\n2 копия на диплома за завършено образование и професионален опит.\nСвидетелство от работодателя, което да доказва, че кандидатът е нает на работа в Египет, какви ще бъдат задълженията му на работното място, както и обяснение на това защо не е нает египетски гражданин на съответната позиция.\nМедицинско свидетелство, което да удостоверява, че кандидатът за работа не е заразен със СПИН. То трябва да бъде взето от болница или лаборатория и да е заверено от Министерство на здравеопазването на съответната държава.\nСвидетелство за съдимост. То може да бъде взето от отдела за работни разрешителни в Manpower and Training Directorate в комплекс Tahrir.\nТова също е един от най-динамичните отрасли на икономиката. Необходимостта от строителни материали нараства след 1995 г. заради бума в строителството на курорти по крайбрежието на червено море, Синай и Средиземно море. ръстът в този сектор се обяснява и с проектите по връщането на земите в New Valley (Toshka), както и със строителството на летища.\nразвитието на ключовите за икономиката отрасли като селско стопанство и туизъм също е предпоставка за увеличаване на строителните дейности. Предстои завършване на инфраструктурата в 15 града, което отново ще засили необходимостта от строителни материали. Около 85% от материалите са произвеждани в Египет и само 15% са внос от други държави.\nИнвеститорите изпълняват проекти и работят в египетските свободни зони съгласно Инвестиционния закон на страната. По-голямата част от внасяните продукти са освободени от мита и данъци. Съществуват два типа свободни зони - обществени и частни.\nОбществените са установени на територии в Александрия, Суец, Порт Сед и Кайро.\nчастните свободни зони са разрешени за конкретен проект или компания. Дейностите, разрешени в тях, са свързани с опаковане, производство и ремонт.\nФирма, която работи в свободна зона, е освободена от всички египетски данъци за неопределен период от време. Тя обаче трябва да плати 1% от стойността на стоките, внасяни в зоната, като знак на уважение спрямо другите производства в свободната зона.\nДейностите, които не са свързани с внос и износ от зоната, се облагат с годишна такса, която е 1% от общите приходи на фирмата.\nЗаконът за търговията касае едноличния собственик и не толкова сложните бизнес партньорства и взаимоотношения, докато Законът за фирмите регулира в детайли дейността на компаниите, които са притежание на повече собственици, фирмите с ограничена отговорност и др.\nКлонове на чуждестранни компании\nчуждите фирми, които могат да създават свои клонове в Египет, са тези от строителния бранш, хотелиерството, търговията, финансите, индустрията или такива, които изпълняват част от договор, сключен с египетска компания. o\nЕгипетска зона за търговия\nЕгипетска асоциация на износителите\nул. “6 -ти септември” N5\nтел:. 02/ 988-15 -09


Велики Преслав — TravelAgency.bg\nНачало » България » Велики Преслав\nМестоположение на Велики Преслав\nЗабележителности във Велики Преслав\nВелики Преслав е български град, намиращ се в източната част на страната. Населението му по данни на ГРАО към 2015 година е 8 843 души.\nГрадът се намира близо до мястото на едноименната столица на Първото българско царство, чиято крепост е възстановена и отворена за посетители.\nГрадът е административен център на едноименната Община и е част от Област Шумен. Той е третият по големина град в областта. През града преминава второкласният републикански път 74, който се свързва с първокласния републикански път 7, свързващ главните пътища 2 и 48.\nПрез Велики Преслав преминава и приток на река Голяма Камчия.\nНай-близките населени места са Мостич, Имренчево, Миланово и Драгоево.\nГрадът разполага с един хотелски комплекс, както и четири къщи за гости. Хотелът предлага леглова база от 45 места, както и ресторант с 300 места и лятна градина. В къщите за гости може да се насладите на приятна, уютна и домашна обстановка, съчетана с автентичен селски стил и голям двор, подходящ както за излети и събирания, така и за детски игри и спортове. Една от къщите разполага и с басейн.\nНай-значителната забележителност в града е националният историко-археологически резерват и музей, носещ същото име. Той се намира върху останките на някогашната българска столица Велики Преслав. Резерватът е основан през 1906 година. В музея може да видите останки и предмети, открити при разкопките. В резервата може да посетите редица недвижими паметници, най-големият от които е възстановената преславска крепост. В музея се поставено и Преславското златно съкровище, както и керамичната икона на Свети Теодор Стратилат.\nНа 6 км от Велики Преслав се намира природният резерват Патлейна. Той представлява ивица гора, която се намира на десния бряг на река Голяма Камчия. Получава статут на резерват още през 1948 година.\nВ местността Хисар Кале, до Велики Преслав, се намира Аулът на хан Омуртаг, който представлява български замък, за който се смята, че е строен по модел на първата българска столица Плиска. Замъкът се датира от 822 година. Някои историци смятат, че Чаталарският надпис на хан Омуртаг споменава именно този дворец. В замъка е открита и църква от 4 век.\nНа 8 км се намира язовир Тича, който е седмият по големина в страната. Обиколката на язовира е над 100 км, а стената му е висока близо 55 метра. Язовирът се използва както за водоснабдяване на близките населени места, така и за риболов, като водите му се зарибени с редица риби като червеноперка, шаран, кефал, уклей, слънчева риба, бяла риба, бабушка, каракуда, сом и костур.\nВелики Преслав възниква през втората половина на 9 век, по време на управлението на българския княз Борис I. Първоначално е изграден като военен лагер, в който е имало гарнизон и укрепен дворец. Намира се на 30 км от първата българска столица на Плиска. Преслав бива обявен за столица на България през 893 година, при новия цар Симеон I. В града се основава и първата българска книжовна школа – Преславската.\nГрадът пада и престава да бъде българска столица завинаги през 971 година, когато киевският княз Светослав I тръгва на поход към България и завладява североизточната част от страната, в това число и големите градове Дръстър и Преслав. Впоследствие византийският император Йоан Цимисхи окупира източните части на българската държава, включително двата град. Той кръщава Преслава на свое име – Йоанопол. Пет години по-късно цар Самуил освобождава Преслав и той остава в български ръце от 976 до 1001 година, когато новият византийския император Василий II Българоубиец го превзема и присъединява към своята империя. Градът става отново български едва след въстанието на Асен и Петър през 1185 година, но тогава за столица е избрано Търново.\nПреслав пада под османско владичество в края на 14 век, заедно с цялата българска държава.\nПо време на османския период градът носи турското наименование Ески Стамболук, което в превод означава стар Истанбул.\nСлед освобождението през 1878 Преслав отново влиза в пределите на новосъздадената българска държава, а през 1883 година получава и статут на град. През 1993 година е преименуван от Преслав на днешното Велики Преслав.


FineReader 15 Ръководство на потребителя Редактор за OCR Записване на резултати от разпознаване\nРезултатите от разпознаването могат да се запишат във файл, да се изпратят към друго приложение или редактора на PDF, да се копират в клипборда или да се изпратят по имейл. Можете също да изпратите OCR резултатите в Kindle.com, където ще бъдат конвертирани във формат Kindle и ще можете да ги изтеглите на Вашето Kindle устройство. Можете да запишете целия документ или само избрани страници.\nУверете се, че сте избрали подходящите опции за запис, преди да щракнете върху Запис.\nЗа да запишете разпознат текст:\nВ главната лента с инструменти щракнете върху стрелката до бутона Запис и изберете режим на записване на документа и обекти на страници за запазване.\nНаличните файлови формати са посочени под всеки режим.\nИма пет режима на записване:\nТочно копие създава документ, чието форматиране съответства на това на оригинала. Препоръчва се за документи със сложно форматиране, например промоционални брошури. Имайте предвид обаче, че тази опция ограничава възможността Ви за промяна на текста и форматирането на изходния документ.\nРедактируемо копие създава документ, чието форматиране може леко да се различава от това на оригинала. Документи, създадени в този режим, лесно се редактират.\nФорматиран текст запазва шрифтовете, размера на шрифта и параграфите, но не запазва точното разположение на обектите по страницата и разстоянията между тях. Създаденият текст ще бъде ляво подравнен (текстовете с изписване от дясно наляво ще бъдат дясно подравнени).\nВ този режим вертикалните текстове ще бъдат променени в хоризонтални.\nОбикновен текст не запазва форматирането на текста.\nГъвкаво оформление създава HTML документ, като разположението на обектите е възможно най-близко до оригинала, доколкото това е технически възможно.\nВ раздела Настройки на формат на диалоговия прозорец Опции изберете желаните опции за записване и щракнете върху OK.\nВ главната лента с инструменти на главната лента с инструменти, щракнете върху стрелката вдясно от бутона Запис и изберете подходящата опция или използвайте командите в менюто Файл.\nABBYY FineReader позволява да записвате страници като изображения. Вижте също: Записване на изображения.\nAdobe Acrobat/Reader (8.0 и по-нови версии).\nЗа да се осигури най-добра съвместимост между ABBYY FineReader и изброените по-горе приложения, инсталирайте най-новите налични актуализации за тези приложения.