Картинката горе: Салвадор Дали - "Българско дете яде плъх"\nПреди бяха руски думи, сега са най-вече английски – нови термини, които практически нямат превод навлизат в българския език, а други просто изместват български думи със същото значение. Младите използват чуждици, медиите използват чуждици, компютърните специалисти използват чуждици… Което дава повод на много прекалено националистично настроени хора да надигат глас за приемането на някакъв закон, който да запази езика ни от подобно влияние – а аз така и не можах да разбера какъв смисъл би имал един подобен закон, как той ще се прилага, при условие, че имаме едно нещо, наречено “свобода на словото”, както и какво всъщност толкова ги дразни тия хора промяната на езика.\nВсъщност, промяната на езиците, освен че е естествен исторически процес, напоследък става и глобално явление. Развитието на обществото и икономиката като цяло през последните стотина-двеста години, пътуванията, търговията, миграцията, както и безпрецедентния бум на масовите комуникации и медии през миналия век неимоверно ускори и едновременно с това разшири този процес. Времето, в което всяко село си е имало собствен диалект е безвъзвратно в миналото. Локалните диалекти постепенно изчезват, защото хората гледат телевизия на основния език, а младите учат и работят в града или в чужбина. Разпространяват се езиците на държавите с голямо население, силна икономика и култура, езици, които достигат до всеки жител на планетата благодарение на кино, музика, интернет (на-големият пример за това е английския).\nНапоследък гледам как разни фондове и кампаниии се опитват да “спасят” разни умиращи езици, които ги говорят някакви племена на майната си, от които са останали по 200 човека. Има и реклами на тия кампании – на фона на сърцераздирателна музика разни старци обясняват как, представете си, младите от племето не искали да говорят “майчиния” език, не зачитали традициите, ползвали интернет, гледали телевизия, ходели с маратонки, бягали от джунглите в града и как това било много лошо. Пълни простотии…\nЕзикът е жив\nКакто лесно може да се забележи, един език, независимо кой, е жива структура, която живее до тогава, докато живеят и хората, които я използват. Както всяко живо нещо, езикът се променя, хората го нагаждат към нуждите си за комуникация – неизползваните думи постепенно изчезват, заместват ги други – нови или приети от други езици. Не езиковедите и езиковите правила създават и направляват един език. Точно обратното – граматичните правила биват променяни периодично, а речниците допълвани, за да отговарят на променящия се начин на говорене и писане на хората. Граматиката е слуга на живата реч, а не обратното.\nЕзикът не е, както се опитват да го изкарат защитниците на идеята за закон за защита на българския език, нещо статично, което е наш дълг да съхраним непроменено. Напротив – езикът спира да се променя само когато е мъртъв, когато принадлежи на старите книги и няма хора, които да го използват. Смятам, българският език е все още далече от този момент. Всякакви опити за “защитата” му ще са само смехотворни и безполезни (като тия на Франция, ама то там кво ли не е смехотворно, като почнем от президентът им… макар той и нашия да не е цъфнал и вързал де…).\nАко се опитам да се направя на пророк и да проследя на къде водят тенденциите на глобализация на комуникациите и езиците, които описах, бих заложил на това, че тия тенденции ще продължат и ще се засилват. Националните езици все повече ще се уеднаквяват, все повече чуждици ще навлизат в тях – в много държави сега английският е практически втори официален език, това ще става на все повече места. И докато националните езици се уеднаквяват, ще се оформят нови езици на база занимания и професии – с уникална лексика, характерна само за съответната интернет общност или професия и съответно разбираеми само там.\nНо това, отново, не бива да плаши никого. Езикът не е “свещен”, той не е “на нашите деди” – той е наш, тук и сега и е просто средство за комуникация.\n27/02/2009 - 09:24\nТова последно пасажче за бъдещето е така. Напълно съм съгласен с него. А, че езика си е средство за комуникация си е напълно вярно. Никой не може да го оспори и да направи бялото черно.\n27/02/2009 - 10:03\nЦитат от лекции на проф. Огнян Герджиков по Търговско право преди около едно десетилетие:\nДефиниция на форфертирането:\n“Форфертирането е сконтиране на авалирали менителнични афекти с ректа джиро.”\nКратко, точно и ясно определение на чист български език…\nхахахахаха hpberov това е уникално просто 🙂\nперфектната илюстрация на идеята ми за оформянето на самостоятелни професионални езици с уникална лексика\n27/02/2009 - 10:52\nЧе то мисля, че Балан преди около 100ина години се е пробвал да прокара такъв закон. В главата още ми е останала “българската” дума за кибрит от тогава – “драсни-пални-клечица” 🙂 Така че нищо ново 🙂\nПоздравявам те за статията. Като езиковед аз също твърдя, че няма нужда от закон, който да ограничава свободата на словото. Има си европейски документи, като “Конвенция за защита правата на човека и основните свободи” на Съвета на Европа и “Харта на основните права на Европейския съюз” /публикувала съм ги в “Свежо”, вж. профила ми/, които отстояват свободата на изразяване на мнение и пренасяне на информацията през националните граници без намесата на националните власти. Така че законодателство има и то е валидно и за България като държава-членка на Съвета на Европа и на Европейския съюз.\n“Не езиковедите и езиковите правила създават и направляват един език”. Езиковедите създават само правилата, по които да се използва езикът в обществото. Дали ще се казва “евро” или “еуро”, дали ще има множествено число думата или няма да има, каквато е нормата сега.\nИма такъв термин в Западна Европа – “изследователи на комуникацията”,така ги наричат напоследък, макар че старият “лингвисти” и “езиковеди” още е валиден.\nПериодично тези правила за употребата на езика се сменят. Каква е ситуацията в България обаче?\nПравописът ни не е променян от 1949 г., все още валиден е т.нар. “отечественофронтовски правопис”.Не е имало правописна реформа оттогава, т.е. правилата са остарели.\nНяма нов тълковен речник на българския език, който да включва периодично новата лексика, която нахлува. В развитите държави езиковедите работят с електронни корпуси, които само се допълват и осъвременяват постоянно, а речниците – периодично. Създаването на речници става единствено на базата на електронни корпуси, развита е т.нар. корпусна лингвистика.\nВ България “се изработва” тълковен “Речник на българския език” по концепция от 1967 г. След много перипетии и движения напред-назад той е стигнал до буква “Ж”, доколкото зная. Може и да е “З”. Трябва да се провери. Проект, достоен за Книгата на Гинес. Тогава – през 1967 г. – ти не си бил още роден.\nНауката в България се ръководи от хора със средна възраст 70 г., справка Ръководството на Българската академия на науките и новоизбрания й председател, вж. в сайта на БАН и избери “академици и член-кореспонденти”. Вж. средната им възраст.\nНаучното законодателство, в частност “Закон за научните степени и научните звания” е от 1972 г. Чл. 5 от него и сега изисква от българските учени да подпомагат развитието на социализма в държавата ни. Този закон се спазва. Правилникът за прилагането му изисква характеристики от партийното и комсомолското ръководство.\nНаука в България? Отговорът е – БЕЗ КОМЕНТАР.\nЛюбима 🙂 ljubima@abv.bg\n27/02/2009 - 11:24\nПо принцип съм съгласен с теб, но от друга страна, народът масово затъпява и става все по-неграмотен. Ако оставим тълпата да решава какъв да бъде езикът ни, той ще стане прекалено прост, беден, еднообразен и най-важното – неразбираем. Не ми се ще всеки втори израз да бъде “Е*ало си е майката, копеле!”, а думи като “незнам” и “немога” (които явно произлизат от незнанието на български език и неумението да го научиш), да станат част от официалната книжовна реч.\nМоже да изглеждам консервативен, но ми се струва, че все някакви правила трябва да има и те трябва да се спазват. Иначе рискуваме да започнем да говорим нечленоразделно.\n27/02/2009 - 11:34\nкултурата и науката никога не са били прерогатив на голямата маса от обществото. те се създават от малкото интелигентни и образовани хора и се използват от тях. и, както е видно, до сега световните езици, нито култура, не са западнали, затъпели и т.н.\nда не говорим, че изобщо си на грешен коловоз с тия разсъждения – законът за защита на българския език, както го предлагат, няма нищо общо с това, което казваш – защото то просто няма как да се вкара в закон и ако се замислиш ще разбереш защо.\nкак тия правила, които може би си представяш, за културно говорене с интелигентни дълги изречения, ще накарат “тълпата” да ги спазва? как ще накарат журналистите да използват по-дълги и сложни думи? къде ще отиде свободата на словото, ако забраниш на някой да говори по определен начин?!?\n27/02/2009 - 11:41\nСъгласен съм, че малко се отклоних от твоята теза. Ти говориш предимно за чуждиците. Съгласен съм че новите технологии и новите форми на комуникация раждат нови думи и няма особен смисъл да пазим езика си “чист” от тях. Но според мен трябва да има начин да се предотврати масовото използване на думи като “незнам” и “немога”, които са породени от неграмотност. Естествено, това не става със закон, а с образование.\n27/02/2009 - 11:47\nНе е задължително журналистите да използват “по-дълги и сложни думи”. Дължината на думата няма нищо общо с интелигентността, с владеенето на правописните и правоговорните норми, с владеенето на съвременната лексика, включително и терминологичните системи, за които говориш. Дължината на думата е свързана и със спецификата на съответния език. В българския има не толкова дълги думи като в немски, но не и толкова кратки като в английския.\nВсички крайности са вредни. Да, има развитие на езика, то трябва да се отчита и обяснява. Езиковедите са хората, които нормират и кодифицират езика, за да улеснят хората в тяхното познаване на правилата. Но това действие в никой случай не трябва да посяга на съвременното развитие и използване на българския книжовен език.\nЗадължително е хората в държавните институции и интелигенцията от обществените и хуманитарните науки да владеят нормите /правилата/ в съвременния български книжовен език. При останалата част от интелигенцията – технически, природни науки, бизнез и т.н. е пожелателна мярка.\nПроблем е по-скоро не това, че се използват чуждици, а че много хора не знаят какво значат, а ги ползват, когато не могат да намерят по-подходяща дума за нещо. Пример: думата “фамозен”. Ползва се oт хора, които искат да кажат за някого, че е интересен и забележителен, но тези определения им се струват слаби, та затова казват нещо, което не е ясно какво е, но звучи впечатляващо.\n27/02/2009 - 11:48\nМайк, и защо да се предотврати масовото използване на “незнам” и “немога”? С какво те са по-добри от разделената форма? Кому е нужно да се забранява и регулира използването на думи?\nГраматиката е просто слуга на живата реч, а ти се опитваш да поставиш нещата на обратно. Няма как – езикът се прави и използва от хората, които го говорят.\nИма много езикови форми, които са били различни в миналото, но понеже хората са ги съкратили, слели и изобщо направили по-лесни, граматиката се е променила, за да отговори на изискванията на езика. Вече не пишем “използУване” и “фотографически”, нали? И “вкъщи” е слято… Смяташ тия промени за признаци на упадък и простотия ли?\n27/02/2009 - 11:58\nНе, става дума за съвсем друго нещо. За овладяване на правила, които са общи за всички и улесняват общуването помежду ни. Разбира се правилата трябва периодично да се осъвременяват – използвам/ използувам и т.н. Но общите норми са валидни за всички. И в този смисъл напълно подкрепям Майк.\nНормите за употреба на езика се овладяват в училище, а след това всичко е въпрос на личностово развитие и самоконтрол. Явно явлението се забелязва не само у нас, защото в периода 2007-2013 г. на територията на целия Европейски съюз действа програмата за учене през целия живот – LLL.\nЛюбима, езиковед 🙂\nидеята на “учене през целия живот” няма нищо общо с усвояването на езикова граматика, а с поддържането на професионална квалификация в условията на ускорено научно и техническо развитие\n27/02/2009 - 12:08\nИма си причина “не знам” и ” не мога” да се пишат отделно и тя е много добра: от един глагол с положително значение по лесен начин да постигнеш отрицателно значение, без да се налага да променяш правописа на думата. Като подкрепяш вкарването на чуждици от основно английски в българския, се замисли там как се образува отрицанието и ми кажи какво ще стане, ако в Англия някой неграмотник, шот не мойе да пише като хората, реши да го промени. Точните правила за писане помагат за лесното научаване на езика. Припомни си колко си псувал, като си започвал да учиш английски, постоянните им изключения от правилата или направо липсата на такива и как еднакви изразни форми могат да се образуват по коренно различни начини. В крайна сметка ако граматиката е ПРОСТ (позволявам си да го напиша така) слуга на живата реч скоро наистина ще чуваме само “е*ало си е майката, копеле!”, както каза Майк Рам и ти сам посочи причината: “Културата и науката никога не са били прерогатив на голямата маса от обществото”.\nЗная, това ми е професията, аз съм евролингвист и се занимавам в Европейската комуникационна политика. Именно поддържането на професионалната квалификация в условията на ускореното научно и техническо развитие е свързано с идеята за продължаващо през целия живот ОБУЧЕНИЕ. То включва надграждането, а базата се създава в училище.\nНадграждането не е задължително свързано с висшето образование. Преди няколко дена имаше семинар за професионалното образование и обучение, на който присъствах. Сутринта учиш, след обед – в съответната работилница за придобиване на практически умения, толкова важни за бизнеса в България днес.\nКолкото до основните правила на българския правопис и правоговор, те се изучават и усвояват в училище, но е въпрос на шанс човек да е имал добър учител по български език в основното училище.\nbeast, всъщност английската граматика е една от най-лесните. Да учиш българската е просто самоубийство…\nИ ако смяташ, че без граматични правила езиците ще западнат, как тогава не са западнали, а напротив – развивали са се, преди моментът с въвеждането на такива правила?\nДа не си мислиш, че преди векове също е имало комисии и езиковеди, които да съставят речници и да измислят правила? Хората са пишели както са говорели и граматиката, когато се е появила, е трябвало да настига езика. Така става и сега, само че темповете на промяна на езика са по-бързи заради подобрените комуникации.\n27/02/2009 - 12:25\nТака си е Лонганлон, така си е. Безсмислено е нещо толкова първично – комуникацията, да се регламентира със закон.\nВъпреки това всяко едно човешко същество би следвало да е заинтересовано от развитието на своята езикова култура (не само на български език). Точно тук се наместват езиковедите(*1), хората, които разнищват и обясняват правилата, въз основа на които да се изразяваме пълноценно. Като под пълноценно нямам предвид единствено и само правилна граматика и правопис, защото и до днес се чудя, кой малоумник е кръстил една от улиците до училище “Народно хоро”, което както и да го погледнем си е правилно написано.\nТака че с цел запазването, не на който и да е било език, а на езиковата култура като цяло не трябва да се влага нито едно стотинка и/или секунда в създаването на закони или рекламни материали, а чисто и просто да се инвестира в образователния процес, като цяло.\n*1 – Чиито пълен обхват от дейности никога няма да мога да проумея поради простата причина, че една година обявяват “Бизнес статистика” за две отделни думи, а на следващата я пишат като една\nГраматиката винаги трябва да настига езика, защото той е този, който се развива, а граматиката /общите правила или кодификацията/ трябва периодично да се осъвременява. Това обаче не става в съвременния български книжовен език.\nМария е пуснала вчера интересна статия Google Translate с функция на речник -http://metafrasiorg.blogspot.com/2009/02/google-translate.html\nВъпросът е: Къде са те и къде сме ние? И какво да направим, за да започнем да се доближаваме до тях? Няма да ги настигнем, пък и не е необходимо, но е необходимо да вървим в тази посока.\nБлагодаря ти за тази статия и за дискусията. Заслужава си научните среди да се вслушат в мненията на гражданите, използващи съвременния български език в комуникацията си.\n27/02/2009 - 12:48\nМного интересна тема. Случвало се е много пъти да дискутираме с приятели и никога не сме стигали до консенс.\nС теб определено сме на едно мнение по въпроса, но искам да “до-аргументирам” тезата ти.\nПърво, съгласен съм, че не само българският, но и всички езици се променят. Под въздействието на глобализацията се променят не само езиците, но и политиката, икономиката, обичаите, нравите… хората. Това е неконтролеруем процес, който продължава да се развива и въпреки критиките на доста хора, заминамащи се с тематиката, не може да се спре. Интересно е, че всички подкрепят ефектите на глобализацията, оеднаквяващи стандартите в различните общества, но не подкрепят улесняването на комуникацията между обществените групи.\nВторо, в условията на “глобалното село”, развитието на професионални езици в различните области е не само улеснение, но и необходимост, която от доста време е вече факт. Това е условие за прогреса на науката на световно ниво и по тази причина въвеждането на чуждици в различните езици (не само в българският) е неизменна част от този процес.\nТрето, изхождайки от тази логика и като човек занимаващ се с наука (не свързана с езикознанието и лингвистиката) и говорещ 5 езика, знам че във всеки език има думи, които много по-точно описват определени неща, от толкото в други езици. Защо да не се възползваме от другите езици и не обогатим своя???\nС твърдението на г-жа Йорданова, че науката в България е в задънена улица, може само да се спекулира. Дали е така – незам, не съм експерт, но ми се иска да не е права. Вие г-жо Йорданова, като лингвист, със сигурност сте запозната с личността на швейцареца Фердинанд де Шосур ( Ferdinand de Saussure), който разделя езиковите особенности на различни категории. За тези, които не знаят кой е той, Ф.Ш. разграничава “lngage” (цялостта на езиковите части), “langue” (езикът или езиковата система, като социален феномен. Това са знаците и езиковите норми) и неговата противоположност “parole” (което е индивидуалният език на всеки индивид). От тук той описва разликите межди дескриптивната и прескриптивната граматика. Докато дескриптивната граматика описва моментното състояние на даден език, то прескриптивната се занимава с езиковите норми и изследва историческото развитие езика. Така той чрез методите на “synchronie” анализира различните форми на един език, които съществуват едновременно в един диапазон от време, а чрез “diachronie” анализира езиковите аспекти в множество времеви диапазони.\nНо защо се занимава г-н Шосур с тези неща? Защото промяната на езиците под въздействието на други езици не е нещо ново. Тази промяна е част от развитието на света. Няма на се връщам към праисторията, но ще дам за пример светът от римксата империя насам. Как са се променили романските и германските езици под въздействието на латинския? Ами колко диалекта и езика са изчезнали? (напр. моцарабският на перинеите) Ами експанзията на византииците колко езика е променила? Ами след 12 Октомври 1492, когато започва откриването, завладяването и ограбването на Америка от европейците, колко народи и езици са са се променили или изчезнали на “новата земя”? Ами колониалната ера след това?\nОт тук смея да твърдя, че глобализацията е просто поредният (следващ) етап от развитието на езиците. Тя изисква промяна – да, но няма смисъл да се изпада в масова истерия, че даден език се бил “умърсил”. Просто тук работата на експертите, езиковеди и лингвисти, е да се опитат тази промяна да не става хаотично, а по определен модел, който да се усвоява адекватно от бъдещите поколения.\nS razvitieto na internet i komunikaciyata se razvivat i novi formi na balgarskiyat ezik t.e. „maimunicata“. Кой е предполагал преди 20 години, че на Български ще се пише масово и с латински букви??? Но тук е хубаво да се направят норми за изписване на думите. В момента правителството се опита да направи нещо подобно, но моментото състояние на проекта не функционира добре. Ами развилият се на международно ниво универсален “език” на знаците защо го забравяме…. :-), : ), : (, : D, : P, ; ) и т.н.\n27/02/2009 - 13:22\nЕмотиконите са приятно нещо. И аз ги използвам, почти редовно. Призовавам ви да не стигаме до Сосюр и да се взрем в съвремието и изискванията му, за които пише и Петър.\nЗа идята за Министерството на държавната администрация и административната реформа. Уж проектът бил разработен от езиковеди. Букви А и Ъ се предават на латиници /транслитерират/ с една и също буква А. Така не може да се прочете изписаното на латиница име Kanev – КЪнев или КАнев. И двете име съществуват в българската именна система.\nОсновно граматично правило е едно граматично явление да има един граматичен маркет. Това правило е нарушено тук, а проектът е уж нов, мисля от 2 или 3 години.\nКолкото до закъснялата практика, защото ние, българите, винаги закъсняваме, в моя имейл името ми е изписано спрямо немските, а не английските, норми, защото работа предимно с Германия. Освен това имейлът е създаден, преди да се въведат правилата за транслитерация на думите, изписани на кирилица, на латиница. Сега аз няма да си променя имейла, макар че нарушавам новите правила, защото колегите ми ще ме търсят на “стария” имейл, с изписване спрямо немската графика.\nЗатова аз съм страстен привърженик на правилата, не само граматичните, но и в обществения живот, защото те улесняват общуването ни. Не закон за българския език, разбира се, но правила, които правят гражданите грамотни.\nЕ, не винаги е приятно човек да е езиковед, но катастрофата в обществените науки е пълна. Без преувеличение.\nМного се радвам на тази дискусия, защото тя напипва пулса на необходимите промени и в регламентирането на съвременния български език и използването му от гражданите. Пак повтарям, БЕЗ ЗАКОН.\nП.П. Извинявам се, думата МАРКЕТ да се чете МАРКЕР. Пише по десетопръстната система и не гледам клавиатурата, което често пъти означава глупави грешки, които не мога да видя навреме. Получава се нежелана двусмислица. Любима\n27/02/2009 - 13:41\nСамо не мога да се съглася с мнението, че не трябва да се правят опити да се спасят “умиращите” езици. Разбира се, това вероятно не трябва да бъде обект на подобни кампании и трябва да си остане в обсега на по-тесните научни среди, но все пак ми се струва необходимо.\nru, няма ли да обясниш защо ти се струва необходимо?\n27/02/2009 - 14:43\nТемата има много страни… всъщност в много държави има доста строги норми що се касае до употребата на чуждици, както и спазване на езиковата норма, поне в медиите, което у нас явно не се прави.\nВъв Франция има агенция за чистотата на френския език… издава книга, която всяка година пояснява какви промени са настъпили в езика, какви чуждици са се появили и с какви новоизмислени френски думи е добре да се заменят. Тук-там проникват малко чуждици, но като цяло такива няма. На френски “компютър” е ordinateur, “софтуер” е logiciel, а “хард диск” е disque dur 🙂\nДруг аспект е масовото затъпяване и лумпенизиране на обществото, но пък кой е казал, че всички трябва да са грамотни и образовани…\n27/02/2009 - 14:50\nмен ако питаш, признак не на народно, ами на национално, че и държавно институционализирано затъпяване е да се откажеш от международната лексика и да замениш интернационално разползнаваемата дума computer с някаква местна, която няма нищо общо като звучене, в полза на някакъв фалшив национализъм (с който французите са известни отдавна).\nфранцузите още не могат да превъзмогнат яда си, че не техния език, а английския стана най-говоримия втори език в света и франкофонията бавно, но сигурно предава богу дух\n27/02/2009 - 15:13\nДа, на франзуците им трябваше малко за да избутат езика си за официален за ЕС 🙂\nИначе, границата между национализма (свързан със запазване на идентичността) и интернационализацията (к’ва чуждица само, а!:) ) е доста тънка и всяка нация си я поставя където и е удобно. Ние понеже сме много “open-minded” сме превърнали българския в особена смес от заемки. Разглеждайки веднъж един търски речник с очудване забелязах колко много “български” дуни 🙂 има там, те дори не звучат като турцизми.\nИнтересна дискусия, ама нали уж тук пишат образовани хора – оеднаквявам не пасва на тая тема май. А и не разбирам защо един езиковед пише бизнез.\nКолкото до франчулята, нали знаете, че френските танкове имат 6 скорости – 5 задни и една предна, в случай че ги нападнат в гръб.\n27/02/2009 - 17:02\nзащото почти винаги има машинописни грешки в един текст /намерих грешката, не е от свръхстарателност, проста машинописна грешка, при която не може да има двусмислие, докато при маркет/ маркер – може/.\nНещо смешно от моята практика. По едно време бях написала книгата “Езикът на Промяната” /Промяна – като исторически период след 1989 г./ В цялата книга думата беше написана с главна буква, само не и на корицата, а аз не съм видяла грешката.\nфранчулята са засадили чинари нагъсто по Шанс Зелизе (боли ме фара как се пише тва) , че да пазят сянка на немците, докато маршируват….\nиначе аз съм ‘за’ премахването на кирилицата, колкото за езика – той ще си умре самичък след известно време…\n27/02/2009 - 17:36\nХаха, малко извън темата, ама кажете още некой франчуляшки виц!\nПП: И все пак откъде тия французи измислят да добавят по толкова много ненужни букви, които не изговарят, към думите във великия си език?\n27/02/2009 - 17:38\nЩото много им се иска галското им наречие да изглежда по-различно от латинския, на който всъщност се базира езикът им. Нещо като сърбоманията на македонците – вкарват допълнителни изкуствени правила в езика си, за да уйдисва той на историко-националистическата им доктрина и да се различава от истинските си корени.\n27/02/2009 - 18:50\nквото и да говориме – българският език ще надживее българската държава 🙂\n27/02/2009 - 19:23\nМисля, че неправилно тълкувате съдържанието на един закон за защита на българския език.\nИдеята да се опазва чрез закон даден език от навлизането на чуждици е тъпа и най-вече неизпълнима, а правенето на закон, който няма как да бъде спазван, е безсмислена и вредна загуба на време и усилия.\nЕвентуален закон за защита на българския език, поне според мен, би трябвало да се занимава съвсем други неща:\n– да гарантира използването на българския като официален език на необходимото ниво във всички държавни институции и документи – извинете, но не може чиновничката в общината да не знае как да състави документ на правилен български или катаджията да ми пише акт с правописни грешки (!)\n– да въведе стандарти за различни нива на грамотност – ако искам да започна работа в държавна институция, да се знае, какво ниво на грамотност трябва да имам;\n– да въведе ясни стандарти в изучаването на езика в детските градини, училища и социални домове – не учителките от училището в Столипиново да учат цигански, за да се разберат с децата, а обратното;\n– да въведе изискването всички български граждани и желаещите да станат такива, да владеят езика на определено минимално ниво – съгласете се, че има райони, в които част от населението трудно разбира и почти не говори български;\n– да определи институция, която да е оторизирана по дадени критерии да определя правилата за правоговор, правопис и транслитерация и в някакви разумни срокове да ги осъвременява – например съществуването на пълен и кратък член при думи от м.р. е абсолютно ненужно и е само повод учителките да се заяждат с децата 🙂\nЕй такъв сорт неща би имало смисъл да се разглеждат в един закон за защита на българския език.\nА от манията на франсетата за “величието” на техния език, направо ми гади! Недопустимо е в град като Париж, в чиято икономика голям дял имат туристическите услуги, да няма указания и обяснения на чужди езици.\nМасово в парижките музеи липсват брошури и надписи на друг език освен френски! Отивам в къщата на Виктор Юго, плащам си чинно приличната поне за мен сума от 7 евро за вход, вътре пълно с интересни неща, НОоооо само и единствено на френски, естествено! Същото в музея Мармотан (9 евро вход), в музея Оранжерията (7.5 евро вход), в музея на Роден (9 евро вход), … в музея за историята на Париж, в къщата на Балзак (е, на последните 2 места поне пари за вход не ти искат!). Дори в Лувъра само някои зали имат в ъгъла обяснения на английски! Такова изумително преднамерено пренебрежение към туристите не съм срещала на друго място. Егати и средствата за защита на френския език и култура!\n27/02/2009 - 19:57\n“Управителят на акционерното дружество предлага създаването на анонимно такова за прехвърлянето на Брейди ценни книжа”.\nТова е превода на български на първоначалното ти изречение.Прерогатив също има български заместител-“(изключително)право,преимущество”.При добро желание може да се постави звездичка на Брейди и да се обясни на незнаещите що е то това Брейди.Това,че много хора не познават родния си език и се срамуват да се нарекат българи,не е ново.Но всъщност си прав.За какво ни е тая кирилица,и без това руснаци и македонци претендират,че е тяхно дело.Какво ще се косим толкова.Да хващаме английския отсега и да не се занимаваме с глупости.Примерно след 20 години в училищата ще се учи ето това:\nHe’s alive, he’s alive! On the Balkan there.\nIn bleed profuse he lies and groans\nA hero with gaping wound in his chest bare\nA hero young, a strong man grown\nHis broken rifle to one side is flung\nThe broken sword in two – to other\nHis eyes are dimming, his head is swung\nThe mouth is cursing the whole world rather\nLies the hero while in the blue sky\nThe sun is stopped and angry bakes down\nThe harvest girl’s song is distant cry\nAnd his blood flows more quickly now\nIt’s harvest time…So sing! You, she-slaves,\nYour songs of sadness! Shine and you, you sun,\nOn this land in bondage! Will die one brave,\nOne hero more….But heart, hush up, you dump!\nДразни това че се заместват вече съществуващи български думи със някакви – безумно звучащи термини. Оня ден драго Чая разправяше “вотинга” друг пък лумпен за “верификацията”.\n27/02/2009 - 21:51\nСъгласен съм, че такъв закон е лишен от смисъл. Но според мен правилата трябва да ги има, трябва да се осъвременяват, а по сайтове да не пишат “лист” за списък, “пост” вместо “публикация” и т.н.\nАз лично бях ужасен ученик с ранен и бурен пубертет, сега си сърбам попарата. Правя най-различни грешки, но поне се старая и се опитвам да говоря разбираемо и на чист български. Колкото и да е… как да кажа, разтегливо това понятие.\nАпропо, Еленко започна хубава инициатива с този документ:\n27/02/2009 - 22:16\nБраво N. за завършека. Прекаленият светец и богу не е драг.\n27/02/2009 - 22:52\n“…Франция, ама то там кво ли не е смехотворно”\nАз съм във Франция от 1 г. и половина!\nПисна ми от квалификации на БГ селяндури за „франчулята“!\nГорното ти изречение не се различава много от Бай-Ганьовските квалификации!\nТа, какво е смехотворно във Франция!\nНаселение – 64,5 млн\nТеритория – 674 843 кв.км с четирите отвъд-морски територии – Гваделупа, Мартиника, Френска Гвиана и Реюнион, плюс остров Корсика.\nБВП – $2,843 трлн($45 858 на глава!) – на 5-то място в света!\nИкономика – Шеста в света след САЩ, Япония, Германия, Китай и Великобритания\nПърва в Европа и втора в света по селско-стопанска продукция!\nТуризъм – Франция е НАЙ-посещаваната страна в света\nПариж – Най-туристическия град в света\nЗа 1 година във Франция пребивават около 75 милиона туристи, привлечени от разнообразния пейзаж, културните паметници, от френската култура, френската кухня и френския начин на живот.\nОфициални празници във Франция – Рождество(25.12), Нова година – 01.01, Пасха(тази година е на 13.04), Първи Май – денят на труда, 14.07 – Денят на превземането на Бастилията!\nПет Празнични Дни! За Цяла Година!!!\nВ България само по Гергьовден ще „почивате“ 6 (ШЕСТ) дни!\nКое е смешно и КЪДЕ е смешно!!??\nИ от какво се уморихте, бе, Петре!\n27/02/2009 - 23:02\n„На френски “компютър” е ordinateur, “софтуер” е logiciel, а “хард диск” е disque dur“\nОтзад-напред: disque dur означава твърд диск; logiciel означава програмен продукт; ordinateur означава “компютър” – в българския език няма дума за това „нещо“ компа, във френския – има!\n27/02/2009 - 23:13\nХаха, дали мога да предположа що си падаш по латинскопишещите франчуля – името ти сочи на още тукашен опит с романските езици (не че някой ще разбере намека)…\n27/02/2009 - 23:41\nЗа T.Lefteroff. Браво за почивните дни. Който е много уморен, обикновено е и много беден 🙂\nБрех, тук каква дискусия се е заформила!!!\nСпоред мен французите изобщо да не ги замесваме, защото са странен феномен, който не винаги е достоен за пример. С тази тяхна мания за “френското” малко преиграват от време на време. Аз живея в Германия, но на 40 мин с кола до Страсбург. Имам ежедневна комуникация с французи и някакси оставам с впечатление, че “френският национализъм” е по скоро на държавно ниво по-силен, докато сред хората доста неща са критикувани и то доста скептично.\nЗа правилата съм съгласен… “ред трябва да има”, както обичат да повтарят по 1000 пъти на ден германците.\nОбаче не мога да се съглася, че чуждиците разрушават и унищожават езиците. И айде сега от болен национализъм да викаме на компютъра – изчислителна машина, защото ако му викаме компютър ще загубим идентитета си!!! То и тези понятия май не са много ясни… ама както и да е. Въпросът е друг, повече националисти ли искаме да сме или повече държим на идентитета си!!!\nСпоред мен хората повече ги боли от това да не си загубят самоличността или т.н. идентитет, но понеже нямат ясна представа как рационално да го направят, то те вземат национализма като оправдание и обект на бурна защита и плямпат до припадък колко е важно нищо да не се променя в държавата с векове, освен заплатите им.\nМного по-практично е хората да си обогатяват езика с чуждици, но според утвърдени правила. Що се отнася до идентитета, то той не е толкова свързан с чуждиците, които използва един индивид, колкото с диалекта на който говори. Така, ако един човек е толкова горд с това което е и откъдето идва, то той спокойно може да си казва компютър, но на диалекта на родния си край.\nИ аман от хора държащи на идентитета си, които като отидат да живеят например от Стара Загора в София и сменят строзагорския със софииския диалект!!!\nЕййй… баси народа, ейййй!!!\n28/02/2009 - 01:02\nЕдно уточнение: сега забелязах, че използвам идентитет, вместо по-удачното идентичност… за което се извинявам!!!\nВторо уточнение: “Преди бяха руски думи, сега са най-вече английски…” (от статията) Ами те още по-преди бяха латински (виждам-video,videre, сядам-sideo,sidere, фурна-furnus и т.н.) и турски (чекмедже, кибрит, Пазарджик, Кърджали, будала и т.н.), после бяха немски (курорт, анцуг, бормашина, ауспух, шибидах, дюбел, фойерверк и т.н.)… та чак тогава дойдоха руските и английските.\nЗаключение: “езикът спира да се променя само когато е мъртъв” (пак преписах от статията ти) 🙂\n28/02/2009 - 01:11\n” Не езиковедите и езиковите правила създават и направляват един език.” Не е точно така – пример са успешните езикови реформи през 19-и и 2- век на Балканите – латинизация на румънския (изкуствено доведена до крайност), дебългаризация на българския (изхвърляне на заподозряни за османо-турски думи), изграждане на сръбски език около щокавския диалект, създаване на модерния турски език и т.н. и т.н.\nНай – общо можем да кажем, че езикоВЕДИте и езикът си влияят взаимно 🙂\nАз като консерватор по чисто емоционални причини бих искал да ребългаризирам езика, колкото и безсмислено да е, просто защото го обичам. Невинаги разумът е на първо място, ако беше 100% рационалност, нямаше да сме хора и Тери Пратчет нямаше да напише за изгрева на слънцето и човешките илюзии\n28/02/2009 - 01:14\nВ компютърното ежедневие се ползва един отвратителен глагол произлизащ от едно репродуциращо устройство: “принтирам”, но къде по-елементарната българска дума “печатам” никой не се сеща да я ползва – това е така, защото българският език е поамериканчва – т.е. глаголи се правят от предметите: принтер, принтирам. Очаквам скоро хвърлянето на камък да стане “каменувам”… Промените в българският език се дължат основно на масовата неграмотност на населението. Та дори висшисти вече не могат да пишат вярно без програми за проверка на правописа (колко по-кратко е “спелчекър”…)…\n28/02/2009 - 03:42\nщо се възпаляваш толкова, ве човек?! Тук просто си казваме мнението, без да се обиждаме на “селяк”.\nПовярвай от доста време съм поклонничка на френската култура в много отношения, иначе защо ли бих си хабила времето и парите да обикалям по парижките музеи, изложби и театри (нищо че знам само десетина фрази на френски, изживяването все пак си заслужава). Но не виждам и причина да си затварям очите пред очевидно безумния напън на франсетата да се правят на по-католици и от папата.\nИ защо смесването на култури, езици, обичаи, нрави трябва да е непременно нещо лошо? Ами въпросният съвременен “чист” френски какво е? Смес от латински и диалекти на германските племена. Просто си представям как са подскачали защитниците на “чистия” латински от грубото нахлуване на чуждиците от варварските германски говори. Боже, колко просташки променили елегантното латинско произношение и изящния строеж на изреченията тези селяндури! Ужас! Ама да се чуди човек, как така не им дошло в акъла на латините да си спретнат един закон за защита чистотата на езика 🙂\nЕ и ти използваш странната дума “репродуциращо” вместо някой от българските варианти “възпроизвеждащо” или “размножаващо” устройство.\nИ моля, моля, някои от нас си пишат прекрасно и без спелчекър, просто са попаднали на свястна учителка, която им е скъсвала задниците от диктовки от първи до четвърти клас 🙂\n28/02/2009 - 09:21\nМного интересно изречение на Огнян Герджиков 😉 Дявол да го вземе, разбирам го, ама не намирам начин как да го обърна това на простосмъртен български. Наистина това си е професионален лаф, който си има свой живот.\nПо скоро проблема е при замърсяването на българския в масовият печат, медии и т.н. От време на време като седна в някое кафе и там случайно да има някое модно списание, тогава се хващам за главата ;-))) То бива псевдо “елитарност”, ама се и прекалява ;-))) Всъщност с надути приказки и употреба на чуждици напред назад, накрая човек става смешен, освен ако не си го търси предварително. Eто, аз например се чудих много на една статия – какво иска да ми каже уважаемият Ефрем Димитров в нея, примерно със следните думи:\n“Нека обобщим – налице имаме апория между наративи и дискурс, водещи и до неразрешима апория на битието. И експлицитните, и имплицитните послания на идиосинкразията на ЦСКА при експонирането си в реалността се обръщат с точно обратен знак поради изначалните противоречия и невъзможности в изкуствено зададената идиосинкразия.\nЗадължително е да уточним – екзистенциална несъвместимост не с реалността, а с морала, който проповядва.”\nМда… наистина е жив българския език ;-))\nLefteroff, никой не отрича, че Франция е добре развита държава. Само че агресивният им национализъм, съчетан с пренебрежителен шовинизъм пораждат доста подигравки и насмешка.\nНещо като държавният вариант на бай Ганю, тупащ се по косматите гърди в басейна и викащ на опулените немци “Булгар! Булгар!”, само дето в случая гърдите са избръснати, субектът маха с непарфюмирана кърпичка и преди това немците са му завладели държавата за един уикенд, въпреки линията Мажино… 😉\nПрочее, тоя подклаждан национализъм избива и в политиката им, логичен резултат от което е изказването на Саркози, който наскоро прикани френските производители да закрият фабриките си в чужбина, за да подкрепят местното производство. Подобен протекционизъм не е нищо друго освен вреден и популистичен, но е логичен на фона на старателно подклажданите настроения за френско превъзходство напук на фактите.\n28/02/2009 - 11:28\nА бе, хора! За какъв български език спорите?! Само след 40 г в България циганите ще са мнозинство. Учете цигански и турски. Ще ви трябват. Българския е зик на емигранти и елементарни хорица на които смисълът на живота са студента ракия, шопскта салата, Голфа 3-ка и силиконовите цици. Следователно този език е обречен!\n28/02/2009 - 15:15\nНикола, то по тая логика обречени са повечето други езици – в Германия турците стават все повече, във Франция – арабите, в Англия негрите…\nДокато английския не стане майчин език навсякъде, някои държави ще продължават да бъдат ощетени по един или друг начин. Да не говорим, че тук в България сме още по-наказани, заради кирилицата. Просто лош късмет.\nP.S.: снимката е много гадна, ужас!\n28/02/2009 - 16:46\nНе ни трябва Закон за защита на българския език, а ни трябва нов Балан.\nДуми като творба, унес, възглед, дейност, заплаха, проява, украса не са се зародили от само себе си. Изковал ги е Балан.\nТрябва българските езиковеди от БАН да заслужат заплатите си.\nНо идеята държавата да използва държавната принуда, за да “защитава” езика, интервенирайки в него, е абсурдна и илиберална.\nЕзикът, както пазарът и парите, е спонтанен ред и всяка интервенция и дирижиране на държавата е опасно и гибелно.\n28/02/2009 - 17:39\nГлупотевини. Кирилицата е чудесна, не знам колко трябва да си ограничен, за да искаш един език навсякъде, камо ли пък една азбука. Ами арабите, персийците, китайците, японците и индийците?\nИ не е снимка, а колаж от две рисунки.\nкое е колаж? картинката в началото на текста ли?\nникакъв колаж не е, а си е картина на Салвадор Дали:\nСмята се, че детето на снимката е малкият Симеон II, но Дали е мълчал по въпроса.\n28/02/2009 - 19:34\nДобре де, не е колаж от две рисунки (не очаквах някой рисувател да е сътворил такава изродщина целенасочено), ама не е и снимка (разбирайки изображение, направено с фотоапарат) – поне познах, че е рисунка (картина, все тая). Тоя Дали верно е бил много ненормален…\nИначе наистина е интересно дали това наистна е малкият Симеон II – това официално мнение ли е, или идва от заглавието на картината?\n28/02/2009 - 21:08\n@T.Lefteroff – “Пет Празнични Дни! За Цяла Година!!!”\nВярно не съм живял много във Франция, ама съм останал с впечатление, че почивните дни по един или друг повод са много повече 😉 😉\nДа не говорим, че наистина в периода от септември, когато свършват отпуските до ноември наистина почти няма празници и за това в тоя или оня бранш последователно си спретват по една стачка, че да си починат.\nАйде стига с тия глупости, как по света се били преработвали, а ние само сме почивали…\n28/02/2009 - 21:09\nИ аз да се разпиша тък за първи път.\nДа, езикът е жив, но това пречи ли да искаме да го пазим? Езикът е единственото уникално нещо, което имаме като българи, та според мен е повече от добре да има закон, който да го пази.\nИначе и аз ползвам чуждици всеки ден. Просто се старая да са чуждици, които нямат заместител на български. Понякога чуждицата е по-лесния начин.\n28/02/2009 - 23:42\nИдеята ми изобщо беше да накарам поне някой да се замисли. Поздравления, ти си първи, а предполагам единствен.\nПринтирам = печатам\nРепродуцирам = възпроизвеждам\nСпомням си, че след примирието, на пленените американски пилоти преди да напуснат Ханой, им раздаваха освен дрехи и туалетни принадлежности, но и книжка за изменение на американския език-нови думи и жаргони /сленг/ през последните пет години. Това показва , че езика е жив и се развива.\nПротив съм всякакъв закон за българския език. Сигурно ще бъде калпав и с 6 млн.мнения за и против. Може би, граждански организации и етични правила за вестници списания, ТВ, радио, блогосфера и т.н\nАтлас на ЮНЕСКО за умиращите езици- 2009 година тук: http://www.unesco.org/culture/.....p?pg=00206\nНа картината от Дали е малкия Симеончо от български календар по това време.\n01/03/2009 - 11:34\nТова, че в българския език навлизат чужди думи не е фатално. Бих се радвал ако някой ми посочи име на българска манджа, която да не взета от чужд език.Дори “луканка” е салам от италианската провинция Лукания\n01/03/2009 - 12:28\ngendarme, това е снимка на картината 🙂\n01/03/2009 - 13:50\nКоято пък картина е нарисувана по снимка от календар (поне така пише два коментара по-горе)… Опасна работа е изкуството.\nкоментар от Свежо: Няма нужда от специален закон за защита на българския език, който ще ограничи свободата на словото.\nИма обаче крещяща нужда от постоянното осъвременяваме на правилата за употребата му /говоря за съвременна нормализация, кодификация/. Освен това има нужда от съвременен електронен тълковен речник, съвременен електронен правописен речник /след проведена съвременна правописна реформа/ и още много-много работа, която не е свършена от лингвистите.\nНормално е езикът да се развива, обогатява, променя и дори да се поглъща от някой друг език, та впоследствие да изчезва.\nПо едно време, някъде през 14-ти век, дядо Евтимий Търновски вижда колко неразбираеми са станали църковните книги за тогавашните хора и сяда, та ги превежда на новобъглгарски. Тогавашният новобългарски, подразбира се 🙂 Забавното е, че до ден днешен богослуженията у нас се водят предимно на някаква форма на “новобългарски” от около 14-ти век.\nСлучва се. Какво да се прави.\nПисмените изменения в езиковите правила, сиреч граматиката, се предприемат, когато говоримият език, който е значително по-динамично движеща се система от писмения си събрат, го надбяга по трасето. Ето защо в края на деветнайсети век се е пишело “използувам” и “праздник”. Просто хората така са говорили. Използували са някакви си работи и са ходели по праздници. Не щеш ли един ден за започнали да използват и да празнуват, та накрая на някой му присветва, че би било чудесно и така да почнат да се изписват въпросните думи.\nНякой ден в бъдещето, ако докретаме до него, ще бъде нормално и граматически правилно да се питаме писмено “Ко да праим ся?”, вместо архаично да изписваме “Какво да правим сега?”. Мен лично тръпки ме побиват от подобна перспектива, но в колелото на историята и в частност на развитието на писмената и говоримата реч аз прът не мога, а и не бива да слагам.\nПисмените граматични реформи по принцип са продукт от една страна на говорната редукция (“използувам” и “използвам”), както се дължат също и на навлизането на чуждици и заемки. Колкото и да се сърдим, без това не може.\nВиж, за “не знам” и “незнам”, както между впрочем за “чинии” и “чиний” моето мнение много добре го знаеш, а то още си е меродавно 😀 Подобна реформа в писмената реч, тоест одобряването на изписването на думите по подобен начин, би била продукт на примиряване с неграмотността. Няма нищо общо нито с развитието на езика, нито с говорната редукция, нито с чуждиците или заемките, с нищо няма общо. Има общо единствено с това, че някой в даден момент ще каже: “Ми добре, така и така тая държава е цялата Мара втасала, та само образованието да й е кусурът, какво ще държим народът да е грамотен. Нека да пише както му дойде на акъла, щото това е демокрация, а налагането на правила за спрежение на глаголите в отрицателната им форма, както и забраната на многократното и повсеместно споменаване на древноримски патриции, пардон, патриций, в писмената реч, е форма на ограничение на свободата на словото и дори диктатура”.\nА иначе на мен вече взе по-малко да ми пука. След като напоследък по лични причини се рових в сума ти чужди блогове и форуми (англо-, испано- и рускоезични), и съответно установих, че от нашия интернет по-неграмотно чудо в Мрежата не се е завъдило, се зачудих за какво аджеба се боря и ми мина. Така де, какво сега да си образувам нерви?!\nПонеже коментарът ми стана доста дълъг, а пък днес освен Баба Марта е и Сирни Заговезни, искам да ви пожелая да сте бели и червени, румени, засмени, а също да помоля Пепо да ми прости, ако нещо съм го засегнала през годината. Пепо, и аз ти прощавам, макар да знаеш, че въпреки дето не се включих в канонадата срещу теб зарад онуй гълъбче, още ми е жал за горкичкото. Недей да правиш повече така, моля! 😳\n01/03/2009 - 20:14\nПоздравявам те, Марта.\n02/03/2009 - 01:41\nwho the fuck is марта?\n“Локалните диалекти постепенно изчезват, защото хората гледат телевизия на основния език, а младите учат и работят в града или в чужбина.” – ти пътувал ли си скоро, бре душо 🙂\nкак ще изчезват?!\nНяма как да се унифицира говорът на населението в една държава, камо ли на по-голяма територия, винаги ще има различия в него. Това е толкова естествено, колкото и навлизането на нови думи, разширяване или стесняване на значението на други, изчезването на трети.\nОбожавам да пиша неправилно, да използвам думи и форми като “требе”, “сабахлем” и др. подобни, но малката, обаче съществена разлика е, че го правя не защото не мога да използвам утвърдените в граматиката ни форми, а защото неимоверно много ме кефи 🙂\nМного си прав, че езикът е изключително динамично явление. Само дето узаконяването на промените в него е доста по-бавно, което може би е за добро – не знам.\nИма си законови норми за писане и говорене(имам предвид официалното такова), които, според скромното ми мнение, всеки е хубаво да знае и да може да употребява.\nДразни ме когато колегите ми използват думичката “хепънинг”…направо ми бърка в нежната филологическа душичка…ама го приемам 🙂\n02/03/2009 - 15:16\nЧудесно, Валя от БГ,\nима си различни стилове и е добре човек да ги владее. Едно е писмената реч, съвсем друго – разговорната, която и без това се характеризира с известна небрежност в произнасянето на думите или изпускане на част от тях. Това явление е присъщо не само на българския, но и на другите книжовни езици.\nВажно е да владеем съвременния български книжовен език, е, в някаква степен, разбира се, не е задължително всички да са филолози като нас, а аз съм и езиковед, какъв ти тук ужас, но е важно, човек да може да се съобразява със събеседника си и с някои негови социални характеристики, за да бъде коректно изказването му. По един начин общуваш с връстниците си, по друг – с по-възрастните хора, по съвсем друг – с дипломатите /ако случайно имаш такава възможност/, по друг – с продавачката в магазина. Вярно е, че всичко е свързано с възпитанието на човека, но то включва както писмена, така и говорна култура.\nЗатова аз съм от привържениците на движението “Не на анонимността в Интернет”, защото, първо, човек трябва да застава зад думите си и второ, аз лично искам да зная не много, но малко – да, за човека и неговите социални характеристики – предпочитания, интереси и т.н. Довършвам анализа си за блогърите в България и тъкмо писах за инициативата.\nПолзва се oт хора, които искат да кажат за някого, че е интересен и забележителен, но тези определения им се струват слаби, та затова казват нещо, което не е ясно какво е, но звучи впечатляващо.\nЛонгалон, не аксептирам концептуалните ти фрустрации с релация спрямо булгаро-лингвистичните ни концептуалицазии…\nДа ти кажа в прав текст- не съм съгласен с теб, и мога да ти кажа, че отново пишеш чул-недочул…\nИдеята за такъв закон идва от вече създадения такъв от средата на 90-те във Франция. В самото си начало този закон изглежда наивен, но всъщност поставя много добър фундамент за развитието- при това естетическото и практическото използване на езика.\n-учебниците се пишат с нормални френски думи, при липса на алтернатива- чуждицата се слага естествено. Лонги, аз тази година завършвам 7-мата най-добра гимназия в БГ и 5 години слушах как даскалите-и най-вече тези по литература ми говореха с този наукообразен език, с който почнах коментара си. 5 години ФРУСТРУРАНЕ!\n-ако си във Франция виж колко табели са на англе.\nИмаше една нашенска рисърч фирма, думаше се “Брайт айдияс”. Виж как изглежда написано като гъсеница. Не са искали тези хора идеите им да са светли или лъчисти, искали са да са брайт и точка…\nНие не сме северна Корея, пътуваме, гледаме свят, четем, знаем езици. Невъзможно е да бъде управляван един език, просто много хора искат, КОГАТО СЕ ВЪРНАТ поне за празниците от чужбина да усетят, че са в България- знаете- да се напеш като свиня, да сереш на клекало и да псуваш по най-древния метод.\nИскам учебници на български, реклами на български и периодични издания на кирилица мамка му.\n03/03/2009 - 04:37\nМарфа, не пишеш грамотно – къде е ‘й’-то вместо ‘и’, ааа? 😀\nГенади, аз пък не искам реклами, билборди и прочие на български. знам два европейски езика и съм стигнал за себе си до извода, че нашият език е тромав – има нужда от няколко думи, за да предаде смисъла и заряда на една (най-много две) англо-саксонски думи. докато бях в Германия ми се взимаше здравето, докато пречупя езиковите конструкции в главата си. Became she what she became също я знаем 🙂\nосвен това, във века на солидарността и глобализацията, в ерата на толерантността и уважението, езиците се явяват най-яркият представител на дискриминация (хехе, не мога, без да зачекна тая тема) – те са първата бариера, може би най-трудна, пред свободната комуникация. И понеже езикът до голяма степен определя начина, по който ти тече мисълта (справка: явлението Engrish и съответния сайт), косвено различните езици се явяват културен проблем.\nа аз не съм чак толкова голям любител на културите, че да съм съгласен такива дреболии да се пречкат на пътя на Прогреса, който ще съществува, ако другарски и вкупом затеглим хомота в една посока. Спомнете си за Вавилонската кула…премахването на различните езици и приемането на един общ диалект (теран?) ще се проточи с векове, но е … ами необходим.\nПонеже стана дума за езиците, вероятно знаете, че българският език е един от 23-те официални езици на Европейския съюз от 1 януари 2007 г. Това означава, най-общо, че най-важните документи на Европейския съюз се превеждат и на български език и официалната версия, която има правна сила, се публикува в “Официален вестник” на Европейския съюз.\nЗаедно с това всички ние имаме право да изпращаме писма до Европейскитя институции, например Европейския парламент, Европейска комисия на български език и да получаваме отговор на български език. Това положение е регламентирано от условията на членството на Република България в Европейския съюз. Текстът може да се намери в “Харта на основните права на Европейския съюз”, която съм публикувала в “Свежо. нет”. Може да влезете в профила ми – ljubima.\n03/03/2009 - 12:43\nВъв връзка с “тромавостта” на българския, въпреки че сигурно ви е познато:\nБългарският език – най-богат\nСъбрали се учени – лингвисти на симпозиум, за да обсъждат езиковите проблеми. По едно време така се обърнала посоката на дискусията, че всеки взел да хвали колко съвършен е неговият език, как дадено чувство можело най-добре да се изрази и т.н. Нашият представител слушал, слушал, па накрая му писнало да слуша глупости, станал и теглил следната реч:\n1. Кажете, има ли някой език на тази планета, на който да има дума, означаваща нещо средно между “капе” и “тече”? Няма такъв. Аз съм проверил специално. А на български има – “църцори”.\n5. Колко начина имате по заобиколен начин да кажете “не знам”, когато ви питат нещо? Общо взето всичките се свеждат до един: “I don’t know”, “No idea”, “I got no clue”. А вижте ние колко по-заобиколно можем да го кажем: “Казва ли ти някой!”, “А сега де!”, “Ебеш ли му мамата!?!”, “А сега ме хвана!”\n6. И накрая, господа, хайде кажете – има ли език, в който да има една такава дума, която да може да замести всяка друга дума в този език? Няма! А на български има – това е думата ‘такова’.\n– Разбира се, г-н Смит, заповядайте в България да проверите!\nИ така, мистър Томас Смит хванал самолета, прелетял океана и още веднага на аерогара София решил да пробва вълшебната дума. Отишъл на информацията и казал: “Моля ви, таковайте ми едно такси” – няма проблем, служителката набрала един номер и таксито пристига.\nИзненаданият Мистър Смит се качва в таксито и казва на шофьора: “Моля ви, таковайте ме до най-луксозния хотел в София” – няма проблем – бум в Шератон. Още по-изненадан отива на рецепцията и казва: “Моля ви таковайте ми една стая за 5 нощувки” – няма проблем, регистрират го, дават му ключа и момчето му занася багажа до стаята. Томас е като треснат, но продължава да тества думата, невярвайки на ушите и очите си – сяда в ресторанта и казва: “Моля ви таковайте ми мешана такова с шопска такова и едно такова Каберне Совиньон” – след малко иде мешаната скара, шопската салата и виното. “Oh my God, he was right – it really works!” признал накрая Тома неверни. На сутринта станал и тръгнал към банята, но се сетил, че предишната вечер му направила впечатление една старинна сграда недалеч от хотела и един минувач го информирал, че това е Централна баня, та нашият човек решил да я пробва как е, щото в неговата модерна държава няма такива работи. Влезнал човекът да се къпе, но там нямало четка с дълга дръжка, с която да си търка гърба и той помолил един пич да му сапуниса гърба с думите “Моля ви, таковайте ме отзад”. При което оня се оказал услужлив човечец – (ми чужденец все пак – няма да го\nоставим с впечатлението, че не сме гостоприемни, я!) – и съответно го “таковал”.\nТомас Смит останал доста изненадан от събитията, но си замълчал (все пак чужда държава, може пък тук това да е нормално) и като се върнал в Щатите – споделил преживяванията си, при което доцент Ганев се плеснал по челото и казал:\n– О, аз забравих да ви предупредя, колега, че “таковане” се спряга неправилно на гол гъз…\nИ айде кажи как ще се преведе “Бил съм се бил напил.” на някой от англо-саксонските езици?\nстрахотно, много благодаря, смяла съм се сума ти време на това 🙂\n03/03/2009 - 16:07\nИ аз се смях от сърце. Страхотна история специално за езиковеди 🙂\n03/03/2009 - 23:44\nЕзикът определено е нещо живо и трябва да се развива. Определено българското слово не може да даде необходимите материали за съставяне на определени думи и се налага внос от чужбина.\nНо подходящи наши думи (говорител, уважение) да се заменят с чуждици (спийкър, респект) е ненужно.\nВсеки има право да говори както иска (ако ще и на камбоджански и сам да си прибавя прегласи през сричка), но тук става въпрос за национална ценност. И си има хора, които я защитават, защото всяка ненужна подмяна в езика, според мен, по (много) малко руши нашето чувство, че сме българи.\n05/03/2009 - 12:58\nСтанало е въпрос за Франция по-нагоре. Без да съм учил френски знам, че езикът им спада към групата на фонетичните езици (май така се наричаха), т.е. изговарянето на думите е различно от писането. Сега това, което е казал Longanlon по-нагоре: “Хората са пишели както са говорели и граматиката, когато се е появила, е трябвало да настига езика” въобще не се вписва. Аз само за немския от латинските езици знам да важи това. В английския и френскя има толкова различия между писане и изговаряне. Едва ли някоя комисия ги е създала тези различия. През средновековието са били малко хората грамотни писмено, но и те са спазвали някакви правила, за да се разбират помежду си. Сега е още по-важно да има граматически правила, тъй като масово хората са грамотни (поне в развитите страни) и да, те трябва да се осъвременяват, ама не по вкуса на някой неграмотен тийн. В крайна сметка защо аз трябва да си правя труда да уча нов правопис или граматика, защото някакви чатери ги е домързяло да си сменят езика на клавиатурата като пишат или ги е мързяло да влизат в час по българаски език, за да висят по кафетата?\n05/03/2009 - 13:08\nименно строго спазваните принципи за защита на френския език и нежеланието за обновяването му са причина толкова много френски думи да се пишат с по няколко букви, които не се изговарят. английският също е бил по-сложен преди, но особено в сащ и австралия правилата за писане се променят и много думи се съкращават.\n06/03/2009 - 12:16\nЗа английски/френски от наша гледна точка сигурно е резонно да се махат буквички от думите, но на хората, на които това е роден език не им се струва толкова нормално. За американския английски ще цитирам нещо по памет.\nВъпрос на американец на южноафрикански сайт: – Ще мога ли да говоря английски на повечето места? Отговор: – Ще можете, само първо го научете! Толкова за фонетичните езици. В останалите случаи какво става? Немците примерно си нахнаха “есце”-та. Това добре – малка досадна буквичка, на която така или иначе имат заместител, пък и я няма на латинската клавиатура. Ние какво да махнем? Масово неграмотниците заместват “ъ” с “а”. Но ако махнем “ъ” от азбуката си, ще трябва да си прекръстим и езика на македонски иначе сигурно ще ни съдят :).\n06/03/2009 - 12:30\nМного интересна тема. Аз лично съм малко раздвоена по въпроса: да, със сигурност трябва езикът да се развива и реформира, но в определени граници. Някои неща наистина звучат смешно и тромаво на български, ако ги преведещ буквално. Реформа трябва да има, някой спомена за езика на църковното богослужение – определено трябва да се говори на книжовен български, много хора, предимно млади, не ходят на църква и защото не разбират какво се чете/говори.\nНо пък от друга страна изпитвам една лека носталгия към правилата, на които бяхме научени преди – сега стана разграден двор – няма кратък, пълен член, кой както му дойде така да си пише. Не бих искала стремежът към реформа и опростяване да реабилитира напълно или частично неграмотните.\nПо повод на това, което каза tL_ – “докато бях в Германия ми се взимаше здравето, докато пречупя езиковите конструкции в главата си”. Аз като една страстна немскоговоряща бих ви цитирала една дума, която релано не съществува, но би могла – Schirmlosigkeitszustandsgeratungsgefahr 🙂\nПоздрави за този, който даде най-точен превод и за всички бивши и настоящи възпитаници /арахична дума :)))/ на ЕГ – Ловеч 🙂\n06/03/2009 - 12:47\nНе, Мария, процесът на реформи няма да реабилитира неграмотните. Той трябва да създава правила за двамата участници, които правила да облекчат комуникацията. Участниците в нея трябва по един и същ начин да интерпретират посланието – за да го излъчат и за да го възприемат. Затова са правилата и на светофара, например.Хората трябва да знаят, че не се пресича на червено. Друг е въпросът дали го спазват, защото ние, българите, общо взето не уважаваме правилата, които правят живат на по-дисциплинираните народи предсказуем и приятен.\nВажно е реформите да не закъсняват прекалено, както стана с транслитерацията на кирилски думи на латиница. При това и там има сбъркани неща – Ъ и А се предават само с А. Ако трябва да се разчете от латиница, как да се изговаря – с А или с Ъ?\nАз също съм немски възпитаник и тези композита на немския език са страшно нещо. Цял живот го уча, няма научаване този език:-)\nХм, надявам се да не стане така наистина.\nА пък за немския, както и за всичко останало, при повече желание – няма мвъзможни неща 🙂\nоще веднъж ти благодаря за темата. Виж, каква дискусия предизвика.\nИмам едно въпросче към тебе. Коя е причината, поради която започваш изречението с малка буква? В повечето естествени езици, а и в българския, след точка главното изречение започва с главна буква.\nТова някаква тенденция ли е или просто твой почерк?\nВ теория на рекламата има изискване да се пише само с малки букви, за да не се наруши зрителната престава към текста. Всякакви други знаци, снимки и т.н. са друга семиотична система, организирана извън текстовия сегмент.\nТова, че започваш с малка буква изречението, свързано ли е с рекламния текст? Питам като езиковед, във връзка с тенденциите на развитие на езика въобще, не само на българския. Не го възприемай като заяждане, само професионално любопитство.\nАко искаш, отговори ми тук или на мейла – ljubima@abv.bg, ако мислиш, че измествам центъра на дискусията.\n06/03/2009 - 12:53\nИзвинете /да не кажа пардон :)/ – невъзможни\n06/03/2009 - 13:14\n:-)Мария, исках да кажа само, че колкото повече навлизаш, толкова по-трудно става. През 2003 г. завърших една немска магистратура, виртуална, разбира се, между другото. Беше много смешно, когато преподавателят ни хвана, че не знаем същността на гражданското общество. Той се смая на нашето смайване и започна да обяснява наново. Много съм доволна от новата информация, която получих, но обучението беше ад. Всичко се правеше в крачка, огромен дисбаланс между информацията и културите, германските колеги се поизпотиха, ние се амбицирахме и не излизахме дори в законните почивки, стоим твърдо пред компютъра, а те го забелязаха. Ние бяхме хора от “Ютоизточно Европа”, така ни назовават – географски, за да не ни обидят. Оттогава ненавиждам този термин, с който евфемистично се назовава изостаналият край на Европа – Балканите 🙂\n06/03/2009 - 16:19\nРазбирам напълно, имам приятели в чужбина и те казват същото по повод на термините и отношението, сега малко позамазват с “колегите от новите страни-членки на ЕС” :). Не е само към нас, ами май се отнася до всички страни от бившия соц-блок – след Обединението на двете Германии и тези от Източната част бяха приемани като втора ръка хора, донякъде това важи и до днес. Което е жалко, разбира се, пък да не говорим ние къде се нареждаме, но всичко е въпрос на гледна точка. Като им скриеш шапката няколко пъти и им докажеш някои “неподозирани” факти като например, че не си тъп и ограничен и си ок със самочувствието си и нещата придобиват малко по-друг вид :).\nС риск да стана досадна искам да спомена нешичко и по темата за “франчулята” /много яка дума/:) Разбира се уважавам културата им, традициите им и целия им принос, но някои дребни неща те карат да се замислиш. Като например:\nБрат ми преди доста години като беше в езиковата и ходи на някаква обмяна на опит /егати тоталитарния израз :)/ във Франция за една седмица, настаняват ги по семейства, които съответно после гостуват в България. Та на едното от момчетата баша му бил финансов министър (!) и като дощло време да си тръгва групата звънял на домакините на брат ми и питал вярно ли трябвало да им се дава храна за из път на децата или това били излишни разходи. А иначе пътуването е с автобус и едно 2 денонощия почти си се пътува …\nТака че за мен французите освен всичко друго са и егати и стиснатите шовинисти.\nБез национализъм, Мария. Навсякъде има и от едното, и от другото. А естествените езици са просто средство за комуникация, или най-често използваното средство за комуникация. Те се развиват и от време на време трябва да се развиват и правилата за употребата им, което си е работа на лингвистите-нормализатори и кодификатори. :-)Любима\n06/03/2009 - 18:02\nТежко обвинение, сега незнам /или не знам :Р /как ще спя през уикенда 🙂\nНе съм човек на крайностите, просто изказвам мнение.\n06/03/2009 - 19:43\nза да си възвърнеш хармонията, ти изпращам нещо за душата – Сара Брайтман – http://www.vbox7.com/play:d7333293\nКлипчето си го бива.\nА иначе езиковедите трябва да си изпълнят дълга към обществото и по отношение на регламентацията, и по отношение на речниците. Съществуващите сега са архаични. Да не говорим само за това, “колко неграмотни са “младите”, а да кажем, какво сме направили за грамотността им. Имах предвид езиковедите, които получават държавна заплата за тази си дейност.\nАз воювам за изграждането на Център за европейска комуникация, за да знаят хората, какво е субсидиарност, комитология, синя политика и т.н. все евротермини с неясно за нас съдържание. И това ще стане. Въпреки насрещните движения.\nСлушай Сара. Много е добра като изпълнител.\n12/03/2009 - 01:43\nПолучила се е много хубава дискусия, а аз по невнимание съм пропуснал да прочета тази тема. 🙁\nНе съм много съгласен с Лонганлон. Да, езикът трябва да се развива. Но я ела някъде в чужбина да видиш как се говори български:\nGuys, какво ще правите днеска.\nListen! Gotta go. (позна, грам български няма тук)\nЩе ти се обадя на cell phone-a.\nПолучи се miscommunication.\nТука трябва да взема един truck, за да се пренеса.\nТоя хокеист знае как да овладява puck-a. (в случая шайбата)\nТова са… (продължава на английски или български според зависи).\nEnough is enough. (вместо да каже достатъчно)\nRelax! Have fun! (отново няма български тук)\nИ някой тук спомена дебилските статии в така наречените светски списания. Това ли му викаш развитие на един език. Език се развива като постепенно идват чуждици, заменки и т.н., а не като изведнъж ти дойдат 15 000 чуждици, които някои са започнали да ги използват къде от насадения срам (че са българи – от малки ни учат да се срамуваме за нещо, за което нямаме никакъв принос – също като с гордостта, за която писа преди време), къде от тежкарство (виж ме колко съм готин като ги използвам). Да, някои така говорят, защото са свикнали в резултат от честото използване на чуждия език, но и тези два фактора също си имат своето влияние.\n14/03/2009 - 08:28\nИ забравих да добавя за френския (някои тук се възмущаваха как, видиш ли, все още е с много букви, които не се четат, това било от галските им простотии и т.н.). Френският произлиза от латинския, Лонганлон. Ти също го каза. Аз съм учил френски и испански и двата езика много си приличат. Нека ти покажа защо във френския ги има тези букви! Ще ти дам пример със спомагателния глагол съм. Не знам как е на латински, но на испански е в две форми – ser и estar. Ето ги и спреженията:\nYo soy (Йо сой)\nTú eres (Ту ерес)\nÉl/Ella/Usted es (Ел/Ея/Устед ес)\nNosotros somos (Носотрос естамос)\nVosotros sois (Восотрос естаис)\nEllos/Ellas/Ustedes son (Ейос/Ейас/Устедес сон)\nYo estoy (Йо естой)\nTú estás (Ту естас)\nÉl/Ella/Usted está (Ел/Ея/Устед еста)\nNosotros estamos (Носотрос естамос)\nVosotros estáis (Восотрос естаис)\nEllos/Ellas/Ustedes están (Ейос/Ейас/Устедес естан)\nНа френски този главол е être (това шапо като ударение е защото е изядена буква и тази буква в поне 99% от случаите е s, тоест глаголът на френски е нещо средно между ser и estar на испански). Ето го и спрежението:\nJe suis (Ж’ сюи)\nTu es (Тю е)\nIl/Elle/On est (Ил/Ел/Он е)\nVous êtes (Вуз ет)\nIls/Elles sont (Ил/Ел сон)\nНадявам се, че вече ти е станало ясно защо френският бил толкова “старомоден”. 🙂 Поздрави!\nДискусията определено е интересна, браво на Лонганлон, че я е започнал, въпреки че като цяло не съм съгласна с мнението му. Попаднах тук след нарочно търсене на материали и статии за “чистотата” на българския език (както и да се разбира това от отделните хора. А търсенето беше провокирано от недоволствотото ми и постоянно дразнене от това, което виждам и чувам по телевизията, вестниците и от връстниците ми. И да отбележа, намирам се в Англия, но както каза някой по-нагоре искам като се прибера в България да чувам българска реч, а не английска. Няма да споменавам за Франция (не знам защо “франчулята” както се изразихте тук са се превърнали в основна тема, говорим за българския език, нали?\nНапълно съм съгласна с мнението на Генади, и аз искам главно учебници,вестници, телевизия, списания на български език! И не виждам как това да уважаваш, езика на дедите си, който е и твой език би попречило на комуникацията и на това той постоянно да се развива. Един национален език не е пречка към комуникацията, нека той все пак си остане български, а ако населението на България дотолкова се нуждае и знае английски, нека той стане втори официален език.\nНе съм езиковед и не мога да дам професионално мнение, но ми изглежда, че езикът се развива когато определени фактори го налагат и се добавят думи, които нямат еквивалент в него, а не когато се заменят съществуващи български думи с чужди такива. Мисля, че закон няма да реши проблема, но определено обществените институции трябва да подхождат по-отговорно към думите, които използват. Дразня се когато мои познати и приятели използват думи като “спендвам”, “шопинг”, “айтъм” и прочие в България! Обаче нама как да е иначе, тъй като такива думи и изрази се бълват отвсякъде, Често просто се прибавя едно “-инг” към популярна английска дума и това е – ето ти нова българска дума! И ако се следва примера на дискусиите около “евро”, то такава трябва да има и за глагола “репрезентвам” например…..\nПримерите са безкрайни, обаче ако повечето хора мислят, че и от кирилицата няма нужда, ситуацията е просто тъжна….\nАз викам като въведеме еврото да си му викаме не евро, ами левро.\nА чистотата на езика е важна. Вижте сърбите как си го пазят: http://img87.imageshack.us/img.....reply4.jpg :]\nМалко е прекалено да назоваваме паричната единица на ЕС като левро. Левът си е българска парична единица, е еврото – парична единица именно на част от държавите-членки на ЕС, които са покрили определени критерии. Ние – още не.\nТова, което е важно, че на български език ние ще използваме формата ЕВРО за единствено и множествено число, а на латиница ще го изписваме – ЕURO, защото такава е общата практика, с която трябва да се съобразяваме, ако искаме и другите 26 държави да се съобразяват с нас.\nВесело лято 🙂\nМисля, че относно думата ЕВРО сте ме разбрали неправилно. Коментарът ми беше относно новонавлизащите думи – по подобие на думата ЕВРО да има дебат относно рода, единственото и множественото им число. И няма нищо лошо да се съобразяваме с общата практика относно международно приетите думи.\n03/08/2009 - 12:53\nстанало е недоразумение. Отговарях на преждеговорившия за предложението му за ЛЕВРО.\nКолкото до европейската терминология, тя не е кодифицирана и това трябва да стане час по-скоро. След като не успях в последните две правителство, сега съм решена да направя всичко, което зависи от мене и да изградя Център за европейска комуникация, в който специалисти езиковеди /надявам се и евролингвисти/ в международен екип да разработим темата. И не само нея. Необходимо е да се разработят модули за виртуално обучение по политиките /18 на брой/ на ЕС.\nТова ще стане. За съжаление политиците, с които говорих в последните два правителство, предпочетоха да си останат с комплексите на незнаещия човек, отколкото да си признаят, че и те, както и повечето българи, трябва да преминат такива курсове на обучение.Центърът не беше изграден при положение, че имахме уж две дами-министри по европейските въпроси, а едната дори не знае, че в ресора й като комисар влиза и информацията и комуникацията, защото европейските граждани са потребители и на информация и на комуникация. Българските политици са особена порода политици. Не им е необходимо да знаят.\nСега чакам да се създадат структурите на новия кабинет и ще поставя въпроса с цялата му сериозност. И двата доклада на ЕК – за 2008 и 2009 г. повдигат въпроса за липсващия административен капацитет на управляващите в България.\nЖелая Ви спокойно и весело лято 🙂 Хубаво е, че тези въпроси вълнуват не само езиковедите, но там нещата наистина са много изпуснати, реформа не е провеждана от 1949 г.\nОще веднъж Ви се извинявам за недоразумението.\nБи било добре медиите да се ограничат от някои чуждици и особено националните телевизии.Вярно е,че езиците се развиват,но все пак трябва да има някои ограничения.Особено много ме дразни чуждицата ,,джипи”. Кой знае,че това означава General practitioner или личен лекар на български?\n04/03/2010 - 18:39\nДва пъти казваш, че “трябва да има ограничения”, но не казваш защо (освен защото на теб не ти харесват чуждиците).\nПросто казано, защото хората не разбират за какво се говори.\n04/03/2010 - 18:46\nщом използват чуждици, значи разбират\n06/03/2010 - 14:38\nДа, тези,които използват чуждиците знаят какво означават (в повечето случаи). Но медиите са за масовия зрител и дори водещият да знае много чуждици или дори жаргонни думи, които не е проблем да употребява в ежедневните си разговори, те не са познати за масовия зрител. Аз като млад човек нямам проблем да разбера смисъла, но не ми харесва звученето, ама никак. Но родителите ми и много други няма и да разебрат. Няма нужда да се привнасят в българския език английски думи, който иска да ги употребява, да го прави говорейки английски.\nОт всичко в медиите, нека поне новините се съобразяват с това кой ги гледа и с използването на правилен български език. Склонна съм да приема, че някои специализирани предавания имат свой специфичен речник и съответно ограничена аудитория на този речник. Но не мога да приема използването на чужди думи, на които има български еквивалент (да това е чуждица, но никой не оспосрва съществуването и). Иначе наблюдавам, че хората, които ги използват искат да покажат че знаят повече, което обаче има обратен ефект, ако не знаят значението им, и не говори добре за възпитанието им, ако ги използват нарочно пред хора, които не разбират чужд език.\nИ както newklear каза, ако GP и личен лекар означават едно и също, каква е причината медиите да направят ИЗБОР да използват първото. Кажете ми, защото имам няколко варианти за отговор, никой от които не говори добре за нас като българи. И други нововнесени думи се употребяват като “тренд”, “фешън” и т.н. Само като ги напишем на кирилица и виждаме колко глупаво изглежда. Нека не звучим глупаво!\nнапълно се солидаризирам с тебе. Тук ще спомена и едно явление, познато на социолингвистите, което се нарича превключване на кода. То обаче е постижимо за доста грамотни хора, които си служат с езика. Лекарите знаят, че не трябва да употребяват латински термини пред пациентите си, а трябва на разбираем ЗА ТЯХ естествен български език да обяснят състоянието им. Същото се случва с всеки от нас.\nИма място за чуждата терминология в международното или професионалното общуване, а в България в ежедневието трябва да се говорим на обичайния естествен език, достъпен и познат за повечето хора. В книжовната му форма го наричат книжовен или литературен български език.\nЗаедно с това не трябва да се присмиване на диалектния говор, защото именно диалектът е ЕСТЕСТВЕНИЯТ език, а книжовният е създаден изкуствено на базата на диалектите /североизточните – за българския книжовен език/. Също така важно е владеенето на стилистичното разнообразие на езика. В училище, в държавните институции и въобще официалната сфера на общуване не е препоръчително да се използва жаргон. Той е подходящ за приятелската среда.\nОт закон за българския език няма нужда, защото наистина живеем в глобализиран вече свят. Езиковата стихия се регулира от лингвистите, в България – от българистите лингвисти. Те са кофидикаторите за езика, те определят на базата на езиковите закони формите, които се смятат за правилни /книжовни/, правописните и правоговорните правила. Тях трябва да знаем, ако искаме да сме грамотни хора.\nТемата е интересна,но да си призная шокирана съм от някои мнения като се надявам да са били шега,изпробваща общественото мнение.Имам предвид идеите за отпадане на кирилицата.Съгласна съм,че езикът се развива,но не мисля че евентуален закон за българския език ще спре развитието му.Ясно е че мнозинството от хора ще продължат да говорят както са си свикнали,но езикът трябва да се защити поне в административно отношение.\nНационализмът не е шовинизъм,а ангажимент както към предците ни така и към поколенията.Не може за 20-30 години да рушим това ,за което наште прадеди са леели кръвта си(вж значението на 1870 година за българската държава.Собстненият език,собствената азбука,собствената култура са задължителни за духовната независимост и единство на народа ни ,а последната за политическа независимост.\nАко се стремим към опростяване,че тогава защо да учим български език и българска история в училище-дай да учим английските нали си мислим че те сега са ни приятели?!Аме че то по-прост е и едноклетъчнят начин на живот,но това прави ли го по-съвършен?!\nМоят съвет е да се интересуваме от историята ни защото там се крият отговорите на много от зададените по-горе въпроси като това защо ни е била потребна българска писменост,българска независима православна църква,,български училища и учители, и прочее,и какво би представлявала държавата ни днес ако ги нямаше.Историята е учителка на живота и незачитайки грешките на предците ни се обричаме да ги повторим,а незачитайки успехите им сами предаваме България на враговете й,защото ако българщината днес дреме,то те(националните ни врагове) не спят и с удоволствие ще се възползват от всеки наш пропуск,пък после иди и обяснявай че си нямал сестра,както се казва.\nДали се наричаме Георги или Джим,вместо както са ни кръстили нашите родители Георги и Димитър е въпрос на личен избор,то не е и от значение за националната сигурност или за бъдещите поколения,но нека не забравяме,че за да просъществуваме носим отговорност и пред предците ни и пред бъдещите поколения,които надявам се ще бъдат по-умни и независими от нас!Нямаме право заради днешната политическа обстановка да рушим и обеззначаваме нещо градено с векове,защото това е смешно,безотговорно и късогледо.\nДали ще дойде време,когато няма да махаме с опашки пред всеки чужденец?Сигурна съм,но се надявам да го доживея!!\n23/03/2010 - 18:33\nхич не ми дреме за предците, лели кръвта си, Димитринке 🙂\n23/03/2010 - 19:36\nМда, с тая разлика, че аз пък не мога да си представя писането на латиница…\nНо то е може би психологическа бариера и навик (да чета български и руски на кирилица, и съответно да пиша тея два езика на кирилица). Дори ми е странно да чета сръбски текст написан на латиница, но пък още по-странно ми е да видя нещо от типа на “Мол ъф София”, вместо “Mall of Sofia” 😀\nОт друга страна, пък лично за себе си, държа да се опитвам да пиша според книжовните норми, но не и да говоря книжовно (въпреки, че се дразня на “Кой търсите?”, “На кой да го дам?” и всякви такива, непризнаващи чисто смисловото разделение на извършителя на действието от допълнението.\n23/03/2010 - 21:41\nЗнам,дотолкова те прецених,четейки коментарите ти.\nEвгения Христова Авернова\n08/12/2010 - 23:11\n“къде ще отиде свободата на словото, ако забраниш на някой да говори по определен начин?!?”- това го е написал Longanlon…Не е правилно,нали? Би трябвало да е ” ако забраниш на НЯКОГО …” И аз като plankov ужасно се дразня,когато се използват неправилно ” на КОЙ “вместо “на КОГО”… А за заменянето на кирилицата с латиница в България – направо съм изумена и възмутена!!!На някакъв слабоумник вероятно е хрумнала такава тъпа идея…А за чуждиците…това е неизбежното зло в развитието ни…\nНа общия фон приказки само едно не мога да разбера:като има такива поддръжници на ,,улеснения,чуждици ит.н.” -защо АНГЛОПОЛЗВАТЕЛИТЕ не използват от кирилицата знак<> вместо да изписват 4символа за 1 звук.Нали са много практични!\n06/12/2011 - 07:25\nАз съм за правила в българския език и смятам, че всеки, който нарича себе си интелигентен може да борави с такива. Причината, поради която братята Кирил и Методи са ни подарили азбука е породена от нуждата говоримата и писмената реч да не си пречат. За беда точно такава тенденция виждам сега.\nПонякога е по-добре да обясня една английска дума с три български, вместо да ставам смешна като измислям нови глупаво звучащи думи. Като пример давам новата немска дума “Börsianer”, която би се превела на български борсиянец (борсов посредник) – смях в залата.\n10/12/2011 - 15:33\nПроблемът никога не е бил в използването на чужди думи които нямат еквивалент в българският език. Проблемът идва от заместването на българската дума от чуждицата в разговорният език, като да използваш чуждицата е cool, а да кажеш същото, но с българската дума е lame или най-малкото не толкова cool. Не знам защо в българският език няма творчество – нещо което да заменя чуждицата с българска дума, нали чуждиците са измислени от някой англичанин, испанец и.т.н. Ами хванете се другари научни(с ударение на а, тук е мястото да го предложа за дублетна форма) работници и творете, развивайте го тоя език! Другият аргумент – българският се развивал. Да, развива се, но защо под развитие се разбира опростяване? Въведоха се много дублетни форми, та ако някой случайно напише “млеко” да не изглежда неграмотен. Още повече вестниците и телевизията отдавна използват уличен жаргон и правописа и правоговора им стават все по близки до разговорният език. Като гледам накъде са тръгнали нещата, скоро че си окаме и ши си гуворим и това ще се приема за норма.\nВ заключение – винаги когато може използвайте българската дума вместо чуждицата, освен ако не искате да сте cool за мейнстрийма 😉\n10/12/2011 - 16:36\nРазвитието на езика не изключва неговото опростяване.\nНай-общо казано, в миналото, усложняването на езика започва със създаването на висша класа в обществото и нейния стремеж да се покаже различна от простолюдието – така аристкрацията почва да използва по-сложен език, по-дълги думи и т.н., особено в писмена форма. Това води до доста забавна двойнственост на езика – почти два различни езика, един за говорене и друг за писане, или пък един за обръщане към семейството и друг за към прислугата.\nПо-сложния език престава да бъде прерогатив на аристокрацията в по-новото време, когато масовата грамотност позволява на много хора да четат книги и вестници, а след навлизането на радиото и телевизията вече нещата почти се уеднаквяват – намаляват и почти изчезват местните диалектни говори, литературният и разговорният език стават все по-близки.\nИсторически, точно масовото разпространение на грамотността опростява езика, защото сближава разговорния и литературния език – това се наблюдава в много езици. Т.н. Елизабетиански английски (от епохата на кралица Елизабет I) примерно е много по-сложен и натруфен от съвременния – както можеш да се убедиш ако пробваш да четеп Шекспир в оригинал. Най-старият масов език в света – китайския – едновременно с това е и езъкът, на който има писменост най-отдавна и най-отдавна има масова грамотност (в Китайската империя – от над 5000 години). Той е имал много време да се развива – и съвсем логично, китайският е дотолкова опростен за говорене, че повечето думи се състоят от по една сричка.\nОпростяването на езика не бива да те притеснява – това е естествен процес. Велики мисли могат да се изкажат и с прости думи. Притеснително е опростяването на хората…\nТова за което спомена – изчезването на местните диалекти. Надявам се никога да не стане, защото те са тези които придават цвят на езика ни. Хора, гордейте се с това къде сте родени и с диалекта си, то е едно от нещата които ви правят различни и интересни. Той е като носиите, които вече отдавна никой не носи, но по които лесно е можело да се определи от къде е човека срещу теб. Езикът ни е много богат, красив и изразителен, не се срамувайте да го говорите.\nИма ли нужда от този закон? Погледнете имената на магазини, барове, ресторанти, дискотеки. Често се чудя дали вървя по улица в Русе например, или по улица в Лийдс? Не знам дали на някой въобще му преви впечатление, но мен ме дразни, да не говорим за абсурдните ЕТ”Хепи Дей” и други от сорта. Да, има нужда от такъв закон, и то за съжаление да брани българският език от нас самите.\n13/12/2011 - 13:14\nхех май и ти не знаеш какво искаш. хем местни диалекти, хем закон за българския език… само дето литературният български и диалектите се различават много и практически ще бъдат забранени от такъв закон\nколкото до това че законът ще “брани българският език от нас самите”, това показва абсурдността на идеите ти – защото езикът съществува за да служи на нас, не обратното…\n04/05/2013 - 15:06\n“Както всяко живо нещо, езикът се променя, хората го нагаждат към нуждите си за комуникация – неизползваните думи постепенно изчезват, заместват ги други” – така за щастие или не. Има много интересни думи на български език, които все още могат да се чуят в по-отдалечените и откъснати села. От една страна е неизбежно езикът да се променя, обогатява. От друга имаме прекрасни думи, които все по-рядко се използват и се забравят. Вече и произведение от Иван Вазов се адаптират, така че да бъдат разбираеми за съвременния ученик.


Евангелски вестник - Християнска мисия във Виетнам на съд за ширене на пандемията\nначало > Църква > Християнска мисия във Виетнам на съд за ширене на пандемията\nЦърковна мисия в град Хо Ши Мин е изправена пред наказателни обвинения за „разпространение на опасни инфекциозни болести“, след като поне 145 случая на коронавирус са свързани с мисията „Revival Ekklesia Mission“.\nСъобщава се, че посетителите на църквата не са спазвали правилното ограничаване на дистанцирането и носенето на маски по време на събитие, където пеят и скандират в малко пространство.\nПастирите Фуйонг Ван Тан и Во Хуан Лоан, които ръководят църковната мисия, са обвинени в организиране на дейности в църквата при лоши здравни протоколи. В момента те са в болница със здравословни усложнения, свързани с коронавируса, и не са арестувани.\nГрадският квартал Го Вап, където се намира църквата, е заключен и всички религиозни събития са забранени в цялата страна.\nКато последица от избухването на пандемията Виетнам планира да тества всички девет милиона жители на Хо Ши Мин за коронавирус и наложи повече ограничения за справяне с нарастващото огнище на Covid-19.\nХората в града имат право да напускат дома си само за необходимите дейности, а публичните събирания на повече от 10 души са забранени през следващите две седмици, съобщи правителството.\nДържавният вестник Vietnam News заяви, че градската власт планира да тества цялото си население с капацитет за тестване от 100 000 проби на ден.\nНякои скорошни пациенти във Виетнам са заразени с хибрид на вариантите на вируса, открити за първи път в Индия и Великобритания, каза здравният министър.\nВиетнам е ваксинирал един милион души с ваксината на AstraZeneca.\nТой има сделка с Pfizer за 30 милиона дози, които ще бъдат доставени по-късно тази година.\nВ преговори с Moderna също ще се направят достатъчно заявки, за да се ваксинират напълно 80% от 96-милионното население на азиатската страна.


Между думите :: Нечистотата на Джиан\n29.10.2007 16:22 - Нечистотата на Джиан\nПрочетен: 761 Коментари: 2\tГласове:\nСигурно има много доказателства, че животът е прекрасен, но тези дни си мисля, че едно от тях е фактът, че излезе новата, поредна книга на Филип Джиан, прочетох я и тя е наистина ужасно добра. Към това прибавям, че тя е четвъртата книга на автора, издадена на български (написана е преди поредицата “37,3 градуса сутринта” и “Проклета въртележка”), на фона на това, че доскоро имаше само един превод на негова творба на английски.\nДжиан е един от най-известните и четени френски автори – с 23 романа зад гърба си. Възхваляван и оспорван от френската критика, той е “настолният” писател на поколението от края на двайсети век, смятано от мнозина за наследник на бийт-културата. Книгите му за изпълнени със страст, еротика и патология.\nБолното винаги е контрапункт на нормалното, което от своя страна често се оказва дори по-зловещо. Едно е сигурно – Джиан винаги успява да те потопи в света си, да те накара да изпиташ толкова силна емпатия, че да си въобразиш, че животът ти да вземе завой След ъгъла реалността се оформя по начин, учудващо напомнящ за този на страниците (поне на мен така ми влияе – като 25-ти кадър)..\nВ „Нечистота“ авторът ни пренася на един хълм, между високите и красиви къщи на висшето общество, горната класа. Но въпреки, че говорим за върха, за каймака на обществото, всичко, което се случва, прилича много повече на черна дупка, която поглъща хубавото и оставя само отчаяние.\nЛуксозните хора, красиви и лъснати отвън, са разяждани от какво ли не отвътре – наркотици, разврат, полудяване, нещастие, безнадеждност, страхове. Нечистотата лъха от всеки - актьори, писатели, критици, бивши и сегашни наркомани.\nНа този фон като черен облак тежи една драма – мистериозното удавяне на младата и прекрасна Лиза, последвано от самоубийството на приятеля й. Това е отправната точка за проследяване на всички замесени (героите са доста – нещо типично за автора).\nДжиан разглежда чудовищните неща, които се случват в спретнатите къщички около езерото хладнокръвно и обективно, и с това им придава някакъв човешки образ, макар и доста грозен. Той е допълнен от множеството разсъждения, които правят прецизна дисекция на точната мотивация на всяко действие, както и на хронологията на пропадането. Всичко е тъжно, всички са се затворили в себе си, а там, вътре, не е красиво.\nНаяве излизат проблемите на брака, на любовта, на консуматорството, на човешкото безгранично его. Родителите са с провалени бракове и разбити нерви, болното им съществуване е допълнително вгорчено от децата им. Старото поколение ги вижда като жестоки, безмилостни чудовища, на младите всичко това им се струва алогично, безсмислено, лудо. Омразата и страховете виреят идеално в среда, в която скуката е господар и в която никой дори не помни как се мечтае.\nИ на фона на цялата мръсотия блести чистата и феерична изгаряща любов на брата на Лиза – Ефи - към нейната приятелка – Габи. И сякаш всичко гадно, което се случва с него, с неговите родители, приятели, това, което му причиняват и сам си причинява, изгубва значение. Светът се побира на една снимка, на която тя спи и изгаящото усещане за тотална зависимост и потъване е обзела и е накарала да свети едно изтормозено 14 годишно момче...\nОбявявам ви за законни съпруг и съпруг. Можете да целунете съпруга!\n1. maxfun - бети блу\n37'3 градуса е невероятан книга май имаше и подзаглавие бети блу\n2. gretelhen - 37°2 le matin\nе едно от нещата любими за преговаряне... ще ми се да имам повече време и да стигна до Lent dehors, Sotos, Assassins etc...


Видеоразговор с Дядо Коледа – защо не | Обяви за това и за онова\nExpired: Видеоразговор с Дядо Коледа – защо не\nКак отговаряте на детето си, когато ви зададе въпрос за Дядо Коледа? Предполагаме, че тази тема представлява интерес за много от вас, като се има предвид, че малчуганите се вълнуват от темата за добрия старец от Лапландия. В настоящата ни публикация ви предлагаме да поговорим повече за съвременния видеоразговор с Дядо Коледа в ЗдравейДядоКоледа.bg.\nМоже би много от вас не са чували за услугата, която предлага видеоразговор по скайп между белобрадия старец и малчуганите. Добрата новина е, че благодарение на развитието на модерните технологии, този разговор е възможен. От родителите се изисква единствено да разгледате информацията, която е поместена на сайта, в който се предлага услугата, и да запишат ден и час, когато Дядо Коледа да се обади на детето. Освен това биха могли да поръчат и персонализирано видеопослание за детето си, като се изисква да дадат малко информация за интересите на детето.\nСъс сигурност сте нетърпеливи да научите къде точно можете да намерите тези услуги и най-вече на каква цена. Всъщност място за притеснение няма, тъй като цените на услугите са доста ниски и бихте могли да си ги позволите, без да са необходими компромиси с месечния бюджет. Освен това е задължително дебело да подчертаем, че от вас не се изисква да губите каквото и да било време, тъй като можете да поръчате услугите, натискайки само няколко бутона на клавиатурата и мишката на компютъра. Уверяваме ви, че вашето малко съкровище ще остане приятно изненадано от възможността да разговаря с Дядо Коледа по скайп и да му разкаже всичко за подаръците, за които мечтае. Ето защо съветът ни към вас е да прочетете повече за услугите видеоразговор и персонализирано видеопослание от добрия старец от Лапландия, тъй като по този начин детето ви ще се почувства специално от вниманието.\nПубликувано в Подаръци и отбелязано с Дядо Коледа на 17.05.2016 от за.net.\n← Expired: Какво да очакваме от некоректните работодатели Високи ли са цените на дамските боти →


Арт & Шоу Архиви - Страница 210 от 234 - e-vestnik.bg\n„Бог прощава, Джаго – не!“ , пее циганският Павароти в популярното си парче „Прошка няма“. Към края на 90-те песните му се въртят по София кабел – фолк-телевизията, която показваше първите дарования на чалгата у нас. И Джаго е сред родоначалниците на попфолк културата – в годините на дискотека „Чака рака“ на „Екзарх Йосиф“ и мутренските сбирки в таверна „Дионисос“ ( бившата „Нерон“) в подлеза на НДК. Митко Трайков, както всъщност се казва едрият певец, е започнал да пее по сватби със свой съученик. В началото на 90-те създава ромската рап-формация „Джипси Авер“, следват гостувания в „Как ще ги стигнем“…\nКийра Найтли и Джеймс Макавой: „Изкупление“ е прекрасен филм\n„Наркобалади“ носят смърт на музикантите в Мексико


Как да получите бебето плюе нагоре петна от вашия диван 2018\nКак да получите бебето плюе нагоре петна от вашия диван\nАко имате деца, най-вероятно ще имате бебешки петна по целия диван. Знам, че го направих! Опитах се много различни начини да се получи петна, но най-накрая намерих един начин, който е лесен, нежен и работи всеки път.\nНапълнете малка купа с гореща вода и добър шприц от сапун от чиния Palmolive. Смесете го така, че да имате сапунена гореща вода.\nИдентифицирайте петна на дивана си. Започнете с най-големите и най-очевидните петна от бебето. Получаването на тези от пътя ще подобри драстично цялостния вид на дивана.\nПотопете старата си четка за зъби в сапунената вода и след това намажете петното. Продължете да правите това, докато петното е добро и влажно. След това започнете да почиствате с четката за зъби. Използвайте лубрикант!\nСлед като сте изтъркали мястото и изглежда, че по-голямата част от плюенето е изчезнало, вземете си кърпа за чинии и изсушете мястото - това също ще ви помогне да вземете всички свободни отломки от района.\nПовторете всичките си петна. Това също ще работи и върху някои други петна. Най-добрата част е, че Palmolive е нежна и няма да навреди на тъканта на дивана и няма остра миризма като някои от търговските чинии за почистване на дивани, които са на разположение днес. Плюс това, вероятно вече го имате в къщата си!