Възкресението на живота | Протойерей Георги Флоровски\nFiled Under Безсмъртие, Възкресение\n(„Безсмъртието“ на душата)*\nАвтор: отец Георги Флоровски\n* За първи път този текст е публикуван под заглавието „The Resurrection of Life“ в Bulletin of the Harvard University Divinity School, Vol. XLIX, No 8, 1952, p. 5-26. В третия том от събраните съчинения на отец Флоровски, без знанието на автора, издателите променят това заглавие на The ,,Immortality“ of the Soul, а след това в някои преводи отпадат и кавичките, което довежда до манипулативното заглавие „Безсмъртието на душата“. В този вид на заглавието студията е издадена за първи път и на български: Флоровски, Г. Безсмъртието на душата. С., 2001. От уважение към волята на отец Флоровски, а и от гледна точка по-доброто вписване в общата концепция за настоящия том, тук запазваме автентичното заглавие на текста. (Бел. ред.)\nНепременно ли трябва християните като християни да вярват в безсмъртието на човешката душа? И какво всъщност означава безсмъртието в областта на християнската мисъл? Тези въпроси в никакъв случай не са риторични. Етиен Жилсон в своите Гифордски лекции смята за необходимо да направи следното потресаващо изказване: „Общо взето – казва той – и без безсмъртието на душата християнството бива напълно осмислено – доказателство за това е фактът, че то се разбира по този начин. И обратно – това, което е абсолютно немислимо, е християнство без възкресение на човека“. Забележителна черта в ранната история на християнското учение за човека е, че много от изтъкнатите писатели на второто столетие като че ли категорично отхвърлят (природното) безсмъртие на душата. И това не изглежда да е странно или абсурдно мнение само на някои писатели, а по-скоро всеобща тенденция на времето. Това убеждение не е напълно изоставено и по-късно. Епископ Андерс Нигрен в своята известна книга „Den kristna karlekstanken genom tiderna“ възхвалява апологетите от II век именно за тази смела мисъл и вижда в нея израз на истинския евангелски дух. Тогава основният акцент се поставя по-скоро върху „възкресението на тялото“, отколкото върху „безсмъртието на душата“ – нещо, което според мнението на Нигрен следва да се прави винаги. Англиканският учен от XVII век Хенри Додуел (1641 -1711), бивш Camden преподавател по история в Оксфордския университет публикува в Лондон любопитна книга с твърде озадачаващо заглавие:\nЕпистоларна беседа, доказваща според Писанията и ранните отци, че душата е елемент, който е смъртен по природа, но в действителност е безсмъртен по Божие благоволение – или за наказание, или за награда – благодарение на своето съчетание с Божествения кръщелен Дух. Там се доказва, че от апостолите насам никой, освен епископите, няма власт да дава този Божествен Дух на безсмъртие (1706).\nАргументите на Додуел са често объркани и неясни. Основното достойнство на книгата се заключава в проявената от автора необятна ерудиция. Додуел е очевидно първият, който събира огромно количество информация върху раннохристиянското учение за човека, независимо от това, че той самият не може както трябва да се възползва от нея. Той е напълно прав в своето твърдение, че християнството не се интересува от естественото „безсмъртие“, а по-скоро от свръхестественото общение на душата с Бога, „Който е едничък безсмъртен“ (1 Тим. 6:16). Не е чудно следователно, че книгата на Додуел предизвиква яростна дискусия. Срещу него е повдигнато официално обвинение в ерес. Но той намира и немалко горещи поддръжници. И един анонимен писател – „презвитер на църквата в Англия“ – публикува две книги по този въпрос, като представя щателно изследване на патристичните свидетелства, че „Светият Дух (е) Източник на безсмъртието и безсмъртието (е) присъща на евангелието благодат, (а) не природна съставна част на душата“, и че „безсмъртието (е) свръхестествено за човешките души, дар от Иисус Христос, запечатан от Светия Дух в Кръщението“. Това, което е от особен интерес в този спор, е, че против тезата на Додуел възразяват главно „либералите“ от това време, а неговият най-голям литературен опонент е известният Самюел Кларк от Сейнт Джеймс, Уестминстър, който е последовател на Нютон и кореспондира с Лайбниц и който е прочут със своите неортодоксални вярвания и идеи – типичен представител на времето на свободата на разума и Просвещението. Това е необичайна ситуация: „Безсмъртието“ се оспорва от „ортодоксален“, а се защитава от „свободомислещ“. Вярата в естественото безсмъртие е един от малкото „догмати“ на просвещенския деизъм от това време. Човекът на Просвещението лесно може да отхвърли учението за Откровението, но не може да си позволи каквото и да било съмнение относно „истините“ на разума. Жилсон изказва предположение, че „това, което е известно под името „моралистко“ учение на XVII век, е по произход връщане към становището на ранните Отци, а не проявление на свободомислещия дух, както изглежда се е вярвало“. Като общо твърдение това е несъстоятелно. Цялата ситуация през XVII век е много по-сложна и объркана, отколкото очевидно се предполага. Въпреки това в случая с Додуел (и някои други) предположението на Жилсон е напълно оправдано. Има очевидно „завръщане към позициите на ранните Отци“.\n2. Душата като „творение“\nСв. Юстин Философ, в своя „Разговор с юдеина Трифон „, разказва за обръщането си към християнската вяра. В търсене на истината той отива най-напред при философите и за известно време е напълно удовлетворен от учението на платониците: „Възприемането на безтелесните неща истински ме завладя и платоническото разбиране за идеите добави криле на моя ум“. Тогава той се среща с един християнски учител, възрастен и уважаван човек. Между въпросите, повдигнати през време на техния разговор, е този за природата на душата. Ние не трябва да наричаме душата безсмъртна, твърди християнинът: „Защото, ако тя е безсмъртна, ние несъмнено трябва да я наричаме и неродена“ (εί άθάνατός έστι καὶ άγέννητος δηλαδή). Това е, разбира се, тезата на платониците. Бог единствен е „нероден“ и безсмъртен, и това е така, защото Той е Божество. Светът, от друга страна, е „роден“ и душите участват в него. „Може би е имало време, когато те не са съществували“. И затова те не са безсмъртни, „тъй като светът ни изглежда роден“. Душата не живее сама по себе си, а само „участва“ в живота. Бог единствен е живот, душата може само да има живот: „Защото силата за живот не е атрибут на душата, както тя е на Бога“. Освен това, Бог дава живот на душите, „както Той желае“. Всичко сътворено „притежава тварна природа, която може да бъде унищожена и престава да съществува“. Творенията като такива са „тленни“. Главните класически доказателства за безсмъртието, водещи началото си от „ Федон “ и „ Федър „, са опровергани и отречени, а техните основни предпоставки са открито отхвърлени. Както посочва проф. А. Е. Тейлър, „за елинското мислене άθανασία или άφθαρσία неизменно означават почти същото, което и ‘божествеността’, включвайки идеята за нероденост и неразрушимост“. Да каже, че „душата е безсмъртна“ за елина е същото като да каже, че „тя е нетварна“, т.е. вечна и „божествена“. Всичко, което има начало, трябва да има край. С други думи, за елина, „безсмъртието“ на душата винаги предполага нейната „вечност“, т.е. нейното вечно „предсъществуване“. Само това, което няма начало, може да съществува вечно. Християните обаче не могат да се съгласят с тази „философска“ предпоставка – тъй като те вярват в сътворението, за тях е нужно да се откажат от „безсмъртието“ (в гръцкия смисъл на думата). Душата не е независимо или самоуправляващо се същество, а именно творение, и дължи самото си битие на Бога, на своя Творец. Съобразно с това тя не може да бъде „безсмъртна“ по природа, т.е. сама по себе си, а само „по Божия воля“, т.е. по благодат. „Философската“ аргументация в полза на (природното) „безсмъртие“ се основава на „необходимостта“ на битието. Обратно – да се твърди, че светът е сътворен, означава да се подчертава преди всичко неговата абсолютна случайност, и по-точно – случайност в порядъка на битието. С други думи, сътвореният свят е свят, който изобщо би могъл да не съществува. Това означава, че светът е съвършенно и напълно ab alio, но в никакъв случай a se. Както казва Жилсон, „някои същества са съвършено различни от Бога поне в смисъл, че за разлика от Него те биха могли изобщо да не съществуват и все още могат в някакъв момент да престанат да съществуват“. „Могат да престанат “ обаче не означава непременно „(наистина) ще престанат“. Св. Юстин в никакъв случай не е „кондиционалист“ и поддръжниците на „условното безсмъртие“ призовават неговото име напълно напразно: „Всъщност аз не казвам, че всички души ще загинат…“ Целият аргумент е полемичен и целта е да се подчертае вярата в сътворението. Ние откриваме аналогични разсъждения в други съчинения от II век. Св. Теофил Антиохийски набляга на „неутралното“ естество на човека. Според него „ по природа „ човек не е нито „безсмъртен“, нито „смъртен“, а по-скоро „податлив и на двете“ (δεκτικόν άμφοτέρων). „Защото, ако Бог го е създал от самото начало безсмъртен, Той е щял да го направи бог“. Ако човек от самото начало беше избрал безсмъртните неща – според Божиите заповеди – той щеше да бъде увенчан с безсмъртие и щеше да стане бог, „осиновен бог“ (dues assumptus, θεός άναδειχθείς). Тациан отива дори по-нататък: „Душата сама по себе си не е безсмъртна, елини, а смъртна. Но тя може и да не умира“. Възгледите на ранните апологети не са лишени от противоречия, и не винаги тези възгледи са точно изразявани. Но основният пункт винаги е ясен – проблемът за безсмъртието на човека трябва да се разглежда в контекста на учението за сътворението, при това – можем да добавим – не само като метафизичен, а преди всичко като религиозен проблем. „Безсмъртието“ не е свойство на душата, а нещо, което изцяло зависи от действителното отношение на човека с Бога – неговия Господ и Творец. Не само окончателната съдба на човека се определя от степента на общение с Бога, но дори самото човешко съществуване, неговото „оцеляване“ или устойчивост, зависи от Божията воля. Св. Ириней Лионски продължава същата традиция. В своята борба против гностиците той има особена причина да подчертава тварността на душата. Душата не води началото си от „друг свят“, който е свободен от тление; тя принадлежи именно на този сътворен свят. Твърди се, казва св. Ириней, че за да съществуват душите трябва да бъдат „неродени“ (sed oportere eas aut innascibiles esse ut sint immortales), иначе те умрат заедно с тялото (vel si generationis initium acceperint, cum corpore mori). Той отхвърля този аргумент. Като творения, душите „продължават да съществуват, докато Бог желае“ (perseverant autem quoadusque eas Deus et esse, et perseverare voluerit). Тук perseverantia очевидно отговаря на гръцката дума διαμονή. Св. Ириней използва почти същите изрази като св. Юстин. Душата не е живот сама по себе си; тя участва в живота, който й е даруван от Бога (sic et anima quidem non est vita, participatur autem a Deo sibi praestitam vitam). Само Бог е живот и единствен подател на живота. Дори Климент Александрийски, въпреки своя платонизъм, понякога припомня, че душата не е безсмъртна „по природа“: „От тук е ясно, че душата не е по природа неразрушима, а по благодат Божия се усъвършенства до неразрушимост“. Св. Атанасий доказва безсмъртието на душата като използва аргументи, които могат да бъдат проследени чак до Платон, и въпреки това решително подчертава, че всичко, което е сътворено, е „по природа“ неустойчиво и подложено на разрушение. Необходимостта от ограничаване на безсмъртието на душата осъзнава дори бл. Августин: „Душата на човека е безсмъртна по свой собствен някакъв начин, не е абсолютно безсмъртна като Бога“. „Според изменчивостта на този живот, може да се каже, че тя е смъртна“. Преп. Йоан Дамаскин пише, че дори ангелите не са безсмъртни по природа, а само по благодат, и доказва това горе-долу по същия начин както и апологетите. Същото категорично твърдение намираме в „съборното“ послание на Йерусалимския патриарх св. Софроний от 634 г., което е прочетено и благосклонно прието на Шестия вселенски събор през 681 г. В последната част на това послание св. Софроний осъжда грешките на оригенистите – предсъществуването на душите и апокатастасиса – и ясно заявява, че ,,разумните същества“ (τὰ νοητά), макар и да не умират (θνήσκει δὲ ούδαμώς), въпреки това „са безсмъртни не по природа“, а само по Божия благодат. Следва да се добави, че дори през XVII век това ранно предание не е забравено на Изток и ние разполагаме с един интересен документ за диспут между двама гръцки епископи от о-в Крит точно по този въпрос: безсмъртна ли е душата „по природа“ или „по благодат“. Можем да направим следната равносметка. При обсъждането на проблема за безсмъртието от християнска гледна точка, трябва да имаме предвид тварната природа на душата. Самото съществуване на душата е зависимо, т.е. „условно„. То е обусловено от творческата Божия наредба. Въпреки това, дадено съществуване, т.е. съществуване, което не се съдържа по необходимост в „природата”, не е непременно преходно. Творческият акт е свободно, но и окончателно Божие действие. Бог е създал света именно за битие: „έκτισε γαρ είς το είναι τα πάντα“ (Прем. Сол. 1:14). Не съществува никакво условие за отменяне на това творческо решение. Силата на антиномията се заключава точно в това: светът има зависимо начало, но не и завършек. Той се държи благодарение на неотменимата Божия воля.\n3. Човекът е смъртен\nСъвременните мислители до такава степен подчертават „безсмъртието на душата“, че почти не се забелязва изначалната „смъртност на човека“. Само новите „екзистенциални“ философии отново решително ни напомнят, че човешкото съществуване е в основата си sub specie mortis. Смъртта е катастрофа за човека. Тя е неговият „ най-последен (или по-скоро, окончателен) враг“ (έσχατος εχθρός) (1 Кор. 15:26). Очевидно „безсмъртието“ е отрицателен термин; той е свързан с термина „смърт“. И тук ние отново попадаме на открит и радикален конфликт между християнството и „елинизма“ – преди всичко платонизма. В една съвременна книга много удачно са противопоставени два цитата: „И Словото стана плът, и живя между нас“ (Иоан 1:14) и „Плотин, философът на нашето време, се срамувал да бъде в плът“. Авторът пише: „Ако се направи по подобен начин непосредствено сравнение между евангелското четиво на Рождество Христово и Порфириевото кратко обобщение на кредото на неговия учител, става съвършено ясно, че те са абсолютно несъвместими: че не е възможно християнинът да бъде платоник, нито пък някой платоник – християнин; и платониците, да им признаем заслугите, напълно са съзнавали този елементарен факт“. Бих добавил само, че за съжаление християните като че ли не съзнават „този елементарен факт“. В продължение на столетия, та чак до наше време, платонизмът е любима философия на християнските мъдреци. Тук нямаме за цел да обясняваме как това се случило. Но това, меко казано, злополучно недоразумение, довежда до пълното объркване в съвременните възгледи относно смъртта и безсмъртието. Въпреки това ние можем да използваме древното определение за смъртта: тя е отделяне на душата от тялото (ψυχής χωρισμός από σώματος). За елина това е освобождаване, „връщане“ в родната сфера на духовете. За християнина това е катастрофа, рухване на човешкото съществуване. Елинското учение за безсмъртието никога не е можело да разреши християнския проблем. Единственото задоволително решение предлага вестта за Христовото Възкресение и обещанието за Всеобщото възкресение на мъртвите. Ако отново се върнем към изворите на християнството, откриваме, че тази мисъл е ясно изказана още през първите столетия. Св. Юстин Философ е твърде категоричен по въпроса. Хора, „които казват, че няма възкресение на мъртвите и че техните души, когато умрат, ще бъдат взети на небесата, въобще не са християни“. Неизвестният автор на трактата За възкресението (който обикновено приписват на св. Юстин) формулира проблема много точно. „Защото какво е човекът, ако не разумно животно, съставено от тяло и душа? Нима душата сама по себе си е човек? Не, тя е душа на човека. Нима може тялото да се нарече човек? Не, то се нарича тяло на човека. Ако нито едното, нито другото поотделно са човек, но само съществото, съставено от двете заедно, се нарича човек, а Бог е призовал човека към живот и възкресение, Той призовал не част, а цялото, което е душата и тялото“. В превъзходното си съчинение За възкресението на мъртвите атинянинът Атинагор развива същия аргумент: Бог е сътворил човека за определена цел, за вечно битие. Обаче „Бог надарил със самостоятелно битие и живот не природата на душата сама по себе си и не природата на тялото поотделно, а по-скоро хората, съставени от душа и тяло, така че с тези същите части, от които те са съставени, когато се раждат и живеят, да могат да достигнат след приключването на този живот до техния общ завършек; душата и тялото образуват в човека едно живо същество“. Няма да има вече човек, твърди Атинагор, ако цялостта на тази връзка се разруши, защото тогава ще се разруши и личността. Неизменността на тялото, неговата цялост според собствената му природа, трябва да съответства на безсмъртието на душата. „Съществото, надарено с ум и разум е човек, а не душата сама по себе си. Затова човек трябва винаги да бъде съставен от душа и тяло„. Иначе ще има не човек, а само части на човека. „А това е невъзможно, ако няма възкресение. Защото ако няма възкресение, природата на целия човек няма да се съхрани“. Основното предположене на целия аргумент се заключава в това, че тялото по същество принадлежи на пълнотата на човешкото битие. И затова човекът като такъв ще престане да съществува, ако душата трябва завинаги „да се обезплъти“. Точно това е противоположно на твърдението на платониците. Елините по-скоро мечтаят за пълно и окончателно развъплъщение. Тялото е само ограничаване на душата. От друга страна, за християните смъртта не е естествен завършек на човешкото съществуване. Човешката смърт е безумие, провал. Смъртта на човека е „отплатата на греха“ (Рим. 6:23). Тя е загуба и тление. И от момента на грехопадението тайната на живота е заменена с тайната на смъртта. „Съюзът“ на душата и тялото е безусловно тайнствен, за което свидетелства непосредственото усещане на човека за органичната цялост на неговия психо-физичен състав. „Душата и духът могат да бъдет части на човека – човек обаче никога“, казва св. Ириней. Тялото без душа е само труп, а душата без тяло е призрак. Човекът не е безтелесен призрак, а трупът не е част от човека. Човекът не е „безплътен демон“, затворен в тъмницата на тялото. Ето защо „отделянето“ на душата от тялото е смърт на самия човек, прекъсване на неговото съществуване, на неговото битие като човек. Затова смъртта и тлението на тялото са като изтриване на „Божия образ“ от човека. Мъртвият не е в пълнота човек. Преп. Йоан Дамаскин, в една от своите прекрасни стихири за опелото, говори за това така: „Плача и ридая, когато размишлявам върху смъртта, и виждам нашата красота, изваяна според образа Божи, лежаща в гроба обезобразена, безславна, нямаща вид“. Той пише не за човешкото тяло, а за самия човек: „Нашата красота, оформена според образа Божи“ не е тялото, а човекът. Той наистина е „образ на неизречимата слава“ Божия, дори когато е поразен от греха. А в смъртта се открива, че човекът, това оформено от Бога „разумно изваяние“, според израза на св. Методий е само труп. „Човекът е само сухи кости, смрад и храна за червеите“. Можем да наречем човека „една ипостас в две природи“, при това не от, а именно в две природи. И в смъртта тази единна човешка ипостас се разпада. И вече няма човек. Затова човекът копнее за „изкупване на нашето тяло“ (Рим. 8:23: την απολύτρωσiv του σώματος ημών). Както пише св. ап. Павел на друго място, „искаме не да се съблечем, а да се преоблечем, та смъртното да се погълне от живота“ (2 Кор. 5:4). Болката на смъртта се заключава именно в това, че тя е „отплатата на греха“, т.е. резултат от нарушените взаимоотношения с Бога. Тя не е просто природно несъвършенство или метафизична безизходица. Човешката смъртност свидетелства за отчуждаването на човека от Бога, Който е единственият Подател на живота. И в това отчуждаване от Бога, човекът не може да остава, „да пребивава“ като пълноценен човек. Смъртното състоятие е в основата си „недостигнало човешко ниво“. Подчертаването на човешката смъртност не означава предлагане на една „натуралистична“ интерпретация на човешката трагедия, а точно обратно – различаване в човешкото затруднено положение на неговите дълбоки религиозни корени. Силата на патристичното богословие се заключава именно в неговия интерес към човешката смъртност, и съответно към посланието на Възкресението. Мъката на греховното съществуване по никакъв начин не се подценява, но тя се тълкува не само от гледището на етиката и морала, а и от богословска гледна точка. Бремето на греха се състои не само в самообвиненията на човешката съвест, не само в съзнанието за вина, а в пълното разпадане на цялата тъкан на човешката природа. Падналият човек вече не е човек, той е екзистенциално „деградирал„. И свидетелство за тази деградация е човешката смъртност, смъртта на човека. Отделена от Бога, човешката природа става нестабилна, загубва хармонията, като че ли се разлага. Самата структура на човека става неустойчива. Отслабва „единството“ на душата и тялото. Душата изгубва своята живителна сила, вече не може да вдъхва живот на тялото. Тялото се превръща в гроб и затвор за душата. И физическата смърт става неизбежна. Тялото и душата вече може да се каже не са закрепени здраво, не са нагласени едно към друго. Нарушението на Божията заповед е „върнало човека в неговото естествено състояние“ (εις το κατά φύσιν έπέστρεψεν), казва св. Атанасий. „Така че, както е бил сътворен от нищо, така и в самото си съществуване, с времето според цялата справедливост, е претърпял тление“. Защото, бидейки сътворено от нищо, творението също така се намира над бездната на небитието, във всеки момент готово да падне в нея. „Ние ще умрем и ще станем като разлята на земята вода, която не може да се събере“ (2 Царств. 14:14). „Естественото състояние“, за което говори св. Атанасий, е течението на космичните цикли, които безнадеждно поглъщат падналия човек и този плен означава деградация на човека. Той изгубва своето привилегировано положение в реда на творението. Но тази метафизична катастрофа е само проява на нарушените взаимоотношения с Бога.\n4. ,,Аз съм възкресението и животът“\nВъплъщението на Словото е абсолютно Богоявление. И преди всичко то е откровение на Живота. Христос е Словото на Живота (ό λόγος της ζωής) (1 Иоан. 1:1). Въплъщението е вдъхване на живот в човека, възкресение на човешката природа. Чрез Въплъщението на Словото човешката природа не просто възприема помазание от преизобилния Източник на благодатта, но и встъпва в съкровено и „ипостасно“ единство със самия Бог. В това въздигане на човешката природа към вечно общение с божествения Живот, св. Отци на ранната Църква единодушно виждат самата същност на спасението: „Само това се спасява, което се съединява с Бога“, казва св. Григорий Богослов. Това пък, което не се съедини, по никакъв начин не може да бъде и спасено. Това е основният мотив в цялото ранно богословие – при св. Ириней, св. Атанасий, Кападокийците, св. Кирил Александрийски и преп. Максим Изповедник. Но върхът на Въплътилия се Живот е Кръстът, смъртта на Въплътилия се Господ. Животът се разкрива в пълнота чрез смъртта. Това е парадоксалната тайна на християнската вяра: живот чрез смърт, живот от гроба и поради гроба, тайната на живоносния гроб. И християните се раждат за истински и вечен живот само чрез тяхната кръщелна смърт и погребение в Христос; те се възраждат с Христос в кръщелния купел (срв. Рим. 6:3-5). Такъв е неизменният закон на истинския живот. „Това, що ти сееш, няма да оживее, ако не умре“ (1 Кор. 15:36). Спасението се завършва на Голгота, а не на Тавор, и дори на Тавор е предсказан Кръстът на Иисус (срв. Лука 9:31). Христос е трябвало да умре, за да дари всички хора с изобилен живот. Това е необходимост не на този свят, а на Божията любов, на Божествения порядък. Защо обаче трябва истинският живот да се открие чрез смъртта на Единия, Който самият е „възкресението и животът“? Единственият отговор на този въпрос е, че спасението трябва да бъде победа над смъртта и човешката смъртност. Основният враг на човека е именно смъртта. Изкуплението не е само прощаване на грехове, не е само помиряване на човека с Бога. Изкуплението е пълно премахване на греха, освобождаване от греха и смъртта. „Покаянието не избавя от състоянието на природата (в което изпада човекът чрез греха), то само прекратява греха“, казва св. Атанасий. Защото човекът не само съгреши, но и „изпадна в тление“. Божията милост не може да допусне „тварите, веднъж създадени разумни и участващи в Словото, да бъдат обречени на гибел чрез тлението и да се върнат обратно към небитие“. Затова Божието Слово снизхожда и става човек, възприема нашето тяло, „така че хората, обърнали се към тлението, да възвърне отново към нетление и да ги оживотвори от смъртта чрез приемане на тяло и чрез благодатта на Възкресението, изгаряйки смъртта в тях като слама в огън“. Така, според св. Атанасий, Словото става плът, за да унищожи „тлението“ в човешката природа. Обаче смъртта се побеждава не чрез явяването на Живота в смъртното тяло, а по-скоро чрез доброволната смърт на Въплътилия се Живот. Словото се въплътява, за да умре в плът, подчертава св. Атанасий. „За да приеме смъртта, То е имало тяло“. Или – да цитираме Тертулиан: „Начинът на умирането е причина за Рождеството“, Главната причина за Христовата смърт трябва да се търси в смъртността на човека. Христос претърпява смърт, но Той преминава през нея и преодолява и смъртността, и тлението. Той оживотворява самата смърт: „Чрез смъртта смъртта разруши“. Затова Христовата смърт е така да се каже продължение на Въплъщението. Кръстната смърт е действителна не като смърт на един невинен, а като смърт на Въплътилия се Господ. „Ние се нуждаехме от Въплътилия се Бог, от Бог, наказан със смърт, за да можем ние да живеем“ – както ясно се изразява св. Григорий Богослов. На Кръста умира не просто един човек. В Христос няма човешка ипостас. Неговата личност е Божествена, но въплътила се. „Защото Този, Който е пострадал, не е бил обикновен човек, а богосъздаден човек, извършващ подвиг на дълготърпение“, както казва св. Кирил Йерусалимски. Може собствено да се каже, че Бог умира на Кръста, в Своето човечество (което е обаче „единосъщно“ с нашето). Това е доброволната смърт на Този, Който Самият е Живот вечен. Човешка смърт в действителност – смърт „според човешката природа“, но смърт в ипостаста на Словото, на Въплътилото се Слово. И затова възкресяваща смърт: „С кръщение трябва да се кръстя“ (Лука 12:50). Това е самата Кръстна смърт и проливането на кръв – „кръщението с мъченичество и смърт, с което и Самият Христос се е кръстил“, както пише св. Григорий Богослов. Като кръщение с кръв Кръстната смърт е самата същина на изкупителното тайнство на Кръста. Кръщението е очистване. И Кръстното кръщение е така да се каже очистване на човешката природа, която върви по пътя на възстановяването в ипостаста на Въплътилото се Слово. Това е умиване на човешката природа в пролятата жертвена кръв на Агнеца Божи, и преди всичко, умиване на тялото – не само очистване от греховете, а очистване на човешките немощи и на самата смъртност. Това е очистването в подготовката за общото възкресение – очистване на цялата човешка природа, на цялото човечество в лицето на неговия нов и светотайнствен Първороден, във „Втория Адам“. Това е кървавото Кръщение на цялата Църква, а дори и на целия свят. „Очистване не за малка част от човешкия свят, нито за кратко време, а за цялата Вселена и навеки“, ако се позовем отново на св. Григорий Богослов. Господ умря на Кръста. Това е истинска смърт и въпреки това тя съвсем не е подобна на нашата, просто защото е смъртта на Въплътилото се Слово, смърт в неразделната ипостас на Словото, станало човек, смърт на „въ-ипостасеното“ човечество. Това не изменя онтологичния характер на смъртта, но променя нейния смисъл. „Ипостасното единство“ не е нарушено или унищожено в смъртта и затова душата и тялото, макар и разделени, остават все още съединени благодарение на Божеството на Словото, от Което никога не се отделят. Това е „нетленна смърт“ и затова в нея се преодоляват „тлението“ и „смъртността“, и в нея се поставя началото на възкресението. Самата смърт на Въплътилия се открива възкресението на човешката природа. „Днес тачим празника, защото нашият Господ е прикован на Кръста“, ясно говори св. Йоан Златоуст. Кръстната смърт е победа над смъртта не само защото тя е последвана от Възкресението. Тя самата е победа. Възкресението само разкрива и утвърждава победата, постигната на Кръста. То се осъществява в самото успение на Богочовека. „Ти умираш и ме оживяваш“… Както се изразява св. Григорий Богослов:\nТой отдава живота Си, но притежава власт отново да го приеме; и завесата се раздира, защото тайнствените двери на Рая се отварят; камъните се разцепват, мъртвите възкръсват… Той умира, но дава живот и чрез Своята смърт разрушава смъртта. Той се погребва, но възкръсва отново. Той се спуска в ада, но извежда души.\nТайната на Кръста на възкресението особено се възпоменава на Велика Събота. Това е денят на слизането в ада. А слизането в ада вече е Възкресение на мъртвите. Чрез самия факт на Своята смърт Христос Се присъедини към обществото на починалите. Това е ново продължение на Въплъщението. Адът е просто мракът и сянката на смъртта, по-скоро място на смъртна тъга, отколкото място на вечни мъки, мрачен ,,шеол „, място на безнадеждно обезплътяване и развъплъщение, което е само слабо и смътно предозарено от косите лъчи на все още неизгрялото Слънце, от все още несбъдналите се надежди и очаквания. Това е сякаш онтологична немощ на душата, която в смъртното разлъчване загубва способността да бъде истинска ентелехия на своето тяло – безпомощност на падналата и повредена природа. Не „място“ изобщо, а по-скоро духовно състояние: „духове в тъмница“ (1 Петр. 3:19). И именно в тази тъмница, в този ад, слиза нашият Господ и Спасител. В мрака на бледната смърт сияе неугасимата светлина на Живота, божествения Живот. „Слизането в ада“ е проявление на Живота сред безнадеждността на смъртта, това е победа над смъртта: „Не поради някаква естествена слабост на Словото, която обитава в Него, тялото умряло, а за да може в него смъртта да бъде унищожена чрез силата на Спасителя“, казва св. Атанасий.\nВелика Събота е много повече от навечерие на Възкресение Христово. Тя е „благословена, света Събота“, „Sanctum Sabbatum“ – requies Sabbati magni, според св. Амвросий Медиолански. „Това е благословената събота, това е денят за почивка, в който Единородният Син Божи си е починал от всички Свои дела“. „Аз съм първият и последният и живият; бях мъртъв, и ето, жив съм вовеки веков, амин; и имам ключовете на ада и смъртта“ (Откр. 1:17-18). Християнската „надежда в безсмъртието“ се основава и заключава в тази победа на Христос, а не в някакъв „естествен“ дар. А това означава също така, че тази надежда на християните се основава на историческо събитие, т.е. на историческо себеразкриване на Бога, а не на някаква склонност или характер на човешката природа.\n5. Последният Адам\nРеалността на смъртта още не е премахната, но се открива нейното безсилие. Както казва св. Йоан Златоуст:\nНаистина, ние все още умираме, както преди, но ние не пребиваваме в смъртта; и това не означава, че умираме… Силата и самата реалност на смъртта е просто в това, че мъртвият няма възможност да се върне към живот… Но ако след смъртта той бъде оживен и освен това му бъде даден по-добър живот, тогава това вече не е смърт, а заспиване.\nИли както, казва св. Атанасий, „като семена, хвърлени в земята, ние не загиваме, когато умираме, а засяти в земята, отново ще възкръснем“. Това е излекуване и възстановяване на човешката „природа“ и затова всички ще възкръснат, всички ще бъдат вдигнати и възвърнати към пълнотата на тяхното естествено съществуване, но преобразени. Отсега нататък всяко обезплътяване е само временно. Мрачната долина на ада се унищожава чрез силата на животворящия Кръст. В първият Адам се открива и осъществява присъщата потенциалност на смъртта. Във втория Адам чрез чистота и послушание се увековечава и реализира потенциалността на безсмъртието в невъзможността на смъртта. Това сравнение прави още св. Ириней Лионски. Без надеждата за Всеобщото възкресение, вярата в Христос ще бъде празна и безполезна: „Но ето, Христос възкръсна от мъртви и за умрелите стана начатък“ (1 Кор. 15:20). Христовото Възкресение е ново начало. Това е „ново творение“. Можем да кажем дори, есхатологично начало, решителна стъпка в историята на Спасението. И все пак, трябва да разграничаваме много внимателно между лекуване на природата и лекуване на волята. „Природата“ се лекува и възстановява с известна принуда, чрез огромната сила на Божията всемогъща и непобедима благодат. Пълнотата в известен смисъл „се налага“ върху човешката природа. Защото в Христос цялата човешка природа („семето Адамово“) цялостно и напълно се изцерява от непълнотата и смъртността. Това възстановяване ще се осъществи и разкрие докрай при Всеобщото възкресение, възкресението на всички – и праведници, и нечестивци. Никой, доколкото това засяга природата, не може да избегне Христовата царствена власт, не може да се отвърне от непобедимата сила на Възкресението. Но волята на човека не може да се изцери по същия непреодолим начин. Волята на човека трябва да се обърне към Бога. Трябва да има свободен и непринуден отклик на любов и преклонение, „свободно обръщане“. Волята на човека може да се излекува само в свобода, в „тайната на свободата“. Само чрез това непринудено и свободно усилие човек наистина влиза в новия и вечен живот, който се открива в Иисус Христос. Духовното възстановяване може да се постигне само в съвършена свобода, в послушание на любов, чрез себеотдаване и себепосвещаване на Бога, в Христос. Това различие се подчертава с голяма настойчивост в знаменития трактат на св. Николай Кавасила ,,3а живота на Христос“. Възкресението е „изправяне на природата“ и това Бог дарява свободно. Но Небесното царство, блаженото проникновение и единението с Христос, предполагат желание, и затова са достъпни само за онези, които копнеят за тях, и обичат, и желаят. Безсмъртието ще бъде дадено на всички, така както всички могат да се радват на Божия Промисъл. Не от нашата воля зависи дали ще възкръснем след смъртта или не, така както не от нашата воля зависи, че се раждаме. Христовата смърт и Възкресение донасят безсмъртие и нетление за всички в равна мяра, защото всички имат същата природа като Богочовека Иисус. Но никой не може да бъде заставен да желае. Така Възкресението е общ дар за всички, но блаженство ще бъде дадено само на някои. И отново, пътят на живота е път на отричане, на потъпкване на плътските желания, на саможертва и себепожертване. Трябва да умрем за себе си, за да живеем в Христос. Всеки трябва лично и свободно да се съедини с Христос, с Господа, Спасителя и Изкупителя, в изповядването на вярата, в избора на любовта, в светотайнствения обет на вярност. Който не умира с Христос не може да живее с Него. „Освен ако по наш свободен избор не приемем да умрем с Неговите страдания, Неговият живот не е в нас“, казва св. Игнатий. Това не е обикновено аскетическо или нравствено правило, не просто дисциплина. Това е онтологичният закон на духовното битие, дори закон на самия живот. Защото само в общението с Бога и чрез живота в Христос възстановяването на човешката цялост получава смисъл. За онези, които са в пълна тъмнина, които самоволно се ограничават „извън Бога“, извън Неговата светлина, самото Възкресение може би изглежда по-скоро нещо ненужно и неоправдано. Но то ще дойде като възкресение „за осъждане“ (Иоан 5:29: άνάστασις της κρίσεως). И в това ще се завърши тайната и трагедията на човешката свобода. Тук ние наистина сме на прага на невъобразимото и непостижимото. „Апокатастасисът“ на природата не отменя свободната воля. Волята се движи отвътре чрез любов. Св. Григорий Нисийски разбира това много ясно. Той предвижда нещо като вселенско обръщане (conversio) на душите в задгробния живот, когато Божията истина се разкрие и ще се яви с някакво необоримо и последно свидетелство. Точно в този пункт ограничеността на елинистическата мисъл е очевидна. На нея това свидетелство й се струва като решаваща причина или мотив за волята, сякаш „грехът“ е просто „незнание“. Елинистическата мисъл трябва да премине през дългия и тежък опит на аскетизма, на аскетическото самонаблюдение и самоконтрол, за да се освободи от този интелектуалистичен наивитет и илюзия, и да открие в падналата душа мрачна бездна. Едва у преп. Максим Изповедник, след няколко века на аскетическо приготовление, ние наистина откриваме ново, преосмислено и задълбочено тълкуване на апокатастасиса. Преп. Максим не вярва в неизбежно обръщане на упоритите души. Той учи само за апокатастасис на природата, т.е. за възстановяване на всички съществувания към цялостност на природата, към вселенско проявление на божествения Живот, което ще съзре всеки. Но онези, които самоволно са прекарали живота си на земята в плътски желания, „против природата“, ще бъдат неспособни да възприемат или да се наслаждават на това вечно блаженство.\nСветлината е Словото, Което озарява естествения разум на верните; но като изгарящ огън на съда То наказва онези, които от любов към плътта са привързани към нощния мрак на този живот. Различието е между έιτίγνωσις, и μέθεξις. „Познанието“ не е същото като „участието“. Бог наистина ще бъде у всички; но само в светците Той ще присъства „с благодат“ (δια την χάριν); в нечестивците Той ще присъства „без благодат“ (παρά την χάριν). Грешниците ще бъдат отделени от Бога поради отсъствието в тях на решителен стремеж към доброто. Тук ние имаме същия дуализъм на природата и волята. При възкресението цялото творение ще се възстанови, т.е. ще бъде доведено до съвършенство и окончателна стабилност. Но грехът и злото се коренят във волята. Мисълта на елинизма заключава от това, че злото е неустойчиво и неизбежно трябва да изчезне само по себе си. Защото нищо не може да бъде вечно, ако не е вкоренено в Божието постановление. Злото може да бъде само преходно. Християнският извод е напълно противоположен: има инертност и упорство във волята, и това упорство може да остане неизцерено дори при „всеобщото възстановяване“. Бог никога не извършва над човека някакво насилие, и общението с Бога не може да бъде наложено на упорстващия. Както се изразява преп. Максим, „Духът не поражда нежелано решение, а преобразява избраната цел в обожение“. Ние живеем в променен свят: той е променен чрез Христовото изкупително Възкресение. Животът е даден и той ще възтържествува. Въплътилият се Господ е действително Вторият Адам и в Него се поставя началото на новото човечество. Гарантира се не само окончателното „оцеляване“, но и изпълнението на Божията творческа воля. Човекът е сътворен „ безсмъртен“. Той не може „метафизически напълно да се самоубие“ и да зачеркне съществуването си. Дори победата на Христос не налага на „ограничените“ същества „Вечния Живот“. По думите на бл. Августин, за творението „съществуването не е същото като живеенето“.\n6. „И живот вечен“\nИма неизбежно напрежение в християнското учение между „дадено“ и „очаквано“. Християните търсят „живота в бъдещия век“, но не по-малко съзнават, че Животът вече се е явил: „и животът се яви, и ние видяхме, и свидетелствуваме, и ви възвестяваме вечния живот, който беше у Отца и се яви нам“ (1 Иоан. 1:2). Това е не само напрежение във времето – между миналото, настоящето и бъдещето. Това е напрежение между промисъла и решението. Или можем да кажем: Вечният Живот е предложен на човека, но той трябва да го приеме. За човека изпълнението на „промисъла“ зависи от „веровото решение“, което не е само „познание“, а действено „участие“. Началото на християнския живот се поставя с ново раждане, с вода и Дух. Първо е нужно покаяние (ή μετάνοια), вътрешно изменение, дълбоко и решително. Символиката на св. Кръщение е сложна и многообразна. Но преди всичко това е символика на смъртта и възкресението, на Христовата смърт и Възкресение (Рим. 6:3-4). Кръщението е тайнствено възкресение в Христос, чрез участието в Неговата смърт, ставане с Него и в Него за нов и вечен живот (Кол. 2:12; Фил. 3:10). Християните съ-възкръсват с Христос именно чрез погребение: „ако с Него сме умрели, с Него и ще оживеем“ (2 Тим. 2:11). Христос е вторият Адам, а хората трябва отново да се родят и да се съединят с Него, за да участват в този нов живот, който е Негов. Св. ап. Павел говори за „подобие“ на Христовата смърт (Рим. 6:5). Но това „подобие“ означава нещо повече от сходство. Това е нещо повече от обикновен знак или възпоменание. Смисълът на това „подобие“ за самия ап. Павел се заключава в това, че във всеки от нас Христос може и трябва да се „изобрази“ (Гал. 4:19). Христос е главата, всички вярващи са Негови членове, и в тях се осъществява Неговия живот. Това е тайната на целия Христос – totus Christus, Caput et Corpus. Всички са призвани и всеки е способен да вярва и да бъде оживен чрез вяра и кръщение, за да живее в Него. Затова кръщението е „възраждане“ (άναγέννησις), ново, духовно и харизматично раждане. Както казва св. Николай Кавасила, Кръщението е причината за блажен живот в Христос, а не просто за живот. Св. Кирил Йерусалимски ясно пояснява истинската реалност на цялата кръщелна символика. Наистина, казва той, в кръщелния купел ние умираме (и се погребваме) само „в подражание“, само „символически“ (δια συμβόλου,), и не възкръсваме от истински гроб. И въпреки това „ако подражанието е в образ, спасението е в самата истина“. Защото Христос е действително разпнат и погребан, и наистина възкръсна от гроба. Тук се използва гръцката дума όντως. Тя е много по-силна, отколкото просто αληθώς (истински, вярно, действително). Тя подчертава основния смисъл на Христовата смърт и възкресение. Това е нов подвиг. Следователно Той ни дава тази възможност, чрез „подражателно“ участие в Неговите страдания да придобием „действително “ спасение. Това не е само „подражание“, а „подобие“. „Христос е бил разпнат и погребан в действителност, но на вас е дадено да бъдете разпнати, погребани и възкресени с Него по подобие“. Това означава, че в Кръщението човек снизхожда „тайнствено“ в мрака на смъртта, и въпреки това възкръсва отново с Възкръсналия Господ и преминава от смърт към живот. „И образът се изпълнява върху всички вас, защото вие сте образ Христов“, заключава св. Кирил Йерусалимски. С други думи, всички се съединяват чрез и в Христос, а оттук и самата възможност на светотайнственото „подобие“. Св. Григорий Нисийски се спира на същия момент. В Кръщението има две страни. То е и раждане, и смърт. Естественото раждане е началото на смъртното съществуване, което започва и завършва в тление. Трябва да се открие другото, новото раждане, което да въвежда във вечен живот. В Кръщението „присъствието на Божия сила преобразява роденото с тленна природа в състояние на нетление“. То се преобразява чрез следване и подражание; и по този начин се осъществява предизобразеното от Господа. Само чрез следване на Христос можем да минем през лабиринта на живота и да излезем от него. „Защото аз наричам неизбежната крепост на смъртта, в която е затворено скърбящото човечество, лабиринт“. Христос излиза от него след трите дни на смъртта. В кръщелния купел „се осъществява подражанието на всичко, което Той е сторил“. Смъртта се „представя“ чрез стихията на водата. И както Христос възкръсна отново за живот, така и кръщаваният, съединен с Него по телесна природа, „действително подражава на възкресението на третия ден“. Това е само „подражание“ (μίμησις), а не „тъждественост“. При кръщението човек не възкръсва в действителност, а само се освобождава от природното зло и неизбежността на смъртта. В него се прекъсва „непрекъснатостта на покварата“. Той не възкръсва, защото не умира, оставайки в този живот. Кръщението е само предзнаменуване на Възкресението; в него ние само предвкусваме благодатта на окончателното Възкресение. Кръщението е началото (αρχή), а Възкресението е краят и завършекът (πέρας); и всичко, което ще се случи при славното Възкресение има вече своите наченки и основания в Кръщението. Можем да кажем, че Кръщението е „омиоматично (подобие на) възкресение“. Следва да отбележим, че св. Григорий особено подчертава необходимостта от запазване и задържане на кръщелната благодат. Защото в Кръщението се променя и преобразява не само природата, но и волята, която остава изцяло свободна. Ако душата не се очиства и пречиства в свободното упражняване на волята, Кръщението се оказва безплодно. Преображението не се осъществява; новият живот не настъпва. Кръщелната благодат не се подчинява на човешкото своеволие – тя действително снизхожда, но не може никога да бъде наложена върху този, който е свободен и създаден по Божи образ; тя се нуждае от отговор и се укрепва в синергизма на любовта и волята. Благодатта не раздвижва и не оживява затворени и упорстващи души, които са наистина „мъртви“. Необходим е отклик и съдействие. Това е така, защото Кръщението е светотайнствено умиране с Христос, участие в Неговата доброволна смърт, в Неговата жертвена любов и това може да се осъществи само в свобода. Така в Кръщението, като в жив и светотайнствен образ, се отразява и изобразява смъртта на Христос на Кръста. Кръщението е едновременно смърт и раждане, погребение и „баня за възраждане“ (λουτρόν της παλιγγενεσίας), „време на смърт и време на раждане“, както казва св. Кирил Йерусалимски. Същото се отнася за всички тайнства. Тайнствата са установени, за да дадат възможност на човека „да участва“ в Христовата изкупителна смърт и по такъв начин да придобие благодатта на Неговото Възкресение. В тайнствата се показва и подчертава неповторимостта и всеобщия характер на Христовата победа и жертва. Това е главната мисъл на св. Николай Кавасила в неговия трактат За живота на Христос, който прекрасно обобщава цялото сакраментално учение на Източната църква: „Кръщаваме се, за да умрем чрез Неговата смърт и да възкръснем чрез Неговото възкресение. Помазваме се с мирото, за да можем да участваме в Неговото царствено помазание на обожението. И когато се храним с пресветия хляб и пием пребожествената чаша, ние наистина участваме в същата плът и същата кръв, които е възприел нашият Господ, и така се съединяваме с Този, Който за нас се въплъти, умря и възкръсна отново… Кръщението е раждане, миропомазването е основание за действията и подвизите, а хлябът на живота и чашата на благодарението са истинската храна и истинското питие“. В целия светотайнствен и благочестив живот на Църквата, Кръстът и Възкресението „се изобразяват“ и отразяват в многобройни символи. Цялата символика е реалистична. Тези символи не просто ни напомнят за нещо в миналото – нещо, което е изчезнало. Това, което е станало „в миналото“, е начало на „вечността“. Чрез тези свещени символи и в тях напълно правдиво се разкрива и изразява окончателната Реалност. Цялата тази свещена символика достига най-високата си точка във величественото тайнство на св. Престол. Евхаристията е сърцето на Църквата, тайнството на Изкуплението в най-висш смисъл. Това е повече от „подражание“ или просто „възпоменание“. Това е самата Реалност, съкровена и разкриваща се в Тайнството. Това е, по думите на св. Николай Кавасила, „съвършенно и последно тайнство (το τελευταΐον μυστήριον) и няма къде да се отиде по-нататък, и няма нищо, което да се добави“. Това е „пределът на живота“ (ζωής τό πέρας). „След Евхаристията няма нищо, което да може повече да се желае, но ние трябва да спрем тук и да се научим как можем да съхраним това съкровище до края“. Евхаристията е самата Тайна вечеря, постоянно извършваща се, но не и повтаряща се. Защото всяко ново честване не само „изобразява“, но и наистина е същата „Тайна вечеря“, която е извършена за първи път (и вовеки веков) от Самия Божествен Първосвещеник – като доброволно предвкусване и начало на Кръстната жертва. И истинският Извършител на всяка Литургия е винаги Самият Христос. Това с особена сила подчертава св. Йоан Златоуст, когато пише:\nЗатова вярвам, че дори сега това е тази Вечеря, на която Самият Той е седял. Защото тази по нищо не се отличава от другата.\nТози, Който тогава е извършил тези неща на онази Вечеря, Той ги извършва и сега. Този, Който ги е осветил и ги е изменил, е Същият. Тази трапеза с нищо не е по-малко от онази. Защото не Христос е извършил онази, а човек тази, а и тази извършва Той. И тази е същата горница, където те са били тогава.\nВсичко това има първостепенно значение. Тайната вечеря е жертвоприношение, Кръстно жертвоприношение. Това жертвоприношение все още продължава. Христос все още действа като Първосвещеник в Своята Църква. Тайнството е едно и също, Свещеникът е същият и трапезата е една. Св. Николай Кавасила изразява това със следните думи:\nПринасяйки Себе Си в жертва веднъж за всички, Той не е престанал да бъде свещеник, но непрестанно изпълнява това служение за нас, бидейки наш застъпник пред Бога вовеки, поради която причина е казано за Него – Ти си свещеник вовеки.\nИ възкресяващата сила и значение на Христовата смърт се явяват в пълнота в св. Евхаристия. Тя е „лекарство за безсмъртие и противоотрова, за да не умираме, а да живеем вечно в Иисус Христос“, за да си послужим със знаменития израз на св. Игнатий. Това е „небесният хляб и чашата на живота“. За верните това страшно тайнство е истинско „обручение с вечения Живот“, тъй като самата Христова смърт е победа и Възкресение. В св. Евхаристия началото и краят са свързани в едно: възпоменанията на евангелията и пророчествата на Откровението. Тя е sacramentum futuri, тъй като е възпоменание на Кръста. Евхаристията е тайнствено предчувстване, предвкусване на Възкресението, „образ на Възкресението“. Тя е „образ“, не защото е обикновен символ, а защото историята на спасението все още продължава, и ние очакваме с нетърпение „живота в бъдещия век“.\nХристияните като християни не се обвързват с някакво философско учение за безсмъртието. Те изповядват вярата във Всеобщото възкресение. Човекът е творение. Самото му съществуване е Божи дар. То е условно. Човекът съществува благодарение на Божията милост. Но Бог е сътворил човека за битие, т.е. за вечен живот. Този живот може да се осъществи и доведе до завършек само в общение с Бога. Прекъсването на общението разстройва човешкото битие и все пак човек не престава да съществува. Човешката смърт и смъртност са свидетелство за прекъснатото общение, свидетелство за самотата на човека, за неговото отчуждаване от Източника и целта на съществуването му. И въпреки това творческата разпоредба (fiat) продължава да действа. В Въплъщението на Христос общението се възстановява. В сянката на смъртта отново се явява Животът. Въплътилият се е Живот и Възкресение. Той е Победител над смъртта и ада, начатък на новото творение и на всички, които са заспали. Физическата смърт на хората е не просто случаен „природен феномен“, а по-скоро зловещо свидетелство за изначалната трагедия. „Безсмъртието“ на безтелесните души не може да реши човешкия проблем. „Безсмъртието“ в един безбожен свят, „безсмъртие“ без Бога или „вън от Бога“ означава вечна гибел. Християните като християни се стремят към нещо по-велико от „природното“ безсмъртие. Те се стремят към вечно общение с Бога, или, ако си послужим с прекрасната фраза на ранните Отци, към обожение. И в това няма нищо „натуралистично“ или пък пантеистично. Обожението означава съкровено общение на хората с живия Бог. Да бъдем с Бога означава да пребиваваме в Него и да участваме в Неговото съвършенство. „Синът Божи е станал Син човешки, за да може човекът човешки да стане син Божи“. В Него човек завинаги се свързва с Бога. В Него имаме вечен живот: „А ние всички с открито лице, като в огледало, гледайки славата Господня, се преобразяваме в същия образ, от слава в слава, като от Духа Господен“ (2 Кор. 3:18). И в края на времената, при Всеобщото възкресение и „бъдещия век“, за цялото творение ще се възцари „благословената Събота“, „денят на почивка“, тайнственият „седми ден на творението“.\nИз „Творение и Изкупление”. Протойерей Георги Флоровски. Превод: Емил Трайчев, Павел Павлов. Публикува се с корекции\n Gilson, E. L’Esprit de la Philosophie Medievale. Paris, 21944, p. 179.\n Agape and Eros: The History of the Christian Idea of Love. London, 1938, II: I, p. 64ff.\n „Camden“ професурата по антична история е учредена и финансово осигурена през 1622 г. от английския антиквар и историк William Camden (1551-1623) – автор на първото топографско изследване на Великобритания и на първия подробен исторически разказ за управлението на английската кралица Елизабет I (1558-1603). След 1877 г. професурата е прикрепена към оксфордския ,,Брейсноуз колидж“ (Brasenose или Brazen Nose College). След 2002 г. носител на тази професура е Алън Боуман. (Бел. ред.)\n Обикновено наричат автора Джозеф (или Джон) Питс (Joseph, John Pitts), за когото обаче нищо не е известно. Името се споменава в старите каталози (напр., на Британския музей и т. н.) и библиографиите. Списъкът с книгите е твърде дълъг, за да го привеждаме тук изцяло. През 1706 г. са публикувани и двете дниги. Додуел защитава своята позиция в книгата: A Preliminary Defense of the Epistolary Discourse, Concerning the Distinction between Soul and Spirit. London, 1707. Изглежда че отправният момент за Додуел е св. Ириней; вж. Dissertationes in Irenaeum, auctore Henrico Dodwello, A. M., etc, Oxoniae, 1689, p. 469 ff. – Аз се спирам на цялата тази дискусия в друга моя статия, „The problem of Man in English theology and philosophy of the XVIIth century“.\n Samuel Clark (1675-1729) е известен английски философ и религиозен мислител. Опровержението на цитираното тук мнение на Додуел той пише през 1706 г. След смъртта му неговия брат, Джон Кларк, публикува според оригинални ръкописи негово „Изложение на църковния катехизис“ и десет тома с проповеди. Освен богословието неговите интереси включват областите на математиката, метафизиката и филологията. (Бел. ред.)\n Gilson, E. L’Esprit de la Philosophie Medievale (както в бел. 1), p. 179, n. 1.\n Dialogus cum Tryphone Iudaeo, 5-6.\n Taylor, A. E. Plato: The man and his work, p. 176; cpв.: Lebreton, J. Histoire du Dogme de la Trinite. T. II. Paris, 1928, p. 635ff.\n Срв. моята статия: „The Idea of Creation in Christian Philosophy” – In: The Eastern Churches Quarterly, VIII, Supplementary issue: Nature and Grace, 1949; виж още: Gilson, E. L’Esprit de la Philosophie Medievale (както в бел. 1) – Ch. IV: Les etres et leur contingence, p. 63 ff.\n Gilson, E. God and Philosophy, 1941, p. 52.\n Ad Autolycum, II, 26.\n Oratio adversus Graecos, 13.\n Adversus haereses, II, 34\n Климент Александрийски. Hypotyposeis fragmenta (върху 1 Петр. 1:9): „Hinc apparet quoniam non est naturaliter anima incorruptibilis, sed gartia Dei… perficitur incorruptibilis“. Тук обаче можем да се съмняваме в надежността на превода (извършен от Касиодор).\n Oratio contra gentes, 33.\n Ibid, 41: ,,φύσιν ρευστήν ουσαν και διαλυομένην“.\n Ad Hieronymum: „Anima hominis immortalis est secundum quondam modum suum; non enim omni modo sicut Deus“.\n Tractatus in Iohannis evangelium, 23, 9; cpв.: De Trinitate, I, 9, 15 и De civitate Dei, 19, 3: „mortalis in quantum mutabilis“.\n Expositio accurata fidei orthodoxae, II, 3: ,,φύσει άλλὰ χάριτι“.\n Contra Manichaeos, 21.\n PG, 11, 490-492; Съборното послание – В: PG, 87, 3181.\n Разговорът между Атанасий Каравелски, епископ на Йера, и Критския митр. Неофит Пателарий, с участието на Панайотис Никусий, известен драгоман на Високата порта, помогнал за издаването на „Православното вероизповедание“ на Петър Могила в Холандия и деянията на Йерусалимския събор в 1762 г., е публикуван от архим. Арсений (Иващенко). Виж: „Описание на ръкопис, намиращ се в библиотеката на Синайския манастир“ – В: Христианское чтение, 1884, июль-август, с. 181-229.\n Тази мисъл е много добре разработена от Херман Шулц в неговата ценна книга: Die Voraussetzungen der christlichen Lehre von der Unsterblichkeit. Goettingen, 1861.\n Reade, W. H. V. The Christian Challenge to Philosophy. London, 1951.\n Порфирий. Животът на Плотин, I.\n Reade, W. H. V. Op. cit., p. 70. Според източния обряд откъсът от Иоан 1:1-17 се чете на Пасха, а не на Рождество (както на Запад).\n Немезий. De natura hominis, 2; авторът цитира Хризип.\n Dialogus cum Tryphone Iudaeo, 80.\n De resurrectione, 8.\n De resurrectione mortuorum, 15.\n Adversus haereses, V, 6, 1 : „Anima autem et spiritus pars hominis esse possunt, homo autem nequaquam“.\n De resurrectione, I, 34, 4: „το άγαλμα το λογικόν“.\n Последованието за опело, стихири на блажените, самогласни.\n Oratio de incarnatione Verbi, 4-5.\n Epistulae, 101 (Ad Cledonium).\n Oratio de incarnatione Verbi, 6-8.\n De Carne Christi, 6: „Forma moriendi causa nascendi est“.\n Oratio XLV, 28.\n Homiliae catecheticae, XIII, 6.\n Oratio XXXVII, 17.\n Oratio XLV, 13.\n Expositio accurata fidei orthodoxae, III, 27; cpв. неговото Слово за Велика Събота, 29.\n In crucem et latronem, hom. 1.\n Oratio de incarnatione Verbi, 26.\n Из Вечернята на Велика Събота.\n In epistolam ad Hebraeos, 17, 2: „ού θάνατος τουτό έστιν, άλλα κοίμησις”.\n Oratio de incarnatione Verbi, 21.\n В Новия Завет думата καινός не означава само нещо ново, а по-скоро нещо окончателно, „тя се отнася до окончателното довеждане до завършек“. Думата очевидно има изцяло есхатологичен смисъл. Срв. статията на Бем „Sub voce“ в Kittel, G. Woerterbuch, III, S. 451.\n Св. Николай Кавасила. De Vita in Christo, II, 86-96.\nВ сръбското издание – с. 85-92. (Бед. ред.)\n Срв. Св. Игнатий Антиохийски. Ad Magnesians, V. Фразеологията е на св. ап. Павел. (Бел. ред.)\n Св. Максим Изповедник, Върху различни трудни въпроси в Свещ. Писание до Таласий, 39, 3; Capit. quinquies cent. II, 39. Balthasar, Urs von. Kosmische Liturgie: Maximus der Bekenner. Freiburg, 1941, 367. За съжаление интерпретацията на Balthasar е най-малкото непълна.\n Преп. Максим Изповедник. De variis Scripturae sacrae quaestionibus ас dubiis ad Thalassium, 6.\nВ руското издание – c. 37. (Бел. ред.)\n De Genesi ad literam, Ι, 5.\n Св. Николай Кавасила. De Vita in Christo, II, 95.\nВ сръбското издание – с. 91. (Бел. ред.)\n Св. Кирил Йерусалимски. Homiliae catecheticae, II, 4-5, 7; III, 1.\nВ сръбското издание – c. 271-274. (Бел. ред.)\n Св. Григорий Нисийски. Oratio catechetica magna, 33.\n Св. Кирил Йерусалимски. Homiliae catecheticae, II, 4.\nВ сръбското издание – с. 271. (Бел. ред.)\n Св. Николай Кавасила. De Vita in Christo, II, 3-6.\nВ сръбското издание – с. 53 сл. (Бел. ред.)\n Ibid, IV, 1,4, 15.\nВ сръбското издание – с. 17, 120, 132. (Бел. ред.)\n In Matthaeum homiliae, L, 3.\n Ibid, LXXXII, 5.\n Explanatio divinae liturgiae, 23.\n Св. Игнатий Антиохийски. Ad Ephesios, XX, 2\nВ българското издание на с. 22. (Бел. ред.)\n Изразът е от осветителната молитва на св. Василий Велики. (Бел. ред.)\n Св. Ириней Лионски. Adversus haereses, III, 10, 2.\n« За причината на Въплъщението\nПротойерей Георги Флоровски за ада »\nPingback: Протойерей Георги Флоровски за ада | Протоиерей Георги Флоровски - ноември 25, 2013\nPingback: Възкресението на живота – Задругата - август 7, 2016


Смях и развлечение с "Парола 9 месеца" - Живот - EdnaJena.com\nСмях и развлечение с "Парола 9 месеца"\n"Парола 9 месеца" е завладяващ роман, който се чете на един дъх и единствената му цел е да ви забавлява. Подходящ е само за хора с чувство захумор и самоирония!\nАко искате да ра...\nКошничките са едни от най-прекрасните малки сладкишчета, които помним от детството. Рецептата, която ще ви споделим, е за най-крехките, сладки и п...


Общинска организация на инвалидите - Сливен | Пълномощните на децата за чужбина със срок\n10.04.2019 / 18:36\nЦветанов посочи, че когато едно дете излиза извън България с пълномощно, информацията за него постъпва в базата данни на Гранична полиция. В документа обаче не се упоменава в кое училище или детска градина е записано хлапето. „Ето защо според мен в пълномощните трябва да се съдържа именно тази информация. За целта трябва да бъде разработен механизъм между МОН и МВР.\nПреди близо десетина години от Брюксел посъветваха България да обърне внимание на проблема с т.нар. безсрочни декларации за извеждане на хлапета зад граница. Съветът тогава беше да се въведе срок на този документ, за да се избегнат случите, в които родител извежда отрочето си в чужбина със стара декларация, която е получил от половинката си, преди да се разделят например. Това предложение обаче не беше прието, тъй като тогава се чуха становища, че подобен срок означава да се плащат многократно и такси за нотариус при преиздаването на документа.


Amazon открива 5000 работни места във Великобритания до края на 2017 г.\n„Работните места ще позволят по-бързи доставки, по-голям избор и по-висока стойност за британските клиенти“, заяви Дъг Гур, мениджър на компанията за Великобритания\nОт Amazon заявиха, че решението от референдума за излизане от ЕС не влияе на нейните инвестиционни планове. Компанията дори се насочи много повече към Великобритания, както и други технологични гиганти като Google и Apple.\nОнлайн търговецът на дребно Amazon планира да създаде повече от 5000 работни места във Великобритания през 2017 г., обявиха от компанията, цитирани от Ройтерс.\nОт Amazon заявиха преди време, че решението от референдума за излизане от ЕС през миналия юни не влияе на нейните инвестиционни планове. Компанията дори се насочи много повече към Великобритания, както и други технологични гиганти като Google и Apple.\nРешението да добави над 5000 работни места е рекордно за Amazon за страната. С тази стъпка постоянната работна сила на компанията на Острова ще наближи 24 хил. Души.\n„Работните места ще позволят по-бързи доставки, по-голям избор и по-висока стойност за британските клиенти“, заяви Дъг Гур, мениджър на компанията за Великобритания.\nИмено във Великобритания Amazon активно тества доставките на стоки чрез дронове, известни като Prime Air. Он-лайн търговецът получи патент за система, чрез която пакетът, който трябва да ви бъде доставен, да бъде придвижен от безпилотен летателен апарат, а различни инструменти, включително парашут, да му помогнат да се приземи на точното място.\nКомпанията продължава да защитава патенти в тази област.


УСЛОВИЯ ЗА ПОЛЗВАНЕ - Funky Kids\nОБИЧАШ ДА ПАЗАРУВАШ ИЗГОДНО, НАЛИ?\nИСКАШ ЛИ да напазаруваш НАИСТИНА ЕВТИНО за твоето дете красиви и качествени дрехи и обувки, които да се запазват и издържат дълго след многобройните пранета и носения, БЕЗ ДА СЕ НАЛАГА да харчиш огромни суми пари за тях?\nНие искаме да имаш възможността да дадеш най-доброто за твоето дете, като ти помагаме да го направиш по възможно най-изгодния за теб и твоето семейство начин . Затова подбираме ДОКАЗАНИ марки, които лично сме изпробвали за нашите деца! А сега ти ги предлагаме в следните изгодни варианти :\nПазаруваш за над 50 лв. и получаваш 30% отстъпка от цялата сума (или най-малко 15 лв. отстъпка)\nПри покупка над 75 лв. - 40% отстъпка (или най-малко 30 лв. отстъпка)\nПри покупка над 100 лв. - 50% отстъпка (най-малко 50лв. отстъпка!)\nПри покупка над 200 лв. - 60% отстъпка от цялата сума (цели 120 лв. отстъпка! минимум!)\nИ така - до 9 Август !!!\nВАЖИ САМО ЗА ДРЕХИ И ОБУВКИ !!! НЕ ВАЖИ ЗА ДРУГИ СТОКИ ЗА БЕБЕТО ОТ КАТЕГОРИЯТА ВСИЧКО ЗА БЕБЕТО !!!


【Спининг и Кастинг въдици】на СУПЕР Цени∴Онлайн • Евтини —Piranite.com\nchevron_right Спининг и Кастинг въдици\ncheck St. Croix(4)\nХарактеристики на серията: - Poly Curve® (IPC®) технология на изработка; - Taper Enhancement Technology (TET) – дизайнът на бланката предлага модел, отличаващ се с по-добра акция и чувствителност; - Advanced Reinforcing Technology™ (ART™); - Super high-modulus SCVI graphite с FRS в долните секции за максимална сила и мощ с минимално тегло; - High-modulus/high-strain SCV graphite с FRS и carbon-matte scrim за несравнима сила, стабилност и чувствителност; - Fuji® K-R Concept Tangle Free водачи със SiC рингове и специално E-color покритие на рамката. Идеален избор за плетено влакно, флуорокарбон; - Fuji® SK2™ макародържач; - Xtreme-Skin дръжка, която е силно устойчива на влиянието на водата и мръсотията, като е лесна за почистване и поддръжка; - Производител - Designed and handcrafted in Park Falls, U.S.A.; - Доживотна гаранция; Модел LXS70LF2 - Акция: Light, 1.8-7.1 гр; Строй: Fast Модел LXS76MLXF2 - Акция: Medium Light, 3.5-10.6 гр.; Строй: Extra Fast Модел LXS76MF2 - Акция: Medium, 5.3-17,7 гр.; Строй: Fast. Запознайте се с по-подробно с характеристиките на пръчката на нашия FilStar Блог Прочетете интересната история на компанията St. Croix на нашия FilStar Блог Можете да прочетете повече за модел LXS76MF2 в нашия FilStar Блог.\nХарактеристики: - Произведени от Premium, high-modusul SCIII graphite; - Изключително здрави и надеждни, като същевременно невероятно леки и свръх чувствителни; - Специално разработен дизайн; - Fuji Alconite Concept Guide System with black frames; - Fuji SKM reel seat/gun smoke hoods; - Коркова дръжка Select-grade; - Двупластова гъвкава обвивка Flex Coat slow-cure finish; - Брой секции - 2; - Производител - USA; - Гаранция - доживотна; Модел AVS66LF2 - Акция: Light, 1.8-7.1 гр.; Строй: Fast Модел AVS70MLF2 - Акция: Medium Light, 3.5 - 10.6 гр.; Строй: Fast Модел AVS76MLXF2 - Акция: Medium Light, 3.5-10.6 гр.; Строй: Extra Fast Модел AVS80MLM2 - Акция: Medium Light, 1.8-8.9 гр.; Строй: Moderate Модел AVS86MF2 - Акция: Medium, 7.1-21.3 гр.; Строй: Fast Модел AVS86MHF2 - Акция: Medium Heavy, 10.6-28.4 гр.; Строй: Fast Модел AVS86HF2 - Акция: Heavy, 14.2-56.7 гр.; Строй: Fast Модел AVS90MHF2 - Акция: Medium Heavy, 10.6-28.4 гр.; Строй: Fast Модел AVS90HF2 - Акция: Heavy, 14.2-56.7 гр.; Строй: Fast Модел AVS96MF2 - Акция: Medium, 7.1-21.3 гр.; Строй: Fast Модел AVS96MHF2 - Акция: Medium Heavy, 10.6-28.4 гр.; Строй: Fast Модел AVS96HF2 - Акция: Heavy, 14.2-56.7 гр.; Строй: Fast Модел AVS106MF2 - Акция: Medium, 7.1-21.3 гр.; Строй: Fast Прочетете интересната история на компанията St. Croix на нашия FilStar Блог\nХарактеристики: - Произведени от Premium-quality SCII graphite; - Изключително здрави, чувствителни и мощни при засичане; - Прецизна акция и намаляващ диаметър за оптимално поведение на пръчката; - Batson Forecast hard aluminum-oxide guides with double-plated black chrome frames; - Fuji DPS reel seat/frosted silver hoods; - Коркова дръжка Premium-grade; - Двупластова гъвкава обвивка Flex Coat slow-cure finish; - Строй - Fast; - Брой секции - 2; - Гаранция - 5 години; - Производител - USA; Модел PS60ULF2 - Акция: Ultra Light, 0.9 - 5.3 гр.; Строй: Fast Модел PS66LF2 - Акция: Light, 1.8 - 8.9 гр.; Строй: Fast Модел PS70MLF2 - Акция: Medium Light, 3.5 - 14.2 гр.; Строй: Fast Прочетете интересната история на компанията St. Croix на нашия FilStar Блог\nОт 187,33 лв.\nОт 149,83 лв.


Световноизвестната актриса Джулиан Мур по време на пресконференция в Кан се обяви за равенството между мъжете и жените в киноиндустрията.\n"От 20 години сме като "жълтите жилетки", настояваме за права и сме жертви на полицейско насилие", заяви французинът Мадж Ли, който с първия си пълнометражен филм "Клетниците" бие тревога за положението в предградията, предаде Франс прес. Филмът му е включен в конкурсната програма в Кан. Мадж Ли е отрасъл и продължава да живее в Клиши-Монфермей в Сена-Сен Дени, източно от Париж. Той заснел документален филм за родния си град след бунтовете през 2005 г., предизвикани от смъртта на двама младежи. През 2017 г. снима късометражния филм "Клетниците", който е номиниран за награда "Сезар". По-късно представеното във филма става основа на пълнометражния му филм, който тази вечер ще бъде показан на феста.\nЗаплахата на Тръмп срещу европейското автомобилостроене може би всъщност е "троянски кон" 16 май 2019 Previous\nУчен разкри формулата за успеха на Game of thrones 16 май 2019 Next


Преглед на базиларната недостатъчност на вертебро (VBI): причини и лечение - Атером\nОт тази статия ще научите: какво е основната недостатъчност на vertebro: симптомите и лечението и кой лекар да се консултира.\nАвтор на статията: Александра Бургута, акушер-гинеколог, висше медицинско образование със специалност "Обща медицина".\nБазовата недостатъчност на Vertebro (съкратена VBN) е симптомен комплекс от фокални и церебрални промени, които са обратими. Това състояние е причинено от липсата на кръвоснабдяване на мозъка от гръбначните и базиларните артерии.\nАртериите, които хранят мозъчния клон от безименната артерия вдясно и от подклавиан вляво, се издигат от двете страни в отворите на напречните процеси на шийните прешлени и проникват в черепа, където се сливат.\nАртериите, които хранят мозъка\nТака те образуват основната артерия, която се намира на долната повърхност на мозъчния ствол. Делът на гръбначния стълб представлява около 30% от общия мозъчен кръвоток. Намаленият приток на кръв на всяко място в резултат на свиване отвън, стесняване на вътрешността на напречното сечение предизвиква недостатъчно хранене на мозъка и клинични признаци на заболяването.\nокципитални, параетични лъвове и частично времеви церебрални полукълба;\nПовече от 70% от преходните исхемични атаки (нарушение на церебралната циркулация или микроструктура) се появяват в базиларния басейн на вертебро, след което 30-35% от пациентите развиват исхемичен мозъчен инсулт. Смъртността от исхемичен инсулт в задната част на мозъка е 3 пъти по-висока от тази при инсулти в каротидната артерия.\nНевролозите се занимават с лечението на гръбначно-азиатрична недостатъчност. В случай на тежка патология, може да се наложи помощта на съдов хирург. Комплексът от терапии включва лекари със сродни специалности: отоневролог, кардиолог, терапевт, офталмолог, физиотерапевт.\nПрогнозата зависи от причината за патологията. С компенсирано състояние е възможно да се постигне възстановяване. При декомпенсация и инсулт прогнозата е по-песимистична.\nГръбначносъдовата недостатъчност е вродена и придобита. Факторите, водещи до намален кръвоток, могат да бъдат съдови и външни.\nПричини за неизправност на базиларния вертеб:\nатеросклерозата с развитието на стеноза или запушване на безименните и подклавичните артерии се наблюдава при 78-80% от пациентите;\nаномалии на васкуларно развитие - патологична мускулатура, атипично изпускане от аортата, артериална хипоплазия - при 20-23%;\nвъзпалителни процеси в съдовата стена - артериит;\nмускулен спазъм или дистрофични лезии.\nПри децата, травмата при раждането може да бъде причината за развитието на базиларното вертебро.\nКлиничната картина на основната недостатъчност на вертебро\nБазовата недостатъчност на гръбначния стълб се характеризира с полисимптом, чиято тежест зависи от зоната на недостиг на кръв.\nКогато се проявяват преходни прояви на исхемична атака, но често диагнозата се прави след факта, тъй като при пристигането на клиничните прояви "Амбулатория" изчезнат. Те включват:\nувреждане на говора поради скованост в устата;\nатаки при падане - внезапна слабост в долните крайници, падане, неподвижност, понякога придружена от слаба;\nдезориентация във време, място, положение;\nневолно поклащане на ръцете, краката, торса;\nПри тежки случаи на остри нарушения на кръвообращението се развива исхемичен инсулт. До 30% от пациентите без лечение ще срещнат инсулт в рамките на 5 години след първоначалното проявление на преходна исхемия.\nДиагностика на гръбначно-асиларна недостатъчност\nСимптомите на VBN са разнообразни, но не са специфични. Те често се срещат при други условия. Въпреки това, внимателното събиране и анализ на оплакванията позволява на лекаря да подозира, че пациентът има недостиг на гръбначно-базиларна сърдечна недостатъчност и го изпраща за по-нататъшно изследване.\nПри оценката на неврологичния статус, неврологът определя характерните симптоми на фокални и церебрални нарушения, провежда функционални тестове:\nтест за замайване, провокиран от интензивна работа с ръцете му или при завъртане на главата от едната страна на другата или чрез завъртане на раменния пояс в различни посоки със стационарна глава и таза;\nТестът на Де Клайн - с рязко завъртане на главата или увисване и фиксиране в продължение на 15 сек., се установява характерна клинична картина, изразена в дезориентация, забавяне на реакцията, трудност при отговаряне на прости въпроси (име или местоположение на пациента), стесняване на един от учениците;\nТестът на Хаунтън - с изпънати ръце, длани нагоре и затворени очи, пациентът се обръща отстрани с тялото си и продължава да движи главата си в една и съща посока към провала. Пациентът е в това положение в продължение на 20-30 s. Ако пациентът е в равновесие, едната или двете ръце не се спускат, а дланите остават насочени нагоре, след което може да се изключи увреждане на мозъчния ствол или на моторната кора.\nПровеждайте специално слушане на съдовете на горните крайници.\nЛабораторни тестове, предписани за определяне на причините, водещи до основна недостатъчност на гръбначния стълб:\nиндикатори на хомеостазата;\nДоплеровото ултразвуково изследване на големите съдове на шията и главата е скринингов метод за откриване на гръбначно-асиларна недостатъчност;\nCT и MRI - за да визуализира дори малки лезии, хернии;\nАнгиографията - "златният стандарт" за диагностициране на нарушенията на кръвния поток в базиларния басейн на вертебро, позволява да се фиксират съдовете на рентгенов филм чрез инжектиране на контрастен агент;\nмагнитно резонансна ангиография - визуализация на съдовете без контраст.\nЗа диагностика на нарушенията на черепните нерви на пациента се изпраща за консултиране до отоларинголог, отоневролог, окултист, невропсихиатър, кардиолог.\nПри изследване на лице с гръбначна базиларна недостатъчност е важно не само да се направи правилната диагноза, но и да се установи причината за появата й.\nТактиката на управлението зависи от коренните причини за синдрома на основната недостатъчност на vertebro, степента на увреждане на артериите в басейна, тежестта на клиничните прояви.\nПървоначалните етапи на патологията се лекуват на амбулаторна база. Преходна исхемична атака, персистираща дисфункция изисква хоспитализация в неврологичния отдел.\nспазване на диетата с ограничение на солта, пушеното месо, включително зеленчуци, плодове, варено месо, сушени плодове;\nизмерване на кръвното налягане на ден;\nЛечението на наркотици зависи от основната причина. Присвояване на:\nвазодилататорни лекарства - за предотвратяване на артериален спазъм;\nантихипертензивни лекарства - за контролиране на кръвното налягане;\nантитромбоцитни средства - за предотвратяване на образуването на кръвни съсиреци;\nантикоагуланти - за намаляване на коагулацията на кръвта;\nNootropics - подобряване на функционирането на мозъка;\nФизиотерапията се използва в комбинация с таблетни средства, особено при екстраваскуларни причини за гръбначно-асиларна недостатъчност:\nУпражняващата терапия облекчава мускулния спазъм;\nхирудотерапия - лечение с пиявици, тънка кръв;\nФизиотерапевтични методи за болестта\nТерапията трябва да е продължителна и постоянна. Повечето от използваните лекарства имат кумулативен ефект, ефектът им се проявява след известно време.\nС неефективността на лечението, увеличаването на клиничните прояви на недостатъчно кръвоснабдяване на мозъка, се извършва хирургическа корекция.\nАко недостатъчността на гръбначния стълб се причинява от компресия, изпълнете:\nмикродискектомия - неврохирургична операция, насочена към изрязване на херния на междузвездния диск и стабилизиране на гръбначния стълб;\nлазерна реконструкция на междупрешленни дискове.\nКогато луените артерии се стесняват с атеросклеротична плака, се извършва ендреектоктомия - отстраняването й.\nКогато се използва артерия, се използва стент - в съда се поставя специален стент, който действа като балон и предпазва артерията от стесняване.\nНародните средства не могат да заместят медицинските срещи. Те се използват за подпомагане и подобряване на ефекта от лекарствата.\nВербебробазиларната недостатъчност или синдромът на вертебробазиларната артериална система е обратим процес на нарушена мозъчна функция поради влошаване на церебралната циркулация. Провокира се от отслабване на кръвния поток в гръбначните и базиларните артерии.\nРезултатът от съдовата недостатъчност е недохранването на мозъчните клетки, което води до функционални нарушения на централната нервна система.\nСъществуват редица фактори, допринасящи за развитието на това заболяване:\nнаранявания на шията, водещи до компресиране на вертебралната артерия;\nатеросклероза и нарушена съдова проводимост;\nхипертрофичен мускул, водещ до компресиране на гръбначната артерия;\nвродени малформации на съдовия слой;\nдисекция (стратификация) на гръбначно-артериални артерии: увреждането на стените причинява изтичане на кръв между тъканите;\nкомпресиране на артериите (вертебрални или базиларни) в резултат на спондилоза, спондилолист, вертебрална херния;\nпредразположението към заболяването може да бъде изразено под формата на патологични състояния, водещи до ненормално развитие на кръвоносните съдове или под формата на генетично предразположение.\nПризнаците на гръбначномаслената недостатъчност могат да бъдат разделени на две групи:\nСимптомите от временен характер имат различна продължителност (от няколко часа до дни) и се проявяват в т. Нар. Преходни исхемични атаки, които са преходно остро нарушение на церебралната циркулация.\nнатискане на болката в шията;\nчувство на постоянен дискомфорт в гръбначния стълб;\nСимптомите на постоянна природа са склонни да се увеличават с прогресирането на заболяването и могат да предизвикат исхемични атаки, при които има опасност от вертебробазаларен инсулт.\nОсновни устойчиви симптоми на VBN:\nглавоболия с натискане или пулсиране на природата с локализация в гърлото;\nзамъглени образи, наличие на мъгла или мухи пред очите, диплопия (разделени обекти) също е възможно;\nчужда усещане в гърлото, гъделичкане.\nПрогресията на заболяването води до проява на допълнителни симптоми:\nнарушение на говора поради скованост в областта на устата;\nвнезапни падания (така наречените удари с капки);\nПреди това експертите смятаха, че вертебробазаларната недостатъчност е изключително болест на зряла възраст. По-късно обаче се оказа, че патологията може да засегне деца от различни възрасти, започвайки от 3 години.\nЕксперти смятат, че вродените аномалии на артериите (основна или вертебрална) се превръщат в основна причина за VBN в детството. Уврежданията също могат да задействат заболяването.\nчесто плаче или тревожност;\nнепоносимост, която провокира тежка замаяност, докато не припадне.\nДиагнозата на заболяването е доста проблематична поради разнообразието от клинични прояви и нехарактерния им характер - подобни симптоми могат да възникнат и при други патологии.\nИзползват се няколко функционални теста за потвърждаване на кръвообращението. Например, от пациента се изисква да следва бързо движеща се ръка. Получените главоболия и замаяност са индикация за нарушен кръвен поток в гръбначната артерия.\nПроведено и т.нар. Де Клайн. Потвърждаването на диагнозата е проява на симптоми на VBN в резултат на завъртане на главата в страни или при накланяне.\nОт методите на хардуерната диагностика следва да се отбележи следното:\nТранскраниалният доплер - се счита за водещ диагностичен метод, използван за оценка на състоянието на мозъчната циркулация.\nМагнитно резонансна ангиография - ви позволява да визуализирате и изучавате повечето от лезиите на мозъчните съдове и шията, за да определите тяхната природа, степен, дължина.\nСпиралната изчислена ангиография е предназначена за сложна визуализация на лумена на съдовете, техните стени.\nЦифровата изваждаща артериография продължава да бъде златният стандарт сред средствата за изобразяване на лумена на кръвоносните съдове.\nРеоенцефалографията ви позволява да изследвате церебралната циркулация.\nИзвършва се невропсихологично изследване с използване на специални тестове за оценка на състоянието на пациента, неговата представа за болестта и нейните ограничения.\nИзборът на специфични методи за лечение на гръбначно-асиларна недостатъчност зависи от естеството на съдовите лезии.\nпридържане към специална диета, ограничаваща количеството сол, бял хляб, удобни храни, пушени меса, маринати, консерви, мазни храни и включване на морски дарове, домати, цитрусови плодове, звънец, кисело плодове, диетично сирене;\nупражняване на средна интензивност.\nПри липса на положителна динамика в рамките на 3-6 месеца, е необходимо да се извърши медицинско и физиотерапевтично лечение. На по-ранен етап се предписва извънболнично лечение на по-късни етапи - стационарно лечение за предотвратяване на удари.\nЗа лечение на използвания VBN:\n1. Вазодилататори (вазодилататори) за предотвратяване на васкуларната обструкция. Най-често те се предписват в преходни сезони: през есента или пролетта. Започнете с малки дози, периодично ги увеличавайте. Ако не можете да получите резултат с едно лекарство, използвайте няколко лекарства с подобен ефект.\n2. Антитромбоцитни средства - намалява кръвосъсирването. Използването им е необходимо за предотвратяване на образуването на кръвни съсиреци. Най-популярният наркотик е аспиринът. Този инструмент обаче има отрицателен ефект върху стомашно-чревния тракт и може да причини стомашно кървене. Ето защо не се препоръчва ацетилсалициловата киселина да приема заболявания на храносмилателната система, както и на празен стомах. Той може да бъде заменен от клопидогрел, тиклопидин или дипиридамол.\n3. За подобряване на мозъчната функция се използват метаболитни и ноотропни лекарства. Най-често използваните са: глицин, пирацетам, активегин, цербролизин, семакс, нирголин.\n4. Препаратите за регулиране на кръвното налягане се предписват стриктно индивидуално.\n5. Лекарства за елиминиране на симптомите:\nНеобходимостта от хирургично лечение се изисква в редки случаи с тежко заболяване. Операцията се извършва, за да се елиминира кръвообращението поради намаляване на диаметъра на вертебралната или основната артерия поради спазъм, стеноза и компресия.\nКогато VBN провеждат следните типични операции:\nмикродискектомия - предназначена за стабилизиране на гръбначния стълб;\nентереректомия - същността й е да се отстрани атеросклеротична плака с засегната област на артериалната обвивка;\nреконструкция на междувертебрални дискове с помощта на лазер;\nангиопластика, при която специален стент се вкарва в артерията, за да се предотврати блокирането на лумена и да се поддържат нормални нива на проходимост и нормално кръвообращение.\nОптимално при лечението на това заболяване е интегриран подход, включващ назначаването на физиотерапевтични процедури и тренировъчна терапия, както и използването на необходимите лекарства.\nКогато VBN достатъчно висока ефективност се различават:\nРефлексология - елиминира мускулния спазъм. Акупунктурата е много ефективна.\nХидротерапията е показана за много съдови патологии.\nСпециални терапевтични упражнения - укрепва гръбначния стълб, премахва спазмите, подобрява позата.\nНосете специална корсет на врата.\nПрепоръчваме да прочетете за заболяване с подобни симптоми, наречено ортостатична хипотония.\nВертебро-базиларната недостатъчност се развива поради неплатежоспособността на съдовете, доставящи мозъка. Намаляването на кръвния поток в гръбначните и главните артерии води до намаляване на доставките на нервна тъкан, което се проявява в нарушаването на нейните функции. Клиничната картина в много отношения напомня на други патологични състояния, тъй като симптомите са неспецифични. Диагностиката, използваща инструментални методи, ви позволява да потвърдите синдрома на гръбначния стълб в 95% от случаите. Лечението е ефективно дори при пациенти с тежки признаци на VBN.\nВертебро-базиларната недостатъчност е обратимо заболяване, което води до частична загуба на мозъчна функция. Циркулаторната недостатъчност на нервната тъкан води до това състояние. Вследствие на това има неправилна функция на нервните клетки, след отстраняване на причината, функционалните свойства на централната нервна система се връщат напълно.\nВ медицинската литература могат да се намерят синоними на вертебро-базиларната недостатъчност, като вертебробазиларна недостатъчност, синдром на гръбначно-артериалната система, VBN. Това патологично състояние се характеризира с голям брой нарушения, оплакванията от пациента са подобни на много други заболявания, така че на практика често се появява наддиагностика. При липсата на допълнителни методи за изследване диагнозата се прави без никаква причина, която често е неразумна.\nСъществуват следните причини за развитието на вертебро-базиларна недостатъчност:\nстеноза (стесняване) на съдовете - екстракраниалната част на гръбначните, субклавичните и безименните артерии са предимно засегнати, поради наличието на атеросклеротични плаки в техния лумен;\nиндивидуални структурни белези - необичайни гръбначни артерии, недостатъчно развитие, тежко изкривяване, недостатъчен брой анастомози (съединения);\nмикроангиопатия - възниква на фона на други състояния като захарен диабет и хипертония поради недостатъчното кръвоснабдяване в малките церебрални артерии;\nпатологична компресия - често причинена от смущения в структурата на съседни анатомични структури, например скала на мускулите, цервикални прешлени;\nтравматични лезии - възникват в резултат на наранявания в областта на шията и главата след неподходящи медицински манипулации и невнимателни движения при изпълнение на гимнастически упражнения;\nвъзпалителни заболявания - артериитът на стената на съда води до оток, става удебелен, луменът се стеснява;\nантифосфолипиден синдром - в резултат на това има нарушение на проходимостта на артериите, съществува риск от тромбоза, включително при млади хора.\nСиндромът на вертебро-базиларната артериална недостатъчност често се развива на фона на други патологични състояния на тялото. Една от най-честите заболявания е артериалната хипертония, тъй като при постоянно повишено налягане в лумена на съдовете се получава преждевременно износване на артериалната стена.\nЧесто VBN се развива на фона на цервикалната остеохондроза. Дегенеративно-разрушителните промени в цервикалния гръбначен стълб и междузвездните дискове, които могат да бъдат предизвикани от спондилоза и спондилолист, разрушават физиологичния кръвоток, дължащ се на компресия на гръбначната артерия. Патологичното образуване на големи остеофити върху хрущялната тъкан има компресия на съдовете. Клиничните прояви могат да се увеличат, когато главата се завърти, поради намаляването на кръвоснабдяването поради промяна в положението на хрущялните и костните структури.\nХормоналните разстройства, включително диабет мелитус, водят до развитие на ангиопатии. Този синдром предполага промяна в структурата на съдовата стена, която засяга функционирането. При тези патологични състояния разстройството се наблюдава не само в гръбначните артерии, но и в съдовете с по-малък калибър.\nРазвитието на вертебро-базиларната недостатъчност води до редица причини, които много хора срещат в ежедневието си. Сред тях са:\nпромени в кръвните свойства, повишаване на вискозитета му;\nотделяне на стените на съдовете;\nхроничен стрес и продължителен психо-емоционален стрес.\nПовишените кръвни съсиреци и наличието на стенообразни съсиреци в артериалния лумен води до по-сериозни нарушения до развитието на преходни исхемични атаки. На мястото на патологичното образуване на съда е образуването на кръвен съсирек.\nВсички признаци на вертебро-базиларна недостатъчност могат да бъдат разделени на временни и постоянни. Първите имат кратък характер, от няколко часа до 2-3 дни. Те се появяват по време на преходни исхемични атаки, които са проява на остро нарушение на церебралната циркулация. Това състояние се характеризира като криза. Човек изпитва болка в тилната област, изразен дискомфорт в областта на врата и силна замаяност.\nПри определянето на клинична диагноза, постоянните симптоми играят важна роля. С напредването на патологичния процес те растат и могат да доведат до инсулт. Човек отбелязва замайване, което най-често се проявява с рязка промяна в тялото и може да предизвика припадане. Главоболието се натиска, локализирано в тилната област, докато пациентът се чувства гадене, тинитус, частична загуба на слуха, замъглено зрение. Когнитивните способности намаляват, апатията се появява, паметта и вниманието се влошават, човекът отсъства.\nСред неспецифичните симптоми излъчват слабост, която се увеличава през деня и е най-силно изразена през нощта. Дори малкото упражнение води до умора. Раздразнителност и тахикардия се увеличават, което води до развитие на вътрешна тревожност и повишено напрежение. Някои пациенти със синдром на вертебро-базилар отбелязват повишено потене, чувство на топлина в скалпа и ръце, усещане за чужд предмет в гърлото, което води до болезненост или рядка суха кашлица.\nПрекъсването на двигателната активност се характеризира с появата на централна пареза и промяна в координацията, която се проявява след лезията на малкия мозък и неговите структури. Пациентите имат треперене на ръцете, нестабилност при ходене, намален мускулен тонус и процесът може да бъде едностранчив. Някои области на горните и долните крайници губят чувствителността си, което се наблюдава в 25% от случаите.\nВ случай на недохранване на оптичните нерви, се развива загуба на визуални полета, намалено възприятие на цветовата гама. Невъзможността да се съсредоточи върху даден обект, мигването на мухите пред очите и появата на черни точки говорят за патология във визуалния център на мозъка.\nСред гърлените и фарингеалните симптоми има болезненост в гърлото, затруднено преминаване на болус на храната, появата на спазми и усещания за чуждо тяло в гърлото. Лице периодично се оплаква от рядка суха кашлица и дрезгав глас. Тези симптоми се появяват без възпалителни процеси, което показва техния неврогенен произход.\nОт особено значение е замаяност. Тя е систематична, има тенденция към периодично изчезване. Това се обяснява с факта, че в случай на вертебро-базиларна недостатъчност, периферните и централните части на вестибуларния апарат страдат. Замаяност в този случай е първоначалното проявление, с развитието на VBN човек е склонен към психични заболявания.\nВъпреки факта, че клиничните прояви са неспецифични, с помощта на инструментални методи на изследване в повечето случаи е възможно да се потвърди вертебро-базиларния синдром. Най-достъпният начин - Доплеров ултразвук. Това проучване показва артериална пропускливост, скорост на кръвния поток и равномерно разпределение на кръвта през съдовете. При двустранно сканиране се вижда структурата на стената.\nСред изключително точните диагностични методи, магнитно-резонансното изобразяване е от ключово значение. С помощта на специални програми и слоеве по слоеве в три проекции можете да създадете визуална картина за местоположението на всички съдове с техните патологични стеснения и разширения. Чрез ЯМР се откриват дори малки фокуси на нарушен кръвен поток. Устройства с капацитет над 1,5 Tesla ви позволяват да видите малки кръвни съсиреци по-малки от 5 мм.\nАнгиография за ЯМР на съдовете за главата и шията\nЛечението на вертебро-базиларната недостатъчност се извършва само след пълно квалифицирано изследване и потвърждаване на тази диагноза. Тактиките до голяма степен зависят от причината и обхвата на процеса. Заедно с основните дейности, насочени към премахване на провокиращите фактори, се извършва симптоматична терапия, която позволява да се подобри качеството на живот и да се намалят свързаните с него прояви.\nПациентите с диагноза на VBI трябва да поддържат пълен контрол над нивото на кръвното налягане, да се придържат към специална терапевтична диета, която включва намаляване на консумацията на сол, въглехидрати, бързо хранене, пушено месо, консервирана храна. Препоръчва се да се откажат от мазнините и пържени храни, ежедневната диета трябва да се състои предимно от постни ястия и супи.\nВсеки ден трябва да ядете пресни зеленчуци и плодове, сред които най-голямо предпочитание се дава на цитрусови плодове, пипер, кисело плодове. От млечните продукти нискомасленото извара е особено ценно. Микроелементите, необходими за лечение на съдова патология, се срещат в морските дарове.\nЧовек трябва да прекарва повече време ежедневно на свеж въздух, да наблюдава режима на работа и почивка, да ограничи невро-емоционалния стрес. Важно е да спрете да пушите и да пиете алкохол. В началните етапи на развитието на VBN, лечението е ограничено до това, след месец се наблюдава значително подобрение в благосъстоянието. Ако това не стане, препоръчваме да вземете лекарства и посещение на стая за физиотерапия.\nЛечението на наркотици се извършва на амбулаторна база или в болница, което се дължи на изразени клинични прояви. Предоставят се следните групи фондове:\nвазодилатори (вазодилататори) - поради разширяването на лумена на кръвоносните съдове, кръвният поток се възобновява и се нормализира храненето на централната нервна система;\nантитромбоцитни средства - подобряване на кръвните свойства, дължащи се на разреждането му и намаляване на риска от образуване на кръвни съсиреци;\nNootropics - глицин, пирацетам, Actovegin, Cerebrolysin подобряват мозъчната функция;\nантихипертензивни средства - намаляване на кръвното налягане, при условие, че постоянната хипертония е предназначена за редовна употреба, дозите и групите лекарства се избират индивидуално за всеки пациент.\nПредлагат се антимеметични и анестезиращи лекарства за облекчаване на симптомите. При наличие на тежки психогенни нарушения, се препоръчва да се препоръча курс, приемащ антидепресанти, седативи, хипнотици. Тяхната цел изисква задължително наблюдение от лекар, тъй като в противен случай могат да възникнат нежелани последствия.\nХирургията се извършва в екстремни случаи, които са причинени от тежък патологичен процес. Най-честата индикация е продължителната циркулаторна недостатъчност, свързана с намаляване на диаметъра на лумена на артериите. Това се наблюдава при спазми и стенози, както и при компресиране от анатомични структури. Примери за това са метастази, първичен онкологичен процес, деформация на гръбначния стълб след увреждане.\nАнгиопластиката включва използването на специални стентове, които увеличават лумена на съда и нормализират неговата проходимост. При тежка атеросклероза, когато в кухината на съда се открие плака с голям размер на холестерола, тя се изрязва, вследствие на което се нормализира физиологичният кръвен поток. За да се стабилизира гръбначният стълб, се извършват реконструктивни операции, което предполага коригиране на междупрешленните дискове и гръбначните тела.\nКато се има предвид, че в повечето случаи други заболявания на тялото, като остеохондроза, водят до вертебро-базиларна недостатъчност, е необходимо да се извършват определени медицински процедури и да се поддържа общо здраве. Добър ефект може да се постигне с помощта на мануална терапия, масаж на областта на врата и яката, акупунктура. По този начин се намалява натоварването на гръбначния стълб, подобрява се кръвоснабдяването на мускулите и ставите и се намалява компресията на артериите.\nХитрудотерапията (лечението с пиявици) има доказан ефект при всички заболявания на сърдечно-съдовата система. Пациентите се съветват редовно да изпълняват определен набор от упражнения, най-често използваният метод е Shoshin. За да се намали мускулния тонус и да се лекува остеохондрозата, използването на Шанц яка е оправдано. Витаминните комплекси и посещенията във физиотерапевтичните процедури се разпределят по курсове, сред които магнитната терапия и електромиостимулацията играят специална роля.\nЛечението на наркоманиите за вертебро-базиларната недостатъчност е широко разпространено. Много растения и храни имат добри успокояващи, противовъзпалителни, вазодилататори и други свойства. Витамин С, който се намира в големи количества в цитрусови плодове, боровинки, морски зърнастец и френско грозде, има подчертан ефект на изтъняване на кръвта, което свежда до минимум риска от образуване на тромби. Тези продукти трябва да присъстват в ежедневната диета, тъй като тялото не създава ендогенен запас от този микроелемент.\nЧесън, лимонов сок и мед ще помогнат за намаляване на симптомите. За подготовката на инструментите ще са ви необходими 3 скилидки чесън, които са внимателно натрошени с ренде или смесител. Полученото вещество трябва да се постави в стъклен съд с капак и да се отстрани на тъмно място в продължение на 3-4 дни. След това сокът от чесън се изстисква и се смесва в същите пропорции с лимонов сок, след което се добавя 1 ч.л. мед. Възможно е да се прилагат средства по чл. л. за нощта за 14 дни.\nЗа подобряване на свойствата на кръвта и укрепване на съдовата стена кон се използва кестен. 500 грама от плодовете, заедно с кората, се смазват и се оставя да се влива с 1 л водка за една седмица. След като този разтвор се филтрира и вземе 1 с.л. 3 пъти дневно един час преди хранене. Продължителността на лечението продължава 2-3 седмици.\nЗа да се намали кръвното налягане, както и да се намали възпалението, оправдано е използването на билкови и отвари. Те се състоят от листа от ръж и мента, валериан, копринена коприна, жълт кантарион, бреза, лайка, раци и други. Можете да ги приготвите сами или да ги купите в аптека в специални филтърни торби. Ако ги произвеждате всеки ден, ще намалите симптомите на VBN и степента на прогресирането му.\nФарингит при вдишване у дома\nКакво е опасно ревматизъм