Убийството на разбойническия главатар Курдоолу - 168 Часа\nУбийството на разбойническия главатар Курдоолу\nЛиквидират го двама братя кюмюрджии\n"ИСТИНАТА по обиството на Курдулов е че ние ги учистихме с пистулети със брадва не сме действали ние бяхме се задължили прет окръжния оправител че ще донесем главите обиството извършихме на открито 1 авгус 1925 Шумен Пеню Димитров"\nС тази неграмотно написана бележка единият от убийците на разбойника Курдоолу изяснява обстоятелствата по случая.\nБележката е поместена на страниците на провинциален ежедневник по повод на всевъзможните измишльотини, които се носят из медиите и които взаимно си противоречат. Така или иначе събитието е голям успех в борбата срещу престъпността. Ликвидиран е един от най-опасните главатари на вилнеещите по онова време\nКурдоолу е доказан престъпник, който през 1923 г. избягва от затвора. Заедно с друг криминален субект - Страшния - образува малка чета, с която вилнее във Варненска и Провадийска околия през 1924 -1925 г. След кратко съвместно разбойничество Страшния се премества в Бургаско, където е убит. След неговото напускане към бандата се присъединява друг известен местен главорез Али Риза Пюскюлията, но и той я напуска малко преди да бъде разбита.\nТази разбойническа шайка скита по горите, появява се често по градовете и селата, където има многоброен контингент от свои ятаци, напада и ограбва пътници. Сред жертвите Около Коледа на 1924 г. четата на Курдоолу убива един бирник заедно със жена му и детето му. На Йордановден ликвидира жителя на Татар Махле (днес Веселин, Варненско) Паско Георгиев, понеже последният знаел за\nубийството на бирника\nи се готвел да съобщи в полицията. Престъплението е извършено в селската кръчма в момент, когато Георгиев споделял със съселяните си секретната информация. През февруари 1925 г. бандитите решават да ограбят богатия селянин от провадийското село Венчан Христо Димитров. За целта те хващат сина му и го повеждат към къщи. По пътя им се изпречва бащата. Във възникналия остър спор разбойниците ликвидират богаташа.\nВ началото на март край село Бурханлар (днес Радан войвода, Варненско) бандата на Курдоолу напада група турци сватбари. Насред пътя започва обискиране на веселата компания, при което са задигнати пари и чеизи на стойност 100 хил. лева. На 5 март 1925 г. разбойниците извършват нощното нападение на един влак с войници, идващ от Варна. Аскерът е бил предназначен за борба с горските чети. През април разбойниците нападат един горски стражар, обезоръжават го, но ненадейно зад близкия баир изскача потеря и проваля плановете на Курдоолу. Няколко дни по-късно обират 21 000 лева от бирника на село Дамлалъ Орта (днес Славейково, Провадийско).\nБандата Курдоолу е разбита на 10 юни 1925 г. при село Тюрк Арнаутлар (днес Белоградец, Варненско). В 1 часа\nв Чаковата воденица на шосето Варна-Шумен от спецотряди за преследване на разбойници, начело с капитан Богдан Смилов. В завързалата се престрелка загива разбойникът Георги Янков, а Георги Кутиев е ранен и заловен. Загива и един от полицаите. Близо до воденицата е намерен разбойник с неустановена самоличност. Другите побягват, като хвърлят дисагите и горните си дрехи, за да не им тежат, но в местността Куручешме са настигнати и започва ново сражение, в което загива разбойникът Паско Пенев. Курдоолу и Георги Пенев са ранени, но успяват да се измъкнат от обръча.\nНа 22 юли 1925 г. към 22,00 двамата оцелели се явяват в село Амберлер, в кръчмата на дядо Пейчо, където се натъкват на един секретар-бирник. Последният е обискиран и вързан от разбойниците. Тъкмо тогава пред кръчмата спира автомобил, в който се возят двама други бирници, дошли да приберат колегата си. Влизат в кръчмата да се почерпят и що да видят. Колегата им лежи на земята вързан и пазен от разбойник. След като Курдоолу обискира новодошлите, те му се примолват да пусне колегата им. Разбойникът, доволен от реколтата, се съгласява. После престъпници и жертви сядат да се черпят на една маса. Към 3 часа бандитите,\nси тръгват. Кръчмарят решава да ги проследи, но те го забелязват и изстрелват куршум по него. За щастие дядо Пейчо се отървава с леко нараняване.\nОстанали сами, Курдоолу и Георги Пенев се крият 5-6 дена в горите около селата Мурадаллар и Чанакчии (днес Мировци и Красен дол, Шуменско). Полицията ги дири под дърво и камък. В село Чанакчии в нейна услуга се поставят братята Колю и Пеню Димитрови. Именно те на 29 юли убиват разбойниците. Според една от версиите Курдоолу и Пенев отседнали в тяхната кюмюрджийница и след като заспали, братята ги ликвидирали. Колю и Пеню били внедрени агенти на полицията, които играели ролята на ятаци на бандата.\nСпоред другата версия Димитрови ги дебнели в гората и когато ги засекли, открили огън срещу тях. Курдоолу бил застрелян веднага, а Пенев след петминутна съпротива бил надупчен с двайсет куршума. Труповете им са докарани в Шумен и изложени пред окръжното управление. 35-годишният Курдоолу бил във военна униформа, а Пенев - в зелена униформа на горски. Откритите у тях пари и скъпоценности възлизали на обща стойност 350 000 лева. Цялата сума била дадена на двамата братя като награда.\nСкоро в Провадия започва шумен процес срещу ятаците и укривателите на бандата. Като обвиняеми са привлечени 80 души от провадийските села. На подсъдимата скамейка е и Георги Кутиев,\nВ своя защита той излага версията, че е внедрен в бандата лично от околийския управител на Провадия, на когото докладвал, че Курдоолу му предложил да се присъедини към неговата чета. Съдът отчита като смекчаващо вината обстоятелство това, че Кутиев се застъпил за бирника на Дамлалъ Орта, когото главатарят искал да убие.\nКутиев получава 15 години затвор, други 50-ина обвиняеми са осъдени на различни срокове затвор, а 25 души са оправдани. На процеса са изнесени данни за връзки между разбойниците и представители на полицията, местната власт и депутати. Самият Курдоолу приживе твърдял, че познава много влиятелни хора, поради което се чувствал безнаказан. В крайна сметка тези обвинения не се вземат под внимание, с обяснението, че разбойникът заплашвал въпросните отговорни лица.\nИнтересна оценка за бандита дава комунистическата историография.\nСлед като партията поработила върху него, той станал убеден борец против фашизма и капитализма. Деянията на Курдоолу говорят най-добре за него и никакви идеологически щампи не могат да завоалират криминалния характер на неговата банда.


Коментари - Христо Стоичков след равенството в Рим: ЦСКА доказа, че е отбор №1 на България в Европа | Корнер.dir.bg\nКамата поздрави "червените" за престижната точка\n09:21 | 08.05.21\nА почакай малко Христо, почакай, защото ЦСКА ще загуби в София!!\nИцака с тея суджуци е предобрил. Лудгорец е в пъти по-успешен в Европа. Иначе ако гледаме история и факти, то изобщо няма вече ЦСКА.\nКалъфкаджиите вият на месечината... говеждо с рога и копита... аре у селската група, където ви е мястото!\nРазградското кълцано с гел колко паднаха?\nЯвно деменцията гони вече нашия Стоичков!Заприличал е на дядка!\nГледал съм повечето мачове на ЦСКА с чужди отбори през 70-те и началото на 80-те години. За тогава казаното е вярно. Само че от няколко години това ЦСКА го няма. А и преди това беше я закършило доста. Литекс никога не са били кой-знае какво и само преименуването няма как да ги промени. За съжаление в последните години имаме само един отбор, който се представя прилично в Европа, ама с неговия модел футболът ни няма да прокопса..\nКое ЦСКА бе Ице? Нашето или на Литекс\nКое ЦСКА бе Ицка, че стана объркано\nАма туй е ЛитИкс.\nТова май са традициите на Литекс\nИцо не е Гъза (нерегистриран)\nНе е интересно вече, Джиросани Евроидиоти.\nЧорбата действително бяха много силни в този мач! Трябваше да набутат поне 5 гола на " вълците".\nАбе за една бройка на тях да им го набутат.


Начало Бизнес Компании Стевиола - добрият партньор при здравословно хранене\nЕстественият подсладител съдържа единствено и само растителни гликозиди от стевия и еритритол\n09:53 12.05.2021 180 ~ 3 мин. четене\nЩо се отнася до кето диетата, то е ясно, че освен нисковъглехидратния прием, режимът се изразява и в спиране на захарта. Днес все повече хора започнаха да се придържат и да се стараят да водят здравословен начин на живот. С това стават все по-популярни голяма част от суперхраните и заместителите. Една от основните задачи на кето диетата е да се замести захарта. Заместителите като агава, мед, кленов сироп и кокосова захар могат да повишат кръвната захар, което автоматично ги изключва като добра алтернатива при спазване на кето режима.\nЗа щастие, има естествен подсладител на растителна основа, който по никакъв начин не влияе на кръвната захар, а в същото време успява да задоволи желанието за захар. Нещо повече, той е и изключително здравословен. Това е Стевиолата. През последните години тя придоби огромна популярност и стана предпочитана алтернатива. И нищо от това не е случайно.\nСтевиолата е естествен подсладител, който не съдържа захар. Извлечен е от растението Stevia rebaudiana и е чудесна не само за подслаждане на кафе и чай, но и се използва в кулинарията, където върши чудеса. Тя може да бъде както течна и прахообразна, така и под формата на таблетки.\nСтевиолата съдържа единствено и само растителни гликозиди от стевия и еритритол. Тя не съдържа захар, глутен, соя, мляко, изкуствени подсладители и оцветители, което я прави идеална не само при спазване на кето диета, но и при здравословно хранене като цяло.\nКакви са ползите от употреба на Стевиола?\nСтевиолата е много повече от просто подсладител с нула калории. Доказано е, че притежава антиоксидантни свойства, понижава кръвната захар и е подходяща за диабетици. Всичко това е благодарение на гликозидите. Представяме ви някои от най-важните ползи на Стевиолата за здравето.\nДиабет тип 2 е метаболитно разстройство, при което се наблюдава висока кръвна захар, високо кръвно налягане, затлъстяване и високи нива на инсулин. При него захарта е нещо, което автоматично трябва да се изключи.\nИма много проучвания и доказателства, които показва колко успешно стевиолата успява да помогне в понижаването нивата на кръвната захар и балансирането на инсулиновата резистентност. Това от своя страна помага подобряване състоянието на диабет.\nТялото на всеки човек генерира реактивни кислородни видове, които са нормален страничен продукт на метаболизма. В случай на високи нива се ускоряват процесите на стареене, както и се увеличава риска от различни заболявания.\nПриемът на Стевиола помага за намаляване на оксидативния стрес, благодарение на високите концентрации на феноли, които представляват антиоксидантни съединения на растителна основа.\nВисокото кръвно налягане е нещо, от което все повече хора страдат. По-стряскащото е, че се открива при все по-млади хора. Стресът и нездравословния начин на живот изключително много допринасят за това.\nСпоред някои проучвания е доказано, че редовният прием на Стевиола помага в справянето с високо кръвно налягане.\nДиабетът често причинява оксидативно увреждане на черния дроб, което води до чернодробна дисфункция. Това е изключително сериозно усложнение, което не бива да се подценява. Проучвания показват, че редовната употреба на Стевиола и използването ѝ като заместител на захарта, намалява риска от увреждане на черния дроб.\nКато обобщение можем да кажем, че употребата на Стевиола е нещо повече от средство, което помага за спазване на кето диета или на какъвто и да е друг режим.\nСтевиолата е подсладител, който можете да го използвате не само за вашето кафе и чай. С нея можете да правите вкусни сладкиши, торти, бисквити, които да са здравословни, но и вкусни. Всичко това я превръща в най-добрия ви помощник не само за кето диета, но и за един по-здравословен начин на живот.


Хороскоп за 5 декември - Мери Астрология\n5 декември Дневен хороскоп луна в скорпион луна в стрелец луната новолуние в стрелец слънцето >\nКратък хороскоп за 5 декември, сряда\nВ народното творчество има поговорка за днешния ден от седмицата и тя гласи: "В сряда не се сяда". Това предполага, че трябва да сме активни и да работим много. Дали обаче небесните тела мислят по същия начин? Предстои да разберем.\nВлияние на аспектите\nмежду Слънце, Нептун и Уран на 5 декември\nДнес Слънцето сключва неблагоприятни аспекти с Нептун и Уран, като квадратът между Слънцето и Нептун е главният виновник за проблемите, които може да възникнат.\nКато че ли чувстваме липса на енергия и желание да се оттеглим от забързаното ежедневие и да се свържем отново с духовните си нужди. Това може сериозно да попречи на нашите планове и целите, които преследваме. Вероятно трябва да се сблъскаме с онази част от живота ни, в която реалността не отговаря на идеалите ни. Ще ни липсва мотивация и вдъхновение, докато не открием как да използваме въображението си, за да ни донесе полза и да ни помогне да постигнем целите си. Изпитваме чувство на несигурност. Пред нас стоят два пътя - да се оставим на течението и да чакаме да дойдат по-добри дни или да се съпротивляваме, от което само ще се почувстваме изгубени и без посока.\nДобре е да се фокусираме върху артистични дейности или духовни търсения. А нещата, които изискват сериозно мислене и планиране, нека оставим настрани за момента. Това положение ще се засили още повече, когато съвпадът между Марс и Нептун стане точен на 7 декември следобяд.\nМинорният аспект между Слънцето и Уран предполага желание за действие, но вероятно заради другите планетарни влияния през днешния ден не знаем точно откъде да започнем.\nВлияние на Луната на 5 декември\nЛуната е намаляваща днес и утре, което също е индикация, че трябва да бъдем по-малко инициативни и да мислим повече за духовното си благоразположение. Луната прекарва целия ден в знака Скорпион. През нощта срещу четвъртък около 4 ч сутринта сменя знака си със Стрелец. А на 7 декември сутринта ще се случи Новолунието в Стрелец.\nПовече за транзит на Луната в Скорпион може да научите ТУК!\nПовече за предстоящото Новолунието в Стрелец може да научите ТУК!


Коментари - Хакерите могат да използват прахосмукачките-роботи за записване на разговори | IT.dir.bg\nУчени съветват потребителите да не включват уредите към интернет\n10:11 | 18.10.21\nами защитете си техника у дома де. Я с DNS 127.0.0.1, или пък с аксес лист - добавя маршрут на прахусмукачката само към ип адреса, от който я достъпвате и това е целият Интернет за нея, а от кой ИП адрес я достъпвате - пишете да речем ключовата дума "прахосмуч" в браузера, като се опитвате да отворите адреса у вас, после рутера, ви вкарва в бял списък и редиректва трафика от ип-то на прахосмукачката към вашето ип. От сега да кажа - не става с тъплинкове, тенди, асуси и други тъпотии ...\nВсичко що е WI-Fi може да се хакне. Но пък специално за компютъра и телефона ми използвам VPN и абсурд някой да ме хакне.\nпосмали малко. Не всичко може да се хакне - оставям ти рутера без парола и пак не можеш да го хакнеш. Защитата на един Wifi не е само едно WPA2 ;)\nВсички книги за IT сигурност свършват с изречението: " И той влезе в стаята със сървъра..."\nа моите завършват така: "Той се огледа в сървърното, изпсува и каза -м@мка му, тия АП-та не стигат до тук, някъде трябва да има ПОЕ суич, който го играе и вирелес контролер. Трябва ми стълба, за да стигна до него. Ах, каква изненада - ресет бутона е забранен, но ще запоя тука 4 кабелчета към сервизния порт и ще ресетна на дефаулт. И после пак псувни - някой е заменил дефаултната конфигурация със собствена, даже ползва кнок-порт, радиус сървър и двуфакторна аутентикация". Пък вие си хаквайте вирелеси ;)\nпо този начин се подслушват разговори от разстояние ! Следи се трептенето на лазерния лъч отразен от прозореца на подслушваната стая... Използва се инфрачервен лазер, за да не се забелязва с просто око, а се следи с инфрачервени камери - CCD.... Става дума за ХАК на поредния уред.... Като ти хакнат телефона - ефекта е същия ! .., ама никой не те съветва да не си пускаш нет на телефона... Като ти хакнат смарт ТВ-то... - чуват и виждат какво гледаш по тв и какво си говорите с жена ти докато гледате програми за възрастни...., понеже тв-то е намалено....\nХе хе хе, 90% от имащите телевизори в света са на кабелен интернет. Да ви кажа или сами ще се сетите колко и какви говорителя има в телевизора, как говорител се превръща в микрофон, колко информация може да се пренесе по кабела и все такива неща......айде стига, прахосмукачките ви били проблема. Вече от космоса се снима мравка как пикае вие за една прахосмукачка......\nАз пък знам как екрана на телевизора се превръща в камера. Казва се обратен фотоефект.\nекран не може да бъде камера, просто още няма такава технология.\nпо време на update на ТВ се прецака нещо, и после доста дни съобщаваше при включване че няма връзка с gps-a. (Не знам да има gps в този Тв). После дойде по-нов update и това съобщение се оправи и изчезна.\nтия изтрещяха съвсем (нерегистриран)\nЕ не им стига, че всяка касиерка ни подслушва сега и прахосмукачка. Пробвайте да купите нещо от кварталния магазин до хипермаркета без да кажете гък. Ами няма да можете.\nЯ жената да чисти не ни трябва такива екстри .\nДано някои си отворят очите:) Не са само прахосмукачките. Същото важи и за смарт телевизорите, смарт устройствата, смарт термостатите (справка: google nest "learning thermostat" - сделка за $$ милион), амазон ринг домашна алармена система, и ще има и още "смарт" устройства за "не-смарт" потребители, всички с едната цел да събират информация, поне статистическа\nНай-лесният начин е отдавна измислен и работи безотказно и до днес - комбинация от първата и втората професия, проститутка-шпионин.\nтея къде трябва да ги подслушват ... така или инъче ги подслушва държавата ... онези, които могат да имат изгода да ги подслушват ... имат персонал да им чисти къщата ... мен да ме подслушват, ще чуят кошмари в кухнята\nАма не всички са льольовци като тебе. А на бас че не можеш да си купиш такава прахосмукачка!\nНано био чип (нерегистриран)\nИстина е ! Аз съм чувала за още по напреднали технологии.Вземат семки от ябълка и им вграждат нано чипове за следене и подслушване.Щом фиданката порасне и стане дръвче и започне да ражда ябълки процеса се задейства.Берат ябълки в които вече има био чипове,потребителите купуват плодовете,изяждат ги и щом попаднат в стомаха батериите на нано био чиповете се зареждат от стомашната киселина и се включват и започват да подслушват какво си приказват хората.Изпращат записите до включен телевизор който ги насочва към телевизионната антена а от там транслация към спътник в околоземна орбита.По този начин ви следят!!\nбио нано чип (нерегистриран)\nТц... човекът е просто идиот, който се мисли за оригинален.\nкои са тези 14 глупака които са ти дали плюсове. Толкова ли сте прости че го вярвате това?\nХакерите първо ще трябва да ми купят прахосмукачка робот, за да ме подслушват после...\nИнтересно! IoT (Internet of Things) както предрекоха специалистите ще стане най-голямата дупка в сигурността, пред която умишлените фабрични уязвимости в рутери и комуникационни устройства ще изглеждат като недоносени ТНТМ разработки.\nМного важно, че ще чуят, че гледам Хистори, нали къщата ми е чиста!\nе кво ке чуят толка баце - само тъпизми.....сети ли се ?\nПримерно кода на алармата/СОТ-а когато го активираш/деактивираш.


Възкресението на Стефан Данаилов - Площад Славейков\nИзбягван след промените, втория си живот като актьор той започна в „Лоренцачо“\nСтефан Данаилов и Атанас Атанасов в сцена от спектакъла „Лоренцачо“. Снимка: Народен театър\nСтефан Данаилов навлиза в тежък период на живота си след промените от 1989 г. Мнозина от хората, претендиращи да са му приятели, престават да му се обаждат, не наминават у тях за кафе или по едно питие. Нали е бил партиен секретар на Народния театър, по-безопасно е да си траят далеч от него. Никой не смее да заяви, че във времето на доносничество и връзкарство Стефан Данаилов е тичал да набави животоспасяващи лекарства за колеги или техни роднини, висял е в кабинети на висши номенклатурчици, за да издейства жилище за актьори, пристигнали от провинцията на работа и сигурност в София, въртял е телефони, за да издейства паспорт, с който полудял от тревоги колега ще замине при сина или дъщеря си, изпаднали в затруднение зад граница.\nПословично отзивчив и изключващ лошото от мислите и намеренията си, Стефан намира отдушник за обидите от близки и приятели, като се потопява в работата си в театъра. Обаче там липсват вдъхновяващи герои пред силни, драматични конфликти, които да намират широк отзвук в публиката. Каквито му прилягат и му харесват. Изчезват авторите, изграждали социалистическия репертоар, а нови драматурзи се раждат и създават трудно.\nСтефан не може да влезе в комичните интерпретации на Радичков, Пинтър и Бекет, към които се ориентират в театъра, не протестира, когато го разпределят в малкозначими редови роли. Но в сърцето му се утаяват обида и разочарование. Както ще каже по-късно, трябвало е да се доказва като артист и преди 1989-а, и след 1989-а.\nТогава идва предложението за „Лоренцачо“ с режисьор Маргарита Младенова. В синхрон с мнението, че Народният театър винаги има късмет, в началото на 90-те години, когато този театър се клатушка с неизбистрени отговори на въпросите за репертоара и авторите, за липсващите режисьори, за актьорите, контактуващи директно с Тодор Живков или приближените му, за значението на историята му, оценка на метода му и прочее, точно в началото на 90-те „Сфумато“ няма къде да играе и предлага на новия директор на Народния, критика Васил Стефанов, да сключат договор за съвместна работа срещу сцена за „Сфумато“.\nТака се стига до предложението на Младенова да работи пиесата на Мюсе „Лоренцачо“. Ролята на Княз Алесандро, управник на Флоренция, се изпълнява от Стефан Данаилов. Неговият опонент е Лоренцо в изпълнението на Атанас Атанасов.\nПредставлението въодушевява зрители и критици най-вече с идеята на режисьорката да представи живота в града-държава като театър с официални, за пред хорските очи отношения във властта и със скритите, потайните им мотивации, разиграни от театрализирани фигури. Циничната, насилническа власт на Княза няма да приключи с неговото убийство от Лоренцо. В години на всеобщ ентусиазъм заради срутването на предишните власти и кумири в България „Лоренцачо“ внесе съмнение във финала на зловещата власт и показа, че маската и грима на порока могат да залепнат на нови лица, които ще разиграят своя си театър на насилие, ласкателство, несправедливост.\nСтефан Данаилов отива на премиерата на „Лоренцачо“ в тежко потиснато настроение. В болница лежи Росен Цанков, синът на Мария Данаилова от първия ѝ брак с режисьора Вили Цанков. Рядка болест, започнала с бронхопневмония, която прераства в полиневрит. Росен не може да се движи, а дишането му се поддържа през разрез в гърлото. Стефан обикаля познати, за да търси нужните вносни лекарства. Когато Росен излиза от болницата, всеки ден той го носи на ръце до кабинета за рехабилитация. А на премиерата на „Лоренцачо“ Мария не отива в театъра за пръв път в съвместния им живот. Този ден Росен е много зле, дори лекарите губят надежда. Мария е денонощно при него, но се прибира за малко у дома, за да изпрати Стефан на премиерата. Когато той излиза, тя застава пред иконата на Света Богородица в домашния иконостас и се моли през сълзи:\n„Господи, помогни тази вечер на Стефан и на Росен да излязат от изпитанията си!“.\nТези подробности са ми известни от разказите на Мария и Стефан, когато пишех очерк за него и за още петима любими актьори, излязъл от печат през 2000 г. като книга със заглавие „Да улучиш шестица. Опити върху живота на 6 театрални звезди“. Другите актьори бяха Владимир Пенев, Мария Каварджикова, Стоян Алексиев, Ивайло Христов и Йосиф Сърчаджиев. Днес, разбира се, много неща са се променили в живота на тези актьори. Но за Стефан Данаилов спектакълът „Лоренцачо“, донесъл му „Аскеер“ за ролята на Княза, има голямо значение в актьорската и житейската му биография. Той е неговото възкресение, показвайки на театралите, че е голям актьор, много по-дълбок и рефлективен, отколкото е показвал дотогава на същата сцена.\nНикога злопаметен, лесно прощаващ обиди и недоразумения, от 1992 г. той заживява втори живот като актьор.


За Милка Иванова и думите | Издателство “Либра Скорп”\nМилка Иванова: За мен писането е труд и свята отговорност.\nНейните разкази са плътни, изпъстрени с топли и уютни думи, които ни карат да четем още и още, и не само с очите, а и със сърцето, защото според Милка Иванова разказът трябва “да носи поне част от цвета, настроението, страданията и радостите, унинието и вдъхновението на живия живот. Тогава човекът е реален, истински. Всичко трябва да изглежда ярко и истинско, да прилича на живота...”. Просто трябва да го видиш.\nЗа тайните на писателя през очите на нашата петъчна гостенка разговарям днес с Милка Иванова, автор на сборниците с разкази “Черна кръв”, “Пътят на мравките” и “Приятелят на дон Пабло”.\n– Честита годишнина, госпожо Иванова! Как сте?\n– В предпролетно настроение. Но аз съм и родена на Първа пролет – 22 март, така, че ме очаква двоен празник. Пролетта повдига настроението, тя е обновление, животът отначало.\n– Разкажете ни как започнахте да пишете – можете ли да определите етапи във вашето развитие като писател?\n– Първия си разказ написах на около 25 години. Много по-късно влезе в книга. Така през годините пишех разкази за селото, а тогава за селото почти никой не пишеше. Самата тема звучеше архаично. Но аз чувствах, че това е моята тема, моят свят. Книга издадох късно. На 43 години. Продължих да пиша за селото и след това. Носех много впечатления и спомени от детството, наслагваха се нови, от последните промени. Не само в България, а световни, новият глобален дневен ред, с модерните комуникации и новите социални и личностни отношения, установен от най-могъщите корпорации и икономики. В стремленията си за по добър живот, хората от така наречения Трети свят, и не само, търсеха успеха извън границите на своите държави. Успехът и парите се превърнаха във фетиш. Постепенно хората бяха лишени от старата добра човешка чувствителност. Съкровеното, скъпото се заменяше от преоритети и други глупости по неизбежна необходимост. Нищо, или почти нищо не остана от ония чисти, здрави, устойчиви човешки свързаности и опори. В крайна сметка всичко това ускори обезлюдяването на донякъде идеализираното наше пасторално село. Но не само на българското. Изоставените къщи предупреждаваха, че нещо в новите времена куца. В същото време, градът не ставаше по-добро културно средоточие. Просто се пренаселваше...\nДоста неща се случваха тогава в селото. На земята в България сложиха ръка шепа хора. Изкупиха я на безценица. За втори път, след кооперирането, останал без земя, за нашия селянин като че ли ценностната деградация бе неизбежна. Неговите болезнени загуби се оказаха необратими и окончателни. Въпреки всичко, продължавам да се надявам. Да вярвам, че нещо в този лишен от съкровени привързаности глобален свят, свят на мегаполисите и виртуалните връзки, изведнаж ще се обърка и човекът ще се върне в нова нормалност. Ще намери остатъци от спомена за един по-светъл живот, без прахови частици и тем подобни, в ония магически места, в непосредствена близост до гори, пасбища, ливади, до житни и слънчогледови ниви. Там нашите деди са се чувствали устойчиви. В свят, който ухае на цветя, билки и живот. Звучи като приказка, а беше реалност допреди 50 години. Разбира се, нищо не се повтаря. Но може да бъде по-хубаво. Затова дълго време писах за селото. Надявах се да съхраня надеждата за някакво ново начало в местата, които създават опори. Там, където Божият свят, с всичкия си тайнствен промисъл, е на една ръка разстояние. Вдъхновяващо осезаем. За онези, които помнят. И не само. Все пак малко наивно. Но до болка красиво...\nА може би тогавашният ми живот в града, донякъде еднообразен, не е могъл да пробуди нови, особени впечатления и идеи. Последната ми книга все пак е различна. Тя е по-лична. Това са етапите.\n– Вашите разкази са сравнително кратки. Но има ли такива, които биха прераснали в роман например? Изкушава ли ви по-голямата форма или в рамките на разказа се чувствате най-добре?\n– Не съм се пробвала в дългия наратив. Аз пиша разкази и съжалявам, че пиша толкова рядко. Сега, на тази възраст, наистина съжалявам. Като си помисля, колко истории останаха ненаписани. Намирам си оправдания за това.\n– Имате ли си любим разказ – такъв, с който се гордеете особено много? Или някой, който се е получил доста трудно, “с пот и кръв”, така че ще помните завинаги неговото създаване?\n– Имам. Най-вече от “Пътят на мравките”. Но нямам такива, писани “с пот и кръв”. Сигурно тези, които се пишат “с пот и кръв” предстоят. С годините разбираш, че да напишеш разказ не е проста работа. Може би защото го съзнавам, пиша рядко. Хубавият разказ, който ще остави трайно впечатление, който ще трогне или развълнува, се получава рядко. Никой в изкуството, най-вече в литературата, не споменава вече тази съкровена дума катарзис: дълбоко въздействие, преломен момент в съзнанието, желание за живот. Може би и поради това светът съвсем олекна. Незрялост някаква, неопределима. Модерност, в която липсва завършеност, посока, цялостност житейска.\n– Какъв е идеалният герой според вас? Този, за който винаги ще пишете или ще четете с удоволствие?\n– Няма идеални герои. Има характери, и воля в тези характери, благодарение на която човечеството съхранява своите светли устои. Необходимо е да се разказва за хора, които носят такива характери, ценности, по Божия дарба. Напоследък рядко забелязваме точно тези хора. Или никак не ги забелязваме. Те на никого не се натрапват, пак по Божия дарба. А тях ги има. Навсякъде около нас. Наскоро един приятел ми разказа как си спомня дядо си: седнал до един от кошерите на големия си пчелин, под една от многото овошки в широкия двор, мисли кротко за нещо. Каква велика хармония и едновременно нещо съвсем обикновено за ония хора. Можем да помислим за живота на този човек... Уж обикновен, а каква картина се е получила от неговия делник.\nНе вярвам всичко това да е завинаги изгубено.\n– Как измисляте заглавията на творбите си и имената на героите си?\n– Заглавието идва последно, след края на разказа. Може би няколко дни след това, ненадейно. А героите сами подсказват имената си. Но са винаги познати български имена. Могат да бъдат и по-рядко срещани. Моите герои нямат особено странни или красиви имена. Е, срещат се и красиви.\n– Разкажете ни за вашия творчески процес – веднага, когато ви осени идея, сядате на компютъра или си имате специален бележник, в който записвате хрумнала ви мисъл, която по-късно се превръща в разказ? Може би си имате любимо време от денонощието, любим стол, любима музика – малките фетиши на големия писател, които сякаш привличат музата? Как идва музата при вас?\n– Вече казах, че много идеи останаха неразказани. Или недоразказани. Пиша обикновено преди обед; не виждам на изкуствена светлина. Първо ръкописно, после ги преписвам на компютъра. Но може и направо на компютъра. Вижте, за мен писането не е свещенодействие. То е труд и някаква все пак свята отговорност.\n– Има и едното, и другото. Трябва да му е интересно на читателя, историята да го тегли навътре в себе си. Не само към края, към поантата. Ние така или иначе оставяме душата си в разказа. Млада или стара, глупава или мъдра, не дай боже объркана, тя е там. Дори и да внимаваме това да не се случи. Хубаво е душата на писателя да е чиста, да задава големите въпроси на мирозданието, търсеща. Търсеща пътя, не залутана в литературни предписания.\n– Как преодолявате “творческите кризи”? Случвали ли ви са се такива моменти, когато не можете да напишете нито едно изречение? Как постъпвате в такива моменти?\n– Изчаквам. Чувала съм, че всеки автор има нужда от творчески паузи. Не ги наричам кризи. Не съм маниакална или обсебена от писането. При мен, изглежда, всичко е по-нормално. Ако непрекъснато пишеш, как ще наблюдаваш живота? Ако няма дълги размисли, как ще стигнеш до прозрения, да речем? Ако разчиташ само и единствено на въображението си, ще се получат някакви фантасмагории. Глупешки фантасмагории.\n– Как се отнасяте към критиката и критиците?\n– Имам приятели критици. По свой начин изживяват инфантилията на времето. И при тях всичко ще си дойде на мястото. Големият литературен критик е специална порода. Той вижда поне сто години напред. История на литературата днес всички пишат. След 1989 г. в България само с това се занимават, с малки изключения.\n– Кой е вашият пръв читател и критик?\n– Може би дъщеря ми. В началото. Напоследък не... Тя е киноман. Прилича на баща си. Почти колкото него познава световното кино. Има усет за хубавото кино. За хубавото изкуство. Веднага ти казва кое става и кое не. Природен талант. И тя си знае, но въпреки това е скромна.\n– В произведенията ви има ли описани реални прототипи, събития, или всичко е плод на фантазията ви?\n– За мене разказът е една кратичка история, в която светът, такъв какъвто е описан в онзи отрязък от време, е необходимо да оживее. Да носи поне част от цвета, настроението, страданията и радостите, унинието и вдъхновението на живия живот. Тогава човекът е реален, истински. Всичко трябва да изглежда ярко и истинско, да прилича на живота, за да надскочи модата. Хубаво е да бъде модерно, но да е повече от това. Не просто изпипано, олитературено.\nИ сега на въпроса Ви. Почти винаги когато пиша, виждам героите си. Те постъпват и действат така, както биха го направили в реалния живот. Аз познавам живота и го обичам. Не получавам знание за живота от книгите. Много пъти съм се парила, дори съм изгаряла. Страдала съм жестоко, във всякакъв смисъл. Била съм самотна, била съм и щастлива. Така, че ходовете житейски, в повечето случаи, са ми ясни. Което не означава, че съм престанала да се учудвам и изненадвам.\nА прототипи дал Бог! Накъдето се обърнеш. Необходима е чувсвителност. Да избереш!


26.05.2019 | HappyDeal.BG\nПовечето родители си признават, че когато избират продукти, които да бъдат ползвани от техните деца са склонни да инвестират много повече средства от обикновеното. Това е не случайно и действително е напълно оправдано. Все пак всеки иска да осигури най-доброто за своя наследник и да му предостави прекрасни условия за развитие. Така, че облекло, обувки, аксесоари, детско обзавеждане са онези неща, с които нито един родител не би направил компромис по отношение на правилно направения избор. но какво ще кажете за матраците? И тук ли е важно да се избере…\nHappyDeal Оферти : Интериор/Екстериор - Мебели и Обзавеждане.детски матраци


Mercedes готви компактен SUV - GLA\nMercedes A-Class навярно ще „роди“ и вариант компактен всъдеход /SUV/, което се доказвa от първите шпионски снимки на колата. Този модел ще бъде конкурент на пазара на вече наложилите се BMW X1 и Range Rover Evoque, когато влезе в шоу-румовете на дилърите в началото на 2014-а година.\nПоявата на модела беше косвено обявена от топ-боса на Mercedes Дитер Цетче, който откривайки старта на производството на новата A-класа в завода в Ращат, Германия преди два месеца обяви: „Компактен SUV ще бъде третия модел, който ще правите тук в Ращат“. Колата ще ползва платформата с предно задвижване MFA, вече използвана в новите модели на A и B-класовете.\nОсвен тези три модела, на същата платформа ще бъдат развити още два – четиривратото бейби-CLS купе и малко комби. В двигателната гама ще има бензинови мотори с мощности от 94 до 208 к.с., плюс три дизела от 81 до 134 к.с. Колата е с дължина 4,4 м, междуосието й е 2,7 м, а вариантите на задвижването ще са два – само с предно или и на двата моста.\nИзточник: Mercedes, Автопрес