25-годишен юбилей на випуск 1909 г. на Военното училище\nПразник на мините в Перник\nПисма от маминка\nПисмо от Евгения Марс\n12 юли 1936 г., Разград - По случай 100-годишнината на църквата\nи училището в с. Осенец, Разградско - стихотворение от Руси Илиев Радков\nПредаване по Радио Варна на Културния ден на Разград\nНа курорт в Обзор\n19 септември 1934 г.\nДо Госпожица Йорданка Батоева,\nФренска девическа гимназия “Св. Йосиф”,\nВ къщи е глухо и самотно, разбрах, че децата въпреки всички грижи, трудове и неприятности, създават смисъла на живота. Цялата къща е в пълен ред и чистота, но въпреки всичко аз нe се чувствам добре. Оприличавам се на риба извадена на сухо всред най-приятна и комфортна обстановка и все пак тя се задушава, липсват й вълните, бурите, в борбата с която тя усеща сладост. Особенно мъчно ми става като си помисля, че ти може би скърбиш за нас, че се чувстваш чужда всред новата обстановка.\nВсички жертви, които се правят от наша и твоя стана, както морални, тъй и материални целят крайния резултат - подготовка за едно добро бъдеще. Не си самотна, ти виждаш колко много дечица те заобикалят и то по-малки от теб. Желая ти мъжество и кураж.\nАз стоя тук и все си мисля за теб. Дорито даже предлагаше да дойдем след 1-2 дни да те видим и по този случай се беше облякла, сресала, намокрила с одеколон, но то не било одеколон, а глицерин и косите й станали целите на клечки. Тази мишка трябва сега да я къпя.\nПътуването ни беше мъчително. Тръгнахме в 11 1/2 ч., препълнено беше с пътници, едва си намерихме място. Сънят, умората, преживяните вълнения ме подтискаха със страшна сила, пред очите ми стоеше все твоята фигура, леко наведена, бавната ти като уморена походка и нито веднъж не се обърна да ти видя лицето.\nЕдва към 7 1/2 пристигнахме в София. Утрото беше студено, а аз леко облечена, цяла треперех. В бюфета на гарата взехме по два горещи чая и след 2 часа потеглихме за Радомир. Като че ли целият град е празен, не ми се излиза от къщи навън.\nПретърсих всички чекмеджета на бюрото ти, гардероба ти и всички предмети сякаш бяха живи и безмълвно ми говореха само за теб.\nТи не тъжи за нас, не се тревожи, ние сме добре, пиши по-скоро, че си весела и доволна и не съжаляваш загдето те оставихме там. Почни с уроците по пиано. Не пиши дълги писма, не си губи от златното време, но се обаждай често, за да съм спокойна.\nПращаме ти много благопожелания и безброй целувки.\nскъпо и обично мое дете,\nВчера получих картичка от г-жа Шиварова, пише,че идвала при теб в неделя и те намерила много по-добре. Поправена си била, весела и бодра - цял ден пях и се смях, толкова се зарадвах.\nКаня се тези дни да пиша на Soeur Crisante и на soeur Directrisse. Да видя дали ще ми остане свободно време.\nТази седмица бях много заета - приготовлявах зимнина.\nВерка Добруджанска празнува имения си ден на св. София. Получи много хубава торта от Лилия Костова и едно килимче от г-жа Костова, аз й подарих една ваза. Не се знае още кога ще се връща в Америка.\nПиша ти малко небрежно и набързо, защото, да си призная, днес писах почти целия ден.\nПиша едно стихотворение за Кюстендилския вестник, който ми пращат редовно.\nСутринта вървеше плавно до обяд, след това - като се запъна, не ще и не ще. Най-после се ядосах и го изкарах. Днес прекарах чудесно, отдадена всецяло на себе си. Писах, писах до насита.\nТатко ти замина още в тъмни зори за София да празнуват юбилея на техния випуск, ще се бави 1-2 дни. Обади се на баба си в Разград и на леля си Надка, ще се зарадват много.\nПиши как отиват езикът и пианото!\nПрегръща те и те целува\n14 октомври 1934 г.\nМило и обично мамино дете,\nТака се случи напоследък, че никакво време не можах да отделя за писане.\nПравих туршии за зимата, изморих се много.\nГ-жа Шиварова е тук от 3-4 дни, като вижда, че съм сама без прислуга не пожела да дойде на гости у дома. Спи в щаба при мъжа си, но фактически целия ден сме заедно, идва от сутринта. Тя е много добра и приятна компаньонка.\nВ София бяхме наедно с вуйчо ти Жорж. Бях много щастлива, че се подобриха с баща ти и се заличиха всички неприятности от миналото.\nПрез време на празнуването на 25-годишния им юбилей откакто са произведени е присъствал нашият скъп Цар, който поканил на следния ден вуйчо ти да отиде в двореца и му подарил собственоръчно подписан портрет и един орден по случай празника на Шипка, където вуйчо ти бил ръководител на цялата трудова работа.\nПиши ми каква жилетка искаш (фасон, цвят). Храни се добре, учи се добре и във всяко отношение внимавай в обноски и постъпки.\nЦелува те горещо\n16 октомври 1934 г.\nОбично ми детенце,\nКакто виждаш, и тази снимка е от Рилския манастир. На фотографията сме с гостите на игумена отец Флавиян - кметът на Рила, директорът на прогимназията, началникът на пощата и един общински съветник. Марийка Василева е успяла да получи назначението за тук и скоро ще дойде.\nВчера пристигнаха семейство Патеви и наеха къщата на госпожа Чуклева, която се премести в друга, по-големичка. Лилито Костова е още тук.\nДнес изпращаме Верка за Америка, но времето е ужасно, вятър, кал и е студено. Зимата като че ли вече започна. Тези дни с гости, с повече ходене, къщата бе изостанала, та имахме голямо чистене, а в това кално време изпращането правихме у Бузев.\nВчера имах писмо от вуйчо ти Емил и от маминка ти. Тя пише, че ти праща сладко и мармалад от дюли. Получи ли ги?\nМного сърдечни поздрави на soeur Crisante и\nгорещи целувки на теб\nот майка ти.\nДо Господин Димитър Батоев,\nТук е друга поза пак в манастира.\nИгуменът ме канеше да остана цял месец, обаче толкова много съм претрупан с работа, че няма вече втора година да взема отпуск. Понеже имам групи в този край, та хем ги проверих, хем направихме разходката.\nМного сърдечни поздрави на мама, Иванка и теб,\nтвой син Никола\nМило и обично дете,\nПак ти пиша набързо, ти нали знаеш, че аз обичам да пиша, когато съм спокойна и напълно отпочинала, тогава имам настроение за писане. Но какво да се направи, когато това нещо не може лесно да се намери.\nВчера се върнахме от Рилския манастир, където прекарахме цели два дни много хубаво. Бяхме само ние и сем. Шиварови.\nОт Дупница потеглихме с малкото влакче, което за наше щастие продължи пътя си до манастира, но така бавно върви, толкова отегчително, че от 10 ч. сутринта, като излязохме от Радомир, на манастира бяхме чак в 4 ч. след обяд. Там ходихме на гроба на св. Иван Рилски, 3 1/2 км вън от манастира и все нагорнище по скалите, които бяха посипани със сухи листа, та се хлъзгахме при изкачването и слизането. Това беше за мен най-мъчителното, много ме измори. Хлъцнах си левия крак и още ме боли.\nИначе прекарахме прекрасно, бяхме на гости на отеца Игумена, при него закусвахме, обядвахме и вечеряхме докато си заминахме. Дадоха ни по един апартамент от стая и тоалетна. Две легла с пружини, ново и чисто бельо на хубави дюшеци и юргани.\nА времето за наше щастие се пооправи, то бяха два разкошни есенни дни. Само едно ни липсваше, нашето обично Данче.\nДано тези дни остана по-свободна, за да ти напиша едно спокойно и както трябва писмо.\nПращам ти по г-жа Шиварова упражненията от Ханон, речника, робата (като си дойдеш за Коледа донеси я да й направя колан), две гроздоберски наденици от Плевен и всичко в чантата. Тя има доста жалък вид, но засега ще я потърпиш такава.\nДнес получихме последното ти писмо и много му се радваме.\nНие сме добре, но сме изморени. Пращаме ти много целувки и те молим да се обаждаш честичко макар и по-малко.\nХодихме на Рилския манастир. С тренчето стигнахме чак горе до манастира. Дядо Игумен ни посрещна много добре, два дена му бяхме на гости. Ходихме на гроба на св. Иван Рилски. Провирахме се през постницата. Гробът на св. Иван Рилски е много далече от Рилския манастир. Дойдоха Патеви и с Бойка седим на един чин. С Малинчето се сдобрихме. Досега бях у Малинчеви учихме за фиданка.\nНе вей ветре, не люлей ме,\nЧе съм добър род родила:\nНа две вейки три ябълки.\nТри ябълки все червени.\nНа мирис са тамяновки\nВ средата белоснежки.\nМного целувки от мама, татко и\nсестричката ти Дорито\n23 октомври 1934 г.,\nМило Данче, обично ми дете,\nПиша ти набързо, имам доста работа. Получих последното ти закъсняло писмо, което беше много хубаво написано, смях се от сърце. Аз се бях разболяла от мисли, какво ли не ми минаваше през ума? Почнах да ти плета жилетка. Ще пиша и на маминка ти. Сети се да пишеш на баба си Йордана, тя много ще се зарадва, горката, нали не знае да пише, кай знае колко й е мъчно.\nНа Арахангелов ден Архимандрит Флавиян (игуменът на Рилския манастир) беше съобщил, че ще дойде в Радомир, специално у нас на гости. Събрахме се с Добруджански и готвихме, гласихме - никой не дойде, случило му се нещо непредвидено. Тези дни сме все нащрек - чакаме го всеки ден.\nТук е настояща зима, всичко е покрито със сняг и непрестанно фучи вятърът.\nЗа нас не мисли, ние всички сме добре. Иска ми се да вземеш рибено масло, то много засилва кръвта и общо целия организъм.\nПолучих писмо от Верка от Америка, поздравява и теб.\n25 октомври 1934 г.,\nВчера ти изпратихме един колет чрез г-жа Шиварова с една дебела нощница и 7 парчета наденици. Нощницата ще можеш да я сменяш с пижамите. През зимата употребявай дебелата нощница, а не хасените. Ние всички сме здрави и добре, обаче ти с твоята анемия и слабост обезателно трябва да пиеш тази зима рибено масло. Постарай се да изпиеш поне едно кило. Надениците са от агнешко и можеш сурови да ги ядеш.\nСнощи бяхме с майка ти на бал на трудоваците. Прекарахме много добре до два и половина часа сутринта.\nМного целувки и поздрави от всички ни.\n2 ноември 1934 г.,\nМило Данче, скъпо ми дете,\nПолучих скоро последното ти писма, този път се позабави. Насмалко щях да ти телеграфирам, за да те разбера как си, все мислех, че си заболяла и не можех място да си намеря, слава Богу, дойде писмото ти и ме успокои.\nСега да се разберем - жилетката няма да си плетеш, аз ще я оплета, съобщи ми веднага, да зная дали да я започна. Знам, че си работна и обичаш да плетеш, но все пак твоето време е ангажирано в уроци, а през свободното време трябва да си отпочиваш достатъчно. Почивката е която дава нова енергия на мозъчните възприятия.\nМного се радвам, че си доволна и постоянно ми се хвалиш със сестрите и другарките си. Аз знам, че ти си добро, умно дете и няма никога да ме посрамиш и огорчиш.\nПак ти напомням, употреби всичката си воля и старание, за да избягваш българският говор. Говори само на френски. За това най-вече те пратихме там.\nВчера бяхме в Перник с г-жа и г-н Добруджански. Беше празникът на мините. Стекъл се беше много народ от села и градове, улиците се движеха като буйна река от шумящ народ в пъстри разноцветни носии. Преди обяд имаше молебен с присъствието на Митрополит Стефан, а след това голям парад.\nА времето беше като през лято. Още с пристигането отидохме да потърсим моята обична съученичка Софка, която е омъжена за минен инженер. Първо се срещнах със сестричката й, която е женена за аптекар и живее в центъра на града до самия мост. У нея бяха дошли на гости майка й - госпожа Башева и брат й - инженер в д-во “Гранитоид” в Батановци. Дойде и Софка, срещата с която беше много сърдечна.\nЦелият следобяд бяхме в апартамента на Радка над аптеката. Към 6 часа се върнахме с автомобил обратно в Радомир.\nДа си призная, останах изненадана от видяното в Перник - много ми хареса там. Улиците са павирани, има много хубави здания, разкошни хали имат в центъра на града, красиво и внушително здание е управата на мината, каквото даже в София рядко се среща.\nКато си дойдеш, ще те заведем някой ден.\nМного целувки от Дорчето, татко ти и мен.\n4 ноември 1934 г., Разград\nДо г-жа Пенка Батоева, Радомир\nПолучих затвореното ти писмо и вчера отвореното, оплакваш се от много работа и от преумора, хайде да се оплакваме една на друга.\nНе знам, как едни хора нямат много работа. Ние ли сме такива, че я търсим или по-скоро тя ни намира, но второто е по-право.\nУ дома свършване няма, двор голям, къща също, боклуци много, свършване няма.\nМного пъти съм казвала, че като ходихме по чужди къщи по-добре бях, пък и сега го казвам, още повече, като сме останали двама. Ако не бяхме ангажирани с къща, ниви, лозя, по които повече разходи има, а смисъл няма, щяхме поне да отиваме при Емил, докато завърши образованието си и в такъв случай щяхме и парично да бъдем по-добре и аз по-спокойна, а сега с тази пенсия, срамота е, вечно тати се оплаква от безпаричие.\nЕто Емил писа преди няколко дни за пари за настоящия месец и тати ти няма и отказва да му прати, понеже от 20 септември до днес му е дал 3900 лева и казва, да е правил сметка да му стигнат и този месец.\nНаистина за месец и половина са много пари, но той няма предвид, че от тях е платил 1500 лева такса, 200 лева за път до Варна, 600 лева наем - квартира за един и половина месеца, купил 1 тон дърва - 500 лева за през цялата зима. Заболял от ангина и сериозно, викал доктори, лекарства, но предполагам и там да е дал стотина, за храна най-много 800 лева - ето дотук 3700 лева и навярно все пак е имал някой и друг лев, като е писал за пари, но тати ти не признава, пък и пари като няма, даже и въпрос не правя.\nАз в случая пъшкам, въздишам, ядосвам се, пиша му, съветвам, гълча, дано по-малко да харчи, че и аз по-спокойна да бъда, но той пак както си знае. Аз виждам, също и тати ти признава, че не пуши, не пие, не безчинства, но пак ни се вижда, че много харчи. Дрехите си много пази, но всичко това не помага. Когато пише за пари, ние двамата с тати ти сме почти в конфликт и му казвам, кой ни е крив, като не сме си правили сметката навремето, ами само деца сме правили, без да се замисляме, че ще трябват средства за тяхното отглеждане и настаняване, но той ми отговаря, за него кой се е грижил? Той сам. И аз тогава се наплаквам на скрито, без някой да ме види, защото сте ми мили и скъпи рожби, за които съм денонощно страдала.\nСега имам 800 лева, днес ще му ги пратя и със сълзи на очи ще го моля, да гледа да изкара с тях месеца и ми не създава тревоги, че ако ме загуби, загубен е и той.\nТи много добре знаеш, че през децата си дишам, с вази страдам, с вази се радвам и гордея. Ето сега ни се налага да изплащаме гаранция от 50 хиляди лева, за която никак не бих съжалявала, ако не беше тъкмо когато ни предстои издръжката на Емил, защото и без това сме длъжни на бати ти, на когото даже и образование не сме му дали, а държавата го храни и облича 7 години.\nНа, да не беше тази и идущата година, но ще гледаме да уредим доброволно да плащаме на всяко тримесечие 3 хил. лева и бати ти се задължава по 2 хил. лева, та в продължение на две години, да изплатим поне половината.\nАз много се зарадвах, че ще дойдете по-наблизо, но веднага казах, че навярно г-н Златев не знае, че са роднина, а знаеш, че в едно учреждение не се допускат близки роднини. Аз даже щях да ти пиша, когато дойдете в Търново, да ми пишеш, да дойда да ти помогна, защото и ти за малко години много премествания претърпя. Като помислих с един масраф и на двамата да гостувам, защо не искате в Радомир?\nОт Данчето получих писмо от 21.10 и тя ми съобщи, че не е получила колета. Чудни хора има, Пенче, право казваш, простотия и без възпитание, хич обещавам ли аз нещо, като не мога да го изпълня! Питаш, какви хора - чиновник беше тук в трудовото бюро. Разбира се, че ще мухляса мармаладът, още повече, като го набъркали, той беше в кутията, която ти ми беше донесла с бучки захар.\nДнес ще пиша и на Данчето.\nМара писа на сестра си, която е преподавателка в пансиона. Данчето много се хвали с пансиона, въобще от всички е във възторг. Тя вече с ученичките говори по френски.\nКартичката от Рилския манастир получих. Радвам се, че тъй хубаво сте прекарали. Аз много съжалявам, дето миналата година не отидох, вече едва ли ще ми се отдаде случай, още повече при това положение.\nБлагодаря много за поздравите от г-жа Башева, при удобен случай не забравяй да й предадеш моите поздравления.\nВаню Явашев беше тук и по него Надка прати малко бисквити на Данчето, щеше повече да прати, но Ваню пътуваше с малко куфарче и нямаше място. Друг път обеща да вземе повече неща, защото каза, че ще дойде с по-голям куфар. Щях да й пратя дюли, но по същата причина не можах, друг път ще гледаме да й пратим нещо повече. Зная, че най-малкото нещо ще я радва. Куклата, ако пратя с колет, то ще струва повече от нея, ще питам, дали не ще може да я пратя като мостра без стойност, също и ти така прати мостричките, ако няма по кого.\nНадка, Иванчо и децата са добре, поздравяват ви.\nТати ти днес е на лов с полковник Стефанов.\nНе обръщай внимание на надрасканото ми писмо, пиша при лошо настроение. Много надраскано писмо ти написах.\nХайде много целувки и много здраве от мен.\nМайка ти (Руцка Радкова - нашата прабаба, която всички наричахме - маминка)\nПовечето запазени писма от прабаба ни Руцка Радкова, която всички наричахме - Маминка, са след 1930 година, най-много са писмата до нейната дъщеря Пенка, до внучките й Данчето и Дора, а по-късно и до правнучките.\n4 ноември 1934 г.,\nМило и скъпо Данче,\nПисъмцето ти получих и много се зарадвах, че си добре и доволна от пансиона, от сестрите и от хубавия ред.\nМного съжалявам, че не си получила мармелада и пелтето.\nЖалко, че има такива хора, зле възпитани, че да не знаят какво значи да се задължиш да изпълниш една работа и да не я изпълниш, то е голямо невежество. Мармеладът беше много вкусен и сладкото хубаво. Днес получих друго писмо от майка ти, в което ми съобщава, че едва сега преди една седмица ти предали мармелада и то на дъното на кутията, и то мухлясал. Взех да се съмнявам, дали същата кутия са ти предали, тя беше от тези, които се продават пълни с бучки захар, ами пелтето предадоха ли ти?\nПиши ми всичко подробно, как и в какви съдове ти го предадоха. Завчера Надка ти прати малко бисквити по г-н Иван Явашев, който живее в Пловдив. Той взема, само да не откаже, понеже нямаше как да го носи, но обеща друг път да ти донесе повече неща, защото тогава ще дойде с куфар.\nТи пак ми пиши какво искаш да ти пратя.\nМайка ти ми прати снимка от Рилския манастир, сигурно и на теб е пратила.\nОбаждай се често, обади се и на Емил, адресът е:\nТърговска академия, Варна.\nМного здраве имаш от Росичка, тя ходи на забавачница.\nНие всички сме добре, желаем също и на теб да си добре и здрава.\nХиляди целувки от\n7 ноември 1935 г.,\nОбично ми дете, получихме бележките ти, аз съм много доволна общо, поздравявам те. Там, където трябва да се засилиш, ти сама си разбрала и няма защо да ти напомням. Граматика, аритметика, краснопис, четене си малко назад, ако е всичко на френски, лесно обяснимо, че ти е трудно, но не се обезкуражавай, с воля и старание от твоя страна и това ще се поправи.\nПосле по учтивост - бъди винаги много внимателна, вежлива, умна и не избързвай повече отколкото трябва в нищо. По мълчание и точност, защо имаш много добър, а не отличен, постарай се да откриеш причините и да се поправиш, това ще бъде в твоя лична полза.\nТова, което човек усвои и привикне на твоята възраст, ляга в основата на бъдещето му, на целия му живот. Ти си вече доста съзнателна, стреми се към доброто и сама избягвай злото.\nВсе пак повтарям, че общо съм много доволна - целувам те!\nЩом началото е това, вярвам краят да бъде бляскав.\nНе, жилетка няма да плетеш, времето, което ще употребиш за нея ще е по-разумно да го употребиш в малко повече решаване на задачи, в бавно, високо и ясна четене и в по-внимателно изучаване на граматиката. От тебе искам да ми съобщиш, че не си почнала да плетеш. Ако си взела вече вълната (дано това не бъде), прати ми я по г-н Шиваров, който днес тръгна за Пловдив, той сигурно ще дойде да те види. По него ти изпращам вехтата пола, която е идеална, ти ще я разпориш, нарочно я оставих така, за да не се мачка и шалварите за гимнастика.\nПо ръкоделие какво работиш? Ако в спалните нямате още отопление, а на теб ти е студено, обличай си в такъв случай зимната нощница.\nПращам на г-жа Шиварова пари и я моля да ти направи и донесе пресни и топли пирожки.\nНе е дошла при теб снахата на Башеви, а тази на Явашеви, на Ваньо Явашев жената, той е най-големият им син - брат на Дора Явашева и сигурно е преместен в Пловдив (той е инженер) - Жена му е от Прага - чехкиня е, казва се Маня, ако си спомняш, те живееха едно време в голямата къща на моята баба Мариийка, тя сигурно оттам те познава.\nПиши на леля си Надка и й благодари.\nПиши внимателно и търпеливо, защото правиш грешки. Разбрахме се нали? - Няма да плетеш жилетка, съобщи ми веднага!\nНие всички сме добре, Дорито беше малко неразположена, понастинала, но мина й, вече отива на училище. Тук нищо особено, много здраве имаш специално от г-жа Чернева и баба Сийка.\nЦелувам те горещо -\nPS. За излизане с ваши познати, татко ти е на мнение да не става това нещо, и самият устав на пансиона не го позволява, моли се на Бога да ни преместят в Пловдив, тогава за цял ден ще си бъдеш у дома. Имай търпение, и без това вас ви извеждат редовно всяка седмица.\nМного поздрави и целувки и от мен - баща ти.\n8 ноември 1934 г.,\nПисмото ти от 6 т. м. получих. Дорито е отдавна вече здрава и в този момент е на училище. За това ти писах по-рано да не обръщаш внимание на сънища, защото сънищата никога нищо не предсказват. Мен действително ме местят, но не в Плевен и Стара Загора, а в Горна Джумая - все пак и на това съм благодарен, защото се отървавам от една много голяма беля. Но ти ще ни завариш още в Радомир.\nМного сърдечни поздрави и целувки от\nПолучихме преди два дни бележките и, не са много хубави. От 36 ученички беше пета, а сега си 10-та. Картичката ти, писана на френски, получих, но едно ми е чудно, дето пишеш (un enfant sfuffraut! какво искаш да кажеш с това, аз смятам, че нямаш ни най-малко основание да се наричаш така. Ако нещо си болна или не се чувстваш добре, трябва своевременно да ми пишеш какво ти е.\nМного целувки от Дорито и мен.\n14 ноември 1934 г.,\nВчера пристигна г-н Шиваров и ни разправи за посещението, което ти е направил. От него разбрах, че си била неразположена. Пиши подробно от какво си болна и какво ти каза докторът. Знай, че началото на всички болести е простудата, затова добре се обличай и пази, особенно сутрин.\nНие всички сме добре и онзи ден бяхме в Дупница, венчахме един наш чиновник с една госпожица от Дупница.\nМного поздрави и целувки от\nСкъпо и обично дете,\nМного се разтревожих като разбрах, че не си била добре и особенно, че ти се вие свят; сякаш ми се отрязаха краката и ръцете. Кой знае тази нощ как ще спя. Пиши подробности. От г-н Шиваров разбрах, че си ходила на баня и след тава си заболяла. Обличай си синята плетена блуза, тя е плътна и дебела, мека е и много топли. Непременно я облечи. Ще ти направя още една зимна нощница. Може би нощно време настиваш. Чакам да ми съобщиш за жилетката, защото докато се разберем, зимата ще свие здравата.\nДнес имахме дъжд със силен вятър, беше мрачно, зловещо виеше вятърът, цяла бях настръхнала, а умът ми не се отделя от теб.\nЦелувам те горещо.\n21 ноември 1934 г.,\nПисмото ти от 17 т. м. получихме. Майка ти много се тревожеше и ме караше да телеграфирам и да питам директорката, как си. Затова всеки четвъртък и неделя пиши по една пощенска карта, но достатъчно е да пишеш, че си здрава. Няма нужда да пишеш повече.\nНие всички сме здрави. Тук времето е много хубаво, но почна да става вече студено.\nИмахме писмо от Вера Добруджанска от Америка. Пише да й се обадим.\nА така също с пощенска карта се обади и на стринка си Надка, нали знаеш, че те държат на това.\nЦелува те баща ти.\n30 ноември 1934 г.,\nМило мамино Данче,\nМного се зарадвах, че ще ви разпуснат на 20. ХII. Ще дойдат г-жа и г-н Шиварови да те вземат от пансиона, ще те заведат на гарата и ще те настанят в трена. пази се из пътя, абсолютно никъде не слизай и бъди умна.\nТези дни прекарах големичка тревога с Дорчето. В понеделник вечерта има висока температура. Много се изплаших. Сега е вече добре, но не я пускам още на училище.\nДорчето сега спи, но поръча да кажем на г-н Шиваров да ти каже, че много се радва, че ще си дойдеш скоро. Тя турила в една кутия 20 зърна боб и всеки ден вади по едно и все ги брои, колко дни са останали докато си дойдеш.\nМного те целуваме с Дорито и татко ти.\n6 декември 1934 г.,\nПисмото ти от 2 т. м. получихме. Всички сме добре и няма защо да обръщаме внимание на глупави сънища. Пиши ни точно датата , на която ще ви разпуснат, защото аз, ако не мога да дойда да те посрещна в София, то ще излезе стринка ти или дядо Христо. Затова и на тях ще пишеш датата на тръгването ти от Пловдив.\nОт Пловдив ще тръгнеш в 7.30 ч. сутринта и в 12 ч. ще бъдеш в София (по обяд). Затова ще помолиш да те заведе една от сестрите до гарата и, като седнеш във влака, право София. Пари ще искаш от твоите, които съм оставил за теб на директорката. По гарите не слизай никъде и научи се да пътуваш сама, защото животът иска самостоятелни и умни хора.\nНавярно в София ще останеш да нощуваш у чичови и на другата сутрин в 8,30 часа тръгва влакът за Радомир.\nМного поздрави от мен, майка ти и Дорито.\nБагаж не вземай много, само най-необходимото!\nВчера говорих с майка ти по телефона и тя ми каза, че ти ще тръгнеш на 29 т. м. Прочети още един път писмото, с което ти писах как ще пътуваш и така направи, т. е. тръгваш сутринта в 7 ч. от Пловдив и в 12 си в София, а оттам в Радомир.\nАз съм от пет дни в Горна Джумая на същата длъжност като в Кюстендил. Това стана по мое желание и съм много доволен.\nГрадът е два пъти по-голям от Радомир с хубави бани и климат като в Пловдив. Исках Пловдив, но там няма кого да изместя. Навярно ще се намерим едновременно в Радомир, но ако взема по-рано отпуск, ще те посрещна в София.\nАдресът ми е: Бюро доброволци гр. Горна Джумая.\nМного сърдечни поздрави. Целува те\n11 декември 1934 г.,\nАз бях болна, но оздравях. Ходя вече на училище.\nТи, какице, не се тревожи за мен.\nДнес татко получи заповедта за преместване в Горна Джумая.\n15 декември 1934 г.,\nКак си? Аз съм много добре.\nМама не ме пусна два дни на училище, защото кашлях и съм хремава.\nКупих си една кукла от 5 лв.\nРисувахме морков, госпожата ми го взе и го закачи на стената.\nМного целувки от\n17 декември 1934 г.,\nПолучих картичката ти от миналия четвъртък и от нея разбрах, че малко си поизнервена. Защо е това не знам. Става нещо с тебе, което аз не мога добре да разбера. Щом филмите ти действат по такъв начин, по-добре ще е да не ги посещаваш или най-малкото отивай на неща по-весели, а не на такива тежки. Има ли нужда при добро душевно настроение да си го разваляме изкуствено?\nТи сигурно вече си разбрала от нашите писма, че ни местят в Горна Джумая. Неприятно ми е наистина, но никога не бих седнала да плача, това е голяма слабост, достойна само за бебетата и бабите, а силните и разумни хора трябва да се владеят, да бъдат твърди, за да успеят в борбите с живота. Защото целият човешки живот е низ от работа, усилия, страдания и огорчения, които сме длъжни да преодоляваме с всички сили, никога да не се отчайваме и когато намерим минути на радост чиста и невинна, тъй както се радват децата, да се възползваме от нея, за да почерпим нови сили и нов кураж за бъдещето. Не си създавай тъжни настроения, които влияят зле на човешката физика. Дружи с весели другарки, защото във веселостта се крие жизнена сила.\nАз се радвам, че ти вече си доста големичка за да можеш да ме разбираш. Писала си на Лилето Костова, че почвате някакви изпити, пожелавам ти душевно спокойствие, което ще те доведе до пълен успех.\nНие всички сме добре и те чакаме с нетърпение. Жилетката ти е готова. Няма да ти я пращам, защото ти скоро ще си дойдеш. Стана чудесна.\n24 декември 1934 г.,\nо Госпожица Йорданка Батоева,\nОбично мамино Данче,\nПолучих затвореното ти писмо, изпратено до татко ти. Той е вече в Горна Джумая от миналия понеделник.\nДнес имам писмо от него. Наел квартира в центъра на града до военния клуб в къщата на някой си доктор. Пише ми да събирам вече багажа, защото е наел там квартирата от 1 януари 1935 г.\nМного съжалявам, че тъкмо по Нова година къщата ще е в пълен безпорядък, но няма що, така се случи. Дано успеем поне за Коледа да се настаним.\nГоворих днес с него по телефона, той не ще може да дойде да те посрещне. Поръча да си вземеш от Пловдив билет направо до Радомир. Ще питаш за Радомирския влак и ще се качиш.\nАз съм сега у Добружански и кумичката ми каза, че в събота ще пътува и Славчо за Радомир, дано да го намериш, та да имаш познат човек из пътя.\nАз ще те чакам на гарата с файтон и одеало. Не се отбивай у стринкини си, защото аз ще те чакам непременно. Тук е много студено. Вземи си шушоните, егерови кюлоти, комбинезон вълнен, дебелата пола, формената рокля и въобще много добре се облечи.\nОбади се на г-жа Шиварова, виж дали нещо ще ти даде, не вземай много неща.\nЧакаме те с Дорито с нетърпение. Mази се по пътя и никъде не слизай!\nДано можеш да се оправиш на гарата в София за Радомир.\n2 февруари 1935 г.,\nНа татко ти отпуската изтече и той си замина в сряда. Ние с Дорето останахме да чакаме камиона, който всъщност дойде, но пак му стана нещо и го върнаха за още една малка поправка. Готов е вече, но тук преди три дни се разрази страшна снежна виелица, която затрупа Княжевското шосе с високи и непроходими преспи. Тук вече трябва да се търси пръста на провидението, което сякаш ни задържа толкова дълго, за добро или за зло - не зная.\nМиналата седмица изнесох реферата си в техническото училище при стечение на много народ, останаха много доволни. И аз също, защото апаратът беше чудесен и красивите цветни картини се появиха великолепно на екрана. Тези дни цяла делегация жени са ходили при свещениците и молели да ме поканят да го повторя в салона на военния клуб, защото мнозина още искат да го чуят.\nМиналата неделя във военния клуб имаше литературно-музикална танцувална вечер. Бяха поканили за случая един певец от София, г-жа Пенджеркова изпълни няколко пиеси на пианото, аз имах 4 декламации от моите стихове. Общо вечерта се прекара много разнообразно и приятно. Тези дни ще ти пратя едно малко ново стихотворение.\nЦелуваме те горещо с Дорчето.\n15 февруари 1935 г.,\nДобре си направила гдето не си писала на майка си, че си болна - пази се и се обличай топло, защото усложненията са лоши.\nСнощи пристигнаха майка ти и Дорето с багажа. С три камиона се пренесохме в Горна Джумая.\nВзехме самостоятелна къща с три стаи, кухня, вестибюл и килер, близо до банята е и до нас има чешма с топла вода, та постоянно в къщи употребяваме нея.\nЩяхме по-рано да се пренесем, но Дора беше болна също като тебе - тя имаше усложнение с дясното ухо, но след като проби, температурата падна и можахме де се пренесем. Тя сега е добре и ходи на училище.\nПиши веднага как си! Много поздрави и целувки от всички ни\n24 февруари 1935 г.,\nПращам ти малко залъгалки: портокали, един шоколад, даскалки и една мартеница.\nСамо и само да ми се обадиш, много се умъчних.\nПовече от месец нямам писмо от мама ти. Тя ми беше писала да чакам от нея писмо, защото щели да заминават вече за Горна Джумая и от там щяла да ми се обади, но то много стана от тогава и аз сега не знам где са и какво направиха, че толкова дълго мълчат. Наистина, ако са отишли там, в такъв случай е била много заета с работа, но както и да е, тя все щеше да намери време, от съня си щеше да отдели и пак щеше да ми се обади.\nДанче, пиши ми веднага къде са и какво знаеш за тях, но веднага, моля ти се. Страхувам се да не би да е някой от тях болен и затова не смее да ми пише.\nВ твоя колет има и една кутийка за г-жа Люба - сестрата на Мара Явашева. Бъди тъй добра и го предай навреме.\nМного целувки от дядо ти, леля ти Надка, Росичка и Капка, а пък от мен с колата.\n26 февруари 1935 г.,\nМило мамино Данче, скъпо и обично дете,\nМного тревоги и умора преживях напоследък. Изведнаж сякаш остарях.\nДора прекара тежка инфлуенция (грип) с усложнение в едното ухо. То още тече, постоянно го промиваме и чистим. Тя е отдавна здрава и ходи на училище, но ушенцето е още болно.\nНа тръгване от Радомир ни изпратиха много тържествено. С нас дойде само г-жа Добруджанска. А г-н Добруджански пристигна пеша, под строй с цялото бюро - всички чиновници и началници. Напълниха гарата. Много мила картина беше.\nКъщата е удобна, самостоятелна и много слънчева, но не знам от какво ми е така скучно. Гледам от време на време през прозореца - насреща ми се издигат голи и кафяви височини, дълбоко нарязани от пороите и ми става тежко, тежко. Да ми е да се изкача на върха им и от там да гледам на далеко, на широко и нищо де не ми се пречка в простора.\nТези дни имах много работа и много писма писах. Тук е топло и много приятно. В двора има хубави овощни дървета, които скоро ще цъфтят, но нищо не ме радва, все чакам писмо от теб, което да ме напълно успокои. Сега, след боледуването трябва много да се пазиш. Аз вярвам, че ти си послушна към моите съвети.\nДорето ти праща тази мартеничка, целува те горещо и ти пожелава крепко здраве.\nЦелувам те и аз, моето болничко детенце и чакам с нетърпение ваканцията ви.\n8 март 1935 г.,\nОбично ми дете, скъпо ми Данче,\nЩе се изненадаш като получиш писмото ми от София. Баща ти, след като замина, Дорето почна да се оплаква отново от болки в ухото. Повиках лекар и той ме посъветва да замина още на другия ден за София, за да се лекува ухото при специалист. Специалистът - д-р Балабанов я остави 2-3 дена на наблюдение. Утре следобед ще я водя да почне да я лекува. Да видим колко време ще остана тук с нея. Ще ти се обадя тези дни. Ти пиши тук. Надявам се да си добре.\nПиши ми какво получи от маминка си. Не забравяй да й благодариш.\nЦелувам те нежно,\n12 март 1935 г.,\nДнес се върнах от Плевен, погребахме дядо ти - беше като заспал. Горкият, починал, без да е бил болен, през нощта на 1 март посред нощ се събудил, пил една чаша вода и си легнал пак, след пет минути само изхъркал и заспал завинаги.\nБаба ти остава в Плевен, но й е много мъчно, затова пиши й често. Тя много се радва на твоите писма. Една седмица преди да почине дядо ти говорили, че те ще те вземат да се учиш на техни разноски, а след това да живееш при тях, като искали всичко да оставят на теб, обаче всичко си отиде с дядо ти. Бог да го прости и лека му пръст.\nМайка ти и Дорето са в София при специалист лекар по ушните болести, понеже ухото й още тече. Тя е бодра и по цял ден си играят с Динчето.\n16 март 1935 г.,\nМило скъпо мое дете,\nПиша ти пак от София, защото ухото на Дорето още се лекува. Доктор Балабанов ми каза вчера, че ще я лекува още цяла седмица. Дано си отидем по-скоро, защото на чуждо място е много неудобно. Най-добре се чувства човек в къщата си.\nТук случайно у сватята Фанка имаше свободна стая, която наехме. Значи не съм у стринка ти на гости, а у сватята Фанка под наем. Като ми се обадиш с идущата поща - адресирай не до чичо си, до Тодор Торбов (за г-жа Пенка) - ул.”Цар Асен” 7.\nДорето е много добре, ухото също отива към подобрение. Бяха ни изплашили лекарите, че ще й правят трапанация, т. е. пробиване на черепа зад ухото. Какви безсънни нощи, колко тревога преживях не мога да ти опиша. Но, слава Богу, мина без това чудо, да не казваме голяма дума още, така съветва нашият доктор Балабанов.\nЕх, кога ще си дойдеш, че имаме много да си приказваме.\nМоята братовчедка Милка, която е женена за главния интендант на военното министерство - Марков, ни кани с татко ти на обяд, когато се върна той от Плевен. И вчера бях пак поканена с Дорето. Тя има две хубави дечица, които учат в италианското училище. За да ти е ясно, ще ти кажа, че тя е сестра на леля ти Верка, която живее в Разград и мъжът на която е кавалерийски офицер - Наско Лазаров и имат едно хубаво момченце - Пепи. Разбираш ли сега коя е?\nВ Пловдив не е ли студено, пази се добре, защото тук е много студено. Зимата се върна.\nМного горещи целувки от Дорето и мен.\n19 март 1935 г.,\nОнзи ден говорих с майка ти по телефона. Дорето е вече добре и ги очаквам тия дни да се върнат.\nПари ще ти пратя на 1 април заедно с таксата на пансиона, така че не се безпокой за това.\n1 април 1935 г.,\nДорчето е вече добре, но ще я завариш в София. Тя трябва да остане поне още един месец в болницата заради превръзките. Аз утре си заминавам за Горна Джумая, а тя с майка ти остава.\nОбично ми дете,\nПази се, поне за теб да не се грижа. Дорчето вече няма абсолютно никаква температура. Скоро ще става да се движи из стаята.\nТук е много хубаво, чисти стаи, парно отопление, обични и засмени сестри - калугерки (католички), в бели престилки с бели колосани шапки на главите. Храната е чудесна, само че е доста скъпичко. Плащаме на ден по 280 лв. общо за двете, защото и аз заемам легло и се храня в болницата.\nНе се грижи за Дорето, то е напълно вече здраво и всяка опасност е минала. Учи си добре уроците. Не обръщай внимание на глупавите сънища, те нищо не предсказват.\nЗа Великден ще дойдеш при мен. Аз съм вече добре, но ще остана в болницата по-дълго време, затова ми пиши тук.\nЦелува те Дора\n13 април 1935 г.,\nДнес изведох Дорето от болницата и я настаних у сватята Фанка. Тя ще остане още две три седмици, понеже трябва през два три дена да й се правят превръзки, а като се затвори раната ще си дойде в Горна Джумая. Така че ти като пристигнеш в София, ще вземеш кой да е трамвай на гарата и ще пристигнеш с него на пл. "Св. Неделя", а ако имаш багаж, вземи файтон, който за 20-30 лв. ще те докара до "Цар Асен" 7.\nЩе останеш един два дена при Дорето и тогава ще си дойдеш в Горна Джумая. Майка ти може да дойде в София, а може и да не дойде. Но щом няма никой на гарата - вземи файтон и право у стринкини си.\nМного поздрави от мен и Дорето.\n15 април 1935 г.,\nМайка ти вчера си дойде, защото Дорето вече става и трябва да стои в болницата само за превръзки. Наистина на нея отначало ще й бъде тежко, но на мене е още по-тежко. За тази операция ще отидат 20 хил. лв., но да оздравее, кой гледа на парите сега. Докторът намира, че всичко е минало много добре и няма защо повече да се тревожим. Сега тя вече се разхожда, яде всичко, пише, рисува и обикаля другите болни.\nТя е в Клементинската болница до гарата, така че от гарата право при нея се отива. Цялата тази история стана от инфлуенцата, дясното й ухо забра и накрая се наложи операцията.\nОнзи ден говорих с нея по телефона. Тя каза, че е добре и няма защо да се тревожим.\nТи й пиши в болницата, но пиши буквите ясно, за да може да ги чете. Аз от тук й пиша на пишеща машина.\nИ така, остава само да съобщиш датата на тръгването си от Пловдив, за да те чака майка ти, ако я няма на гарата, ще отидеш при чичо си Тодор.\nСладка душа на мамуша,\nЧакам те с нетърпение. Много се радвам на новото ти градиране - от 11-а на 6-а се скочила. Бих желала винаги да си напред.\nТатко ти снощи си дойде от София, където отиде да плаща в болницата и извел Дора от там. Оставил я на грижите на сватята Фанка, на пансион при нея за цял месец.\nЗатова пиши ми веднага, попитай класната си кой ден точно ще тръгнеш и ми пиши докато съм тука. Защото аз решавам за Великден да си бъдем с тебе у дома, а баща ти - при Дорето. Той е там у свои и по другояче се чувства, а аз не желая по празниците да се притеснявам на чужда къща. Затова вземи си билет за тръгване - до София, а не направо до тук, защото искам да те посрещна в София и да останем два три дни при Дорчето.\nPS. Много поздрави на Soer Chrisanthe и пожелания за щастливо прекарване на празниците. meme\n2 юний 1935 г., София\nДо г-жа Пенка Батоева,\nЕвгения Марс - забележителна българска писателка, по мъж - Евгения Елмазова, близка приятелка на Иван Вазов\nРазбирам твоето учудване, задето не ти отговорих досега. Прощавай, миличка! Вината не е в мене. Твоето сърдечно, топло писмо ме завари в легло. Бях болна от ангина с 39 градуса температура. Едва вчера станах от легло и бързам да ти се обадя.\nТи си ми написала такова хубаво писмо и то ми достави такава радост, та не зная как да ти се отблагодаря.\nТи наистина си чародейка, която знае да покорява сърцата. И не зная, ако бях мъж, дали не бих те откраднала от Никола. Толкова чар и нега има в тебе...\nМного ти благодаря за искрената покана да ти погостувам няколко дена. И да знаеш, че само за хубавото ти писмо бих дошла, но за голямо мое съжаление засега лекарят строго ми забранява да пътувам с автомобил. Това би могло да стане едва към септември или октомври. А как бих искала да се възползвам от твоята мила покана. Чувствам, че ще си отдъхна и ще се възродя в твоето приятно общество, но уви... не мога. Бихме уредили с теб там едно литературно четене.\nИ Павел (Павел Елмазов) засега не може, зает е много в операта. Но ако е рекъл Бог, ще уредим с него нещо, когато дойда.\nКакво прави болната? Оздравя ли вече?\nЦелуни и двечките дъщери за мене. Не мога да повярвам, че имаш такава голяма дъщеря.\nДа знаеш с какъв възторг разправям на моите познати за теб и твоите дарби.\nМного съжалявам, че не можах да видя Никола, когато е идвал в София.\nТия дни ще ти изпратя новата си книжка разкази, която вече излезе, но още не е сгъната.\nМного сърдечни поздрави от мен и Павел на Никола, дъщерите и на тебе.\nЦелувам те най-сърдечно,\nТвоя предана Жени\n2 юни 1935 г.,\nВчера получихме последната ти картичка. Пари ще ти прати татко ти скоро.\nНие сме добре. На Дорито раничката се почти затвори, на още не е напълно, превръзката й не е извадена и това ще стане скоро.\nПиши ми непременно това, за което те питах в предидущото си писмо, по въпроса за маларията.\nКато пишеш писмата си внимавай, защото правиш груби грешки, а това не е в твой интерес.\nТук също е горещо, но всякога вечер е хладно и приятно.\nНе знам защо от Разград нямам отдавна писма.\nПиши кога ще свършите учебната година и кога ще тръгнеш за Бойково. Трябва ли ти нещо за там? Съобщи навреме. Бъди умна, пази се от простуда и от всичко лошо въобще.\n17 юни 1935 г., Разград\nДо Госпожа Пенка Батоева,\nВече месец става от как съм се завърнала от София. Ходих да видя Дорето, то много се е поправило, само ми направи впечатление, че е много умислена. Занесох й от тук, от мама една топка и от мен шоколад. Тя доста стоя с мен и се умилква като котка. Вярвам, че вече сте си я прибрали. Много ми беше мъчно, че не можахме да се видим с теб.\nАз пристигнах с Невяна Овчарова. Поразходихме се, купих си някои работи, обиколих доста роднини и се завърнах каталясала от ходене.\nОт моята пелерина си направих манто с пелеринка до лактите и с гарнитура една джуфка от бяла тафта с черно. Към него си уших бяла копринена рокля пак с малка гарнитурка от тафта. И една жоржетена си взех - синя на бели капки за всеки ден. Купих си бели обувки, целите на дупки с малко връзчици. На мама и свекърва ми, която беше тук, по един малък подарък и дреболийки.\nХодихме на театър и кино. Случи се и бати Анастас там, пък и Крум дошъл за Стефанка, после дойде и Овчаров, тъй че постоянно имахме кавалер да ни води, но времето беше малко.\nБях на гости у Милкини. На много места ме каниха, но навсякъде не можах да отида.\nУ лелини Райкини бях на обяд, у Вескини. С чичо Игнат не можах да се видя. Леля Райна ме караше да отида, но не исках, едно, че нямах време и, второ, те тъкмо навярно се прибираха. Нали той е уволнен. Етажът беше празен, мажеха го изглежда, те са съвсем до Милкини.\nМузиката свири. Ванчови се връщат. Ходиха на екскурзия с войниците до Джумая, Преслав и Мадара за 4 дни.\nВчера беше пак празник. Взехме се жените, с децата, няколко семейства и отидохме на нашето лозе. Тати тази година повечето е там. Станало цял чифлик. И пчелите са там. Лозята на мама се увеличават. Купиха още две места - на баба и на дядо Нено.\nКакто виждаш, все с нас те занимавам.\nНие останахме тук. Ванчо е дружинен командир. Борето и Владев и те останаха тук.\nХайде, стига толкова, я виж, колко много ти писах.\nВие как сте? Как ни се иска да се видим, но много сте далече.\nМного, много целувки на теб и Дорето.\n25 юни 1935 г.,\nГорна Джумая Мило\nЗабавихме се с писмата, защото възложих на майка ти, а тя, както я знаеш, е бавна в писане. Относително тифуса, кажи на доктора следното: “За да се предпазят войниците във време на войната 1916 г. от тифната епидемия, всички бяха инжектирани с противотифусен серум. Това даде отлични резултати.” Чудно ми е да е доктор и да не знае това нещо, а да ви разправя, че всички са заразени - това непременно кажи на вашата класна и я поздрави от мен.\nВтори въпрос. Кога ще бъдеш записана в V клас и няма ли да ти искат свидетелството от IV клас? Провери това, защото в гимназиите има срокове за записване.\nПиши ми също, колко пари трябва да пратя за един месец в Бойково!\nМного поздрави и целувки от трима ни.\nСкъпо, обично дете,\nКартичката ти от 23 т. м. ме хвърли в страшна тревога. Цяла нощ прекарах неспокойно. Дано Бог те запази от тази лоша болест, че само това ни трябваше за тази година. Щом като тифусът върлува като епидемия, защо вашият доктор не ви инжектира всичките, което трябваше да стане веднага щом се узна за болестта. Не знам дали сега не можеш да бъдеш инжектирана. По този въпрос още днес ще се осведомя от д-р Юруков и ще ти съобщя. - Дано не си заразена, цяла треперя от вълнение. Пази се добре, защото времето е много влажно и доста хладно. А, не дай си Боже, да паднеш болен от тиф и да си простинал едновременно.\nСъобщи ми, получи ли колета и хареса ли ти блузката.\nДорето си взе свидетелството - минава в III клас с пълна шестица.\nКато отиваш на Бойково, да си вземеш зимното палто и червената плетената жилетка, също и дебелата пола, вълнен кашкорсаж и кюлоти с дълги крачоли. Защото в гората е студено, особено сутрин и вечер. Пази се, пази се! Не си вече малка, да не разбираш. Докторът поръча да пиеш преварена вода. Преварявайте водата за пиене. Непреварена вода не пий!\nГореща целувка от Дорето и от мен\n3 юли 1935 г., Горна Джумая\nДо Господин д-р Балабанов,\nМногоуважаеми Г-н Д-р Балабанов,\nДорето от цял месец се е отървала от всякакви пластири и е напълно здрава. Не загуби и учебната си година - премина с отличие.\nСърцето ми е препълнено от щастие и признателност, пишейки Ви тези редове.\nКолко нищожни са парите, ако всичкото злото на света Ви се поднесеше, пак би било малко, за да се плати заслугата Ви, за която имате препълнената с благодарност душа на една майка.\nТогава, в онези моменти на силно вълнение, погълната напълно от детето си, не можах да Ви го кажа. Но ако ме бяхте видели през нощта във болничната стая, наведена с трепет над събуждащото се дете, тъй тихо идващо в съзнание, като че ли връщаща се от някакъв далечен свят, ако бяхте видели изпълнените ми очи със сълзи, сълзи на щастие и благодарност - по-лесно бихте ме разбрали, защото сълзите говорят по-силно от най-красноречивите слова.\nДа благослови Бог Вас и чудната Ви десница за дълги години! Вие, който сте спасили до сега хиляди човешки същества и сте изтръгнали много мили дечица от прегръдките на смъртта.\nИ когато вечер, тези невинни душици, в осветения от кандилото полумрак, отправят светлите си като звезди очички към вечно будния в иконостаса лик, склопили малките си ръчици - същински ангелски крилца, и се молят за Вас, Вие бихте заплакали от умиление. Познавате ли по-искрена благодарност, от тази, която шепнат чистите детски устица в молитвите си? Вие сте наистина щастлив човек - Вие имате любовта на най-светлите същества - на децата. И дълбоката почит и признателност на техните родители.\nПожелавайки Ви вечна бодрост и здраве, сърдечно Ви поздравявам.\n14 юли 1935 г.,\nНаистина напоследък доста се безпокоихме от твоето мълчание, но затова пък толкова много се зарадвах вчера на картичката ти, от която вееше истински възторг и голямо доволство.\nРадвам се на това , че ми пишеш на френски и, най-главното, с френски изрази. Ако ти си писала писмото съвсем самостоятелно, аз те поздравявам с успеха. Толкова ми хареса по стил, та го прочетох няколко пъти.\nСтрахувам се само да не настинеш в Бойково, знам, че добрите и умни сестри са внимателни във всяко отношение. Обличай се сутрин и вечер най-много. Да не би уморена и запотена през деня да легнеш на някоя влажна горска поляна или да се застоиш дълго под някоя дебела сянка. Излагай се повече на слънце.\nИменният си ден тази година прекарах много тихо - не посрещах.\nМного целувки от Дорето и от мен.\nДо г-жа Руцка Зап. полк. Радкова\nул. “Венелин” 17, Разград\nСкъпи и обични родители,\nДоста време има откакто не съм ви се обадила, но все чаках писмо от София, за да мога да ви отговоря на въпроса за авиаторството на Емил. Писах веднага на Милка (лелината Дочкина), но кой знае защо и до днес нищо няма. Тя винаги ми е отговаряла навреме. Чудно ми е, предполагам, че са заминали някъде на курорт с Жоро и децата, понеже той боледува и ще има нужда от чист въздух и почивка.\nВие не се обърнахте към някого в София да разберете как е поставен въпросът с авиаторите. Никола казва, че авиацията у нас е с голямо бъдеще, но според мен, това не е ли най-рискованото занятие? Чудно ми е как Емил се е решил на подобно нещо. Той свърши ли тази година академията, или има да учи още една година?\nМного се радвам, като ми пишете, че тати прекарвал на лозето, това е точно според неговите желания, да си живее свободно, не стесняван от никого през летните горещини. Но къде живее, нещо като къща ли си е направил? Аз не мога точно да си представя точно как е тази работа.\nВсички в къщи здрави ли сте? Емилчо у дома ли си е?\nВчера ми беше много мъчно, че бативи не ми се обадиха. Вече втори Петровден не се сещат за мен.\nБлагодаря на всички ви за телеграмата.\nМного целувки на вас двамата ви, скъпи родители и на обичните ми Нуци, Емил, Росица, Капка и Иванчо.\n15 юли 1935 г.,\nДнес на обяд Никола ми донесе с пощата картичка от Милка и един сборник разкази на Евгения Марс, които тя праща като подарък. Много хубави разкази, ще й пиша и благодаря за вниманието. Тя е много мила с мен. Беше ми писала едно писмо, почти любовно. Покорила съм сърцето й. Но каква полза да затрогваш женските сърца...\nРадвам се, че мога толкава неочаквано да пратя отговора на Милка.\nГорката леля Дочка, съжалих я, положението й е много неприятно и чудно е мъжеството, което проявява в борбата с живота.\nМиличкото Вили, такъв печат е наложил живота на него...То, което беше тъй буйно, жизнерадостно, винаги весело, безгрижно, сега ми се видя като попарено. А колко е симпатично и изглежда съвсем дете, но замислено дете, нямане и грижи са попарили крехката й душица. Много ми е мъчно за това прекрасно детенце, аз преди не го познавах почти никак.\nВие всички нали сте здрави? Аз много често ви сънувам и понеже фантазията ми работи, все особени фантастични сънища, които ме тревожат на сън и на яве. Такава съм си от дете и такава ще остана до края на живота.\nОт Шумен обаждат ли се нашите поне на вас?\nОт Плевен настояват всеки час да се преместим там, но мен това не ми дава особени надежди, кой знае как ще се живее там. - Сега положението е променено, пък и цялото поведение на Никола е много добро, та вярвам да не се поддава на техните влияния. Освен това, аз вече не съм млада като преди и направо ще заявя своите претенции и не ще позволя вече никой да ме разиграва. Смятам се за по-опитна в живота.\nЩе привърша писмото, защото ме чака една големичка работа - юргански чаршаф, който съм почнала, но с драскане не мога да намеря време да го свърша.\nОнзи ден ми пратиха вестник “Кюстендил”, в който поместили пак едно мое стихотворение, но направили две печатни грешки, с които го развалили; много неприятно ми стана, който го прочете, ще помисли, че нямам никакво понятие от поезия. Трябва да им пиша и обърна вниманието на това.\nМного горещи целувки на всички ви и най-много на теб обична мамо.\n25 юли 1935 г.,\nПросто не мога да се начудя каква съм станала, че времето все не ми стига да се справя. Това показва, че старостта е несръчна, правиш струваш все на място си стоиш.\nСутрин ставам и влизам в градината, и по два часа, а понякога и повече с нея се занимавам. Както знаеш, двор голям и градината увеличих и подредих, но тя много време ми отнема.\nВсеки ден за теб мисля и се каня да ти пиша, но като се съмне - в градината, а като се мръкне ме домързява и така все отлагам от сутрин за вечер, вечер за сутрин и т. н., докато се изниза неусетно толкова време.\nСега благодаря на дъждовното време, че не мога в градината да вляза, и на лозе да отида, гдето пък често след обяд ходя да навестявам тати ти, който е там от месец и половина. Изнесе си пчелите там. Взе и постоянен човек да работи лозята, понеже вече ги увеличихме на 8 декара.\nНеделен ден вече три пъти ходихме компания при него. А той не остава сам. Често го спохождат приятели, играят на табла. Най-често ходи полковник Стефанов.\nНа Надка гълча - тя поне да ти се обажда. Нейната работа е по-друга - голяма слугиня има. Ама и на нея от ходене време не й остава, ха на гости, де гости, кино, театър и т. н.\nНо добре, че я пусна Иванчо да дойде в София да обиколи Дорето, понеже аз много се безпокоях за това хубаво дете, а пък на мен беше невъзможно да отида, понеже нашите разходи по вилата и лозята не ни позволяват да ходим вън от града.\nНай-важното за мен е Емил да стъпи на крака. Дълг ми се налага, като съм му дала живот, да му дам възможност и да живее човешки.\nНо той все умът му е в авиацията. Сега иска тази година да постъпи в школата, което било негова мечта, и ми пише да не се мъча да го разубеждавам. Затова, моля ти се кажи на Никола, също и ти, ако ви се падне пак път в София, разучете тази работа. Какво може да стане, ако Емил постъпи там.\nЩе има ли полза за неговото бъдеще или това ще послужи само в случай на война. Мъчих се да го разубедя, но изглежда не мога. Той искаше да постъпи при един германец, но трябваше да се внесат 8000 лв. за курса - мъжка вяра - нещо като стихия.\nНадка много съжалява, че не сте могли да се видите. Ти тъкмо си заминала и тя пристигнала, но най-важното беше да ми донесе добри новини за здравето на Дорчето.\nДанчето казало на Мара, че много сте се карали на Дорчето, понеже капризничела след болестта. Няма да й се карате, още повече да я биете, а ще благодарите всеки момент, че Бог ви я поживи, защото иначе щеше да ви сполети Надкината участ. Ако не бяхте взели навреме мерки щяхте да я загубите и тогава вашата болка и тъга по нея щеше да бъде вечна. Бъдете разумни и търпеливи родители.\nМного здраве и много целувки на Дорчето. Харесва ли й топката?\n30 август 1935 г.,\nВсеки ден очаквам от теб писмо, но напразно, не знам на какво да го отдам. Дано да е от простата причина, с която и аз вече от толкова дни се каня да ти пиша и все отлагам. Не остава време, тъй като сутрин всецяло съм заето с домакинство, а след обяд лягам да си почина и така днешната работа се отлага за утре и така се нанизали не само дни, недели, но и цели месеци, все по същата проста причина (мързел).\nТук от няколко дни имаме тропическа топлина.\nНа Богородица ходихме на лозе да ядем “курбан” на Надка - там прекарахме доста хубаво.\nИмах на гости Мимито около 20 дни и преди няколко дни замина за Шумен.\nРужа е във Варна и утре я очакваме на гости у дома, защото баба ти живее у дома.\nИ аз ходих за една седмица във Варна. Прекарах у Стефанета - у сватята. Стефанета се извинява много, че не ти е писала, казва да не обръщаш внимание на нейното мълчание. Тя казва, че просто ти завижда, че си толкова енергична и всякога ти остава време да пишеш такива хубави писма.\nПенче, Данчето все в Пловдив ли е и не си ли дойде?\nНикола няма ли да ви пусне да се видим? Аз не вярвам той да ми държи карез, защото и той има деца и нему са тъй мили и скъпи като на всички родители.\nЧакам да ми се обадиш, поне за мое успокоение.\nЦелувки и много поздрави от всички ни.\n16 септември 1935 г.,\nРадвам се, че си издържала изпита и те поздравяваме за това.\nВсички сме добре.\nПиши ми ясно и отделно за какво се искат 17 563 лв. Таксата е 14 500 + 360 лв. да давам, та всичко 14 860 лв. Защо искат сега такава голяма сума.\nЕто защо искам да ми пишеш за всичко поотделно.\nМного целувки от всички ни\n29 септември 1935 г., Разград\nМного съм поласкана, че не ме забравяш и ме се обаждаш от време на време.\nБъди така добра и щедра. Аз копнея от желание да те видя вече голяма, умна и способна. Като не забравяш и занапред да ми се обаждаш по-честичко.\nКато не ви виждам, то поне да ви чувам, сладки мои деца.\nОт мама ти нямам още писмо. Сигурно е много уморена. Утре се каня и на нея да пиша и да я поздравя за хубавия ти завършен изпит.\nПази се, за да дочакаш съвършено здрава коледните празници.\nА от операцията на апандисита никак да не се страхуваш. Тук две млади булки се оперираха и казват, че никакви болки не почувствали. Всичко минало като на сън. Бъди куражлия и никак не мисли за тази работа.\nМного здраве и много целувки от мен и дядо ти Руси.\n5 октомври 1935 г.,\nДвете ти писма получих. Радвам се, че си харесала всичко, каквото съм ти пратила. Кутията беше малка, та не можах да ти сложа повече дюли. А от наденичките какво си разбрала кой знае, тъй като толкова ученички сте били мераклий за тях. Но така трябва да се живее с другари, като споделяш всичко с тях.\nНадка се кани и тя да ти прати колет, че ще гледам и там да ти сложа една наденичка.\nЗа вашите научихме от Иванчо, който беше в София. Там се видели и Иванчо не може да изхвали майка ти. Ходил да ги изпрати на гарата.\nЗа Дорчето пише, че много пораснало. Ах, все ще помогне бог да се видим.\nА на теб от где ти останало, че Емил е в София, той нали във Варна учи.\nНадка се кани тази седмица да отиде в София, понеже Иванчо към 15 г. м. завършва курса и я вика да се разходи и се и се канят на връщане да се отбият в Плевен. Мама ти много ще се зарадва на тяхното отиване. Радвам се, че и с вуйчо ти са се видели и щели да ги споходят по празниците. Такива трябва да бъдат връзките между братя и сестри.\nАз мога да се гордея, че имам такива възпитани деца, които никога един за друг не клюкарстват, защото и от мен не са чули подобно нещо.\nКакви съвпадения стават с мен и майка ти. Дядо ти занесе твоя колет на пощата и се връща с друг такъв с фъстъци, пратени от майка ти.\nМного целувки от всички ни.\nБаба ти Руцка\nОстанахме много изненадани от твоето държание, а най-главното, че ти не си послушала нашия съвет да не дружиш с В. Ти изглежда не можеш да схванеш колко лошо ти влияе тази другарка и че си напълно под нейно влияние. Тя сама по себе си може да е много добра, обаче не е за твоя другарка. Тя е богата, разглезена и мисли за всичко друго, но не и за наука. Изненада ме фактът, че ти под нейно влияние си си позволила да играеш и да пееш. От една страна, докторът ти забранява да играеш гимнастика - размисли добре и ще видиш, че подобно държание във вашия колеж е невъзможно. Това, което мисли да прави В. на Коледа, за тебе е невъзможно. Ти сега се отдай на сериозна работа, остави мечтите за тогава, когато завършиш окончателно.\nМоето желание е да свършиш колежа, а после във Франция да следваш медицина.\nОбичай и почитай всички свои възпитателки и учителки, изпълнявай точно техните нареждания и бъди уверена, че винаги ще успяваш.\nМного поздрави и целувки от всички ни.\nМило мамино детенце,\nИскаш ли майка ти да бъде щастлива? Това е в твоя власт, това зависи само от тебе. Иска се само разум и търпение. Вземи за пример моето търпение, което е велико и ненадминато. Всичко е в ръцете на човека. Само този, който е несериозен, само той се отчайва, захвърля започнатата работа по средата, такъв човек е неспособник, негодяй, който не заслужава нито внимание, нито уважение, нито някаква човешка обич. Спомни си за Исус Христос, всеки ден разпятието е пред тебе. Ти виждаш, как той е висял на кръста, забит с гвоздей. С тежестта на цялото си тяло, той е висял на двете си продупчени ръце, неописуеми са били мъките му, но той е търпял, без вопъл да се отрони от смъртно бледите му устни, той е мълчал, тъй както днес го виждате да мълчи на разпятието. Нали той е нашият безсмъртен пример. Трудно е да бъдеш християнин, защото най-мъчно е да обичаш тези, които не те обичат; но веднъж спечелиш ли ги с истинската си християнска любов, ти ще си щастлива. Защо се наричаме християни, когато не си даваме воля, нито един Христов пример да последваме?\nЗлото в света е повече от доброто и по-силно и то лесно завладява човека, но ако ние по-често мислим как трябва да живеем и постъпваме като християни, ще съумеем да го избегнем, както сам Христос е прогонил дявола изкусител.\nБъди разумна, изпълнявай волята на учителките си, защото те по-добре знаят кое е добро и кое е лошо и когато ви мъмрят и напомнят, то е от добро желание, от обич, защото те мислят за вас. А още повече сестрите, които са поднесли целият си живот в жертва, в служене на човеците, защото душата им е изпълнена с Бога, с доброто. Да пазим душите си от загрубяване, да не прогонваме Бога от сърцето си, защото той е светлина и благост.\nТи си добро дете, не можеш да бъдеш лоша, защото все има една искра от моята душа в твоята. А майка ти е човек, който винаги сам се изучава, мъчи се да открие в себе си злото и да го превърне в добро. У мен има много самоанализа и много стремление към идеала, към Бога.\nБъди здрава, разумна и търпелива.\nЦелува те майка ти.\n24 октомври 1935 г.\nДнес ти пращам един колет със скромно съдържание. Мастъкулките не станаха така, както ги исках, и затова ти пращам малко. Сложих в кутията грозде, но кой знае как ще го получиш смачкано.\nДнес получих от мама ти писмо, че ги местят в Плевен, но още заповедта не била излязла, научили се от Жорж Марков.\nТе радваш ли се, че ще бъдат в Плевен? Аз се радвам, защото ще бъдете по-близо и вярвам татко ти да бъде тъй добър да ви изпрати и при мен малко да ми погостувате.\nАз много съм се затъжила за вас.\nПишете ли си с Лилито. То никак не ми се обажда и не са идвали на гости отдавна.\nАз лятос ходих във Варна и се видяхме. Те са добре, но ги мързи да пишат.\nМного ти здраве от дядо ти, Надка, Росито и Капчето.\n1 ноември 1935 г.,\nВсеки ден чакам от теб писмо. Особенно бързах да ми отговориш по онзи въпрос с Килифарски, какво стана, какво е решението на комисията. И пак ще чакам, отговори ми в най-скоро време.\nКак си ти, здрава ли си, тати, Емил, Надка, децата?\nИванчо сигурно го няма. Неговите съвипускници от тука заминаха преди два-три дни за София, за курса.\nНие сме здрави. Никола замина вчера за 10-тина дни в проверочна комисия към Петрич. Въпросът за нашето местене виси във въздуха, ще бъде, но не се знае кога. Г-н Кузманов, кръстникът на етърва ми, се обади от Плевен, където е по случай конгреса на запасните офицери, съобщава ни, че свекърва ми вече опразнила стаите за нас горе и долу - две за кухня и столова. Както виждаш, всичко е готово, само превода не е.\nТук времето се много застуди, а Рила е много близо до нас и цяла е покрита със сняг. Четохте ли за страшното наводнение в Симитли. И тук много хора си пострадаха. От десет години пороят не е правил такива пакости. А реката е до нас през 2-3 къщи. Напълниха се много къщи и всички мази около нас. В 9 ч. пороят дойде със страшна сила, а в 12 ч. още повече. Всред плющенето на дъжда и трясъкът на влачещите се камъни и бученето на реката, се преплитаха отчаяните неразбираеми викове на смутените мъже и жени.\nЗловеща и пъклена нощ, още звучат в ушите ми звучите на тъмната стихия.\nЦелият ни двор е изпълнен с гъста и мътна вода, дотолкова гъста, че лазеше като лава, бавно, но сигурно. В кухнята остана само едно стъпало незалято с тиня. Водата лазеше от стъпало на стъпало, превземаше дворове и къщи. И колко страшна е в нощта тази надигаща се жива маса.\nСкочихме с Никола, събрахме от земята всички килими и ги качихме по масите. Съобразявахме на бързо, кое къде да го турим. В краен случай щяхме да се качим на втория етаж, през прозореца на кухнята, до който е опряна стълбата за горе. Голяма тревога преживяхме. Но, слава Богу, водата се качи още малко и дъждът утихна. Цяла нощ почти не спах.\nСутринта дворът беше непроходим от вода и гъста тиня.\nНяма да ви пиша повече, чакам вие да ми се обадите.\nТати не ходи ли в Плевен за конгреса?\nМного поздрави на всеки, който пита за мене и на баба.\nА теб, Емил, Нуцито, децата и тати целувам горещо.\n9 ноември 1935 г.,\nСвидно ми и обично детенце,\nДнеска ми е много мъчно за тебе. Не видях как минаха годините, не можах да се нарадвам на децата си на спокойствие и тишина. Сякаш някаква зла орисия ме преследва. Все по нещо ще се случи, което да наруши спокойствието ни - да накърни щастието ни. Или болест, или операции, или местене, или пътувания, или неприятности и пр. Въобще с една дума казано, вечни пречки. Кога ще се съберем при една спокойна приятна обстановка за дълго време? Искам да ви имам при себе си винаги. Докато съм жива нищо вече да не ме разделя от нас - децата ми. Да позная сладост, че съм родила деца и че ги имам. Бог да ни дава здраве, търпение и кураж и всички пречки ще се преодолеят.\nКато си далеч от очите ми, дано поне си здрава.\nТатко ти още отсъства, тази вечер или утре ща се върне.\nБележките ти се получиха. Харесват ми всичките, само едно нещо не мога да си обясня. На френски говор имаш 5 1/2, а на френски език - 2. Как така бе майчице, ти изглежда не внимаваш никак в правописа. А доколкото зная, тук диктовката си правеше без грешка, каква е тогава работата?\nКато дойде баща ти, не зная как да му покажа бележките, като види тази двойка, сигурна съм, че ще кипне.\nПосле, по математика - помоли учителката да ти обясни всичко, което не ти е ясно. Нали тя е за това учителка, за да ви учи и разяснява. Ако ти не се обърнеш към нея, ще ме накараш аз да й пиша. Как предпочиташ? Нали знаеш, че в математиката първите уроци са връзката със следващите. И не знаеш ли, не си ли разбрала началото, та много естествено няма да разбираш нищо по нататък. Сама от себе си математиката е много лесна, само трябва да ти е ясно.\nДорито е добре и расте много бързо и се поправи доста.\nМаминка ти ми писа, че ще прави мъстеница от шара и, ако станат хубави, ще ти прати. Писах й да ти прати също наденици и пастърма, дано не забави, защото и тя е много заета с работа.\nОт 8 месеца живее при нея баба ти Марийка, освен това е взела една ученичка на пансион.\nСвако ти Иванчо заминал за София за 1 1/2 месеца на курс. А вуйчо ти Емил по Коледа ще постъпи в школата за запасни офицери в Княжево.\nПишеш за мармелада, че едва си извадила 1-2 лъжици. Наистина той стана много гъст. Ще си го режеш с нож, тъй както е в кутията, и после ще го вадиш. Но по този начин сварен е гарантиран от повреда или мухлясване.\nВремето се доста застуди, обличай се добре! Знай, че простудата лошо влияе на апандисита. Миналата седмица в Разград валяло сняг.\nОт понеделник тръгвам в готварски курс. Открит е от земеделското училище. Вчера отидох от любопитство, всички мои познати са се записали. Даже аз съм загубила 5 лекции. Там едновременно се готви това, което се преподава и, след като бъде готово, всички остават да вечерят, за да се уверят, че яденето е вкусно.\nДруго сега нямам какво да ти пиша. Пази се здрава, бъди умна и внимателна и дано за другия срок двойката се поправи. Както виждам от бележките и тази година ще мине благополучно.\nМаминото детенце, то не ме е засрамвало до днес, не вярвам и занапред да ме засрами.\nЦелува си я мама, сладката душка.\n20 ноември 1935 г.,\nПолучихме последните ти две писма, но залисани в работа, не ти отговорихме веднага.\nМен ме местят в Плевен и почнахме вече да събираме багажа. Чакам да дойде официалната заповед и тръгваме. Тук сме още една седмица. Там отивам на длъжност инспектор - та съм добре.\nМного целувки от мен, майка ти и Дора\n21 ноември 1935 г.,\nДо госпожа Руцка Радкова\nОбична ми мамо,\nЕто най-после и новината. - Местят ни в Плевен.\nБагажът почти е готов, чакаме заповедта.\nМилкиният Жорж ни съобщи от далеко. Те ми бяха на гости за една нощ, на път за Рилският манастир.\nБлагодаря много за писмото на тати, също и за твоето.\nУтре ще ти приготвя и пратя колет с фъстъци - от Петрич ги купи Никола. Те са сурови - ще си ги опечете.\nЕх, ще дойдем по-наблизо, като отиде свекърва ми в София, ти ще ми дойдеш на гости.\nДай Боже, живот и здраве, ще се виждаме по-често. Колко се радвам, че ще се видим най-после. Много целувки на всички.\nPS. В едно съседно село е учителка една разградлийка - Марийка Дацкова - на рибарина Дацков дъщеря. Идва ми на гости. Горката женица, чак в този край сам самичка.\n29 ноември 1935 г.\nПристигнахме всички в София на път за Плевен - пиши веднага в Плевен - ул. "Борисова" 47.\nТвоите последни писма получихме на тръгване.\nМного целувки от баща ти.\nПристигнахме тази сутрин, видяхме се с бати, показа ни снимка от Лилито, чудо момиченце е станала.\nБати казва, че щом се настаним в Плевен, ще ни дойдат всички на гости. Много се зарадвах.\nСлед два дни заминаваме за Плевен.\nМного целувки от мама.\nИзползвам случая да ти изпратя много поздрави от всички ни,\nособенно от децата и да те поупрекна малко, задето не си се обаждала никак на стринка си Надя.\n1 декември 1935 г.,\nНа музика сме в “Юнион-палас” със сватите, стринка ти, леля ти Милка с Жорж и г-н Кузманов.\nГуляем по случай преместването ни в Плевен. Славно е заминаването ни за там, дано бъде още по-славно и щастливо като бъдем вече там.\nТи се обаждай вече в Плевен. За Коледа ще си дойдеш там. Учи и повече спокойствие.\nГорещо те целува мама\nМило Данче, много ни е радостно, че сме заедно с твоите родители, но и ти сега ще си по-весела, че по-скоро и по-лесно ще бъдеш при тях. Дорето утре ще си играе със Сеня и Жорито, тя е много добре.\nЦелува те Милка.\nДанче, виж, че втори път ми се удава случай да ти пиша няколко реда.\nВярвам, че се радваш, че майкини ти се нареждат добре в Плевен и ти ще ги видиш скоро.\nМного поздрави и целувки от мен и децата\n6 декември 1935 г.\nКартичката ти получихме и се радваме, че си здрава и добре.\nМайка ти засега е заета с нареждане на багажа и затова се заех аз да ти пиша.\nПиши ми колко пари ще ти трябват за идването ти за Коледа, като имаш предвид, че билета от Пловдив до плевен е 290 лв. Направи сметката заедно с това, което имаш да даваш за книги и др.\nТук времето е добро и за наш късмет се запази до настаняването ни.\nМного поздрави и целувки от всички ни\n12 декември 1935 г.\nОт кога само се каня да ти пиша, но така си и остава. От къде ще намеря време, бе сестрице.\nПрез целия септември бях на сладкарски курс и съм много доволна.\nСега пък ходим на италиански. Тук имаме един доктор, женен за италианка, та те ни преподават. Миналата седмица женското д-во имаха чай-концерт. За случая трябваше ние, членките-курсистки, да им приготвим всички сладки. Два дена с това се занимавахме. Чудесни торти направихме.\nНе си по-близко да ти пратя някоя за Коледа, а то толкова далеч, че и по-далеч отивате.\nНа Данчето по Ваньо Явашев бях пратила малко бисквити. Маня сама ходила да ги занесе и се надявала да види някое малко момиченце, както я помнела, а то цяла мома хубава.\nНие миналия месец бяхме за 2 дни в Русе с Ванчо. Купих си черно манто, много е хубава яката му и ми прилича. Шапка - кастор с копринено кадифе, ботушки, пантофки, ръкавици - бели за вечеринка и черни за палтото, на Росито - кожено палто, на Капчето - рокля. Това, онова и доста пари хвръкнаха.\nСтефанкини ги местят на гръцката граница. Те искаха превод, но не там.\nТук нищо ново. Живеем и дивеем.\nАми как ти се вижда вашето ново местене? Че каква е тя, толкава често, често. Ще изучите добре Южна България.\n8 януари 1936 г.,\nИ вятърът завее,\nЦветенцата се прибират\nИ мълком там замират.\nИ тихичко при цветенцата\nТе се свряха.\nОт небето Слънчо се показа,\nИ пролет весела довтаса.\nПролетта цветенцата събуди,\nГлавичките надигнаха и викнаха: Дошла е пролетта!\nИ птичката запя: Дошла е пролетта!\nДора Батоева, ученичка в III-то отделение\n1 февруари 1936 г.,\nДве държави, като Италия и Абисиния, които спорят за територии. Тази държава, която е владяла не отстъпва, макар да вижда, че трябва да отстъпи на по-силния. Най-доброто в такъв случай е да се прибягва до ОН, за да тури край на недоразуменията. Защото в случай, когато се обяви война между две държави, които се нуждаят една от друга, резултата е печален. Освен спогодбата, разбирателството и отстъпки от едната страна, която вижда, че не ще може да съществува без подкрепата на другата - е най-правдоподобно “долу войната”.\nТака в частния живот, ако се практикува, няма да има никога спор за глупави работи.\nДанче, животът се състои само в добрите отношения. Нищо добро не се печели от злото.\nЖивотът е кратък и трябва да се живее човешки и така да остави добри възпоминания.\nБъдете търпеливи и ще завладеете света, а с лошо ще го отблъснете.\nКуклата е работена в Шумен.\nАко Иванка иска, пиши ми, защото г-жа Камбурова ще ходи след ден-два в Шумен.\nМного здраве и много целувки на всички ви.\nВсе чакам писмо от мама ти.\n4 юли 1936 г.,\nГ-жа Пенка Батоева\nНай-после и аз се реших да ти пиша. Не че не се сещам, но понеже мама ти съобщава всички новини от дома, затова и аз не се наканвам. Не остава по-скоро какво да ти пиша.\nТози път вече реших и знаеш ли колко много писма имам да пиша, но все не мога да се наканя да ги напиша. Все ги оставям за събота вечер или неделя след обяд, а пък то ще се случи или Марини ще дойдат у нас, или вечеринка имало, а пък в неделя, виж пак някой дошъл вечер на чай.\nЕто снощи бяхме канени на гости, но мен не ми се отиваше, и понеже Капчето от няколко дни е неразположена, кашля, хремава, инфлуенчава, отказахме.\nТази вечер има в гимназията чай. Пак се чудя да отидем ли, не ли.\nВанчо нали от три месеца е полкови командир. Чакай, не се смей, виждам те, как се засмиваш. Замества командира и другите двама подполковници и те са на курс, та той остана най-старши тук и затова трябваше да отидем. То и без туй на този чай сме си всяка година. Става много хубав чай и е много посетен.\nНе знам защо тази година много не ми се ходи по вечеринки и чайове.\nВие там ходите ли често? Ние тук имаме още няколко вечеринки. Остана пехотната и кавалерийската и ако има някоя друга. Но тази година чайовете стават по-хубави.\nДруго какво да ти пиша.\nНа Маргарита мъжът й си идва другата седмица към понеделник, вторник, ще доведе и свекърва й. Само че бебето й нали още първите дни се разболя и я изплаши, та сега от малко се стряска. Майка й, тя веднага ще си отиде, след като си дойде мъжът й. Та по нея ще гледаме да ти пратим нещо. Само да сме здрави.\nАми вие там гласите ли се за избори? Нали ни дадоха права, трябва да ги използваме.\nВ нашия район се е кандидатирал и тати. Разбира се, ще гласуваме за него. Той се отказва от дневните, които ще им дават, в полза на народната кухня, открита от женското дружество.\nИма много кандидати, само партизаните не са доволни от тия избори, та карат хора, които не заслужават да бъдат избирани, и те да се кандидатират, като са предполагали, че не ще има други да се кандидатират.\nСъщо в неделя на 7 т.м. ще слушаме от Радио Варна Културния ден на Разград, който ще бъде през целия ден, тъй че който не ни познава града ще помисли, че е някой голям град.\nЩе почне от 8.15 ч. предаване на църковната служба до 10.30 ч.\n12 ч. Хор от 150 души, съставен от Народния хор и тоя на гимназията - диригент Илия Бърнев\n12.05 ч. Сказка “История на гр. Разград” - Ст. Славов, учител\n12.25 ч. Народна музика: гъдулка, хармонини, песни\n13.00 ч. Сказка - Д-р Панов, “Подем за здравеопазването в Разград”\n13.10 ч. Концерт “Железни струни”\n13.30 ч. Новини от София\n13.45 ч. Камерна музика - Разград, от филхармонията - “Трио № 5”, Моцарт, изпълнява Зорка Шаркова, д-р Бозаджиев - чело, Борис Попов - цигулка\n14 ч. Хоров концерт - Народния хор\n14.10 ч. Сказка: “Постиженията на кооперацията в нашия край” (това не ни интересува)\n14.20 ч. “Борисовска сватба” - изпълняват моми и момци от с. Борисово със селски оркестър\n15 ч. От София ще си чакаме късмета от лотарията\n17 ч. Разград - детски час\n17.15 ч. Варна - детски час до 19 ч.\n19.20 ч. Концерт на Разградската смесена гимназия до 19.50 ч.\n20 ч. Концерт от Разградската филхармония, диригент Боян Христов\n20.50 ч. Солов концерт на филхармонията\n21.20 ч. Концерт - “Музиката на 19 пехотен полк”\n22 ч. Вокален концерт на Кина Милчева\n22.15 ч. Забавна и лека танцова музика - джаз\nПодчертаните, това са по-хубавите работи. Писмото си прекъснах, за да отидем на чай.\nМного поздрави и целувки от всички ни на теб и децата.\nЦелува те Надка.\nИ аз да използвам празните редове. Подаръкът, който очакваше да ти пратя, не излезе нищо. Много глупаво. То обикновено фантазията на човека винаги не отговаря на истината, която човек очаква. Аз щях да го разваля, но остана, когато се видим, да ти обясня какво е станало. Едно нещо нищо.\nВсе пак ти си по-изобретателна и гледай каквото си изплетеш или ушиеш в къщи с него да се задоволиш. Защото надали, че няма кой да те смени.\nАз много добре схващам от наблюдения, че всички во главе с Никола ценят твоите незаменими качества, особено спокойствието, което притежаваш, когато се заловиш за каквато и да е работа. Благодарение на твоето спокойствие всичко излиза от твоите ръце безупречно.\nРадвай се, че си могла да услужиш на свекъра си, нека всички разберат, че ти си била единствената, която е заслужавала общото внимание.\nХалал му струвай, трудете се, защото аз от сигурно място знам, че той за теб е много плакал някога. Ако Бог направи през април да отидем в София по случай 50-годишния юбилей от производството, пак ще се видим.\nЩе ти обясня какво стана с очаквания ти подарък. Аз мога да ти изработя едно антредьо.\nПиши ми веднага колко е дълго килимчето, аз изплетох седем парчета - 4 маков цвят и 3 - банан, но ми се вижда тясно, пак провери, особено дължината, че да го завърша.\n12 юли 1936 г., Разград\nПо случай 100-годишнината на църквата\nи училището в с. Осенец, Разградско\nот Руси Илиев Радков\nКогато турци страната ни сапокорили,\nТе са всички събудени хораунищожили.\nВековните ни паметници разорили,\nА гърци книжнината ни изгорили.\nТогаз племето ни от господство\nИзпадна в невежество и робство.\nТова тежко чуждо бреме\nПродължило много време.\nИ едвам преди един век\nЯвил се виден човек,\nСъбрала се група в село\nС Чакър Коля начело\nИ смело се заловила\nВ тая селска килия\nБеше бедна немотия.\nВ нея почнах аз първото си учение,\nВ църква държах исо при пение.\nНа пръсти се брояха грамотни селяни,\nТова беше преди 67 години,\nГдето прекарвахме детинските си младини.\nУчехме се всички само в една стая\nИ там ядяхме от чантите си малая.\nОт тогавашното време памятно\nСега цялото село е грамотно.\nС ревност три училища е сградило\nИ в тях всичко добре наредило.\nНека в тая минута за малко се спрем,\nНа радетелите слава и чест отдадем!\n17 юли 1936 г., Гьозикен (Обзор)\nДо Господин Никола Батоев\nКакто виждаш, на самото писмо личи, че сме на курорт. Пристигнахме най-после снощи към 6 ч.\nВ Разград прекарахме добре. Емил беше излязъл на гарата. Нашите още в неделя вечерта са се върнали от Осенец.\nОбадихме се там на Димитър вашия, идваха с Маргарита на гости. Тя е бременна на 3 и половина месеца, това е голяма новина.\nКъщата на мамини - уж щели да отложат събарянето с 2 месеца.\nИдваха в къщи леля Мария Белчева и леля Аничка. Първата иска да й съобщя нещо за Гьозикен, за да прати Цецка малко на море и на почивка.\nОще не съм излизала из курорта да подиря, защото се чувствам разбита от тежкия път с автомобил от Варна до тук. От умора нощес не можах да спя.\nЗа автомобила ни взеха не много - 120 лева. На Данчето и Ляля по 100, а на Дора - 80, всичко 400 лева.\nТук станцията представлява нещо особено, нещо много особено. Красива е , но неуредена. Нито умивалници по стаите, нито гърнета за нощем, нито пружини, а креватите - наредени с дъски и то на разстояние, и къси, та само падат, като се обърнеш денем или нощем и те, туп-туп, падат една по една и ти заедно с тях.\nВсички стаи са заети, а засега сме само четири семейства. От Шумен - Байкови (капитан), дебел като буре с жена и две деца. Г-жа Куманова (д-ра от Дирекцията), сама с две дечица и слугиня и другите са със слугиня, една госпожа, на която не запомних името, от София, и една друга - някаква роднина на някой-си от Министерството на благоустройството.\nСтанцията е на 50 стъпки от морето, гледката е божествена. Ако си седнал в стаята и погледнеш навън, като че ли си в параход.\nДенонощно морето шушне и плиска сладко, сладко и те приспива. Само че леглата са много твърди и целите на буци, та място не можеш да си намериш.\nТози, който се разпорежда, го няма, заминал един ден преди нас за Варна да достави нужното за обзавеждане на бюфета. Бюфетът още не е открит, като че ли сега, в неделя ще стане това.\nВсичко в станцията е паркет, но чистен и поддържан по трудовашки.\nТук жената на Стамболийски била ангажирала предварително стая и, като дошла, се отказала, та синът й се развикал, разкрещял: “Вие убихте баща ни, вие това, вие онова” - станало цял скандал. Бил с д-р Куманов наедно.\nДнес направихме първата слънчева баня от 5 минути. Децата пазя с цялото си внимание. Храним се наедно с другите в един ужасен ресторант. Излиза ни до 85 лева за четиримата на ден. Храната не е хубава и скъпа, така ще бъде, докато се открие нашият стол.\nСтаята ни е просторна и светла. Двете легла съм ги сближила и спим с Дора и Ляля, Данчето - отделно. Но заедно ще спим до 26-ти т.м., след като Ляля ще я прехвърлим в стаята на Шуменските гости, когато мъжът ще отпътува.\nМного съм доволна от красотата на тази царска гледка, за което благодаря от сърце на теб, че ме прати да се нагледам на това природно великолепие. Съжаляваме, че не си при нас.\nМного поздрави на мама и целувки на теб от мен и децата.\n26 юли 1936 г.,\nПолучих писмото ти. Много бяхме почнали да се безпокоим да не би да сте болни. Тъй като тръгнахте оттук всички почти разчумавени.\nВие там още не можете да се аклиматизирате. Аз много искам и Надка да дойде в Гьозекен. Едно, че климатът е двоен, балкански-морски, което ще се отрази добре и на двете деца и да сте някой и друг ден заедно. Но то много скъпо, по къщите не е ли по-евтино? Вили, няма да ги купуват я!\nРайна Казанаклиева иска и тя на Гьозекен да дойде и ще чака сега друго писмо като получим, да й съобщим.\nХайде, къпете се, печете се и за мен.\nМен ми е невъзможно да дойда, още повече като е толкова скъпичко.\nАз нямам нужда от морски бани, а от една разходка и разнообразие, но ще почакам малко. Ако имам късмет и Емил да видя стъпил на краката си. Той не е крив, а криви сме ние, че сме го създали и то на стари години.\nНищо не се знае, от деца боклук не става. Ако майката не ги смята за такива. Засега, слава Богу, от децата си няма какво да плача. Всички сте умни и добри за мен.\nНо, че за един повече се кахъря и грижа, то времената ни го налагат, никой да не се сърди.\nЩе гледам, ако мога, като се завърнете да ви дойда на гости, също и Жоржови да обиколя. Ако знаех, че само за два дена ще дойдеш, щях категорично да ти забраня, само излишни пари да похарчиш, още повече се ядосах, че не си се ползвала с курортен билет. Защо не сте се сетили да вземете обиколен билет. Кой знае Никола колко ще ти опява. То поне да беше дошла 10-15 дни по-рано, че да се оправдае и похарченото, и аз да разбера нещо. А то като че ли на някое платно от киното ви видях.\nОще повече на втория ден тъй ми беше мило, че ми се струваше почвата под краката ми ще потъне.\nСега съм здрава, благодаря. То сигурно е било от силното чувство на радост, което с нищо не можах да изразя.\nС Емил се ядосах, че иска на Варна да отива. След като заминахте два дена подред ми се моли като малко дете. Само за двеста лева. Но устоях, не му дадох. Вътрешно се борих, но надвих. Само ми каза: “Знам, защо не ме пускаш, но да знаеш, през Варна щях да си дойда, но няма що, длъжен съм да те слушам, защото разбирам, че това го правиш от майчини чувства.”\nСлед като разбра, че няма да го огрее, седна да пише, разбира се на кого... Какво е писал не знам, но тук се получи едно писмо от нея, много отчаяно, до Емил, което пристигна след неговото заминаване. Той изглеждаше много примирен. Надка отвори писмото, прочетохме го и се чудим, да го пратим ли.\nПисмото е много отчаяно и много умно. Аз просто плачех, като го четох и го от все сърце съжалих, милото сираче. И й писах, като се признах, че съм й прочела писмото, чрез което и аз се запознах с нея, и ако Бог е отредил, Емил да стъпи на краката си, нека бъде достоен мъж и я направи щастлива.\nАз няма да желая друго, освен да им се радвам и напълно да заместя нейните две загубени майки.\nСега си мисля, дали да му препратя писмото и да си призная, че съм го чела. Писмото е много отчаяно, но съдържателно. Аз от душа съжалих това дете.\nПенче, заинтересувай се, моля ти се, за нейното минало, т.е. от какъв род и от какво са измрели и кои са тези, които са я прибрали и с какво са я осигурили.\nАз задължавам и Надка, ако отиде във Варна, и тя да се заинтересува от това момиче. Не е въпрос да се съберат и после да има разочарования.\nМъжът и жената, когато са здрави и се обичат, често грапавините в живота се преодоляват.\nНе е лесно, Пенче, майка човек да бъде. Всички преживелици и невзгоди в живота им дълбоко в душата се врязват. И още повече, когато не са в състояние да помогнат в случая.\nХайде, много здраве, целувки на всички, къпете се, печете се и весели бъдете.\n28 юли 1936 г., Плевен\nДо Госпожица Йорданка Батоева\nМорска почивна станция на стопанството “Тича”\nс. Гьозикен (Обзор), Варненско\nМили Данче и Доре,\nЧаках от вас 15 дена писмо, а вие навярно и не мислите да се обадите - Браво!\nТатко трябва само за пари. Бях по обиколки и тази сутрин се завърнах и след няколко дни пак заминавам, но моите обиколки не ви пречат да драснете по два реда. Изглежда, че всички сме се забравили.\nМного поздрави на теб, Дора и майка ти.\n30 юли 1936 г., Обзор\nДо г-н Никола Батоев\nОт няколко дни тук имаме страшни горещини. След обяд водата на морето е толкова топла, като че ли е топлена на огън.\nДецата са здрави и весели, но храната в стола се промени. Нито е вкусна, нито доброкачествена. всички протестираме и не знаем какво да направим. Останахме в станцията без един мъж.\nЗаведущият е неспособен и груб. Дъщерята на г-н Васков снощи с възмущение му върна храната, като му заяви, че не може да яде подобно нещо. Г-жа д-р Куманова кипна също.\nВъобще цяла тревога настана. Купих на децата дини и пъпеши, защото храната освен, че е недоброкачествена е и недостатъчно.\nКакто и да е, многото се мина, по-малко остана.\nАко е живот и здраве за до година, ще знам как е най-добре.\n23 септември 1936 г., Разград\nМного съжалявам, че за толкова малко дойдохте при мен, но благодаря и за толкова, че ви видях. Вярвам, че сега сте добре и със здравето си.\nТи, Данче, също и Дорито, пазете се от простуда през зимата, за да бъде спокойна майка ви. Защото грижите по децата са голямо безпокойство.\nПиши ми, как се чувстваш в училището. По-добре ли отколкото в пансиона?\nНаучих, че майка ти ходила в Търново. Кажи й да ми пише как са там Жоржови.\nИ от теб чакам скоро писмо.\nАз все се каня да пиша на майка ти, но тук домашната работа няма край. Цяла седмица мазахме, дюшеци разбивахме, пране, кърпене, домати, камби и т.н. работа без край и резултат, няма що, остарях, отидох и все много работа имам.\nДанче, домашните грижи са много на една майка. Гледай поне ти, като по-голяма да я улесняваш като бъдеш послушна, в което не се съмнявам. Бъдете като две неразделни другарки и споделяйте всичко помежду си, защото по-добра и нежна приятелка няма освен майката. Нищо не крий от нея. Нека тя да ти бъде ръководител при встъпването в живота. Дотогава докато преминеш в друг.\nНадка ще отиде в Русе по случай художествената седмица.\nРужа с Мимито ми бяха на гости 10-на дни.\n11 ноември 1936 г.,\nАз докато се наканя да ти се обадя, съмна и мръкна колко пъти не знам, но все не намирам време за писане, а от ума ми не излизате. Все отлагам днес за утре и дните текат неусетно.\nЕто, и Емил, откакто е заминал, три писма ми е написал, аз още не съм му отговорила. Особено откакто ни изплаши Капчето, като че ли съвсем загубих кураж, все нащрек стоя. Надка като извика само, “Мамо, я ела малко”, аз веднага загубвам пусолата. Дадох й моето слугинче, защото е свикнало с децата. А пък аз ще карам, както намеря. Майките трябва да правят жертви каквито могат поне. Пази си здравето и нервите.\nКак прекарахте в София и какво си купи? Научих, че Никола ще го правят командир. Хайде да му е честито!\nЕмил не трябва да бере грижа за сабя, тя и татковата му ще се освободи дотогава.\nОфицерите ще носят като трудови офицери кортици.\nСтефко Иванчиният изпратил при Жорж молба, ако може да му помогне да постъпи трудов офицер, той е много добро дете и заслужава. Жорж му обещал и много ще се радвам, ако може да се настани това добро дете. Той завърши школата с отличие.\nСтефанета ми писа преди една седмица, Жорж го викали в София в дирекцията и му дали 10 дни да си помисли. Според мен не ще бъде зле, тъй като и децата му отсега нататък ще бъдат там по-добре. Само че в Търново е едно началство, а в София ще бледнее.\nТи на какво си мнение? Аз много съжалявам, че докато бяха там, не можах да отида да видя Търново. Но, здраве да е.\nЗабравих да ти пиша, че Надка, Иванчо и Росито на Димитровден ходиха в Шеремет да кръщават на Нанчо. Имат момченце. Голямо кръщене паднало. От тук отидоха с голям автомобил 16 души, освен децата. Надка получи една нощница копринена, но нещо много хубаво и кърпичка от същия плат с монограм. На Иванчо пижама от поплин, на Росито комбинезон също от поплин и на Капчето - престилка, рокличка, всичко много хубаво, изработено по поръчка във Варна.\nОчаквам Лилито да ми дойде на гости.\nПуснете по Коледа Данчето да дойде и то, че да се погордеем с внучките. Места за спане пак имаме, не бойте се.\nМакар да ни събориха, пак имаме пет стаи.\nТи поне защо не се обаждаш по-често. Пиши как си със здравето.


Купи Диабет тип 2 (2004)\n6,93 лв 6,93 лв 6,93 лв\nДиабет тип 2 (2004)\nот 6,93 лв 6 оферти\nКачествените оферти за Диабет тип 2 (2004) Как са подбрани?\nОще оферти за Диабет тип 2 (2004)\nДиабет II тип (BKBKE00731)\nОписание, детайли - Диабет тип 2 (2004)\nДиабетът, от който боледуват възрастните хора, - или диабетът от ІІ тип – е болест, на която рядко се посвещават самостоятелни книги. Тази форма на заболяването се описва накратко в ръководствата, насочени основно към по-младите хора, страдащи от диабет І тип, при който са принудени да си поставят инжекции с инсулин.\nДвете форми на заболяването се различават съществено. Има разлики и в начините на лечение: диабет от Ітип се лекува с инсулин, диета, физически натоварвания; диабет от...\nДиабет тип 2 (2004) пълно описание »\nДвете форми на заболяването се различават съществено. Има разлики и в начините на лечение: диабет от Ітип се лекува с инсулин, диета, физически натоварвания; диабет от ІІ тип – с диета, физически натоварвания, лекарства.\nС диабет може да се води активен живот, но за това са необходими знания. Точно тях вие можете да получите от тази книга, предназначена за болните, които се лекуват с диета, физически упражнения и лекарства.


Adi House Homestay - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nJl. Sugriwa 58, Убуд, Бали, Индонезия, 80571 - Покажи на картата\nAdi House Homestay, който се намира в Убуд, Бали, е популярно място за туристи. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nПредлагайки висококачествени услуги и широка гама от удобства, Adi House Homestay Ви осигурява възможно най-комфортния престой. Хотелът осигурява безплатен WiFi достъп във всички стаи, съхраняване на багаж, паркинг, летищен трансфер, коли под наем, за да гарантира комфорта на своите гости.\nДизайнът на хотела е съобразен с най-високите изисквания за удобство и комфорт, осигурявани от съоръжения достъпни в някои стаи като събуждане, бюро, балкон/тераса, вентилатор, тоалетни артикули. Възможностите за отдих, които хотелът предлага са масаж, градина, които също предоставят бягство от ежедневието и предразполагат за пълна почивка. С перфектното си местоположение и несравними удобства, Adi House Homestay е един чудесен избор в много отношения.\nВсички типове туристи (76) Двойка (47) Самостоятелно пътуващ (23) Семейство с големи деца (2) Група (3)


Затворената бета на ММО-то New World стартира вчера и днес вече имаме много случаи на внезапно развалени GeForce RTX 3090 видеокарти. Форумът на играта, както и Twitter и Reddit съдържат данни за поне няколко случая на отишли си без време GeForce карти. При цена от много над 1000 долара и ограничени наличности по магазините това е един хардуер, който не може да се замени лесно в момента.\nЗасега изглежда, че са засегнати само карти на EVGA. Предполага се, че виновник за това е неоптимизиран софтуер от страна на Amazon, който причинява физически дефект, ако играете с отключени кадри. За момента единственото решение за вашата GeForce RTX 3090 е за заключите кадрите в секунда ръчно. За целта отидете в Settings>Visuals>Max fps и задайте стойността 60.\nЦялата ситуация е доста странна, тъй като не би трябвало през 2021 софтуер да убива видеокарти, а както всяка голяма корпорация, Amazon отказва да поеме вина. Според компанията стотици хиляди играчи са се включили в бетата и вече са натрупали милион игрални часове с пренебрежимо малък брой инциденти. Компанията твърди, че New World е безопасна за игра, но все пак ще пусне пач, който ограничава кадрите в секунда.\nTSMC с мрачна прогноза кога ще си купим свободно видеокарти и конзоли\nНова Dead Space игра ще бъде идеален подарък за феновете на поредицата и хорър жанра


Adidas суитчър - Мода 2017 - Модерни Дамски Magazine 2017\nМодерни Дамски Magazine ⇒ Мода 2017 ⇒ Adidas суитчър\nВ продължение на няколко години, практични и удобни качулки, че преди три или четири десетилетия са били считани за изключително мъжки дрехи, да вземе достойно място в гардеробите на модерни момичета. Каква е тайната на такава популярност? Всичко е просто. Hoodies - универсален облекло за тези, които предпочитат в момента популярен стил улицата. Много известни марки, които произвеждат младежки дрехи, отдавна са отговорили на нуждите на модата, включително в своята колекция от топло хлабав пуловер с качулка. И легендарната компания Adidas е основана през шейсетте години на миналия век, не е изключение. Дамски Адидас суитчър оригинален (Adidas Original) - Този стилен неща, които мечтаят за много момичета. И не само, защото производството на един от лидерите на спорта модната индустрия на винаги се отличават с отлично качество. Фактът, че Adidas суитчър (с уговорката, че тя наистина е оригинален и не фалшив или реплика) - това нещо не искате да обменят и да е друга! Тя е толкова удобен, че е полезно, както през лятото, и през зимата.\nМачтата има младежки гардероб\nСамото начало, че Adidas спортен суичър - дреха, която не се вписва в рамките на кода на офис рокля. Въпреки това, за създаване на изображения в градски стил, тя се вписва идеално. Без значение къде смятате да отидете на едно вълнуващо пътешествие през улиците на града, туризъм, на пикник или ежедневна бутам - Дамски Adidas суитчър с качулка, ще бъде от значение. Тази марка винаги в тенденция, защото дизайнерите създават произведения си с грижата на тези, които ги носят. Въпреки ясно на спортна екипировка в света на спорта, суитчър идеално допълнение към случайни женски гардероб. Момичета, които носят такива дрехи, които могат да се видят по улиците на големите градове, търговски центрове, спортни клубове, паркове - навсякъде!\nОригинални качулки легендарните спортни марка са изработени от естествени материали с ниско съдържание на хипоалергенни синтетични влакна. Последното е необходимо, за да не пречат на движенията качулки и лесно опъната в ширина. дължина горнища, обаче, остава непроменена. Освен това подобрява износоустойчивостта на дрехи, за подобряване на изолационни свойства. Стилен суичър Adidas може да бъде толкова топло, че можете да замените външния облеклото. Поставянето на мястото на сако или кожено яке ще се чувствате неудобно. Създаване на снимки на младежи, които съчетават качулка със спортни панталони, дънки за всеки стил, прилепнали панталони, гамаши или шорти, вие винаги ще изглежда страхотно. И за момичетата, които редовно посещават фитнеса, сив или черен суитчър Adidas - това е един лесен начин да изглежда модерен и не се тревожи за това, продуктът с активното носят губят привлекателен външен вид.\nКакто вече бе споменато, спортен стил - не единственият, към който съответства блузи, произведени от Adidas. Всичко зависи от това, което имате намерение да се носят на продукта, и тя е направена в различни цветове. Така че, изглежда женствена и елегантна позволи бял Adidas Hoody, розови нотки добавят към образа на романтика и флирт. Вие искате да изглежда ярка и привлекателна? Това ще помогне да се жълто, лилаво или червено Adidas суитчър. До сега се съмнявам, че покупката ще бъде напразно качулки? Бъдете уверени, че след като са разгледали снимките, представени в нашата галерия, съмнения ще изчезнат!\nstardoll - stardesign; fashion - How to do a adidas design. Видео.\nПредишна Статия От какво да се носят панталони?\nСледваща Статия ДОБАВИ надолу\nКак да изчислите времето за почивка