Лечение на соматоформно разстройство на болката - Аутизъм 2022\nМожете да си уговорите среща по телефона:\nСоматоформно разстройство или соматизирана психична реакция - това е психическо отклонение от нормата, което се характеризира с различни видове оплаквания на пациентите, не подкрепени от обективни фактори на сериозна патология. Психиатрията обаче счита за разстройство като заболяване и такива оплаквания са основа за определяне на диагнозата и лечението..\nИзточник на соматизирана психична реакция\nПсихичните разстройства, които са показани от соматични оплаквания, възникват главно от реакцията на човек към негативните прояви на живота - стрес, неприятни събития и ситуации. Психологът, чрез внимателно интервю и анализ с пациента, може да открие основния източник на разстройството. Понякога се крие в семейни проблеми, смъртта на любим човек или конфликт на работното място. Присъствието му подсказва, че оплакванията са основателни. Хората, страдащи от соматоформни разстройства, се нуждаят от внимание, което им липсва, така че често могат да бъдат видени в лекарските кабинети или в чакалнята на психолога.\nИменно емоционалният фактор, а не климатът или физическата активност са причините за обострянето на соматоформните разстройства. Само психически уязвимите хора са предразположени към болестта, които при определени неблагоприятни условия са принудени да сдържат чувствата и емоциите си. След това се появява дълбока емоционална природа в соматични симптоми. Това е особено опасно в случаите на други заболявания, които се възприемат от хората като условен фактор за получаване на допълнително внимание..\nПри нарушения със соматични оплаквания пациентите се оплакват главно от следните симптоми:\nсърдечна болка сърдечна дисфункция:\nИзследването обикновено не потвърждава наличието на сериозни патологии, но пациентите продължават да настояват, че имат значителни медицински проблеми. Те продължават предизвикателно да търсят лекари, които биха се съгласили с тяхното мнение. Отклоненията наистина могат да бъдат открити в тях, но в психичната сфера, а не във физиологията на тялото. Пациентите проявяват изключителна раздразнителност, стрес и недоволство от живота.\nВидове соматизирани психични реакции\nВсички заболявания, свързани със соматизирана реакция, принадлежат към следните области:\nхронична проява на соматоформна болка;\nнедиференцирани видове соматоформни разстройства.\nСоматизирано психично разстройство\nОплакванията на пациента за загуба и възобновяване на зрителните, слуховите и тактилните усещания, парализата и нарушената координация показват наличието на такова разстройство. Пациентите също могат да гарантират появата на болка в сърцето, задух, повръщане, подуване на корема, диария и нарушения в областта на пикочно-половата система. Те украсяват всички описания на симптомите с измислени метафори и преувеличават фактите, за да им придадат значение. Такова разстройство най-често е следствие от предишен стрес и има хронична форма на изразяване.\nТакова разстройство е показано на първо място от вегетативни симптоми:\nнервно треперене на ръцете и краката;\nповишена сърдечна честота и др..\nПациентите понякога се оплакват от болка в различни части на тялото, умора, болка в корема, запек или диария, често уриниране, задушаваща кашлица. Прегледът обикновено не потвърждава тежестта на симптомите и наличието на опасна патология..\nХронични соматоформни нарушения, свързани с болка\nЕдинственият водещ симптом при наличието на тази патология може да се счита за постоянна проява на болка в определена област на тялото. Но изследването не проследява връзката между болката и конкретна патология, която трябва да заключим само според твърденията на пациента. Продължителността на разстройството може да варира от два до три месеца до няколко години.\nС това разстройство пациентите се оплакват от опасно и сериозно заболяване, което според тях не може да бъде излекувано. Това са най-често злокачествени тумори или сериозни сърдечно-съдови проблеми. Разстройството може да бъде придружено от определена фобия. Настъпва хипохондрична депресия.\nНедиференцирани видове соматоформни нарушения\nОпитен психиатър прави заключение за недиференцирано психично соматоформено разстройство въз основа на множество постоянни и различни оплаквания на пациента, които по никакъв начин не съответстват на пълната клинична картина, характерна за соматизираното разстройство.\nМетодът за лечение на соматоформни видове нарушения\nТъй като лекарите преценяват наличието на заболяване само по симптоми от психологическо естество, може да се заключи, че използването на болкоуспокояващи, спазмолитици или хирургическа намеса при лечението няма смисъл от гледна точка на ефективността. Говорим за човешката психика, следователно е необходимо да се разработи методика на лечение, която да е ефективна в психологическата сфера.\nНай-подходящият за решаване на проблема е интегрираният подход, при който и психиатърът, и психотерапевтът участват в терапията.\nЗадачата на психиатъра е да избере правилните лекарства, докато терапевтът работи за възстановяване на психичния баланс на пациента, помага му да постигне правилния светоглед, трезво да изследва болестта си и да се адаптира към новите условия в обществото.\nЛекарства за соматоформни разстройства\nГрупа успокоителни се използва за облекчаване на тревожността, успокояване на пациента, помагат му да се справи с обсесивно състояние, в което мислите, страховете и повишената подозрителност играят изключително разрушителна роля. Лекарствата се предписват в кратки десетдневни курсове..\nАнтидепресантите са необходими в случаите на продължителен емоционален спад, депресия на настроението, общо инхибиране.\nКогато транквилизаторите не помагат при силна тревожност, съчетана със свръхвъзбуждане, се предписват антипсихотици.\nБета-блокерите лекуват автономни симптоми, изразяващи се в повишено изпотяване, сърцебиене, треперещи крайници.\nПри промени в настроението и нарушение на автономната регулация се предписва карбамазепин.\nВажно. Лечението на соматоформните разстройства трябва да се извършва само под строг надзор на опитни лекари за достатъчно дълъг период от един месец до година или повече. Медикаментите се предписват от специалисти, с постепенно намаляване на дозата до пълното им отмяна. Краткотрайното лечение и внезапното оттегляне на лекарствата могат да бъдат катализатор за възобновяване на негативните симптоми на заболяването.\nПри соматоформно разстройство на болката (преди това в DSM-III), наречено психогенно или идиопатично разстройство на болката, основната патологична проява е болка, силна и продължителна, която не може да бъде обяснена с известни соматични заболявания. Следните са DSM-III-R критериите за соматоформно разстройство на болката:\nА. Болка в болката най-малко 6 месеца.\nБ. 1) или 2):\n1) в резултат на задълбочено изследване не е възможно да се открият някакви органични фактори или патофизиологични нарушения (например соматично заболяване или увреждане на тялото), които биха могли да причинят болка,\n2) има някаква органична патология, оплакванията от болка или социални и професионални разстройства значително надвишават това, което може да се наблюдава в резултат на съществуващи физически причини.\nСоматоформните разстройства на болката не са една група, свързана с вътрешни фактори, те съдържат хетерогенни подгрупи от симптоми на болка, например болки в долната част на гърба, главоболие, нетипична болка по лицето, както и хронична болка в тазовите органи. Болките могат да бъдат посттравматични, невропатични, неврологични, ятрогенни или могат да бъдат болки в набраздени мускули; някои пациенти могат да имат други психични разстройства, а други нямат други разстройства.\nПредполага се, че соматоформната болка е причинена психологически, въпреки факта, че в момента има малко факти, потвърждаващи това предположение. Според изискванията на DSM-III-R е необходимо пациентът да е поне 6-месечен, притеснен от тези болки и да няма органична патология, която би могла да причини тази болка, а също така, че силата на тази болка значително надвишава наличието на истинска патология.\nБолковият симптом е може би един от най-честите симптоми, за които хората виждат лекар. Често също е трудно да се премахне болката. През 1980 г. над 10 милиона долара са изразходвани за плащания на пациенти, загубили способността си да работят поради болка. Болката в долната част на гърба (долната част на гърба) страда от 7 милиона американци и всяка година за тези болки се правят 8 милиона посещения при лекаря..\nДиагнозата на соматоформно разстройство на болката се поставя 2 пъти по-често при жените, отколкото при мъжете. Пикът на началото на заболяването е в четвъртата и петата десетка, тъй като толерантността към болката намалява с възрастта. По-често се наблюдава сред работниците.\nпсиходинамиката Болката има несъзнавано значение, което започва при кърмачета и малки деца. Това е начин, по който можете да постигнете любов, да избегнете наказание и да изкупвате вината, както и да компенсирате усещането за нещо лошо.\nСред използваните защитни механизми може да се отбележи предубеденост, заместване и репресия. Идентифицирането се наблюдава, когато пациентът поема ролята на амбивалентния любовен обект, който също е имал болка, например, от родител. Защитата от символизиране се използва, когато болката е неясен афективен еквивалент.\nТеория на ученето. Субектите, които изпитват болка, получават усилване, когато се насърчават и са инхибирани, когато бъдат игнорирани или наказани. Например, симптомите на болка могат да станат по-интензивни, когато другите проявят грижа и внимание, предоставят парична помощ..\nМеждуличностни отношения. Нетърпимата болка се интерпретира като начин за манипулиране на другите и получаване на ползи в междуличностните отношения (например за постигане на лоялност от член на семейството или за стабилизиране на готини семейни отношения). Подобно вторично облекчение е особено важно за тези пациенти..\nХарактеристики на функцията на нервните структури. Кората на главния мозък може да инхибира вълни от аферентни болкови импулси. Серотонинът изглежда е основният невротрансмитер на низходящите инхибиторни пътища, а ендорфините също играят роля в модулирането на болката от централните механизми. Има много вероятна зависимост на дефицита на ендорфин с увеличаване на входящите сензорни стимули.\nОсновната характеристика на соматоформеното разстройство под формата на болка е усещане за силна и продължителна болка в продължение на поне 6 месеца, което няма адекватно обяснение от гледна точка на медицината. Болката често не съответства на анатомичните особености на нервните структури, но понякога може силно да наподобява симптомите на болка при известно познато заболяване.\nЧесто пациентите със соматоформно разстройство на болката имат дълга медицинска история, включително намесата на лекар и хирург и посещения при много лекари, както и лечение с различни лекарства. Те особено настояват, че се нуждаят от помощта на хирург. Всъщност пациентите са напълно затрупани от болка, отнасящи се към нея като към източника на всичките си нещастия. Те често отричат емоционалната дисфория и прекарват остатъка от живота си в състояние на блаженство. Често имат злоупотреба с наркотици и алкохолизъм..\nТежка депресия се наблюдава при 25-50% от пациентите със соматоформени нарушения на болката, а дистимия или депресивни симптоми при 60-100% от тези пациенти. Някои изследователи смятат, че хроничната болка почти винаги е вариант на депресивно разстройство, че това е маскирана депресия с разстройство под формата на соматизация. Най-изразените нарушения, наблюдавани при тези пациенти, са анергия, анхедония, понижено либидо, безсъние и раздразнителност. Дневните колебания, загубата на тегло и психомоторното забавяне са по-рядко срещани..\nПатологичната болка понякога е трудно да се разграничи от психогенната болка, особено защото не са взаимно изключващи се. Патологичната болка варира по интензивност, а също така има висока чувствителност към влияния от емоционалната сфера, когнитивната сфера, вниманието и ситуациите. Болката, която не се влияе от тези фактори, най-вероятно е психогенна. Ако болката се колебае, след това пристига, след това намалява и още повече, ако не е свързана с разсейване или аналгетици във времето, лекарят има основание да подозира наличието на много важен, психогенен компонент на болката.\nБолката е един от симптомите, наблюдавани при разстройство под формата на соматизация и ако пациентът отговаря на всички критерии за двете заболявания, се поставят и двете диагнози. Разстройството на соматизацията обаче включва много други соматични симптоми, започва на възраст под 30 години и рядко се наблюдава при мъжете. Хипохондриците също могат да се оплакват от болка, а припадъкът им чрез усещания от страна на тялото и вяра в болестта може да се появи и при пациенти със соматоформени нарушения. Конверсионните разстройства обикновено са краткосрочни, докато болката при соматоформни разстройства е хронична; освен това болката по дефиниция не е симптом на конверсия. Симулаторите умишлено показват фалшиви симптоми, а оплакванията им имат много ясно предназначение. Диференциалната диагноза може да бъде трудна поради факта, че пациентите често получават обезщетение за увреждане и съдебно решение в тяхна полза. Те обаче не се преструват на болка. Например, главоболието, наблюдавано в резултат на свиване на мускулите (напрежение), има определен патофизиологичен механизъм, който причинява болка, поради което те не могат да бъдат диагностицирани като соматоформно разстройство на болката.\nПо дефиниция соматоформната болка продължава поне 6 месеца. Обикновено болката започва остро и се увеличава по тежест през следващите няколко седмици или месеци..\nПрогнозата на различни соматоформени синдроми на болка не е ясна, но като цяло това са хронични, много болезнени и инвалидизиращи разстройства. Психогенната болка понякога може да премине под въздействието на лечението, след ограничаване на външните подкрепления или след успешно лечение на съпътстваща психопатология. По-често обаче това трае години. Пациенти с по-лоша прогноза, със или без лечение, преди това са имали трудности, свързани с тези характерологични особености, особено с изразена пасивност; участват в съдебни спорове или получават финансови компенсации; използвайте пристрастяващи вещества или имате дълга история на болка.\nЛечението е по-вероятно да реабилитира пациента, отколкото да се отърве от болката. Може да е полезно да обсъдим с пациента психологическата обусловеност на болката в началото на лечението, като му кажем честно, че психологическите фактори са много важни както за патогенните, така и за психогенните хронични болки и трябва да се вземат предвид по време на лечението. Но в същото време трябва да се подчертае, че болката му е „истинска“ по своята същност.\nМерки за медицинска експозиция Лечението на пациенти с хронична психогенна болка с аналгетици обикновено е неефективно. В допълнение, зависимостта и зависимостта от наркотици често са сериозен проблем за пациенти със заболявания на соматоформената болка..\nУпотребата на успокоителни и анксиолитици не е особено ефективна и често е свързана с появата на проблеми самостоятелно, тъй като са пристрастяващи, неправилна употреба и странични ефекти. По-успешно се използват антидепресанти като амитриптилин, имизин и доксепин. Доказателства относно това дали антидепресантите намаляват болката чрез антидепресантната си активност или проявяват независим, директен аналгетичен ефект (възможно чрез стимулиране на еферентните инхибиторни болкови пътища) са противоречиви.\nBiofeedback може да има умерен ефект, по-специално при мигрена, миофасциални болки, а също и състояния на мускулно напрежение, например с главоболие, свързано с мускулно напрежение. Понякога се използват и хипноза, стимулация на нервите през кожата, както и стимулация на гръбния ствол. Блокирането на нервите и хирургичното отстраняване са неефективни в повечето случаи, тъй като рецидивът се появява след 6-18 месеца.\nПрограми за контрол на болката. Понякога е полезно да извадите пациента от обичайната среда и да го поставите в ситуация, при която му се предлага цялостна програма за нозокомиална болка. Тези мултидисциплинарни системи за управление на болката използват много начини на терапия - по-специално когнитивна, поведенческа и групова. Те осигуряват интензивно обучение на пациента, помагат да се научи да се отпуска, подчертават, че физическото състояние ще се подобри, ако правите упражненията и провеждате подходяща терапия, и провеждате оценка за професионална годност и рехабилитация. Съпътстващите се психични заболявания се лекуват и пациентите, които са свикнали с аналгетици, получават детоксикация. Тези програми обикновено постигат голям успех..\nКакво е соматоформно разстройство (психосоматично заболяване)? Причините, диагнозата и методите на лечение са разгледани в статията на д-р Илченко Е. Г., психотерапевт с опит от 8 години.\nСоматоформните разстройства са група от психогенни заболявания, базирани на физически симптоми, наподобяващи соматична (телесна) болест, но не могат да бъдат открити специфични нарушения на органите и системите. Просто казано, това е телесното живеене на психологически проблеми.\nПреди това подобни разстройства се наричаха „неврози на органи“.  По-късно терминът „психосоматични заболявания“ или „психосоматика“ започва да се прилага към тях, но с течение на времето той е заменен от концепцията за „соматоформни разстройства“..\nТерминът "психосоматично разстройство" е един от най-противоречивите. Първоначално той обозначава заболяване, което е необяснимо от биологична гледна точка, причината за което се крие в изместването на психичния конфликт в соматичен.   Сега психосоматичните разстройства включват разнообразие от специфични нарушения на органите и системите на тялото, при появата на които водеща роля играят психогенните фактори. Това определение на разстройството е критикувано повече от веднъж, тъй като безусловното твърдение за психическия произход на определен клас заболявания води до идеята, че други соматични разстройства имат биопсихосоциална основа.  \nПсихиката и тялото (сома) са неразделни, следователно проявата на всяка соматична болест може да бъде причинена от ирационална психологическа защита (афективна обработка), но в този случай разстройството ще се прояви не от психологически, а от соматични симптоми.  \nРазпространението на соматоформните разстройства достига 6,3%.  И през последните години пациентите с размити, полиморфни соматични симптоми, бързо заместващи се взаимно и не се вписват в клиничната картина на определено заболяване, стават все по-често срещани.  Такива хора многократно се диагностицират и лекуват за дълго време от общопрактикуващи медицински специалисти - общопрактикуващи лекари, кардиолози, гастроентеролози, алерголози имунолози, ендокринолози и други лекари.   Отчасти поради това подходите за лечение на соматоформни разстройства не са достатъчно развити. [9,14] Други причини са недостатъчно внимание към психопатолозите и психиатрите   и липсата на консолидация на психотерапевтичните и общомедицинските лекари. профил в борбата с тази патология.\nПроцесът на поява на соматоформни разстройства засяга три взаимосвързани сфери на човешкия живот: биологична, психологическа и социална.  Именно тяхното нарушение води до психогенни невропсихични разстройства.  \nНай-често „задействащият механизъм“ за възникване на соматоформни нарушения:\nпреумора и астения, възможен припадък;\nзадушни и затворени пространства;\nпрепълнени обществени места;\nпрехвърлени чести инфекциозни заболявания, токсикоинфекции;\nостър стрес поради развод, раждане на дете, болест или смърт на любим човек.\nВажно е да се разбере, че не всеки човек, след като веднъж е загубил съзнание или е преживял скок на кръвното налягане, развива соматоформно разстройство.\nСимптоми на соматоформено разстройство\nПациентите с това разстройство не виждат връзката между психологическите преживявания и клиничните прояви на заболяването. Те са фиксирани върху физически (соматични) симптоми и са насочени главно към медицинско лечение от терапевти..\nНай-често хората със соматоформно разстройство са загрижени за различни болки (алгии), докато проявите на болка не винаги са симптоми на патология на органите. С такива болезнени усещания, причинени от психични разстройства, те се срещат доста често. По правило те не се отстраняват дори от силни аналгетици. Това важи особено за психогенните главоболия, които са по-често срещани от другите главоболия заедно. Най-често главоболието е цефалгия (в областта от веждите до задната част на главата).\nЧесто има нарушения на стомашно-чревния тракт, по-специално запек и диария. От психоаналитична гледна точка склонността към запек може да говори за алчност, нежелание на човек да се раздели с каквото и да било. Диарията (не единична диария, а постоянен или често повтарящ се проблем) може да бъде реакция на силен страх и силна тревожност. Диарията е "бягство" от проблем, който не може да бъде разбран.\nЕмоционалната проява на соматоформено разстройство включва депресия. Свързва се със самонасочена агресия. Физическите прояви включват основно коронарна болест на сърцето, скокове на кръвното налягане, пептична язва на стомаха или дванадесетопръстника. Последното е по-често характерно за хората, които не са в състояние да разпознаят агресивни емоции в себе си, като дразнене, гняв, гняв. Опитвайки се да забрани на себе си да ги изпитва, не е в състояние да ги прояви по "екологичен" начин, човек се самоунищожава отвътре.\nПотискането на чувствата на безпокойство и страх, особено когато причините им не са ясни, предизвикват каскада от психофизиологични реакции (наричана по-рано симпатоадренална криза).\nВ един примитивен свят източникът на заплахата, предизвикваща страх, беше очевиден - например среща с мечка. В този случай имаше само две възможности за отговор - да победиш или да бягаш. В съвременното общество заплахата не е толкова очевидна и социалните норми и нагласи налагат своите „забрани“ на проявата на реакции. В тази връзка паниката и ужасът се разгръщат вътре в човек, причинявайки каскада от автономни реакции - нарушава студена пот, сърцебиене, има скок на кръвното налягане на фона на производството на стресови хормони, дишането става повърхностно и често. И тогава се появява вторична тревожност, а с нея и страхът от загуба на контрол, появата на инфаркт, инсулт и бюджет. Често такива пациенти се обаждат на екип на линейка, многократно се преглеждат от терапевти, кардиолози, невролози и ендокринолози, преминават серия от диагностични и лабораторни изследвания и, като не откриват причина за страх при заболявания на вътрешните органи, се изпращат на психотерапевт с диагноза Паническа атака.\nЧестите заболявания на гърлото (възпалено гърло или тонзилит) могат да говорят за страха на човек да каже нещо или да поиска нещо много важно. Понякога такива хора се страхуват да повишат гласа си в своя защита и по този начин да го „загубят“.\nБронхиалната астма, подобно на някои други заболявания, свързани с появата на дихателна недостатъчност, по-често се среща при хора (главно деца), които са патологично силно привързани към майка си. Любовта им буквално е „задушаваща“. Друг вариант е тежестта на родителите при отглеждането на син или дъщеря. Ако на човек от много ранна възраст му бъде казано, че е невъзможно да плаче, да се смее неприлично, да скача и да тича на улицата е височината на лошия вкус, тогава детето расте, страхува се да изрази истинските си чувства и нужди: постепенно започва да го „задушава” отвътре..\nНевродерматитът, псориазисът, атопичният дерматит, уртикарията, както и повечето заболявания, свързани с алергии, могат да показват отхвърляне на нещо. Кожата е първата защитна психологическа бариера, следователно, нейното заболяване показва нарушение на психологическите граници на човека.\nПатогенезата на соматоформено разстройство\nОсновата на появата на соматоформни разстройства е невропсихологическата концепция. Той се основава на предположението, че соматичните прояви при такива пациенти показват ниския им праг на поносимост към физически дискомфорт:   , които здравите хора възприемат като напрежение, пациентите със соматоформни разстройства ще се разглеждат като болка. В същото време значителни вътреличностни противоречия и неразрешими психотравматични ситуации, които не са очевидни, по-често от остри, но хронични, действат като спусък..\nТака че, поради възпитанието, счупената система от взаимоотношения или неконструктивното поведение за справяне, много психогенната (често конфликтогенна) ситуация не може да бъде решена рационално. В бъдеще това води до невропсихично затихване и афективна обработка - психологическа защита на психиката от неразрешим вътреличностен конфликт. Въпреки това, полученото напрежение все пак трябва да намери изход. И тъй като психиката и сомът са неразделни, конфликтът намира решение не в психологически, а в соматични прояви.\nНапример онези чувства, емоции, преживявания, възникнали в отговор на травматична ситуация, се потискат, потискат или отричат: не можеш да се разстройваш и да плачеш, винаги трябва да си силен. В резултат на това тези преживявания водят до соматоформно разстройство, например, на сърдечно-съдовата или стомашно-чревната система.\nКласификация и етапи на развитие на соматоформено разстройство\nМеждународната класификация на болестите от десетата ревизия разграничава три нива на психосоматични разстройства.\nСоматоформно разстройство на болката: причини, симптоми, диагноза, лечение\nБолестното разстройство се проявява с болка в една или повече анатомични области, изразена достатъчно, за да причини дистрес или нарушено социално, професионално или друго функциониране. Смята се, че психологическите фактори играят доминираща роля за появата на заболяване, неговата тежест, обостряне и постоянството на симптомите, но болката не е причинена умишлено и не се имитира. Някои пациенти могат да си припомнят първоначалната причина за острата болка. Диагнозата се основава на медицинската история. Лечението започва с създаване на силна, поддържаща връзка между лекаря и пациента; психотерапията също може да помогне.\nНе е известен делът на хората, чиято хронична болка се дължи на психични фактори. Болката обаче рядко се определя като „цялата в главата на пациента“; аперцепцията на болката включва сензорни и емоционални компоненти.\nСимптоми на соматоформено разстройство на болката\nБолката поради психични фактори е често срещана при разстройства на настроението и тревожни разстройства, но болката е основно оплакване. Болката може да бъде локализирана във всяка част на тялото, но по-често в гърба, главата, стомаха и гърдите. Болката може да бъде остра или хронична (повече от 6 месеца). Основното заболяване или травма може да обясни болката, но не и нейната тежест, продължителност или степен на увреждане, причинени от нея.\nДиагнозата се основава на анамнестична информация след изключването на соматично заболяване, което би могло да обясни адекватно болката и нейната тежест, продължителност и степен на увреждане. Подчертаването на психични или социални стресори може да помогне за обяснението на разстройството..\nМоже да бъде достатъчен задълбочен медицински преглед, последван от валидна увереност. Индикацията за връзки с очевидни психични и социални стресори понякога е ефективна. При много пациенти обаче проблемите стават хронични и много лошо лечими. Пациентите не са склонни да свързват проблемите си с психосоциални стресори и обикновено отказват психотерапията. Те могат да посетят много лекари, изразявайки желание за лечение и са изложени на риск от развитие на зависимост от опиоиди и бензодиазепини. Внимателните редовни повтарящи се оценки от внимателен лекар, който остава предпазлив от възможността за развитие на ново значимо соматично заболяване и в същото време предпазва пациента от ненужни и потенциално скъпи или опасни прегледи или процедури е най-добрият начин за получаване на дългосрочно облекчение.\nСимптоми на хронично соматоформено разстройство на болката. Диагноза, лечение и прогноза\nХроничното соматоформено болково разстройство (HBSR) или соматизирана психична болкова реакция е психическо отклонение от комбинираната група от соматоформни разстройства, характеризиращо се с оплакванията на пациентите от заболяване или болка, които не се потвърждават от високо специализирана обща диагноза. По-специално, HBSR причинява наличието на болка при хората, която може да бъде локализирана в различни части на тялото и да не причини никаква физиологична причина..\nХроничното соматоформено разстройство на болката по никакъв начин не може да се дължи на симулирането на патологично състояние - психическите и емоционални чувства на пациента са източник на болка.\nВ допълнение към KSBR, соматизирани психични реакции включват:\nНарушения на преобразуването. Този тип се характеризира с усещания за локализирана загуба на тактилна чувствителност, зрение, слух, които често са свързани с двигателни дисфункции - пареза, парализа, нарушена координация на движенията. Понякога доста специфични телесни фантазии се привързват към такава клиника: надуване на балон в стомаха, наличие на стегнат обръч на колана, нокът, удрян в челото и т.н.\nАвтономните соматизирани разстройства се характеризират с многостранни телесни усещания - болки с различна сила и характер, заедно с псевдо-нарушения на автономните функции на организма - тахикардия, изпотяване, чревни спазми, главоболие;\nХипохондричните соматизирани разстройства се проявяват под формата на стабилни, силно изразени емоционални преживявания на пациента за развитието на смъртоносни заболявания - злокачествени тумори, тежки сърдечни и мозъчни заболявания и други.\nСимптоми на хронично соматоформено разстройство на болката\nОсновният клиничен симптом при хронична бронхиална хипертрофия е постоянна болка, която първоначално не променя своето местоположение, интензивност и не отразява никакви физиологични нарушения на системите и органите. Такива болки се наричат идиопатични алгии..\nИдиопатичните болки при хронично соматофорно разстройство на болката се характеризират с изтощаваща непоносимост, отразяваща, за разлика от болки от органичен произход, дълбока насищане на усещанията. Появата на идиопатична болка често е спонтанна, а курсът е много дълъг - от 6 месеца до няколко години.\n"Привързването" на болезнени фантазии към определени органи и системи на тялото на пациента е следващият неотменим симптом на CBFG. Въз основа на това, което в психиатрията се появи определение - „невроза на органа“. Органичната невроза няма нищо общо с невропатологията на определен орган - същността на проблема се крие в психопатологичния фокус на емоционалните преживявания на пациента. За уточняване на точките в историята на заболяването се разграничават кардионевроза, синдром на хипервентилация (психогенен недостиг на въздух), раздразнителен синдром на стомаха и червата и други. По отношение на разпространението на неврозата на органите на първо място е сърдечно-съдовата система, следвана от храносмилателната, дихателната и урогениталната.\nОрганните неврози най-често се появяват на фона на съответните им хипохондрични фобии и вегетоваскуларни дисфункции. Например, кардионеврозата винаги е придружена от сърцебиене, аритмии, задух и необуздан страх на пациента от предстоящ сърдечен арест или инфаркт. В по-голямата част от случаите подобни панически атаки са придружени от страх от внезапна смърт..\nНеврозата на пикочния мехур е придружена от постоянно усещане за пренаселеност и агорафобия - страх да не напуснете къщата толкова много, където няма да има как да отидете до тоалетната. HBVR е по-често при жени на възраст от 30 до 40 години, тъй като на тази възраст прагът на чувствителност към болка намалява и чувствителността му се увеличава.\nПричини за развитие и диагностика на хронично соматоформено разстройство на болката\nДиагнозата KSBR има свои собствени характеристики и трудности, изразяващи се преди всичко във факта, че пациентът никога не отива при психиатъра на първо място. Локализираните алгии принуждават човек да посещава общопрактикуващи лекари, чиито действия обикновено са неуспешни.\nПсихотерапевтът трябва на първо място да открие ролята на някои обективни фактори от живота на пациента, за да разграничи ясно CSBR от класическата симулация - има ли полза от обезщетение в резултат на неработоспособността на пациента, човекът ли се опитва да се измъкне от неинтересна работа или просто се стреми да манипулира другите, за да постигне някакъв вид или лична цел.\nСледващата стъпка в диагностицирането на разстройството и разграничаването от други психични разстройства е да се определят причините за възникването, трябва да се помни, че генезисът на болката възниква на абсолютно безсъзнателно ниво на пациента и не се контролира по никакъв начин. Общата етиологична причинност при HBVR може да бъде разделена на две основни точки:\nОсновната полза за пациента. Като правило причината за болката е известна емоционална зависимост от обекта на вашето внимание. По правило това е обичан човек или много уважаван човек, чийто дефицит или пълна липса на внимание е изпълнен с чувство за вина, собствено ниско самочувствие, постоянна тревожност, самоблъскване на фона на физическа болка, от която идва релефният ефект;\nВторична полза на пациента. Основната причина за засилване и удължаване на пристъпите на болка е твърде активното внимание на другите към болен човек. Поради феномена на болката пациентът получава съчувствие и съпричастност от хора, които според него му предоставят недостатъчно внимание;\nЕпизодите на насилие, унижение и лишения в миналото на пациента играят важна роля за появата на идиопатични алгии.\nХроничният дефицит на допамин и други ендорфини, поради генетично предразположение, промени, свързани с възрастта, паралелни патологии, значително намалява прага на чувствителност към болка на човек и допринася за отричането на емоционалното му отношение към заобикалящата го реалност;\nЛипса на невротрансмитери, по-специално серотонин, чиято роля е да инхибира сигналите за болка, което повишава чувствителността към дори незначителна болка;\nПостоянната болка е чест спътник на патологични състояния и зависимости като психалгия, депресия, алкохолизъм.\nЛечение и прогноза на хронично соматоформено болково разстройство\nКогато се поставя точна диагноза на HBV, основната посока на медицинската помощ трябва да бъде насочена по-скоро към рехабилитация на пациента, а не към лечение на болка, въз основа на което се изгражда схемата на лечение.\nHBVR е много трудно да се лекува с лекарства. Използването на локални аналгетици не се препоръчва и е абсолютно безсмислено. От болкоуспокояващи лекарства често се използват наркотични аналгетици с централно действие, но този метод е ефективен само на първите етапи на заболяването - от шест месеца до 2 години, на по-късна дата, аналгетичният ефект е намален или напълно отсъства. Освен това дългосрочната употреба на такава група лекарства в крайна сметка причинява ефекта от свикването им.\nИзползването на транквиланти не се препоръчва при лечението на CSF - по време на депресия на централната нервна система те отслабват болката само през първите няколко месеца, след това само се увеличават.\nМного експерти използват антидепресанти предимно успокоително. При по-голям брой от общия брой пациенти здравето, сънят се нормализират, прагът на чувствителност към болка се повишава.\nHBSR е едно от малкото психични разстройства, при които плацебо ефектът има осезаем положителен ефект от намаляване на чувствителността към болка - около една трета от всички пациенти се чувстват подобрение.\nПлацебо е вещество, по-често лактоза, което в действителност няма никакъв терапевтичен ефект, но може да помогне на пациента напълно да се отърве от болестта си или да облекчи протичането му. Ефектът се основава на терапевтично авто-внушение.\nПсихотерапията е важна техника при лечението на хроничен бронхопулмонален байпас, която трябва да се провежда успоредно с основния курс на лечение с лекарства. По време на разговор с пациент, психологът или психотерапевтът трябва постоянно да се фокусира върху действителната реалност на произхода на болката в началото на лечението. Впоследствие е необходимо постепенно, в продължение на много сесии, да се адаптира пациентът към факта, че всъщност въпросът е в неговото емоционално състояние.\nДопълнителни терапевтични средства по правило са физиотерапия, ароматерапия, релаксация, хипноза, трудотерапия, лечебна терапия.\nКачеството на прогнозата е пряко повлияно от:\nпродължителността на заболяването - изключително рядко има подобрения при пациенти с петгодишен хроничен „опит“;\nвъзраст - броят на шансовете е обратно пропорционален на възрастта на пациента;\nвторична полза - колкото по-силно е финансовото и емоционалното внимание към пациента, толкова повече разстройството ще продължи дълго време;\nличностни разстройства - асоциални и зависими личности практически не могат да бъдат лекувани.\nПсихосоматиката. Соматоформни нарушения.\nСоматоформни разстройства (соматизирани психични реакции).\nВ продължение на предишната тема, органичните психосоматози. Днес ще анализираме функционалните разстройства, те се прилагат за онези случаи, когато дори най-задълбоченото изследване на тъканите не разкрива морфологични промени. Те се появяват на фона на психологически стрес, соматични оплаквания при липса на морфологични промени в съответните тъкани. Структурата на тялото остава непроменена. Нарушава се само неговата функционална сфера. Такива нарушения не се считат за сериозни като органични, при които са засегнати самия орган. На етапа на функционално разстройство, при правилно лечение, ситуацията е обратима. Въпреки това, дългосрочните функционални разстройства могат да се развият в органични нарушения на определен орган. Следователно е невъзможно да се разграничат стриктно функционалните и органичните нарушения, тъй като те могат да бъдат взаимосвързани.\nЕто няколко примера: Сърдечната хиперактивност в бъдеще може да доведе до хипертрофия на сърдечния мускул, което вече е по-сериозно заболяване. Или истеричната парализа на крайниците, в крайна сметка, също може да доведе до дегенеративни промени в мускулите и ставите, поради тяхното бездействие. Или хроничният гастрит може да доведе до язви на стомаха и дванадесетопръстника.\nВ терапевтичната практика до 25% от хората общуват със соматофорни разстройства. И разграничаването на това разстройство от соматиката не е толкова просто. Сега ще анализираме няколко вида на тези нарушения..\n1. Хронично соматоформено разстройство на болката (идиопатични алергии).\nТук най-различни органи могат да наранят, но общото за всички нарушения е наличието на идиопатична алгия (болка). Те са непроменени по локализация, по интензивност, не са придружени от неврологични и психо-вегетативни симптоми. Болката е изтощителна и болезнена по своя характер, не като болка при психогенни разстройства или други соматични заболявания. Особеният характер на болката, от която човек се оплаква. И най-важното - при хронично разстройство на болката винаги има ясна проекция във връзка с отделните органи и анатомичната формация. Усещането за болка е точно там, където се намира органът, сякаш наистина има някаква неизправност с органа, но лабораторните изследвания на патологията не показват. Органът работи добре, запазен е, няма морфологични промени. По правило болката възниква неочаквано и може да продължи няколко месеца.\n2. Соматоформна вегетативна дисфункция (невроза на органите). Кардионевроза, синдром на раздразнения стомах, синдром на раздразнения пикочен мехур и белодробна хипервентилация.\nОрганната невроза е класика на функционалните нарушения. Именно тук се нарушава функцията на телесната система.\nНапример: Кардионевроза, тук болката се проявява не само в областта на сърцето, но и всичко, което е свързано с него. Това е страх от смъртта и задух и усещане за свито сърце и промени в сърдечно-съдовия ритъм (тахикардия, аритмия), засилено дишане и др. Тоест всичко, което по някакъв начин е свързано и наподобява сърдечен удар. Често органните неврози са много трудни за разграничаване от обикновената соматична болест. Органната невроза или вегетоневроза е придружена от фобии. В допълнение към факта, че човек има дисфункции на определена система, той има определени страхове. Например: кардионеврозата, придружена от кардиофобия е страх от сърдечен арест, страх от сърдечен удар, страх от смърт. И често това причинява паник атаки.\nФункционално храносмилане, придружено от генерализирани тревожни фобии.\nНеврозата на пикочния мехур е придружена от страх от уринарна инконтиненция, както и страх от дълго време да бъдете в обществото. Далеч от дома, където изведнъж не могат да използват тоалетната.\nСиндром на хипервентилация на белите дробове (психогенен задух). Човек се задушава, чувства се, че няма достатъчно въздух, започва да диша по-често. От страх възниква тахикардия, в резултат на което тя се задушава още повече. Провежда се цикъл, който може да продължи няколко минути, въпреки че няма соматични причини. Тук може да възникнат страх от липса на въздух, страх от смърт, панически атаки.\n3. Соматопсихични акцентуации - вродена склонност към различни соматоформни реакции.\nТук се добавя телесният отговор на нечии чувства, усещания. Те са от два вида, един от тях е соматопатия. Тези хора се характеризират с преувеличен, егоистичен стил. Тоест доминирането в съзнанието на образа на егоистичния Аз.Човек е фокусиран върху реакциите на собственото си тяло. За него аз съм преди всичко неговото физическо тяло. Следователно такива хора са склонни внимателно да следят различни функции на тялото. Те могат да измислят, да си представят различни заболявания. Кажете на лекарите подробно за тях, постоянно намирайте нещо ново в чувствата си.\nДруг вид е соматотонията. Хората от този тип винаги се стремят към високи постижения. Те изграждат тялото си в култ и внимателно го наблюдават. Мъжете имат нужда от упражнения и са в състояние да получат удоволствие от тях. Жените постоянно посещават салони за красота, фитнес клубове и пластични хирурзи. С всяка мимолетна болест за човек това води до цяла трагедия. Следователно целенасочено се хвърлят към различни методи на лечение, често прибягвайки до алтернативната медицина.\nМного от нас знаят, че хипохондрията е състояние на човек, който е постоянно загрижен за здравето си. Той възприема обичайното си усещане като не нормално, подсказва, че е болен от една или повече болести. Хипохондрията също предизвиква грижи при заболяването. По правило хипохондриците вече имат някакво разстройство и човек се фокусира върху болезнените си усещания. Тя може да прерасне в свръхцел. Постоянно да откривам някакви нови болезнени усещания. Според една версия такива хора имат надценен праг на усещания, тоест ако нормален човек почувства силно напрежение в един или друг орган, тогава хипохондрикът чувства болка. При такива хора болестта е водещият мотив, всичко останало е причината..\nЛечението на такива заболявания може да продължи повече от един месец. Конвенционалните лекарства за болка или спазмолитици в този случай не са в състояние да излекуват човек, страдащ от соматоформно разстройство. Хроничните емоционални конфликти на човек, които са основната причина за функционалните разстройства, могат да бъдат разрешени чрез психотерапия. Основата на това нарушение са отклонения в психичната сфера, корекцията на които е това, което специалистът трябва да направи. Терапевтът помага на човек да преразгледа възгледа си за света, семейството си, заболяване, което го прави неудобно. В процеса на психотерапията човек се научава да живее по различен начин, помага му да се адаптира в обществото, да стане щастлив човек.\nБъдете здрави мои скъпи!\nсемеен психолог в Симферопол, психотерапевт\nСоматоформно разстройство на болката: болката като симптом на загуба на психическо равновесие\nГрупата на соматоформните нарушения включва няколко вида синдроми, обединени от общ симптом: патологичните симптоми, които се появяват при пациент, не са свързани с анатомични и физиологични нарушения. На пръв поглед такъв човек създава впечатление за симулатор. За това явление обаче има ясно обяснение: това е психологически дисбаланс, нарушение на психоемоционалния фон.\nИма такива видове соматоформни разстройства като:\nсоматоформно разстройство на автономна НС;\nЕдна от най-често срещаните разновидности се счита за соматоформно разстройство на болката..\nЖена, 67 години Той живее сам, двама възрастни синове живеят в съседен град. Комуникацията се поддържа главно по телефона. Връзките са добри, но рядко се виждат.\nНе работи, пенсиониран. Преди година тя напусна работата си. В детството се разви нормално, без особености. В рода не са наблюдавани случаи на психопатология. Получи висше музикално образование. Работил в училище като учител по музика.\nПреди 9 месеца имаше болки в долната част на гърба, които постоянно присъстват. Такива усещания не се простират извън лумбалната област. Те са болезнени по природа. Периодично се появява усещане за парене. Засилена според нея, когато е нервна. Болката е просто непоносима. В такива случаи пациентът не може да бъде изправен. Ефектът на обезболяващите лекарства е слаб. Поради непоносими усещания жената трябваше да се откаже от любимото си забавление - градинарство.\nОбективно: съзнание - ясни, продуктивни симптоми под формата на делирий или халюцинации отсъстват. Настроението е намалено, астенично. Той изразява недоволство от факта, че "ходи при лекарите от шест месеца, но никой не може да постави диагноза". Сигурен съм, че тя страда от заболяване на гръбначния стълб. Изненадан защо все още не е диагностициран.\nЯМР, радиография, ЕКГ без патологии, съответно възраст;\nУлтразвукът на пикочно-половата система е нормален;\nизследване на храносмилателната система разкри наличието на лек гастрит;\nдихателна система: хроничен бронхит;\nлабораторните показатели са нормални.\nВъз основа на анамнезата, обективни данни, налични и допълнителни анализи, жената е диагностицирана със соматоформно разстройство на болката.\nОсновният признак на този вид патология е болката, която има ясна локализация. С течение на времето тя не се променя, оставайки в една част на тялото, но с задълбочено, многостранно изследване на морфологичните промени на определен орган не се определя.\nДори ако пациентът има патологичен процес в тялото, той по никакъв начин не е свързан с представената болка.\nБолката е интензивна, изтощителна. То е толкова силно, че понякога пациентите реагират на него по-силно от тези хора, които наистина имат подобна патология. Такива усещания се наричат идиопатична алгия. Те се появяват внезапно и могат да продължат с години..\nКогато болката стане постоянна, интензивна, плашеща, състоянието се нарича персистиращо соматоформно разстройство на болката. Ако симптомите продължават повече от 6 месеца, тя се превръща в хронично заболяване на соматоформена болка..\nБолезнените усещания „се намесват“ в живота на пациента, въвеждайки забележим раздор в него. За него те са толкова силни и значими, че понякога нарушават обичайното съществуване..\nИ така, жената се оплака на лекаря, че постоянната болка в сърцето стана толкова натрапчива, че те пречат на нейната работа. Тя постоянно изпитва болезнени, потискащи, изтощителни болезнени усещания и насочва цялото си внимание към тях. Поради това тя дори скъса много печеливша сделка.\nХарактеристика на болезнените симптоми при това разстройство е:\nувеличаване на интензивността;\nпостоянен и изразен характер;\nне се елиминира с болкоуспокояващи или противовъзпалителни лекарства.\nБолката обикновено е обвързана с един орган и тероризира непрекъснато. Той е много подобен на този на истинска болест. На този фон пациентът има силно убеждение, че има патология на този орган, най-вероятно тежка. Това явление се характеризира с термина невроза на органите. Според органа, в който се появява болката, разграничете:\nкардионевроза - болка в сърцето;\nсиндром на дразнене на стомаха;\nсиндром на възбудено черво;\nсиндром на раздразнения пикочен мехур;\nглавоболие от напрежение, мигрена;\nПациентите не са балансирани от мястото на концентрация на болка, но тяхната тежест и сила в сравнение с по-рано поносима болка.\nСпоред статистиката най-често пациентите се оплакват от сърдечно-съдовата система, на второ място е храносмилателната, а на трето е дихателната.\nУстановено е, че патологията се диагностицира по-често при жени. По правило той улавя възрастта от 40 до 70 години, когато прагът на чувствителност към болка намалява.\nКак разстройството се отразява на психиката на пациента\nБолката е основният, но не и единственият симптом на SBR. Нейното присъствие не може да не повлияе на умствения и емоционалния фон на пациента.\nПродължителната, изтощителна болка води до повишена раздразнителност и пренапрежение. Настроението става нестабилно, възникват огнища на гняв или се развива апатия. Човекът е изтощен. Той не може да се концентрира върху необходимия обект, паметта също страда.\nАнергията, липсата на жизнена енергия и анхедонията, загубата на способността да се наслаждавате, стават чести симптоми на SBR. На фона на психоемоционалния стрес, разбира се, страда и сънят. Има проблеми със заспиването, чест спътник на такива пациенти е безсънието. Разстройството обхваща и сексуалната сфера: сексуалното желание е намалено. Впоследствие намаленото либидо може да се развие до импотентност.\nПациентите също могат да получат загуба на тегло..\nЧесто такива пациенти са придружени от фобии, свързани с невроза на отделен орган. Например, кардиалгия със задух и прикачено към тях задушаване провокира формирането на страх от смърт или сърдечен удар.\nПатологичните усещания в стомаха водят до развитие на карцинофобия. Промените в червата причиняват дисморфомания, като страх от газова инконтиненция, а проблемите с пикочния мехур могат да доведат до страх от уринарна инконтиненция. Такива пациенти са склонни винаги да са на места, където можете да използвате тоалетната и са много притеснени, ако се отдалечат от тях.\nУсещането за хронична болка води пациента до психичен дисбаланс, лишава го от възможността да функционира в обществото като пълноправна личност и да се наслаждава на живота.\nОбобщавайки, можем да различим следните отличителни характеристики на соматоформено разстройство на болката:\nналичието на силна, болезнена постоянна болка;\nлипсата на обективни показатели за патологията на тялото (анализите са нормални);\nпълна увереност на пациента при наличие на органично заболяване;\nпреувеличаване на симптомите на заболяването;\nнепоследователна медицинска история;\nлипсата на ендогенни психични разстройства и органични лезии на Народното събрание.\nКакво провокира SBR\nВ подкрепа на пациенти със соматоформено болково разстройство искам да кажа, че те не са симулатори. Заболяването им има основателна причина, само че има психологически характер. На първо място, това е хроничен стрес. Просто при всеки пациент той се проявява в своята ипостас. За някои това може да е преумора и липса на сън, за други - негативни емоции.\nПостоянните натоварвания водят до дисбаланс на хипоталамо-хипофизната система, който регулира производството на кортизол. Под въздействието на стресор, неговият синтез се увеличава, което увеличава прага ни на чувствителност и можем адекватно да устоим на стресовия фактор.\nПостоянният стрес принуждава да увеличи производството на кортизол. В един „фин“ момент системата се изчерпва и нивото й намалява. Прагът на чувствителност към болка намалява, в резултат на което човек има хипертрофично усещане за болка.\nТрябва да се отбележи, че хората, които са особено предразположени към развитие на SBR, не са в състояние да дадат подходящ изход на своите емоции, сдържани и потайни. Натрупвайки негативни чувства в себе си, те също допринасят за повишена концентрация на стрес.\nSBR може да се развие като несъзнателна защитна реакция, за да получи любов или да избегне наказание. В този случай болката действа като начин за манипулация. Например, дете е отгледано в семейство, където изпитва липса на внимание поради болест на второто си дете. Още от детството той подсъзнателно научи, че ако човек е болен, тогава му се обръща много внимание, те позволяват много и прощават много. Възможно е в зряла възраст той подсъзнателно да използва такова отношение, което се изразява в разстройство на болката.\nТова състояние не трябва да се бърка с умишлени, съзнателни манипулации на фона на предлог. Тази патология се развива в допълнение към волята на пациента, въз основа на неговите подсъзнателни нагласи.\nПри хората в зряла възраст разстройството често възниква на базата на самотата, субективно усещане за безполезност и страх да не останат ненужни. В примера на нашата медицинска история, най-вероятно, точно това е довело до формирането на признаци на RRF.\nПо този начин причината за соматоформеното разстройство на болката става хроничен стрес или психологическа травма, получена в детството. Пациентите обаче напълно отричат наличието на психологически и социални причини за патология..\nRRF реагира добре на лечението. Проблемът е, че ще отнеме много време, преди пациентът да стигне до психиатъра. Преди това той дълго време ще отиде при специализирани специалисти, уверен, че е сериозно болен, като иска да бъде прегледан отново, дори ако предишният анализ не показа нищо.\nТакива хора прекарват години в търсене на несъществуваща болест. Те бурно доказват на лекарите, че са болни и се оплакват, че не искат да се лекуват.\nМъките им продължават, докато не бъдат насочени към психиатър. Само този специалист е в състояние да им помогне да се сбогуват с болезнения си спътник.\nСъвременният подход към психотерапевтичното лечение на RRF се свежда до комбинация от психотерапия и лекарствени терапии.\nЛечението с лекарства е насочено към намаляване на тревожността, нормализиране на съня и настроението и премахване на симптомите на заболяването. За тази цел на пациента могат да бъдат предписани антидепресанти и анксиолитици (лекарства, които намаляват тревожността), ноотропи, витамини от група В.\nПсихотерапията е неразделна част от успешното освобождаване от RRF. На първо място за целта се използва когнитивно-поведенчески подход. Неговите методи позволяват да се обясни на пациента естеството на неговото състояние, причината за появата на болезнени и болезнени болезнени усещания. Той помага да се научим да се справяме с емоциите си, да разпознаваме тревожни, отрицателни нагласи и да взаимодействаме правилно с тях, без да нарушаваме умствения баланс. В резултат на това пациентът се научава да издържа на стрес и да възприема адекватно тялото си.\nИзползвайки метода biofeedback, пациентът овладява уменията за хармонизиране на физиологията на тялото си. BOS-терапията позволява на човек да научи методи за възстановяване на спокойно дишане, нормализиране на сърдечната честота, помага за отпускане, облекчаване на стреса.\nПрилага се и хипнотерапия, групова терапия..\nНелекуваното соматоформено разстройство на болката е изпълнено с човек със загуба на социални връзки и позиция в обществото, семейни конфликти и развитие на вторични психични разстройства. Често такива пациенти стават заложници на депресивните тенденции. За да прекъснете страничния кръг, не се фокусирайте само върху физическите усещания. Може би трябва да разгледате проблема по-широко, за да можете да го разрешите..\nЧесто има нарушения на стомашно-чревния тракт, по-специално запек и диария. От психоаналитична гледна точка склонността към запек може да говори за алчност, нежелание на човек да се раздели с каквото и да било. Диарията (не единична диария, а постоянен или често повтарящ се проблем) може да бъде реакция на силен страх и силна тревожност. Диарията е „бягство“ от проблем, който не може да бъде разбран.\nЕмоционалната проява на соматоформено разстройство включва депресия. Свързва се със самонасочена агресия. Физическите прояви включват основно коронарна болест на сърцето, скокове на кръвното налягане, пептична язва на стомаха или дванадесетопръстника. Последното е по-често характерно за хората, които не са в състояние да разпознаят агресивни емоции в себе си, като дразнене, гняв, гняв. Опитвайки се да си забрани да ги изпитва, не може да ги прояви по „екологичен“ начин, човек се самоунищожава отвътре.\nВ един примитивен свят източникът на заплахата, предизвикваща страх, беше очевиден - например среща с мечка. В този случай имаше само две възможности за отговор - да победиш или да бягаш. В съвременното общество заплахата не е толкова очевидна и социалните норми и нагласи налагат своите „забрани“ на проявата на реакции. В тази връзка паниката и ужасът се разгръщат вътре в човек, причинявайки каскада от автономни реакции - нарушава студена пот, сърцебиене, има скок на кръвното налягане на фона на производството на стресови хормони, дишането става повърхностно и често. И тогава се появява вторична тревожност, а с нея и страхът от загуба на контрол, появата на инфаркт, инсулт и бюджет. Често такива пациенти се обаждат на екип на линейката, многократно се преглеждат от терапевти, кардиолози, невролози и ендокринолози, преминават серия от диагностични и лабораторни изследвания и, като не откриват причина за страх при заболявания на вътрешните органи, се изпращат на психотерапевт с диагноза „Паническа атака“.\nСоматоформеното разстройство на личността е съвкупност от заболявания с психогенен характер, обединени от често срещано явление, а именно, по техните симптоми психичните разстройства са скрити зад соматовегетативните прояви, наподобяващи соматично заболяване. Въпреки това, не се откриват признаци от органичен характер, свързани с определена болест. С други думи, соматоформните психични разстройства се откриват при различни оплаквания на пациенти при липса на обективни доказателства или лабораторни и инструментални доказателства за сериозно заболяване. Основната проява на описаното разстройство е многократната поява на соматични симптоми, диагнозата на които не потвърждава наличието на болестта. Пациентите с това разстройство постоянно изискват медицински преглед.\nСоматизирано разстройство на психичната болка или хронично соматоформено болково разстройство е психична патология, която е част от групата на соматоформните разстройства. Това заболяване се характеризира с оплаквания на субекти за болка, не потвърдени от лабораторни изследвания и високоспециализирана диагностика..\nСоматоформно разстройство на болката, какво е това? Това е психично заболяване, характеризиращо се с появата на физически симптоми, а именно болка. В същото време соматичните прояви не са свързани с някаква патология на вътрешните органи, друго разстройство на умствената дейност или прекомерната употреба на алкохолни напитки или наркотици.\nОсновната патологична проява при соматоформено болково разстройство е болкова реакция, силна и продължителна, която не може да се обясни с известни соматични заболявания. Постоянната болка не променя локализацията и интензивността, а също така не отразява физиологичните патологии на органите и системите. Подобна болка се нарича още идиопатични алгии..\nСоматоформното разстройство с болка се характеризира с изтощаваща болка, отразяваща дълбоко насищане на усещанията. Възникването на идиопатични алгии най-често е спонтанно, а курсът им е много дълъг. Те могат да продължат от шест месеца до няколко години.\nДруг неразделен признак на хронично соматоформено разстройство на болката е „привързаността“ на болката към определени системи или органи на тялото на пациента. Въз основа на това в психиатричната наука се появява терминът „невроза на органите“. Този термин няма нищо общо с невропатологичния процес на определен орган. Същността на проблема се крие в психопатологичния фокус на вътрешните преживявания на пациента.\nСоматоформните разстройства на болката не са една група, свързана с вътрешни фактори. Те включват хетерогенни подгрупи, състоящи се от болка. Алгиите могат да се фокусират в долната половина на гръбната област, главата или лицето (нетипична болка в лицето), тазовите органи.\nСъщо така, реакциите на болка могат да бъдат невропатични, ятрогенни, неврологични. Може да възникне след наранявания или локализирани набраздени мускули. Болката може да бъде придружена от други нарушения..\nПредполага се, че соматоформеното разстройство с болка се дължи на психологически фактори, но в момента има малко факти, които потвърждават тази хипотеза..\nСоматоформеното болково разстройство се диагностицира два пъти по-често от женската част от населението, отколкото мъжката част. Пикът на появата на това заболяване настъпва във възрастовия период между четиридесет и шестдесет години, поради факта, че толерантността към болката намалява с възрастта. Този вид разстройство се наблюдава по-често в работническата класа..\nРедица изследователи смятат, че хроничната болка почти винаги е разновидност на депресивното състояние. С други думи, те са убедени, че хроничното соматоформено болково разстройство е латентна депресия, придружена от разстройство под формата на соматизация. Най-изразените симптоми, наблюдавани при такива пациенти, са намаленото либидо, повишената раздразнителност, анергията, анхедонията и безсънието. Не толкова често това заболяване е придружено от психомоторно забавяне и загуба на тегло..\nСред причините, които провокират появата на описаната патология, по-често се разграничават психодинамичните фактори. С други думи, болката е особен начин да се избегне наказанието, да се постигне любов, да се изменят. Тоест, болката е механизъм за манипулиране на близки.\nОписаното заболяване се характеризира с внезапно начало с постепенно увеличаване на интензивността. Специфична особеност на болката е постоянство, интензивност, невъзможност за спиране с конвенционални аналгетици.\nЧести прояви на соматоформено разстройство с болка са:\n- постоянна мъчителна и болезнена болка с различна локализация с продължителност най-малко шест месеца;\n- липсата на соматична патология, потвърдена в резултат на лабораторна диагностика, която би могла да провокира появата на алгии;\n- тежестта на оплакванията от болка в тялото и намаляването на адаптацията, свързана с тях, са значително по-добри в случаите на съпътстваща соматична патология, очакваните последици от телесните симптоми.\nМожете също така да подчертаете допълнителни признаци на описаното разстройство:\n- липса на симптоми на ендогенни разстройства (шизофрения) и органична патология на нервната система;\n- съпоставимост с реакции на болка, отбелязана с телесна патология.\nАлгията често е придружена от психосоциални проблеми или емоционален конфликт, които се считат за първопричината.\nДиференциална диагноза на соматоформено разстройство\nБолката от психогенен произход е трудно да се разграничи от органичната поради факта, че психогенните процеси могат да подкрепят органичната болка. В същото време те реагират слабо на аналгетици, но са чувствителни към антидепресанти и освен това са по-променливи за разлика от болки от органичен произход..\nНай-трудно е да се разграничат соматоформените разстройства от редица соматични патологии, като системния лупус еритематозус или множествена склероза, които започват с неспецифични, преходни реакции. Така например, множествената склероза често започва с преходни двигателни зрителни нарушения и парестезия. Клиничната картина на хиперпаратиреоидизъм се проявява чрез разхлабване и загуба на зъби; системният лупус еритематозус често започва с полиартрит.\nНай-често е възможно да се направи разлика между описаната патология и истеричната промяна на органичната болка. Хората, измъчвани от болки от органичен произход, за които все още не е идентифицирана определена соматична диагноза, лесно стават обидени или срамежливи, което води до формиране на поведенчески отговор, фокусиран върху получаване на внимание.\nСоматоформно разстройство, какво е от гледна точка на различни научни подходи?\nСъвременната научна общност разглежда различни патологии на психиката, по-специално соматоформната дисфункция, като заболявания, в генезиса на които допринасят различни социални фактори, биологични и психологически причини. Следователно, соматоформните нарушения изискват комплексно лечение, включително медикаментозно лечение и психотерапия.\nБиологични фактори в развитието на описаното заболяване. По правило тази дисфункция се формира като реакция на наистина съществуващи промени във физическото състояние под формата на трансформации в състоянието на ендокринната, нервната и имунната система. Такива трансформации могат да бъдат породени от различни стресови ефекти, например поради загуба на работа, конфликти в семейството.\nБиопсихосоциалният модел за произхода на соматоформните разстройства предполага, че влиянието на психосоциалните стресори може да причини биологични модификации, основани на генетично предразположение (нисък праг на чувствителност към болка поради по-ниски нива на ендорфини, които са естествено средство за намаляване на болката).\nХипоталамо-хипофизната система е отговорна за отделянето на адреналин и кортизол (хормони на стреса), както и на ендорфините, които са необходими за повишаване на прага на болката. Под влияние на стресови фактори се активира хипоталамо-хипофизната-надбъбречната система, което води до повишаване нивото на кортизола. Обикновено, въз основа на обратния механизъм, нивото му намалява, когато стресовият ефект престане. В случай на нарушаване на механизма за обратна връзка, тялото продължава да работи в авариен режим, в резултат на което съдържанието на кортизол не намалява. С непрекъснатото поддържане на такъв режим на функциониране резервите на кортизол се изчерпват и съдържанието му рязко намалява. Поради това пациентите, страдащи от соматоформна дисфункция, показват рязко повишено или намалено съдържание на кортизол..\nПациентите с анамнеза за невротични соматоформни нарушения с множество клинични прояви показват високо съдържание на кортизол сутрин. За разлика от това, хроничните болкови синдроми често са свързани с намаляване на кортизола.\nПсихологически фактори на соматоформна дисфункция\nПсихологическият модел на това разстройство се основава на централната роля на тревожността при фокусиране върху телесните усещания. Въпреки това, повечето пациенти са наясно със соматовегетативните прояви и интерпретират такива физически усещания като симптоми на сериозно соматично заболяване. А емоцията на тревожността в повечето случаи изобщо не се разпознава от тях.\nТова се случва поради преумора, претоварване, продължителна липса на сън, злоупотреба с вредни вещества, интензивни негативни преживявания. Тези стресори провокират трансформации в автономната нервна система, което води до промяна в нормалното функциониране на организма. Това включва така наречения порочен кръг - на фона на стресови фактори се появяват физиологични промени (виене на свят, гадене, сърцебиене), тогава се появява мисълта за болест, което поражда тревожност, от своя страна провокира увеличаване на физиологичните симптоми, което води до тревожно слушане на усещания в тялото предизвиква укрепване и фокусиране на телесните усещания.\nТоест, редовното слушане на собственото ви състояние може да провокира още по-голямо увеличение на неприятни и болезнени усещания. Този механизъм се нарича соматосензорно усилване. Тя е тясно свързана с повишено ниво на тревожност, което от своя страна зависи от стресорите..\nДруг важен фактор за определяне на усещанията в тялото е трудността при контролиране и регулиране на емоциите. Липса на умения за емоционална регулация се открива в сложността на разпознаването и вътрешната обработка на емоциите, което води до стабилно натрупване на отрицателни емоции и висока степен на стрес.\nНеадекватното възприемане на отличното здраве е друг фактор за соматизацията. Много хора са убедени, че доброто здраве е, когато някакви телесни проблеми напълно отсъстват. Това отношение към фокусиране върху неизбежните отклонения (ситуационни по характер) в тялото.\nФактор за соматизацията може да бъде дефицит във възрастовия период на родителските грижи и различни психични наранявания.\nСоциални фактори на соматоформна дисфункция. Разпространението на описаното нарушение днес може да бъде свързано със спецификата на културата. На първо място, това е висока степен на стрес в ежедневието, а именно: висок темп на живот, интензивен стрес, финансови проблеми. Също така, високото ниво на тревожност се насърчава от редица ценности на съвременната култура, като например: почитане на успеха и култ към финансовата сигурност, заедно с високо ниво на съперничество между индивиди, които принуждават субектите да живеят до краен предел, криейки собствените си трудности.\nСоматоформеното разстройство на нервната система е състояние, характеризиращо се с дисфункция на неврохуморалната регулация на отделните вътрешни органи.\nФункцията на автономната нервна система се състои в регулирането на кръвоносните съдове, вътрешните органи, лимфната система, жлезите. Тя е отговорна и за поддържането на хомеостазата. Следователно, различни дефекти във функционирането на автономната нервна система водят до нарушения във функционирането на системите, които тя контролира, а именно: сърдечно-съдови, дихателни, храносмилателни.\nЛекарите разграничават следните причини за соматоформено разстройство:\n- наследствени особености на функционирането на ганглионалната нервна система;\n- мозъчни наранявания и други увреждания на нервната система;\n- физическо претоварване или умствено напрежение;\n- нарушение на хормоналния фон;\n- хронични инфекциозни процеси;\nНай-често изброените причини за соматоформно разстройство се намират в комплекса.\nРазлични симптоми са характерни за соматоформната дисфункция на ганглионалната нервна система..\nНай-честата проява на описаното е сърдечна болка (синдром на кардиалгия), която се появява в покой, след стрес или нервно напрежение, поради промените във времето. Болката може да продължи от няколко часа до два дни. На фона на неприятни усещания пулсът се увеличава и се забелязват прекъсвания в сърдечния ритъм.\nСоматоформеното вегетативно разстройство може да се прояви в различни нарушения във функционирането на дихателната система. Пациентът е постоянно преследван от усещане за липса на въздух.\nСъщо така описаното нарушение засяга функционирането на стомашно-чревния тракт. Проявява се със следните симптоми: оригване, болка в стомаха, повишено или намалено слюноотделяне. Това нарушение причинява дразнене на дебелото черво, което води до редуване на психогенна диария със запек.\nСоматоформено разстройство на нервната система се отразява в работата на отделителната система, което се проявява с чести позиви за уриниране, в присъствието на непознати, например, в обществена тоалетна, напротив, задържане на урина, инконтиненция на урина.\nПри описания тип дисфункция освен горните признаци е характерна и неврологичната клинична картина: постоянна субфебрилна кондиция, повишена умора, метеорологична зависимост, намалена работоспособност, нарушен адаптационен капацитет, депресирано състояние, суха кожа, неравномерно разпределение на излишната телесна мазнина.\nСоматоформеното вегетативно разстройство се диагностицира чрез поредица от изследвания, а именно електрокардиография, ултразвуково изследване на коремната кухина, рентгенография, лабораторни изследвания.\nОписаното соматоформно разстройство е едно от най-често срещаните сред населението. Около 13% от хората в различни периоди на живот са били изложени на соматоформна дисфункция.\nСоматоформните психични разстройства се характеризират с най-различни прояви, но е обичайно да се отделят двата най-често срещани варианта. Пациентите с първата версия на това заболяване се оплакват от повтарящи се и променящи се телесни прояви, които не се ограничават до някой конкретен орган (соматизирано нарушение). Вторият вариант се характеризира с оплаквания от нарушено функциониране на отделна система или орган (автономна соматоформена патология).\nИ двата варианта на дисфункция измъчват пациенти и техните близки. Често обаче лекарите от общата терапевтична практика не се признават.\nПри липса на навременно и адекватно лечение невротичните соматоформени нарушения могат да станат хронични. Това може да доведе до тежка дезадаптация, проявена от проблеми в семейното взаимодействие, конфликти в професионалната сфера и депресивни състояния..\nСред типичните признаци на соматоформено разстройство са:\n- оплаквания от неприятни или болки;\n- нарушаване на работата на отделните органи;\n- сърцебиене, сърдечни болки, алгии, усещане за тежест или парене в гръдната кухина, както и други прояви на нарушено функциониране на сърдечно-съдовата система;\n- усещане за липса на въздух, бързо или затруднено дишане;\n- оригване, гадене, затруднено преглъщане, киселини, алергия, усещане за дискомфорт в епигастриума, чревни разстройства;\n- болезнено или затруднено уриниране, болка в надглазницата и в областта на таза;\n- хронични главоболия;\n- усещане за нестабилност и вътрешен трепет;\nГорещи вълни или студени тръпки.\nДиагнозата на соматоформната дисфункция се основава на наличието на шест признака при представители на слаба част от популацията и най-малко четири в мъжката част.\nТрябва също да се отбележи, че пациентите, страдащи от описаната патология, не показват оплаквания от промени в настроението. Освен това им е трудно да опишат собственото си емоционално състояние. Само при подробно насочено интервю такива пациенти могат да забележат раздразнителност, умора, нарушения на съня, тревожност и лошо настроение. В същото време те не свързват потиснатото си емоционално състояние със соматични прояви. Често те се притесняват от мисълта, че страдат от сериозна непризната патология, която подтиква такива пациенти отново да вземат тестове и да проведат преглед.\nЛечение на соматоформено разстройство\nПоради липса на познания за проявите и методите на лечение на описаното заболяване, пациентите търсят професионална помощ късно, когато заболяването вече е станало продължително. Често пациентите, страдащи от соматоформна дисфункция, имат психологически и социални затруднения: проблеми в комуникативното взаимодействие, в семейните отношения, професионалната активност, работоспособността намалява, появяват се финансови затруднения.\nТипични усложнения на соматоформеното разстройство са:\n- стесняване на социалната сфера на живота (неспособност за общуване, кариерно израстване);\n- формирането на вторична депресия поради продължителната тежка клинична картина и загубата на вяра във възстановяването;\n- болезнена загриженост за здравословното състояние, фиксиране на наблюдението на собственото физическо състояние, ирационален преглед и посещения при лекари;\n- конфликти в семейството, тъй като роднините не разбират причините за състоянието, в резултат на това те са склонни да смятат болния роднина за подозрителен, егоцентричен, прекалено фиксиран, влачейки задълженията на субекта.\nСъвременният подход за лечение на описаната патология включва комплекс от различни мерки - експозиция на лекарства, нелекарствени методи и психотерапия.\nЛечението с лекарства включва използването на психофармакологични лекарства от различни групи, а именно антидепресанти и бензодиазепини. Антидепресантите могат да смекчат соматичните прояви и болката, но винаги могат напълно да ги спрат. Лекарствата от тази група се считат за безопасно разнообразие от психотропни лекарства с адекватната им употреба в съответствие с препоръките на лекаря. Дозировката се определя за всеки пациент поотделно. Терапевтичният ефект на антидепресантите се проявява постепенно и се проявява бавно. Предимството им е отсъствието на ефекта на пристрастяването и развитието на симптоми на абстиненция.\nПриемът на бензодиазепини се основава на назначаването на минимално достатъчни дози, за да се избегне пристрастяването. Терапевтичният курс обикновено е ограничен до максимум два месеца, след което, ако е необходимо, можете да замените лекарството.\nДиазепам, феназепам, лоразепам, клоназепам днес най-често се използват за лечение на соматоформни разстройства..\nОсновните етапи на терапията включват определянето на терапевтичната тактика, прилагането на основните и поддържащите терапевтични курсове.\nПървият етап - определяне на тактиката на лечение на соматоформно разстройство се състои в подбора на лекарства, като се вземат предвид основните прояви на описаното разстройство при пациента, индивидуален режим на лечение и адекватна доза от лекарството.\nОсновният терапевтичен курс е насочен към намаляване на тревожността и соматичните прояви до пълното им облекчаване, възстановяване на предишното ниво на социална активност, характерно за пациента.\nПоддържащ курс на терапия е проектиран за приблизително шест или повече седмици след общо стабилизиране на състоянието. Тази стъпка включва предотвратяване на рецидив или влошаване на симптомите, както и обостряне на заболяването.\nПогрешно схващане за произхода на соматоформната дисфункция, неразбиране на значението на психофармакологичното лечение пречи на пълното излекуване. Също така, поради преобладаващото погрешно схващане за опасностите от всички психотропни лекарства, по-специално, появата на зависимост от тях, негативен ефект върху вътрешните органи, много пациенти отказват да приемат тези лекарства или се откажат от приема си поради липсата на незабавен ефект.\nПсихотерапия при лечение на соматоформна дисфункция\nКогнитивно-поведенческата психотерапия е на първо място сред психотерапевтичните мерки, насочени към излекуване на соматоформните разстройства. По време на прилагането си той доказа чрез практически изследвания чрез многобройни проучвания своята висока ефективност.\nНай-важната специална задача на психотерапията е да информира болния субект за природата, произхода и механизмите на неговото нарушение, както и за основните закони на емоционалната сфера на живота (за неговата приемственост и пряка връзка с физиологията на тялото, за феномена на „натрупване“ на отрицателни емоции, които не се трансформират на психологическо ниво, в резултат на което те се проявяват като соматични симптоми). Неспособността да разпознаем собствените си емоции и невъзможността да ги регулира е основната причина за нарушения на обратната връзка, предназначена да „изключи“ аварийния режим на работа на тялото в покой, когато той вече не е в опасност.\nСледователно, следната специфична задача на психотерапията е развитието и развитието на способността за емоционална саморегулация:\n- способността да забележите всекидневни незначителни провокатори (тригери) на отрицателни емоции и да отбележите емоционален отговор в отговор с ниска интензивност;\n- способността да се даде ясно име на подобни реакции, основаващи се на овладяване на речника, който включва основните емоционални категории на речта;\n- умения за разкриване на същността на негативните емоции, улавяне и формулиране на свързани мисли с тях;\n- способността за ефективно вътрешно преобразуване на отрицателни емоции чрез формиране на способността за работа с негативни нагласи, мисли и използване на конструктивни поведенчески умения.\nФормирането и развитието на горните способности е необходимо за намаляване нивото на ежедневния стрес и склонността на хората да го изпитват на соматично ниво.\nСоматоформното разстройство е доста често срещано патологично състояние, свързано с нарушение в психосоматичното състояние на пациента. Соматизираното психично разстройство води до нарушения в чувствителните и болезнени възприятия на човека, страдащ от това заболяване. Соматоформеното разстройство се формира от редица травматични за психиката на ситуацията ситуации, в резултат на което пациентът има оплаквания от болка или други симптоми на различни заболявания, но интересното е, че няма соматична патология от органичен или функционален характер при пациента по време на диагностичен преглед относно предполагаемата болест не може да се идентифицира Тези симптоми се появяват поради психическо разстройство и доста често водят до диагностични грешки и неправилно предписване на терапевтични мерки.\nВ структурата на международната класификация на болестите тази патология има собствен код. ICD код F 45.3 - невротичен стрес и соматоформни разстройства.\nЕтиологичният фактор за формирането на соматоформено разстройство може да бъде широк спектър от психопатологични състояния и събития. Основните причини за формирането на този вид разстройство включват:\nОстри травматични и прекалено емоционални събития в живота на пациента;\nГенетична предразположеност - наследственост;\nПсихотравматични събития, които предизвикаха бурна емоционална реакция у пациента. Такива събития включват участие във военни действия и операции, технологични или природни бедствия, загуба на близки и роднини, както и много други събития, които оказват значително влияние върху психологическите и психологическите процеси на жертвата. Психоемоционалните фактори играят важна роля за развитието на соматоформено разстройство, тъй като те могат да окажат патологичен ефект дори върху хора с добро невропсихиатрично здраве. Често има ситуации, когато психотравматичните събития оказват остър ефект върху психиката на хората в зряла възраст. Такива събития могат да бъдат свързани със семейни проблеми или адаптивно-адаптивни реакции на взаимодействие с екипа.\nФактор на стрес\nЛатентен стрес. Този вид причини включва състояния, свързани с формирането на хроничен стрес и депресия при пациент. Постоянно повишеният базален умствен стрес води до намаляване на умствената реактивност при пациента, различни разстройства, включително соматоформен характер.\nНаследствен фактор. Наследствеността играе важна роля в развитието на не само заболявания със соматичен характер, но и в развитието на психопатологични състояния при пациент, включително соматоформно разстройство. Когато възникне соматоформено разстройство, при редица пациенти се диагностицира предразположение на нервната система и психичните механизми към прекомерна реактивност и такива хора имат и характерни черти, които също са предразполагащ фактор за развитието на болестта. Такива черти включват прекомерна тревожност, изолация, ниска общителност и склонност към изживяване.\nДруг не по-малко важен фактор за развитието на соматоформено разстройство е органичната патология, т.е. такава патология, която се причинява от промени в структурата на клетъчната и тъканната връзка, което води до нарушаване на функционалната активност на централната нервна система и по-висока невропсихична активност. Патологичните състояния от органичен характер включват невротоксично увреждане на мозъчните структури по време на отравяне от алкохолни сурогати, наркотични вещества и отрови. Увреждането на мозъчните структури, отговорни за чувствителността към болка, възприемането на собственото тяло и усещанията, води до развитие на соматоформно разстройство с формирането на патологични болкови усещания, характерни за голямо разнообразие от соматични заболявания. Интересното е, че пациент със соматоформен тип психично разстройство може да не е наясно за съществуването на такова соматично заболяване.\nСред соматоформните разстройства в клиничната психиатрична практика е удобно да се разграничат няколко вида нарушения за по-фино диагностично изследване на всеки пациент и за последващо формиране на план за лечение. В психиатричната практика се разграничават пет основни типа соматоформно разстройство:\nХронично соматоформено разстройство на болката;\nНефункционална вегетативна форма;\nСоматична хипохондрична форма.\nВсички горепосочени видове соматоформни нарушения имат свои уникални симптоми и клиничен ход, което ни позволява да установим по-подробно клиничната диагноза при всеки пациент..\nИмето на този вид соматоформено болково разстройство говори само за себе си - клиничната картина се основава на хроничен компонент на болката и както споменахме по-рано, не е възможно да се диагностицира причината за болковия синдром в съответствие с предполагаемата соматична болест. Пациент с хронично разстройство на болката от психична етиология може да се оплаче от голямо разнообразие от локализация и интензивност на болката. Най-често те имат пароксизмален характер. Основната отличителна черта е техният упорит външен вид, т.е. болката не спира да се появява от месец на месец. За да се установи диагноза на хронично соматоформено болково разстройство, появата на болка е необходима поне три месеца, с липсата на ефективност на симптоматичната аналгетична терапия, както и с неясна диагностична картина.\nНарушение на хипохондрията\nЗаболяването, протичащо според типа хипохондрия, се различава от другите варианти във формирането на трайно невярно психическо убеждение у пациента при наличие на сериозно, най-често фатално заболяване. Оплакванията са много подобни на тези при пациенти с рак или пациенти с други сериозни хронични заболявания, например, коронарна болест на сърцето. Оплакванията с удивителна точност могат да копират някои от симптомите и синдромите на симулирано соматично заболяване. При изследване на пациент с хипохондричен тип разстройство за коронарна болест на сърцето, нито едно диагностично изследване (електрокардиография, ехокардиография, ангиография на коронарните артерии и други методи) няма да разкрие патологични промени в сърдечно-съдовата система, но симптомите и оплакванията от страна на пациента ще бъдат напълно копирани клинични прояви на коронарна болест на сърцето. За да избегнете диагностичните грешки, е много важно да се обадите на психотерапевт за консултация, тъй като при липса на обективни причини за някакво сериозно хронично заболяване причината може да е хипохондрично соматоформно психично разстройство.\nДруга характерна особеност на хипохондричния тип е формирането на сенестопатии при пациента - извратени болкови усещания, които могат веднага да подканят специалисти по психопатологичния компонент на заболяването. Сенестопатиите могат да изкривят симулираните симптоми, което помага при диференциалната диагноза да се установи диагноза на хронично соматоформно разстройство на болката.\nТази патология на чувствителната сфера може да се установи при изучаване на оплакванията на пациента. В случай на недиференциран тип оплакванията от болка ще бъдат много разнообразни, т.е. не е характерно за нито едно соматично заболяване. Болката може да бъде локализирана във всяка област на тялото, да има най-разнообразен характер. По правило интензивността на болката е ниска, но естеството на болката е най-разнообразно, от тъпи болки до остри ками. Клиничната картина на специфично соматично заболяване с недиференцирана форма на соматоформно разстройство не се формира и е най-благоприятната от диагностична гледна точка вариант на разстройството. За да се установи психопатологична етиология в този случай е най-просто, за разлика от други форми на соматоформно разстройство.\nНефункционална вегетативна форма\nСоматоформно разстройство, имитиращо патологията на вегетативната нервна система, се среща доста често. В този случай пациентът се оплаква от симптоми, характерни за заболявания с вегетативен компонент на разстройството, докато пациентът няма аномалии на вътрешната нервна система. Най-често пациентът посочва оплаквания от главоболие, усещане за високо кръвно налягане, усещане за топлина или втрисане. При жените клиничната картина на заболяването може да бъде с климактерични прояви, докато възрастта на пациента може да бъде значително по-млада от менопаузалния период.\nСъщо така, основните симптоми на вегетативната форма включват:\nПрекъсвания в работата на сърцето, характерни за аритмията;\nГорните и много други прояви на нарушения от страна на vns обикновено не се записват обективно, а се посочват под формата на оплаквания, което усложнява диагнозата. Някои експерти могат да считат тези оплаквания за неверни, което само изостря патологичното състояние на пациента. При изследване на сърдечно-съдовата и нервната система при такива пациенти не се откриват изразени промени в тяхната работа, което трябва да предупреди специалиста, към когото се е обърнал такъв пациент. Не забравяйте да се консултирате с психиатър.\nСоматизираното разстройство е класическа форма на соматоформено разстройство. Този вид се счита за най-често срещания и в същото време най-лек в клиничния ход и психопатологичните прояви. Соматизираното разстройство се проявява под формата на симптоми като:\nДискомфорт с локализация в различни области на тялото или с дифузен характер;\nНарушения в различни видове чувствителност (тактилна, болка, термична, вибрация);\nНарушение на веригата на тялото;\nНарушена координация на движенията и фините двигателни умения до парализа на отделните мускулни групи скелетни мускули.\nСоматизираното разстройство често се проявява под формата на оплаквания за функционирането на отделни органи и системи. По този начин пациентът прави оплаквания, характерни за специфични заболявания, например за жлъчна дискинезия, нарушения на подвижността на стомашно-чревния тракт или пикочната система. В същото време соматизираното разстройство се проявява като проява на някакво психотравматично събитие и не е трудно да се проследи връзката между подобно събитие и развитието на специфични соматични симптоми, което прави диагностичното търсене на болестта по-бързо и по-точно.\nВъпреки факта, че описахме някои клинични прояви на соматоформено разстройство, това е само част от симптоматичния комплекс, характерен само за определени форми на това разстройство. Независимо от формата на соматоформено разстройство, независимо дали става дума за соматизирано разстройство или недиференцирана форма, има редица синдроми, които винаги се проявяват. Тези синдроми включват:\nСиндром на конверсия - загубата на всяка функция в тялото на пациента без разумно диагностично потвърждение. Така че, в резултат на психопатологична травма, жертвата може да загуби зрение или слух, въпреки че патологията няма да бъде открита от тези органи.\nАстеничен синдром - при пациентите либидото намалява, физическата активност намалява.\nДепресивен синдром - се формира в самото начало на заболяването и има тясна връзка с тревожен или стресов фактор. Този синдром може да бъде прикрит от всяко болково усещане. Тежестта на депресивния компонент на заболяването може да бъде всяка, в зависимост от основната причина за соматоформеното разстройство..\nСиндром на анорексия - възниква на фона на невропсихично свръхнатоварване и се проявява с отказа на пациента да яде, което води до значителна загуба на телесно тегло (до 25% за кратък период от време). Синдромът на анорексия може да бъде интерпретиран погрешно в полза на рака, което затруднява диагностицирането и поставянето на правилната диагноза. Най-често синдромът на анорексия нерва се среща при жени.\nДисморфофобичен синдром - проявява се с постоянното убеждение на пациента, че има някакъв физически дефект, и не е възможно да се убеди пациентът в отсъствието на морфологични дефекти в тялото. Дисморфофобичният синдром се проявява чрез идеята за физически недостатък, субдепресивно емоционално състояние. По-често този синдром се среща при млади хора.\nДиференциалната диагноза задължително трябва да се извърши с онези заболявания, за които се маскира психопатията, тъй като в повечето случаи само пълно изключване на соматичната патология може да доведе специалистите до наличието на психопатологично състояние при пациента. Много е важно да не показвате негативно отношение към пациента и да не го считате за лъжец. По правило пациентите със соматоформено разстройство не са в състояние самостоятелно да оценят своето болестно състояние и искрено вярват в съществуването на соматична патология. Такива пациенти могат да се наблюдават години наред от специалисти в профила на маскирано соматично заболяване и лечението ще бъде неуспешно. Обаждането за консултация с психиатър ще помогне да се изключи или потвърди психогенния характер на оплакванията на пациента.\nМного важна връзка в диагностиката на психопатологията е внимателното събиране на данни за историята на живота и болестта, тъй като само такава информация ни позволява да проследим връзката между травматичния фактор и развитието на маскирани симптоми, характерни за определено соматично заболяване.\nЛечението на соматоформеното разстройство е дълъг процес, насочен към коригиране на психопатологичните нарушения в защитните психични механизми на пациента. Лечението изисква курс на психотерапия за формиране на осъзнаването на пациента, че той няма соматично заболяване. За съжаление, самият психотерапевтичен подход не може да коригира адекватно състоянието на психичното здраве на пациента. Корекцията на соматоформено разстройство включва фармакотерапия с използване на редица мощни лекарства за спиране на синдромите на заболяването. За терапия се използват лекарства от групата на транквилизатори или анксиолитици, антидепресанти и антипсихотици. Седативният компонент на терапията играе важна роля за намаляване на основния невропсихичен тонус на пациента, което позволява по-добра адаптация на механизмите за психична защита. Антидепресантите повишават емоционалната стабилност на пациента. Също така, компонент на терапията е стабилизирането на невровегетативните дисфункционални нарушения; за това се използват лекарства от групата на бета-блокерите.\nСредно терапията за соматоформено разстройство отнема от 2 до 4 месеца и изисква последващо наблюдение и наблюдение от психиатър. За най-добра последваща социална адаптация на пациента се използва методът за автотрениране и деактивиране на травматично събитие..\nИзползването на цялостен курс на лечение позволява на повечето пациенти да се отърват от такова психично заболяване и да водят активен социален живот..\nСоматоформното разстройство на болката е болка в различни части на тялото в продължение на поне шест месеца, чиято физическа причина не може да бъде определена. Ако терапевтът, неврологът, ендокринологът, хирургът не могат да поставят диагноза, трябва да се консултирате с терапевт.\nПсихотерапевт участва в диагностиката и лечението на соматоформено разстройство на болката.\nОсновата не е заболяване на тялото, а психологически фактор:\nсемейни и личностни конфликти;\nпроблеми в работата, претоварване, стрес;\nемоционални разстройства (депресия, тревожна невроза).\nПоради постоянната болка, напрежението, раздразнителността, умората се увеличават - човек не спи добре и харчи много време и енергия за лекари и прегледи. Отрицателните емоции разрушават отношенията с хората и водят до насилствена изолация. Можете да получите помощ при консултация с квалифициран психотерапевт.\nХарактеристики на развитието и симптоми на трайно соматоформено разстройство на болката\nОсновният симптом на разстройството е, че оплакванията на пациента не съответстват на резултатите от теста. Дори ако например се потвърди възпалителният процес в организма, нивото на индексите на кръвта или хормоните се различава леко от нормата и не обяснява защо боли толкова много и толкова дълго.\nУстойчиво соматоформено болково разстройство, характеризиращо се със силна болка за повече от 6 месеца.\nЧовек не се преструва на симптоми - болката е истинска. Той просто не възниква поради нараняване или инфекция, а като защитна реакция на психиката към конфликт или стрес.\nпостоянна болка, която се засилва в резултат на конфликт, стресови ситуации, преживявания;\nза определяне на здравословното състояние, много усилия и време се изразходват за прегледи, лекари, четене на информация в Интернет;\nчувство на депресия и безнадеждност - пациентът вярва, че е невъзможно да се възстанови и ще трябва да се примири с болезнени усещания;\nраздразнителност, склонност към емоционални изблици.\nАко кардиолог, невролог, хирург и други специалисти не са открили патология на вътрешните органи, трябва да се консултирате с психотерапевт за диагноза. Специалистът ще оцени оплакванията, ще идентифицира симптомите (скрити и явни), ще проучи историята на живота на човека (история) и ще разбере причините за разстройството..\nЗа диференциална диагноза с латентна депресия, ендогенни заболявания, лекарят може да предпише патопсихологичен преглед (извършва се от клиничен психолог), Neurotest и Neurophysiological тест система.\nЛечение на хронично соматоформено разстройство на болката\nВажно е пациентът да разбере психологическия характер на болката, затова индивидуалната психотерапия е централна за лечението.\nКогнитивно-поведенческата психотерапия при лечението на соматоформно разстройство с болка ви позволява да идентифицирате неподходящи настройки, автоматични мисли и действия и да ги замените с положителни, продуктивни.\nBOS-терапия (биофидбек терапия) учи човек на методите за контрол на тялото и релаксация: дишане, пулс, контрол на кръвното налягане.\nХроничното соматоформено разстройство на болката практически не се лекува с болкоуспокояващи и противовъзпалителни. Те дават лек, краткосрочен ефект. Вероятно можете да се отървете от разстройството с помощта на психотерапия..\nСъс съгласието на пациента е свързана фармакотерапия. Лекарят предписва антидепресанти и анксиолитици (анти-тревожност), които помагат за установяване на съня, апетита, намаляват тревожността, успокояват и облекчават болката.\nНе е лесно да се разберат причините за разстройството. Но веднага след като пациентът с помощта на терапевт разбере откъде идва болката и какво означава, симптомите отстъпват.\nСоматоформните разстройства са група психични разстройства с невротичен характер, отличителен белег на които са множество признаци на соматични заболявания, които не са подкрепени от обективни клинични изследвания. Лицата, страдащи от соматоформни разстройства, обикновено изискват все повече и повече прегледи. По правило те сами се опитват да изучават заболявания, които са придружени от симптоми, подобни на тези, изпитвани от тях и не се доверяват на лекарите. Често соматоформните разстройства са придружени от тревожност и симптоми на депресия. Традиционно тези състояния се считат за прояви на истерия (синдром на Брикет, описан през 1850-те); много пациенти са наистина склонни да истерично да демонстрират своите страдания, за да (често несъзнателно) да привлекат вниманието на другите.\nОсновните причини за соматоформната невроза\nЛечение на соматоформни разстройства\nМалко за образованието за разбиране на процеса на външен вид\n1. F45.0 - соматизирано разстройство\n2. F45.1 - недиференцирано соматоформено разстройство\n3. F45.2 - хипохондрично разстройство\n4. F45.3 - соматоформна дисфункция на вегетативната нервна система\n5. F45.4 - нарушение на соматоформената болка\nТова са физически симптоми, които възникват не поради проблеми с тялото, а поради стрес и лични проблеми. Човек страда дълго време, но нито един лекар от соматичен профил в същото време (терапевт, невролог, хирург) не може да постави диагноза. Психотерапевтът участва в диагностиката и лечението на разстройството. При соматоформни нарушения е безполезно да се изследва - резултатите от теста ще бъдат нормални или с незначителни промени. Проблемът е в психиката, така че психотерапевтът трябва да лекува.\nНяма единична етиопатогенетична концепция за соматоформни разстройства. Отчасти това се дължи на липсата на строги научни концепции, описващи процеса на соматизация (т.е. по същество „процесът на включване на соматични (вегетативни, метаболитни, невроендокринни, имунни, трофични) функции (дисфункции) в една или друга психическа патология и при психични реакции на прага на нормата и патологията "и отчасти поради тяхната клинична хетерогенност. Соматизацията като процес е ограничена от една страна от афективни състояния (соматични маски на депресия, автономно-соматични дисфункции), а от друга, соматични заболявания, тясно свързани с психогениите и всъщност психосоматични разстройства.\nЗаболяването се проявява в патологични телесни усещания, които са доста трудни за диференциална диагноза. Отначало такива пациенти най-често се обръщат към терапевт за консултация, но като са недоволни от резултатите от прегледа, посещават тесни специалисти и преминават различни скъпи прегледи. Соматичните симптоми се допълват от емоционална лабилност, тревожност и хронично понижено настроение.\nПо време на посещение при специалисти такива пациенти представят много оплаквания, но в същото време не са точни, неясни и не са координирани помежду си навреме. Невъзможно е да се убедят такива пациенти, че всички оплаквания не са свързани с реални заболявания, а с психични фактори..\nЧовек посещава различни специалисти, които се опитват да намерят „добър лекар“, такива пациенти често са хоспитализирани в болницата и са подложени на много болезнени манипулации и дори безполезни хирургични интервенции.\nЗад всички оплаквания на пациента стои психично разстройство, което се идентифицира само чрез задълбочен преглед. В този случай прогресията на заболяването не е свързана с тежки физически натоварвания и се провокира от стресови ситуации..\nСмята се, че соматоформните разстройства имат невропсихологична етиология, която се основава на факта, че индивидите със „соматичен език“ имат нисък праг на толерантност към физически дискомфорт. В тази връзка със соматоформни разстройства напрежението се възприема от пациента като болка. Това възприятие се превръща в условно рефлекторно усилване на болката, което в допълнение към всичко се потвърждава от въображаемата хипохондрия на пациента.\nЗадействащият механизъм в развитието на неразположение е някои стресови ситуации, които са от голямо значение за даден човек, като развод, проблеми в работата и т.н. Обща сума:\nСтрес, конфликт, безразличие на близките. Например, самотните стари хора често могат да страдат от разстройството. На подсъзнателно ниво болестта е начин те да привлекат вниманието към себе си;\nЛични характеристики - заболяването се среща по-често при хора, които държат емоции в себе си. В резултат на това вътрешните проблеми водят до психични заболявания.\nПри хора, които страдат от това разстройство, резултатите от медицинските прегледи са или нормални, или не обясняват симптомите. Тези оплаквания обаче са причина за прекомерна загриженост и човек постоянно пише на лекарите и прави тестове. Тревожните мисли отнемат цялото време и енергия, пречат на работата и живота..\nПри соматоформни нарушения симптомите включват болка от всякакъв характер, прекъсвания в сърцето, нарушено усещане, загуба на сила. Проявите не са свързани със соматична болест (няма инфекция или тумор в тялото), но нормалните резултати от изследването не успокояват.\nСпоред Международната класификация на болестите от 10-та ревизия (ICD-10), болестта е посочена в секцията на психичните разстройства и има код F45. В този случай се разграничават няколко варианта на соматоформно разстройство, в зависимост от клиничните прояви:\nF45.0 - соматизирано разстройство;\nF45.1 - недиференцирано соматоформно разстройство;\nF45.2 - хипохондрично разстройство;\nF45.3 - Соматоформна дисфункция на вегетативната нервна система;\nF45.4 - Соматоформно разстройство на болката.\nПървите три варианта имат подобни симптоми. Основата му е съставена от многобройни и разнообразни оплаквания, често променящи се в зависимост от проявите и локализацията. Вегетативните симптоми почти не се забелязват, тъй като са минимални и нестабилни.\nИма две допълнителни опции:\nF45.8 Други соматоформни нарушения;\nF45.9 Соматоформно разстройство, неуточнено.\n1. Соматизирано разстройство - човек има много симптоми, които често се променят и продължават от две или повече години. Оплакванията на пациента за загуба и възобновяване на зрителните, слуховите и тактилните усещания, парализата и нарушената координация показват наличието на такова разстройство. Пациентите също могат да гарантират появата на болка в сърцето, задух, повръщане, подуване на корема, диария и нарушения в областта на пикочно-половата система. Те украсяват всички описания на симптомите с измислени метафори и преувеличават фактите, за да им придадат значение. Такова разстройство най-често е следствие от предишен стрес и има хронична форма на изразяване.\n2. Недиференцирано соматоформено разстройство - симптомите и оплакванията се променят, картината на заболяването не е достатъчно ясна, за да говори за соматизирано разстройство. Опитен психиатър прави заключение за недиференцирано психично соматоформено разстройство въз основа на множество постоянни и различни оплаквания на пациента, които по никакъв начин не съответстват на пълната клинична картина, характерна за соматизираното разстройство.\n3. Хипохондрично соматоформено разстройство - човек е твърдо убеден, че е сериозно, смъртно болен. Анализите не потвърждават това. Нормалните усещания се интерпретират като признаци на неразположение, депресията се присъединява. С това разстройство пациентите се оплакват от опасно и сериозно заболяване, което според тях не може да бъде излекувано. Това са най-често злокачествени тумори или сериозни сърдечно-съдови проблеми. Разстройството може да бъде придружено от определена фобия. Настъпва хипохондрична депресия.\n4. Соматоформно разстройство на ANS - симптоми на автономни разстройства (тремор, изпотяване, сърцебиене, повишено налягане, зачервяване на кожата).\n5. Устойчиво соматоформено болково разстройство - упорита и мъчителна болка, която не може да се обясни с физиологични разстройства. Единственият водещ симптом при наличието на тази патология може да се счита за постоянна проява на болка в определена област на тялото. Но изследването не проследява връзката между болката и конкретна патология, която трябва да заключим само според твърденията на пациента. Продължителността на разстройството може да варира от два до три месеца до няколко години.\nЗаболяването може да остане недиагностицирано за дълго време поради разнообразието от оплаквания, особено със соматизирани и недиференцирани соматоформени нарушения.\nАко пациентът не е дошъл навреме на консултация с терапевт, той може да приема болкоуспокояващи, противовъзпалителни лекарства, спазмолитици, кардиотропни лекарства в продължение на месеци, години и пропилява. Тези лекарства не облекчават състоянието, тъй като не засягат основния проблем..\nПри соматоформно разстройство лечението се състои от две точки:\n1. Психотерапевтично лечение - помага на пациента да преразгледа отношението към физическите усещания и вярвания за здравето, да се научи да се справя и да работи със стрес и тревожност.\n2. Лекарства (предписани от лекар).\nЛечението на соматоформните разстройства трябва да се извършва само под строг надзор на опитни лекари за достатъчно дълъг период от един месец до година или повече. Медикаментите се предписват от специалисти, с постепенно намаляване на дозата до пълното им отмяна. Краткотрайното лечение и внезапното оттегляне на лекарствата могат да бъдат катализатор за възобновяване на негативните симптоми на заболяването.\nИма шест вида семейно възпитание, които провокират или засилват определени акцентации на характера.\nХипопротекция (хипо-грижа) - липса на необходимите грижи за детето и липса на контрол. Детето е оставено на себе си, изпитва своето изоставяне. Недоволството от нуждата от родителска любов, липсата на включване в семейния живот може да доведе до асоциално поведение.\nДоминираща хиперпротекция (хипер-попечителство) - обсесивна грижа, прекомерно попечителство, дребен контрол, забрани. Детето потиска чувството за отговорност, развива липса на инициатива, неспособност да отстоява себе си; или има изразено желание за еманципация.\nСнизходителна хиперпротекция - желанието да задоволи всички желания и нужди на детето, в прекомерно възхищение от неговите минимални успехи. На детето се дава ролята на идола на семейството, култивира се егоизмът му. В резултат на това детето развива неадекватно, завишено ниво на претенции, което не съответства на неговите способности, което допринася за развитието на хистероидна акцентуация.\nЕмоционално отхвърляне - отхвърляне на дете във всичките му проявления, неговите нужди са напълно игнорирани. Отличава се ясно и латентно емоционално отхвърляне. Този родителски стил оказва най-пагубно влияние върху развитието на детето..\nНасилни връзки - открити под формата на насилие, побой; скрит под формата на емоционална враждебност и студенина.\nПовишена морална отговорност - от детето се изисква да проявява високи морални качества: благоприличие, чувство за дълг, което не е в съответствие с възрастта на детето, налага отговорност за благополучието на близките и грижата за тях. С този родителски стил хипертимичните и епилептоидните черти се развиват в лидерство и желание за доминиране..\nХронични психотравматични преживявания, емоционална депривация (загуба, лишения), неправилно, прекалено строго възпитание с използването на физически наказания причиняват емоционален стрес, постоянно недоволство, детето изпитва конфликтни чувства към близките си. В тези ситуации патологичните обичайни действия намаляват, временно потискат негативните емоционални преживявания, което наред с чувството на удоволствие, съпътстващо някои от тези действия, допринася за тяхното фиксиране..\nПатологичните обичайни действия, които съчетават люлеенето на тялото и главата (яхта), ухапването на ноктите (онихофагия), издърпването на косата (трихотомия), пръст и смучене на езика, мастурбацията, възникнали през предрадостната възраст, както и редица по-елементарни поведенчески стереотипи са група от специфични разстройства, т.е. характерно за деца и юноши. Те са рудиментарни непатологични прототипи на различни форми на стереотипно двигателно поведение: хранене, изследване, игра, удобно, поведение на грижа. Осигурете успокояване, заспиване, стимулиране и стабилизиране на основния емоционален фон, психофизичен тон, изразяване на вродени социални инстинкти. Разпространението на отделни явления, принадлежащи към тази група, или на техните комбинации, е доста голямо.\nЕдно от поразителните патологични обичайни действия е ухапването на ноктите, което се среща при една трета от децата на възраст от 3 до 10 години. Типична онихофагия - ухапване на нокти по ръцете, по-рядко по стъпалата; навикът да гризете моливи, химикалки и други предмети, да хапете езика, лигавиците на бузите, да скърцате със зъби. Съществува и нефагична версия на феномена - навикът да се чупят, изтръпват и прибират ноктите, усукване и пръст.\nВ клиничната картина общите черти на патологичните привични действия са произволен съзнателен характер, способността да ги спират временно с усилие на волята, увеличаване на усещането за вътрешно напрежение, когато са потиснати, разбирането на детето им (от края на предучилищната възраст) като отрицателни и дори лоши навици в повечето случаи стремежи да ги преодолеем и дори активно да се съпротивляваме на опитите на възрастните да премахнат привичните действия.\nС течение на времето повтарящите се стереотипи, допълнени от условно-рефлексни връзки, придобиват функционална автономия и остават поради липсата на достатъчно стимули за алтернативно поведение и придобиване на качеството на стабилно патологично състояние (според Н. П. Бехтерева). По наличието на горните симптоми човек може да прецени степента на невротизация на дете, страдащо от соматоформни разстройства.\nДопълнителен ключ за разбирането на развитието на психосоматичния процес е двуфазният модел на изместване:\nПсихосоциално ниво, на което човекът (детето) се справя с конфликта, използвайки изключително психически средства:\nразрешаване на конфликти с помощта на конвенционални средства за социално взаимодействие с достатъчно зряла личност (обсъждане на съответните проблеми и емоционален опит) или чрез зрели защитни механизми (изтласкване, сублимация);\nвръзката на невротични (патологични) защитни механизми (невротична депресия, обсесивни мисли и действия, страхове, фобии и др.) в случаите, когато използването на нормални (здрави) защитни механизми не е достатъчно, което определя невротичното развитие на неврозата на личността или характера.\nПсихосоматично ниво - соматизация:\nако по някаква причина не е възможно да се справите с конфликт, който заплашва съществуването си с чисто психически средства, защитата на втория ешелон е свързана - на психосоматично ниво, соматизация, която с течение на времето може да доведе до структурни промени в определен орган.\nСъвременните психоаналитици отделят и третото ниво на защита - формиране на психотични симптоми.\nКато често срещан симптом на група соматоформени нарушения е обичайно да се разглежда появата на симптоми, наподобяващи клиничните прояви на физическо неразположение, за които не е възможно да се идентифицира истинска соматична причина. Противно на очевидната психична природа на симптомите, пациентите продължават упорито да посещават интернисти, противопоставяйки се на психиатрична и психотерапевтична интервенция.\nICD-10 като основен симптом на соматизирано разстройство изтъква наличието на множество постоянни, повтарящи се и 12 трансформиращи соматични симптоми, които имитират симптомите на реални соматични патологични състояния, за които пациентите търсят помощ от интернисти. В резултат на продължителни прегледи не е възможно да се диагностицира соматично заболяване. В същото време редица данни предполагат, че значителен брой пациенти със клиника за соматично разстройство получават лекарствено и дори хирургично лечение, което изобщо не им е показано. Често комбинация от соматични симптоми с тревожност и депресия, повтарящ се продължителен курс, значително по-изразено, отколкото с истински соматични страдания, нарушение на социалната адаптация, зависимост от лекарствата, включително и тези, които не предизвикват пристрастяване по своя химичен характер, често говорят в полза на соматизирано разстройство. (по-специално, слабителни). Детската възраст затруднява диагностиката на соматизираното разстройство.\nДиагностичните критерии за соматично разстройство съгласно ICD-10 включват:\nналичието на най-малко 2 години множество и променливи соматични симптоми, за които не е намерено адекватно соматично обяснение;\nпостоянно неверие на различни лекари, които се опитват да разубедят пациента в съществуването на органична причина за симптомите му и отказът да се следват съветите им;\nнякои от нарушенията на социалното и семейното функциониране могат да бъдат отнесени към естеството на симптомите и тяхното поведение.\nСоматизираното разстройство се проявява чрез множество, дългосрочно персистиращи или редуващи се симптоми, до известна степен (понякога много надеждно), наподобяващи симптоми на соматична патология. Тъй като информираността на пациента за симптомите на соматичните заболявания се увеличава, проявите им при него могат да се променят, повече и 13 в съответствие с неговите идеи. Най-честите нарушения на сърдечно-съдовата система (гръдна болка със или без радиация, сърцебиене, задух, колебания в кръвното налягане) и стомашно-чревния тракт (коремна болка, гадене и повръщане, метеоризъм, диария и запек). Освен това има неясен произход и размита локализация на болката - в краката и ръцете, в гърба, във врата. Конвенционално проявите на конверсионни разстройства също се приписват на соматизирано разстройство, но днес те са обособени в специална група.\nКатегорията на недиференцирано соматоформено разстройство се използва в случаите, когато представените симптоми са дългосрочни, нестабилни, множествени по своя характер, но пълната клинична картина на соматизираното разстройство не се формира.\nПри хипохондрично разстройство ICD-10, като водещ симптомен комплекс, обозначава поведение, насочено към потвърждаване на едно (по-рядко - няколко) тежки соматични разстройства. От време на време пациентите се оплакват, често като оплаквания те представят най-честите усещания, които възприемат като болезнени, неприятни, предизвикват ги страх за здравето им.\nДиагностичните критерии за хипохондрично разстройство съгласно ICD-10 включват:\nналичието на постоянни идеи за съществуването на едно или повече сериозни соматични заболявания, които причиняват съществуващ симптом или симптоми, или фиксиране на предполагаемата грозота и тази идея продължава, въпреки факта, че не е намерено адекватно соматично обяснение за съответните оплаквания;\nпостоянно недоверие към лекари от различни специалности, опитващи се да убедят пациента, че той няма соматично заболяване, което причинява симптомите.\nХипохондричното разстройство е по-рядко от соматизираното. Основната разлика между това състояние е вярата в наличието на определено заболяване. Пациентите охотно изучават медицинска литература, може да знаят нюансите на клиничната и инструментална диагностика. Те не са толкова загрижени за наличието на симптоми, колкото самото подозрение за фатална или много опасна болест..\nСоматоформна дисфункция на вегетативната нервна система - група от състояния, преди това комбинирани с термина „невроза на органите“. Повечето оплаквания от пациенти идват от сърцето, дихателната система, стомаха и червата. Симптомите са двойни: първо, те са много от тях реални и тяхната природа ясно показва вегетативен произход (сърцебиене, треперене, задух, изпотяване, зачервяване, хълцане); второ, има симптоми, свързани с неспецифични и нестабилни усещания в един от органите (не винаги в областта на неговата реална локализация) - болка, тежест, подуване на корема или раздуване. В същото време наличието на реални симптоми (подуване на корема, хълцане, болки в гърдите и др.) Не водят до сериозно нарушение на функционирането. Опитите да се намери травмиращият провокиращ фактор на заболяването не винаги успяват..\nДиагностичните критерии за соматоформна дисфункция на вегетативната нервна система съгласно ICD-10 включват:\nсимптоми на автономна възбуда (сърцебиене, изпотяване, треперене, зачервяване), които имат хроничен характер и причиняват безпокойство;\nналичието на допълнителни субективни симптоми, които са свързани с определен орган или система;\nзагрижеността на пациента за възможно сериозно, но обикновено несигурно заболяване на този орган или система и многократните обяснения и уверения на лекарите остават безплодни;\nняма данни за значително структурно или функционално разстройство на този орган или система.\nВсички критерии трябва да бъдат изпълнени за диагнозата..\nУстойчиво разстройство на соматоформена болка - състояние, придружено от мъчителна, продължителна, физически и психически непоносима болка, която няма физиологични обяснения и не е следствие от соматично заболяване, но често се комбинира с психосоциални проблеми, конфликти и позволява на пациента да получи вторични обезщетения под формата на повишено внимание с страна на роднини и лекари.\nДруги соматоформни разстройства (F45.8) е смесена рубрика, в рамките на която се диагностицират нарушения, оплакванията в които не са свързани с автономни прояви и не се ограничават до конкретен орган или система. От друга страна, те не са многобройни и лесно трансформируеми, както при соматизирано разстройство. Нарушенията от тази група традиционно включват истерик на глобулус, бруксизъм, психогенна тортиколис, психогенна дисменорея и други подобни състояния.\nКласификацията на психичните заболявания непрекъснато се преглежда.\nICD-11 разработи нова категоризация на соматизирани и соматоформени нарушения, която комбинира всички соматоформни разстройства F45.0 и неврастения F48.0 в класификацията на ICD-10 в един регистър. Единствената категория състояния, изключени от новата класификация на соматичните дистрес-разстройства, е хипохондрия F45.2.\nВ новата класификация разстройствата на телесното усещане (соматично разстройство на дистрес) се определят като „характеризиращи се с наличието на телесни симптоми, които са болезнени за определен пациент, прекомерно привличащи вниманието му и се изострящи при многократен контакт с доставчици на грижи. Ако състоянието е причинено или провокирано от соматични симптоми, нивото на внимание към него очевидно е прекомерно поради прояви и прогресия. Повишеното внимание не се намалява нито чрез провеждане на подходящ клиничен преглед, нито чрез изследвания, нито чрез адекватно убеждаване. Телесните симптоми и свързаната тревожност са постоянни, присъстват повечето дни в продължение на поне няколко месеца и са свързани със значително нарушение в личната, семейната, социалната, образователната, професионалната и други важни области на функциониране. Обикновено разстройството включва много телесни симптоми, които могат да се променят от време на време. "Един симптом рядко се среща - обикновено болка или умора - което е свързано с други прояви на разстройството.".\nПубликувано от OlgaI »ср. 05, 2012 14:36Ето връзките, които намерих в моята тема:За да видите връзката, която трябва да се регистрирате. За съжаление моята регистрация беше изтрита там, защото Бях там само няколко пъти и дълго време.