Владимир Зарев: Глупаците си мислеха, че вървим след Партията, но ние вървяхме след Словото | glasove.com Новини Гласове\nВладимир Зарев: Глупаците си мислеха, че вървим след Партията, но ние вървяхме след Словото\n24.10.2016 02:51 1227 преглеждания 11 коментар/а\nЗнаеш ли, Милена, винаги съм бил силен ученик, но никога не съм обичал училището. Не можех да понасям тази мущровка, отнемането на свободата, това, че ни даваха принудително знание, голяма част от което въобще не ме интересуваше. Смаляваше ми усещането за свобода, за самия мен. Не можех да осъществя себе си, а знаех, че съм нещо повече от това, което изискват от мен там, в училище. Но обичах празниците, особено 24 май, празника на буквите, когато ни повеждаше духовата музика на 7-о училище с прекрасните „сребърни“ тръби. След тях се нареждахме отличниците, носехме специални ленти и цветя. Колко много цветя! Най-отпред, с чувство на гордост и вътрешен респект, носехме портрета на Кирил и на Методи. Такова вълнение, и сега ме побиват тръпки, като си спомням. Може би ония глупаци са си мислели, че вървим след Партията, но ние вървяхме след буквите, след Словото. Първа част на интервюто с Владимир Зарев.\nДядо Йордан, по бащина линия, е убит в Междусъюзническата война. Баба Веселина, останала млада вдовица, живеела в страхотна мизерия с двете си деца – баща ми и леля ми. За да осигури прехраната им, перяла дрехите на по-заможните видинчани. След няколко години тя се омъжила отново, а вторият ѝ съпруг довел четири деца. Този човек обаче доста пиел и често посягал на баба ми. Веднъж баща ми, трябва да е бил 13–14-годишен, не издържал и скочил, за да спре ударите. Тогава вторият му баща го изгонил на улицата и татко отишъл да живее при леля си Йонка и нейния мъж – много добри хора, но бездетни, затова приели, обичали и отгледали баща ми като собствен син. Те също били бедни, имали гальота, с която дядо Тодор пренасял багаж, пясък и така успявал да изкара някой лев. Къщата им била много малка, само от една стая, затова татко живеел в обора и там на свещ си подготвял уроците. Но завършил Видинската гимназия първи по успех. От него знам, че всяка вечер баба Йонка и дядо Тодор сядали,\nизпивали половин литър ракия, след това плачели, плачели, най-вероятно от някаква инстинктивна нежност и доброта…\nРодителите на майка ми, дядо Костадин и баба Елена, са от Бобошево. Препитавали се с отглеждане на тютюн – неблагодарна и тежка работа. Мама си спомняше с ужас за тези времена. Разказвала ми е как била малко дете, когато още в три и половина-четири часа сутрин я будели, за да отиде с родителите си на нивите да берат тютюна. Затова един ден решили да потърсят препитание в големия град и така дошли в София. Дядо Костадин започнал работа като пазач на складове за дървен материал, след това станал разсилен в училище – биел звънеца. А баба ми Елена останала у дома да си гледа децата – майка ми и нейния по-голям брат. Мама никак не обичаше да говори за него. Знам само, че бил часовникар с изключително сръчни ръце, перфектно владеел занаята, затова и изкарвал много пари. Джобовете му винаги били пълни не просто с банкноти, а с пачки непреброени пари. Бил с широки пръсти, обичал шумните компании и кръчмите, където пилеел парите си, но на мама никога не помогнал, нито в гимназията, нито като студентка. Умира от алкохолизъм.\nОт всичките ми баби и дядовци ясен спомен имам само за баба Елена. Имаше прекрасна сребърна плитка, която винаги навиваше на кок, който пък прикрепяше с няколко големи фиби. Едното ѝ око беше изкуствено. Вечерно време си го сваляше и слагаше в чашка с вода.\nЦяла нощ окото на баба Елена продължаваше да ме гледа.\nПомня онова особено чувство, много вълнуващо, но и много потискащо. В нейната стая винаги гореше кандило. Имаше и голям старинен часовник, който отмерваше времето и преброяваше часовете с гонг – особен, дълбок, много приятен звук, който се разнасяше из целия апартамент. Помня силуета ѝ, когато заставаше до прозореца и гледаше навън в припадащия полумрак. Стоеше така с часове, без да пали лампа. Особено силни са спомените ми за онези зими. Навън пред къщата, под прозорците ни, имаше от ония старите електрически стълбове, които правеха призрачна конусовидна светлина, в която можеше да наблюдаваш танца на снежинките.\nВгледана в това изсипване на небето, баба Елена оставаше така с часове.\nПриличаше ми на голяма птица. Понякога имах странното усещане, че не е при нас, че е в своя си живот, но и някъде извън него, тя вече си беше тръгнала. Беше много, много добър човек. И много набожна. Понякога, без знанието на родителите ми (които пък бяха заклети атеисти), тя ме взимаше със себе и отивахме в църквата „Свети Седмочисленици“. Никога няма да забравя полумрака, изпълнен с тайнство, с мирис на изстиващи, хладни плочи, на горели свещи и тамян. Там, в този полумрак, стоях притихнал с усещането за връщане към нещо утробно, нещо дълбинно, неосъзнато,\nза връщането и връзката с едно митично и сложно чувство.\nАз правя дълбока разлика между мистичното чувство на човека, неговата вяра и религията. Вярата е дълбоко и интимно преживяване. Тя е различна за всеки човек – според неговите духовни качества, духовна опитност, вътрешна нагласа и интелектуално развитие. За мен религията е дрехата, а Църквата е институцията, която стяга вярата в правила и канони. Затова мисля, че всяка ерес е въпрос, отправен към Бога, който не само не смалява и не обижда Бог, но разказва и разширява нашите представи за Него. Така както мравката не може да проумее какво е човекът, така и ние, хората, нямаме сетива за необгледната и пустинна същност на Бог.\nНо да се върна към историята на моите родители. Баща ми завършва гимназията във Видин с пълно отличие и с неприкрити леви убеждения. Питал съм го защо е станал комунист. Беше ми тясно във Видин, не само поради мъчителната бедност, но и в самата тогава еснафска атмосфера на града. Две неща ме спасяваха – величието на реката, на Дунав, и величието на книгите... Въображението ми беше жадно и за някаква голяма далечна, непостижима идея, споделяше той.\nСлед гимназията баща ми попада в казармата. Има една любопитна история, разказа я Деян Енев във вестник „Сега“ и той ме запозна с човека, който пък я беше споделил с него. Казваше се Стефан Чурешки, блестящ историк, автор на няколко книги, много начетена и интересна личност, който за жалост се самоуби. Та той ми разказа следната история. Като войник баща ми попада в ротата на неговия дядо майор Стефан Тошков. Понеже татко бил комунист, правел пропаганди и между войниците. И загазил, бил дори пред затвор, когато майор Тошков някак си успява да го спаси. Защото въпреки левите убеждения на баща ми той се възхищавал на неговата образованост и интелигентност. След 9 септември 1944 г. вече полковник Стефан Тошков бил несправедливо изправен пред Народния съд. Тогава баща ми се намесил, гарантирал за него, за това, че той е офицер на честта, че никога не е бил свързан с фашизма, че е с високи патриотични разбирания и успял да отмени смъртната му присъда. До края на дните си дядото на Стефан все повтарял: Панталей Зарев спаси живота ми. Ето една кратка история за това колко е важно да бъдем хора, да бъдем човеци, Милена.\nЗащото, както злото е заразно и се разпространява причинно-следствено, така и доброто също се разпространява причинно-следствено.\nСлед казармата баща ми заминал за Лом, където започнал работа в митницата. Знам, че приятели са искали да го оженят за зъболекарка, една от най-богатите жени в града, с голяма и красива къща. И ако беше останал в Лом, кой знае по какъв начин е щял да тръгне животът му. Той обаче станал член на Окръжния комитет на Партията. Не знам точно историята, но го заловили и попаднал в полицията, където 20 дни бил подложен на ужасяващи изпитания, разпити, и бой, бой, бой... излязъл от подземията със счупени ребра, с откъснат плаващ бъбрек. Казвал ми е, че в сравнение с полицията и изтезанията там\nдвете години затвор са му се сторили като санаториум.\nСлед като го освободили, дошъл в София и записал да следва философия. Преподавал му проф. Михалчев – един от светилата във философската наука по онова време. След първия семестър баща ми поискал да се яви на два изпита наведнъж. Проф. Михалчев се опитал да го разубеди, като му обяснил, че ако го скъса дори на единия, после трудно ще намери време да го изпита отново. Въпреки това баща им настоял, явил се и професорът му написал две шестици, подарил му писалката си, това съм го разказал в романа си „Битието“, поканил го в кабинета си и му казал: От начина, по който говорихте, усетих, че сте с леви разбирания, вероятно сте комунист. Имам течението на едно съветско философско списание, което съм купувал, докато бях посланик в Съветския съюз. И искам да ви дам тези броеве.\nИ така, баща ми завършил философия и започнал да се занимава с литературна критика. След Девети септември били много близки с Вълко Червенков. Татко искал да стане доцент в университета, затова трябвало да напише молба до Червенков, който, вместо да го подкрепи, смачкал листа, хвърлил го в кошчето и му казал: Ние, другарю Зарев, оттук управляваме. Тук ще стоиш. Татко обаче настоял и бил назначен в Софийския университет, по-късно става и професор. След време обаче\nВълко Червенков не се посвенява да удари жестоко баща ми в случая с романа „Тютюн“ на Димитър Димов.\nСлед излизането на „Тютюн” Георги Караславов и Павел Вежинов създават нагласа в културната ни общественост, че това е роман с буржоазен характер, че той не разказва достатъчно вярно историята за годините преди 9 септември. Започват брожения, започват събрания в Съюза на писателите, на които Димитър Димов трябва да присъства и слуша как пълни бездарници и глупаци говорят и дават оценки за романа му! Тогава баща ми написва статия, която не отрича романа, но прави бележки, и то главно в идеологически смисъл. Малко преди да излезе статията в „Литературен фронт”, Димитър Димов идва у дома и му казва: Другарю Зарев, съветвам те да изтеглиш статията си. – Няма да я изтегля, другарю Димов, отговаря баща ми, ти знаеш моето отношение към теб, аз съм писал с възторг за „Осъдени души”, за „Поручик Бенц”. И какво става? След като публикуват критиката на баща ми, във вестник „Работническо дело“ излиза унищожителна статия (написана най-вероятно от Вълко Червенков) за романа „Тютюн” и неговите „злополучни критици“. В основата на удара е баща ми. Разказвал ми е колко страшно е било, как са го следили, идвали са у дома хора от Държавна сигурност и неколкократно са преравяли бюрото му. Колко унизително било, когато го изправили в най-голямата аудитория на Университета, за да си направи самокритика пред преподаватели и студенти. И колко послушници и бездарници, благодарение на случая с романа „Тютюн”, направили кариерите си на негов гръб.\nМного малко били хората, запазили нормално отношение към баща ми, и един от тях бил Димитър Димов,\nкойто дори му предложил в ръкопис да прочете прекрасната му драма „Почивка в Арко Ирис”. Споделял ми е: Влади, шест-седем години името ми беше задраскано, нямаше го в литературния печат, нямаше една буква, излязла от мен. Името му се възстановява едва след Априлския пленум. Тогава баща ми написва отделна книга за Димитър Димов. Татко изключително много го ценеше, считаше, че той е най-европейският български писател. В "Панорамата" му отдели достойно място и до края на живота си винаги говореше за него не само като за изключителен интелектуалец и голям писател, но като за личност, към която изпитва огромно уважение и възхищение пред човешкия й морал.\nС мама се запознали по доста прозаичен начин – продал ѝ старата си пружина.\nБили студенти, когато се срещат. Мама също имаше леви разбирания. Беше учител по история. И трябва да ти кажа, Милена, че досега нейни ученички благоговеят за нея.\nТатяна Лолова, като ме види, все за нея ми разказва: Никога няма да забравя другарката Гъркинкова. Тя ни караше да мислим!\nЗащото не е изисквала от тях просто да повтарят факти и дати, а да мислят, да схванат логиката на историческия процес. Мама беше много справедлив и свободолюбив човек. Сигурно затова толкова са я обичали нейните ученички.\nЗа разлика от мама, която беше сърдечна и ласкава с нас, баща ми беше доста суров, затворен в себе си, не обичаше шумните компании, не пиеше, не пушеше. Беше кабинетен учен с железен режим. Сутрин ставаше в 6.00 ч., между 6.30 и 6.45 сядаше на бюрото и работеше до към 10.30 – 11.00 ч. След това отиваше в Университета, четеше лекциите си, прибираше се вкъщи и сядаше отново да пише. И така всеки ден. Работеше много, обичаше и се прекланяше пред художествената литература, особено пред българската. Обичаше и се прекланяше още пред българския народ. В срещите си с Емилиян Станев и Димитър Талев с часове обсъждаха народопсихологията, душевните и духовни качества на българина.\nДълбоко в себе си пазеше илюзии, с които така и не се раздели.\nМного интересна беше нашата махала. Живеехме на ул. „Любен Каравелов“, между ул. „Граф Игнатиев“ и огромните Перловски складове. Днес там се намира НДК, но тогава беше краят на София. Всяка есен от тези складове тръгваха каруци, натоварени с въглища или дърва, теглени от потни кончета, наметнати с чулове, които димяха и излъчваха остър\nмирис на пот и на нещастие.\nВсе така през есента улицата се озвучаваше от викове: Зеларяяяя, зеларяяяя!, значи преминават каруците от Самоков, натоварени със зеле. Във всяка къща се слагаше кисело зеле в каци, което спасяваше хората през зимата, защото на пазара нямаше нито плодове, нито зеленчуци.\nРедовно махалата я обхождаше един циганин (имаше голяма туморна буца на врата) и викаше: Стари дрехи купуваааам, стари дрехи купуваааам. По онова време нямаше дрехи, нямаше обувки, затова циганинът изкупуваше похабени дрехи и стари обувки за жълти стотинки, които след това препродаваше. А аз умирах от страх да не ме метне и мен в големия си прашен чувал.\nНаминаваше и друг циганин, устата му беше пълна със златни зъби,\nтой пък палеше огън в двора на кооперацията ни и калайдисваше съдовете на цялата махала. Тогава се готвеше предимно в бакърени съдове, които можеха да станат отровни, ако не са добре калайдисани. Та сядаше той в двора, палеше огъня, първо нагряваше хубаво съдовете, след това ги намазваше с нишадър и пускаше във всеки един от тях по едно топче калай – малко и игриво, което размазваше постепенно и тавите блесваха, ставаха лъскави като огледало. Голям майстор беше. Помня, че имаше мустаци и най-странното – едното му око беше синьо, а другото кафяво!\nГолям чешит беше и пилчарят. Навестяваше ни от близките села и носеше в двете си ръце вързани по 2-3 кокошки. Първо мама си избираше някоя от тях, след това той палеше огън на двора, където я обезглавяваше, оскубваше, пърлеше и я носеше на мама готова за тенджерата. А колко вкусни бяха тези кокошки, тичали по двора, хранили се с червейчета, със зрънца, със свобода.\nСъс сестра ми\nПомня и точиларя, който изникваше от ъгъла на улица „Ален мак“ с едно огромно точило, задвижвано хитроумно от каиши, пред което съм стоял прехласнат с часове! Неговият уред представляваше всъщност кръгъл шмиргел, който той въртеше с крак и при докосването му с ножа или ножица рукваха искри! Беше страхотно събитие за нас, децата, когато точиларят работеше. С часове седяхме около него и съзерцавахме колелото, празника на искрите. Остриетата съскаха, после той ги топваше във вода и ги опитваше върху палеца на ръката си.\nВ махалата живееше и един странен чешит, викаха му Кьосето. Беше собственик на малко магазинче за стъкла и правеше прозорците на цялата махала. Много ни обичаше нас, децата, защото често, особено когато играехме с топка, чупехме прозорците на съседите и така му осигурявахме редовна клиентела. Затова винаги имаше бонбончета, с които ни черпеше. Беше кьосе с много писклив и тънък гласец. Правеше и огледала – намазваше стъклото с някаква кафява смес, той си я знаеше, с часове съм седял като омагьосан да гледам как прави фасетите.\nНа ъгъла с „Ален мак“ държеше дюкян и друг образ – Куция Бог,\nтой пък беше шивачът на махалата. В ателието си имаше няколко дървени манекена, на които правеше предварително проби. Върху поставка от релса стърчеше и огромна ютия с дървени въглища. Той шиеше костюмите на баща ми и разговаряха много по политически теми, докато очертаваше с кредата и забоцваше с карфици местата, където трябва да се отпусне или отнеме.\nПо наше време нямаше топки, а т.нар. футболета с плондир, те имаха „цицка“, през която се надуваха. След това цицката се притягаше здраво, вкарваше се вътре и топката се стягаше с върви. Играехме по цял ден на улицата или в дворовете на мач, на фунийки, на стражари и апаши. Но най-любимо и опасно наше занимание беше, когато взривявахме консервени кутии. Взимаш, значи, тенекиена кутия и я пробиваш отгоре. Слагаш вътре парче карбид и я заравяш в предварително изкопана дупка. Сипваш вода през направената дупка, запушваш дупката с пръст и когато налягането на газовете в кутията се увеличи, махаш пръстта и с факла от разстояние палиш кутията. Настава взрив, невероятен, фантастичен! Кутиите излитаха над седеметажните кооперации. Веднъж стана инцидент – взривената кутия сцепи главата на един приятел. Малкият дявол беше все пак, защото такава бомба можеше да му отнесе главата.\nПо онова време много се говореше, че може да има атомна война.\nДо нашата кооперация построиха нова, модерна сграда на Министерството на здравеопазването, в която знаехме, че под мазетата ѝ има скривалище. Разбира се, то стана любимо място за игри. Слизахме надолу, много надолу по метални стълби и се озовавахме пред огромните, дебели 15 см метални врати, затворени не с обикновен ключ, а със специални ръчки. Не знам как стана, но ние намерихме такъв „вълшебен ключ“, с който отваряхме и затваряхме скривалището. А там каква игра падаше! Беше огромно скривалище, с много входове и тъмни проходи, които обикаляхме със запалени свещи и фенери. Имаше и голямо помещение, пълно с одеяла и консерви, но нищо не смеехме да пипаме. Друго опасно място за игри бяха покривите. Много обичахме да ходим по керемидите на тези 6–7-етажни сгради, да сядаме на ръбовете на стрехите и точно там да си говорим. Чудя се как никой от нас не пострада, защото най-безразсъдно бродехме по тъмни мазета и тавани, влизахме през капандури и малки счупени прозорци, където пък намирахме нашите „съкровища“ – странни и стари вещи – изхвърлено, забравено човешко минало. Хем ни беше страх, хем тези тъмни и страшни места ни привличаха. Като всяко опасно и страшно нещо,\nстрахът, това величествено състояние, предизвикано от неизвестността, действа точно като пропастта, в него се пада.\nВ двора на нашата кооперация беше построена къща от камък, в която живееха госпожа Дерманчева и нейният съпруг – чичо Манол. Госпожа Дерманчева беше сбогувала се с младостта, попреминала красавица, за която се знаеше, че на младини е разбила много мъжки сърца. Легенди се носеха за нейните авантюри и съпрузи – че била женена за гръцки търговец на кораби, за богат турчин, който пък търгувал с тютюни, че е живяла дълго време в Париж. Знаеше френски и полски, затова често взимаше дъщеричката на полския посланик при себе си, за която се грижеше няколко дни в седмицата. Момиченцето се казваше Яглонка, трябва да е било на 5–6 годинки, чудно красиво, с руси коси и големи, учудени сини очи на професионален лъжесвидетел. Всички момчета от махалата, до едно загорели посред лятото в своите сатенени черни гащета с кант, потници и гуменки, бяхме влюбени в Яглонка – малката принцеса, облечена в копринени роклички с дантели. Ние, момчетата, се нареждахме пред вратата на госпожа Дерманчева и търпеливо изчаквахме Яглонка да се появи. Съпругът на госпожа Дерманчева, чичо Манол, беше висок и строен мъж. И винаги ходеше с бастун. Бяха от старата буржоазия. Костюмите му до един имаха жилетки. Но най-много ме изумяваше, когато изваждаше и подреждаше обувките си навън, за да ги лъска, повечето двуцветни, с дупчици и с дървени опъвалки, за да не губят формата си.\nНа връх Шипка със сестра ми, майка ми и баща ми. Аз, както е видно, съм се покатерил на черешовото топче\nРазбира се, освен игрите в махалата всяко дете тренираше нещо. Аз минах през футбола, баскетбола, дори на бокс се записах. Мислех си, че така ще преодолея себе си и собствения си ужас от физическо насилие. Ходех да тренирам на стадион „Васил Левски“, треньор ми беше Петър Станков, голям боксьор, който много ме ценеше. Но не заради боксовите ми качества, биеха ме всички циганета, а защото бях силен ученик. По онова време се изискваше отборът да има среден успех 4 (над 3,50). Та с моите шестици и тройките на другите момчета успявахме да хванем минимума. Затова Станков много ме окуражаваше, дори ме хвалеше:\nЩе идваш да се боксираш, няма да се отказваш, добре се развиваш!\nВ моето юношество модерни станаха тесните панталони. Затова отидох при Куция Бог да ми ушие „кюнци“. Колко е най-тесният, който си шил, питам го. – 19 сантиметра. – Значи моя ще го направиш 17. Не можа да ме разубеди. Уши ми ги толкова тесни, че макар с голяма мъка, успявах да ги обуя, но сам не можех да ги събуя. Винаги трябваше някой да дойде и да дърпа „кюнците“ от другия край. Но бях страшно модерен! Сестра ми по това време следваше кинорежисура в Полша, откъдето ми донесе и шушляк, тънък, от истинска шушлякова материя. Зиме, лете, нямаше никакво значение! Обувах едни трандафори (обувки с много остър връх отпред) и\nтака пременен – с шушляка, „кюнците“ и трандафорите,\nсе отправях към малкото стадионче, където карахме зимни кънки. Клинч страшен, минусови температури, аз обаче свръхмодерен! От студа шушлякът се превръщаше в ледена хартия, с която вятърът си играеше – накъдето я отвееше, така си оставаше да стърчи – след мен, зад мен, над мен.\nВъпреки че съм роден и живея в София, според мен София не може да бъде роден град на никого. Винаги е бил много разностилен откъм човешки пейзаж, още по мое време малко бяха кореняците, повечето „софиянци“ бяха придошли в големия град от различни краища на България. Със завист гледах на моите приятелчета от махалата, които си имаха баба и дядо на село. Бил съм може би 6–7-годишен, когато баща ми за първи път ме заведе във Видин и атмосферата на този град ме очарова и погълна.\nОттогава приемам Видин за мой роден град,\nграда, към който винаги се връщам с огромен вътрешен възторг. Стоях като омагьосан пред огромните порти на крепостта Баба Вида, съзерцавах реката, по която бавно, бавно като видения преминаваха шлепове и белите корабчета. Някои присядаха на пристанището, после отново тръгваха. И мен ме обхващаше огромна, нетърпима тъга по пътуването, тъга по големия свят, тъга по нещо, което не познавам и което навярно е приказно, различно и красиво.\nПомня и бабите, които плетяха пред къщите си. Седяха на малки дървени столчета и под напръсканата от слънцето светлина, която преминаваше през лозниците, заплитаха бримките. Сякаш заплитаха между куките си самото време. Всяка пролет те излизаха и се преброяваха – колко и кои са останали. През есента пак се преброяваха,\nприбираха плетките, набръчкните си усмивки и си влизаха по къщите.\nПомня и приведените жени, които перяха на Дунава, огромната градина със столетните дървета и уханието на чимшир, джамията на Осман Пазвантоглу със сърце наместо полумесец на минарето си, прекрасната сграда на еврейската синагога. А също Военния оркестър, който събота и неделя пред галерията, всъщност пред бившия офицерски клуб, свиреше бойки маршове.\nС татко в Хисаря\nПърви клас записах в 7-о училище на „Иван Шишман”, където учителка беше и мама, до четвърти клас мой учител беше незабравимият „другарят Стоянов“. Той беше сладкодумен и често ни свиреше на цигулка. Страшно обичах часовете по български език, защото ни раздаваше френското списание „Пиф“ и по картинките правехме свободни съчинения. Вече в пети клас литература ми преподаваше другарката Копринарова, която никога не ми написа повече от четворка, защото мразеше майка ми. А аз знаех, наистина знаех. Накрая мама се видя в чудо и ме премести в 6-о училище, където завърших прогимназията. След него отидох в 34-то училище „Шишман”, зад гърба на коня, където сега е руското училище. Бях много добър ученик до 10-и клас, когато успехът ми рязко спадна, защото взех да бягам от часовете, качвах се в таванчето на един приятел, Любо Петела, и там четях до стъмване. Четях като луд, по няколко книги наведнъж, бях опиянен от думите. Имахме готина класна, беше хубава и отличаващо се елегантна, тайно бях влюбен в нея. Показах й стихотворенията си, по това време пишех абсурдна свръхмодерна поезия. Тя се опитваше да ме спасява, но неизвинените ми отсъствия набъбваха. Тогава за последно се преместих в 32-ро училище, където завърших средното си образование с диплома 5,37. Но за да си повиша дипломата си, трябваше да се явя на матура по няколко предмета.\nЗнаеш ли, Милена, винаги съм бил силен ученик, но никога не съм обичал училището.\nНе можех да понасям тази мущровка, отнемането на свободата, това, че ни даваха принудително знание, голяма част от което въобще не ме интересуваше. Смаляваше ми усещането за свобода, за самия мен. Не можех да осъществя себе си, а знаех, че съм нещо повече от това, което изискват от мен там, в училище.\nНо обичах празниците, особено 24 май, празника на буквите, когато ни повеждаше духовата музика на 7-о училище с прекрасните „сребърни“ тръби. След тях се нареждахме отличниците, носехме специални ленти и цветя. Колко много цветя! Най-отпред, с чувство на гордост и вътрешен респект, носехме портрета на Кирил и на Методи. Такова вълнение, и сега ме побиват тръпки, като си спомням.\nМоже би ония глупаци са си мислели, че вървим след Партията, но ние вървяхме след буквите, след Словото.\nИмах много приятели. Бях много близък с Марин Генов, който по-късно, още преди да избухне демокрацията, както казва моят приятел Михаил Неделчев, замина за Америка. Друг приятел ми беше Гошо Гаргов. Той пък стана професор по математика, остана в България, но си замина от този свят. И до днес страшно ми липсва, имаше познания по всичко, по лингвистика, история, литература, музика, изобразително изкуство, дори балет, беше може би последният истински и велик енциклопедист. Имах и други двама приятели – Кени и Турката (Иван Иванов), който стана художник. Кени беше много силен ученик, но когато бяхме в 8-и клас, почина майка му, след две години и баща му. И това момче живя само, завърши с пълно отличие гимназия, след това инженерство, следва и математика. Нещо обаче се случи с него, премина в друг, невъзможен и недостъпен за нас свят. Стана трудно да се общува с него. Мисля, че беше някаква необратима форма на лудост.\nДруг мой близък приятел беше Любо Петела, голям красавец, когото вече споменах. Живееше с брат си на едно малко таванче. Бягах от училище и ходех на това таванче, където изчетох невероятно количество книги. Цялото ми юношество е свързано с това таванче, където водехме първите си приятелки, където се научих да играя бридж и станах страхотен бриджор.\nА щом се разбереше, че нечии родители ще отсъстват няколко дни, веднага организирахме купон в опразнения апартамент. Едно от момчетата имаше магнетофон "Мамбо", затова беше и най-големият купонджия – навсякъде го канеха. Мамбото имаше едно синьо око, което играеше според звука и ритъма на песента. А как ставаше купонът? Събирахме се обикновено 15 момчета и 3–4 момичета, две от които си имаха „сериозни гаджета“, така се казваше тогава, затова борбата беше за вниманието на останалите 1–2 девойки. За да се осъществи пък някакъв вид близост,\nгасяхме лампите и танцувахме блус.\nПоследен клас. Аз съм третият долу на първия ред, от ляво надясно\nКак започнах да чета? Вкъщи, в дома ни на „Любен Каравелов”, имахме огромна библиотека, която заемаше цялата стена на хола. Излъчваше нещо мрачно, готическо, средновековно, свръхдуховно, което аз толкова много уважавах, че до 5–6-и клас от преклонение и респект не бях посегнал към нито една от книгите.\nПробивът стана през едно лято, когато леля ме заведе на море и отседнахме в къщата на адмирал Вариклечков, изключително интересна личност, истински моряк и достоен офицер, за когото се знаеше, че навремето написал писмо до цар Фердинанд, в което го съветвал България да не влиза във военен съюз с Германия. Това станало причина да го уволнят. След 9 септември новите властници тъпоумно решили: Да, вярно е, че той се е противопоставил на този съюз, но пък е бил царски офицер. И така отново го отстранили. Та когато му отидохме на гости, той отвори библиотеката на сина си и аз започнах да чета лакомо – „Сребърното езеро“ и „Винету“ на Карл Май, романите на Майн Рид, пиратските романи на Емилио Салгари, всеки ден четях по една книга. Някои от тях бяха публикувани на части в подлистниците на вестник „Зора“ например. Помня още серията „Арсен Люпен, крадец и джентълмен”, която синът му старателно беше събрал и подвързал в книга. Ама всичко изчетох, цялата библиотека!\nШашна се генерал Вариклечков!\nОсвен библиотеката в хола имаше голям старинен барометър, който безотказно показваше какво ще бъде времето, а под него друг детски барометър, който ме омагьосваше – представляваше къщичка, от която, ако ще вали, излизаше момченце, ако ще е хубаво времето, се показваше момиченце.\nТака открих книгите и четенето. Разбира се, имаше и доста скудоумна, назидателна и задължителна литература, като „Витя Малеев в училище и вкъщи” или „Тимур и неговата команда“. Но големият пробив ме сполетя, когато попаднах на новелите на Стефан Цвайг. Трябва да съм бил вече в 7-и клас и помня колко изумен и разтърсен останах от познанието за човешкия характер, от начина, по който Цвайг пишеше за човешките чувства и страсти. Тогава усетих величието на словото. Словото, което не е обикновена информация, а само по себе си е нещо разтърсващо и сравнимо единствено с Божественото у човека.\nСлед това прочетох Достоевски, после дойде ред на американската литература, на голямата френска литература. Бях преодолял респекта към надвесената над дните ми библиотека на баща ми и четях алчно и бързо.\nЩо се отнася до писането, първо започнах с поезия. Като ученик пишех стихове, а първия си разказ написах в 10-и клас, казваше се „Човекът и безкрайността“. Предвид юношеската ми възраст, разбира се, текстът беше много претенциозен. Разказваше за човека, изправен пред безкрайността, пред себе си и собствените си чувства, за това как себе си усеща като някаква безкрайност – с две думи, слаб и доста мъгляв разказ. Малко преди това бях прочел „Братя Карамазови“ и тази книга ме смля! Толкова дълбоко ме разтърси познанието на Достоевски за човека, за Бога, за отношенията между човека и Бога – онези най-дълбинни въпроси, които ме вълнуват и днес. Които си задавам до днес. Години по-късно се опитах да отговоря на част от тях в романа си „Поп Богомил и съвършенството на страха“ – постмодерен текст, роман-игра, сглобен от четири жития. В три от тях действието се развива в България през 950 г. и главен герой е поп Богомил. Четвъртото житие ни отвежда в един францискански манастир през 1327 година, скътал и укрил в лабиринта на огромната си библиотека безкрайността на знанието и тези три жития за поп Богомил. Главни герои в него са един внедрен в манастира катар, който се стреми да открие тези жития, и Умберто Еко, който се явява в ролята на инквизитор.\nСледва откъс от книгата “Поп Богомил и съвършенството на страха“\nНа поляната настъпи тягостно мълчание. Уханието на тревите се сливаше с мириса на конска пот.\n– Учиш, че трудът е грешен. Опустяха полята и хамбарите останаха без хляб. Кой тогава ще изоре нивите и нима Бог не иска благоденствие за челядта си? Проповядваш, че мъжете не трябва да участват в бран, а нима Бог не желае да бъдат спасени от насилие жените ни? Кой ще спре печенегите и коварството на византийците, неуважението на маджарите и напъните на Киевския княз? И как ще се опази царството от робия и позор? – Цар Петър болно се умисли, бях го виждал тъй пред клетката на оня вечно гладен лъв. – Ти не си слово, владико, точно ти си хитростта на Сатаната.\n– Аз съм мъката на слабостта ти – отговори му без утеха моят Учител. – Като се надмогваш да управляваш зримия свят, ти си дясната ръка на Сатаната. На теб, Самотни, не ти е нужен ред, а блясък и величие, не те боли за закона, а за още слава. Копнееш да управляваш с ума си, но Бог е в Неума, в целостта на всичкото. Дошъл си да искаш, но не със съчувствие и любов към живината, а със заповед към мен. Ти желаеш власт, помътен си за власт, болен си за власт, защото се страхуваш от смъртта.\nТвоето умиране те е довело тук.\nП.С. Очаквайте втора част от интервюто с Владимир Зарев, което той даде специално за „Гласове“.\nalmistmu на 24.10.2016 в 09:58\nВиждам,че няма никакви коментари. Но какво да коментираш след прочетеното? Пантелей Зарев е име, което се произнасяше с благоговение. А докато четеш, това което споделя Владимир Зарев очите овлажняват и сам си спомняш - не се връщаш толкова далеч, като писателя, но все пак ... Прекрасно!\nНяколко извадки от горния текст, върху които си струва да се поразсъждава: на 24.10.2016 в 14:43\n„Аз правя дълбока разлика между 1/ мистичното чувство на човека, 2/ неговата вяра и 3/ религията.“ Мистичното чувство е заложено в нашето ДНК. То е унаследено от нашите биологини предци и представлява мека и жилава глина, от която един ваятел може да оформи шедьовър, но и нещо твърде посредствено. Кой е този ваятел? Това е ВЯРАТА, която ни е внушена отвън, от обкръжението. „Вярата е дълбоко и интимно преживяване. Тя е различна за всеки човек – според неговите духовни качества, духовна опитност, вътрешна нагласа и интелектуално развитие.“ Следователно вярата е сугубо индивидуална привичка. Религията обаче е обобщението на множеството индивидуални верски привички на изграждащите обществото люде — самата тя превръщаща този „насипен човешки материал“ в общество. „За мен религията е дрехата, а Църквата е институцията, която стяга вярата в правила и канони.“ Да — религията е униформената одежда на обществото, а Църквата е онова, което затяга коланите на тази одежда, за да не се развява тя от враждебните вихри на Битието!\nОще малко разсъждения: на 24.10.2016 в 14:59\n«…всяка ерес е въпрос, отправен към Бога, който не само не смалява и не обижда Бог, но разказва и разширява нашите представи за Него.» Точно така — общуването с Бога не трябва да става само по течението на едно единствено русло, а и по „разливите“. Защото самите „разливи“ са любими на Бога. Той иска да види общуването с Него в развитие, не го иска закостеняло. Следователно — ереси няма; има търсене. А казано е и в Свещеното писание: Потърси и ще намериш!\nВ този ред на мисли: на 24.10.2016 в 15:45\nНе трябваше ли да седнем и да прочетем с всичкия потребен за целта критицизъм догматическата литература на другите (не нашите) религии — например Корана — и ако откриехме в този наш прочит нещо, което ни се струва по-правдиво от нашите верски постановки, да отправим въпросите си към Нашия Бог, настоявайки за отговора на възможната промяна? А не — с Ангело-Меркелска непохватност — да разтворим границите си за нахлуване на съмнителните носители на чужди културни и религиозни ценности, с които те да ни „обогатят“… И всичко това — с подозрителната презумпция, че този недомислен акт ще ни измъкне от бездните на собствената ни морална криза…\n«На връх Шипка… съм се покатерил на черешовото топче» на 24.10.2016 в 18:43\nАбе, че не е черешово топчето — не е, но сигурно и тогава се е намирала хубава черешова ракия, която изстрелва смъртоносни дози в гърлото.\nНепримир Вироглавович Противопоставский на 24.10.2016 в 18:57\n«София не може да бъде роден град на никого. Винаги е бил много разностилен откъм човешки пейзаж, още по мое време малко бяха кореняците…» Тук трябва да се добави, че кореняците софиянци си бяха просто един малко по-друг вид провинциалисти. Истинските столичани обаче се изковаваха пред очите ни. Това бяха хората, които намираха у себе си хъса ДА ПОВДИГНАТ НИВОТО на всичко, до което се докоснат. Имаше и такива. И затова сега се чудя къде изчезнаха тези хора, че за една нощ — след като България беше застигната от така наречените ПРОМЕНИ през 1989 г, — всичко се утаи до обичайния за нашето съвремие чалгаджилък.\n«Като всяко опасно и страшно нещо, страхът — това величествено състояние, на 24.10.2016 в 19:44\nпредизвикано от неизвестността, — действува точно като пропастта; в него се пада.» Нека добавим към тази безупречно вярна мисъл и следното: Наполеон е считал, например, че ако някой изпитва страх от извършването на някаква «стъпка в неизвестността», е длъжен да насили сам себе си, да застане пряко собствената си воля и да продолее страха. Но какво е това? Порив към самоунищожение ли? Или най-елементарна наркомания — пристрастеност към адреналина, който е натуралния наркотик, произвеждан от собствения ни организъм в моменти на изживяване на «величественото състояние», известно под името страх. Но дали ще е порив към самоунищожение или наркомания — и в двата случая да се застава на колене пред Негово Величество Страха е срамно.\nчитател на 08.11.2016 в 21:13\nПрочетено в Интернет Проф. дфн Владимир Трендафилов за прозата на Владимир Зарев В романа „Светове“ Зарев, за разлика от колегите си, снове от двете страни на Атлантика. Сюжетният му замисъл е свръхамбициозен - предлага ни поредната си панорама на съвременния свят, само че този път през призмата на глобализацията. Става дума за историята на една любов между богат американски евреин и интелигентна българка, която се разгръща на фона на „срещата на цивилизациите“ и нейното въздействие върху световния бизнес, електрониката и човешките отношения. Романът се дели на две части, които разгръщат действията си съответно „там“ и „тук“. Къде се издънва този роман? Той някак все не успява да изпълни предварителните си задания. Опитва се да бъде интимен, но съумява да стане само пошъл. Опитва се да бъде интелектуален, но създава само ужасна еклектика от теми и стилове, уводни факти и псевдоистини, икономика, политика, психоанализа и практически окултизъм. Опитва се по законите на занаята да гарнира разказа си с нужните дози еротика и секс, но оставя привкус на патриархална похот, воайорстваща иззад пролуките в собствената си срамливост: „Веднъж в пъба на съседния квартал бе зърнал проститутка с изхвръкнали от деколтето гърди... Бяха я обичали преди минути, тялото й все още беше пренаселено с някой, но тя изглеждаше самотна.“ (10) Но най-големите проблеми на Зарев са въобще с облика на това, което е искал да направи. Какво е „Светове“ по замисъл — висока литература или жълто светско четиво? По някакъв начин, този роман е и двете, но не в смисъл на някаква артистично хомогенна смес, а на пълна еклектика. Първата част се развива в Щатите и там стилът е на много ниско ниво, като в треторазреден трилър, пълен с пищни епитети, чутовни реалии и величави патетики. Останалото е един муден сюжет, който в първите стотина страници почти не се отлепя от дъното. Втората част е „българската“ и тя е като да е била написана от друг автор, в стила горе-долу на злачно- дъхавата социалистическа градска проза от 80-те. Имам чувството, че амбицията за всеобхватност тласка Зарев постоянно да мимикрира във всеки от източниците си. И че не винаги си избира добри източници, от които да се влияе. Из студията „Анатомия на полето”\nне-фен на 21.11.2016 в 06:58\nОмръзна ни Вл.Зарев с присъщата си патетично чутовна лексика, построена на елементарния принцип на противопоставянето, да не ни казва нищо.\nчитател, но не Ваш, г-не на 21.11.2016 в 08:06\nСтига упражнения по пустословие, г-н Зарев. Додеяло ни е от философичните Ви увъртания и сложно изразени баналности. Никой не е забравил тоталитарното Ви минало с услугите на УБО и "свободата" да обикаляте света, да трупате недвижимости и арт, да се оливате по софри, да сте в перманентен алкохолен делириум, да използвате позицията си за "привличане" на начеващи поетеси от Сивия поток. Да, времето беше Ваше, г--не, но вече те е. Остана празната Ви реторика и псевдодемократична фразеология. Никого не убеждавате, може би само незнаещите и непомнещите...


Куинс. Полезни свойства и противопоказания\nПолзите от плодове са известни, но малко хора знаят, че всеки продукт има някои ограничения. Дюля - извор на витамини, и този материал описва нейните характеристики.\nПлодовете имат твърда структура, стипчив вкус. Това не е много приятно да се яде в чист вид. Но когато дюли подложени на топлинна обработка, тя става мека, със сладък приятен вкус.\nСортове дюля са много, и минерални и витамин състав зависи от разнообразие и отглеждане регион. Хранителната стойност е само 48 ккал. Днес, ние анализираме какво е толкова полезно за дюля на организма, и да поговорим за възможните вреди от използването му. Полезността се крие в уникалния състав на плода.\nВитамин РР - помага производството на серотонин, като по този начин получаване на благоприятен ефект върху нервната система, понижава кръвното налягане, разширява кръвоносните съдове на мозъка.\nБета-каротин - естествен мощен антиоксидант, който укрепва имунната система, помага за борба с вируси и инфекции.\nВитамин В комплекс: тиамин, рибофлавин, и други, са антиоксиданти, и защитават клетките от свободните радикали. Те са включени в процеса на разделяне на мазнини, протеини и въглехидрати, превръщането им в енергия подкрепа дихателната и локомоторна активност. С тяхна помощ, еритроцитите се образуват, което увеличава нивото на хемоглобина и наситени мастни киселини на организма с кислород.\nВитамин С се бори бактериите и вирусите, като същевременно се поддържа имунитета.\nВитамин Е ускорява тимуса, който е отговорен за формиране на клетки на имунната система. Този витамин предпазва от рак, активира производството на нови капиляри, подобрява кръвообращението.\nМинералният състав на дюля също има положителен ефект върху тялото.\nКалцият укрепва костната тъкан, подобрява функционирането на нервната система.\nМагнезиев намалява риска от припадъци, помага на мускулната тъкан.\nНатрий, който е в подкожната течност, витамини помагат да стигнем до клетките.\nКалият осигурява водния баланс чрез коригиране на съдържанието на соли, основи. Защото ефективно предотвратява отоци.\nФосфор, желязо, участващи в енергийния метаболизъм. С тези елементи, подобрява тъкан хранене, състава на кръвта.\nДюля принадлежи на хранителни продукти, както и тези, които водят здравословен хранителен режим, се препоръчва да добавите към диетата на този ценен продукт. Оптични води до нормална работа на стомашно-чревния тракт, като гъба накисване, всички вредни вещества и токсини. Аскорбиновата киселина помага лекува настинки.\nСпецифични здравословни свойства дюля различни за бременни жени, тъй като глюкоза и фруктоза, в нейната структура се считат за естествени източници на хранителни вещества за правилното развитие и растеж на плода. И този плод помага бъдеще майки избягвайте оток, защото има по-мек диуретичен ефект. Помощ дюля и токсикоза, да използват своите плодове.\nКогато се използва правилно, дюля има само ползи, но има няколко категории хора, които не могат да консумират дюля. На първо място това са хората, които страдат от запек, тъй като дюля има стягащи свойства. Тези с гастрит, язва, целулоза или дюля сок също е противопоказан защото те съдържат ябълчена киселина. Между другото, тази киселина уврежда зъбния емайл, така че след консумацията на плода по някакъв начин, трябва да се измие устата си.\nПо време на периода на кърмене от дюля трябва да отпадне, тъй като не е известно как да се държат в бебето на тялото.\nВ други случаи, при липса на противопоказания дюля ще бъде един от най-полезните плодове, които могат да подобрят и подмладяват тялото на всеки човек.\nИ как мислите за дюля? Дали това е често на бюрото ви?\nРедки къща 8х8 с 4 отделни спални в имитация на хижа\nПроект на района: 117 м2, 8.5 х 8.5. Проектът се отнася до поделенията: polutoraetazhny, вили, къ...\nУдобен проект за много тясна спалня част 2 от 99 m2\nПроект на района: 100 м2, 5 х 13. Проектът се отнася до поделенията: двуетажните къщи в класическ...\nИнтересна къща 65 кв.м. в стила на Half-дървените къщи с две спални raznoznachnymi\nПроект на района: 65 м2, 7.0 х 10.0Отнася се до раздела: едноетажна къща в стила на fahverh и Евр...


Подаръчен комплект VICHY Neovadiol Gf, Дневен моделиращ крем - за суха кожа + Почистващо мляко 3 в1 ПОДАРЪК\nДневен моделиращ крем VICHY Neovadiol Gf - за суха / много суха кожа\nДневен моделиращ крем за суха /много суха кожа.\nЗа да отговори на специфичните нужди на кожата в менопаузата, лаборатории Vichy, създадоха уникална козметична формула - Neovadiol Gf. Кремът за лице Неовадиол Gf осигурява уплътняваща и моделираща грижа за кожата в периода на менопаузата. Една високоефективна формула базирана на активно действащи съставки, насочени срещу процесите на стареене на кожата.\nПродукта "Подаръчен комплект VICHY Neovadiol Gf, Дневен моделиращ крем - за суха кожа + Почистващо мляко 3 в1 ПОДАРЪК" не е коментиран.


Метамфетамин - цена за грам на улицата в държавите по света (класация)\nот М. Колев · юли 27, 2017\nКаква е цената за грам метамфетамин в държавите по света?\nДадената цена за грам метамфетамин, включена в списъка по-долу, е осреднената цена, платена за закупуване на грам метамфетамин в щатски долари. Цените за грам метамфетамин по света се базират на Световния доклад за наркотиците на ООН и Crime’s World Drug Report (освен ако не е посочено), както и от сайта Havocscope. Информацията от сайта Havocscope не е официално призната, а е формирана от данни на потребителите от сайта подаващи информация за цените на наркотиците.\nПазарната стойност на амфетамин и метамфетамин възлиза на над $28.25 милиарда долара. Картела от Синалоа контролира 80% от пазара в Щатите. Използващите го в рамките на Европейският съюз (ЕС) са повече от 14 милиона души.\nКласацията е оглавена от Австралия, като страната с най-висока цена за грам метамфетамин – $641.4. На второ място в списъка е Нова Зенландия, а на трето Южна Корея, със съответно $573.9 и $562.0.\nЗа разлика от заетото второ място в класацията на цената за грам кокаин, Щатите тук заемат третото място отзад напред, с цена варираща в широки граници от $3.0 до $500.0.\nКамбоджа, страната в която човек може да закупи килограм метамфетамин за цена от $25,000 до $30,000, е включена на предпоследното място в класацията, с цена от $1.6. И на последното място е Лаос с цена малко по-ниска от тази в Камбоджа – $1.0.\nКласация на цена за грам метамфетамин дадена за 32 държави:\nN# Държава Цена за грам метамфетамин\n1 Австралия $641.4\n2 Нова Зенландия $573.9\n3 Южна Корея $562.0\n4 Швейцария $286.7\n5 Филипините $214.1\n6 Индонезия $203.8\n7 Саудитска Арабия $199.7\n8 Сингапур $184.25\n9 Япония $125.3 до $683.6\n10 Афганистан $105\n11 Германия $89.2\n12 Великобритания $88.45\n13 Китай $72.9\n14 Малайзия $52.7\n15 Чехия $52.3\n16 Финландия $45.9\n17 Испания $30.5\n18 ЮАР $27.0\n19 Швеция $25.3\n20 Украйна $25.0\n21 Австрия $16.7\n22 Унгария $14.4\n23 Мианмар $13.6\n24 Латвия $13.2\n25 Хондурас $13.0\n26 Литва $12.7\n27 Северна Корея $11.0\n28 Молдова $5.0\n29 Бангладеш $4.5\n30 САЩ $3.0 до $500.0\n31 Камбоджа $1.6\n32 Лаос $1.0\nЕтикети: метамфетаминцена за грам метамфетамин\nАдвокатите на Ел Чапо казват, че е прекалено стар и твърде мил, за да се опита да организира ново бягство\nЦена за грам кокаин на улицата в държавите по света (списък)


Много емоции и екшън в Пловдив с най-добрите културисти в страната\nАвтор: Екип Plovdiv24.bg 07:40 / 06.10.2018 Коментари (0) 2491\nПловдив ще е домакин на Държавното първенство по бодибилдинг и фитнес през уикенда 6 и 7 октомври 2018.\nНа 6 октомври 2018 год. (събота) от 11 часа ще се проведат финалите в следните категории: Бикини фитнес- жени; Бикини фитнес – мастерс; Физик – ветерани мъже; Класически бодибилдинг – ветерани; Физик – мъже; Мускулеста физика – мъже; Бодибилдинг – ветерани.\nНа 7 октомври 2018 год. (неделя) от 11 часа ще се проведат финалите в следните категории: Класически бодибилдинг – мъже; Фитнес – жени; Уелнес фитнес – жени; Бодифитнес – жени; Физик – жени; Бодибилдинг – мъже.\nАко сте се затъжили за състезания през лятото и искате емоции и много екшън, то непременно планувайте да сте в Пловдив на 6 и 7 октомври, за да гледате на живо изпълненото с много емоции и мускули събитие. Ако сте състезатели, ви очакват много награди и аплодисменти, а ако сте зрител, също ще имате възможност да се включите в игри и надпревари за публиката, защото "Държавното Пловдив 2018" ще предложи от всичко по много.\n"Държавното Пловдив 2018" ще се проведе в Международен панаир Пловдив, Палата №7. Програмата предвижда 2 дни състезания с начало в 11 часа.\nОчаква се силно участие на състезатели от цялата страна, а така също и появата на най-добрите ни състезатели, защото "Държавното Пловдив 2018" е квалификация за Световно първенство и на него ще се определи състава на националния отбор. Тази година България ще участва с отбор от най-класните си състезатели на Световното първенство в Бенидорм, Испания от 9 до 11 септември.\nНаред със състезанията ще има и фитнес Експо на спортни дрехи, хранителни добавки и аксесоари с изложители от цялата страна, които обещават големи намаления и атрактивни цени специално за уикенда, а така също възможности за тестване и дегустация на различни продукти.\nСамо седмица преди участието си на Професионално състезание в Доминиканската република в топ състезателна форма Добри Делев ще бъде гост позьор на Държавното първенство в Пловдив. Позингът на нашият професионалист, стъпил на сцената на Мистър Олимпия, ще бъде на 7 октомври (неделя). Не пропускайте да се срещнете и видите отблизо какво значи IFBB професионалист!\nОсвен това специална церемония ще събере на сцената всички Абсолютни Шампиони на България от 1998 до 2018. Това ще даде възможност на зрителите и състезателите да се срещнат и видят отблизо най-добрите състезатели на България, събрани на едно място.\nДомакини на събитието са Спортен Клуб Масъл Арт с председател инж. Ким Мерджанов и списание "Мускули и Фитнес" с издател д-р Светомир Хубенов. Организатор е Българска Бодибилдинг и фитнес федерация.


Попаднах в любовен триъгълник и не знам как да изляза от него | Ezine.bg\n»Попаднах в любовен триъгълник и не знам как да изляза от него\nДушата ми се терзае от известно време с нещо, което мога да доверя само на вас. С приятелите си не мога да споделя за това защото ме е страх, да го изрека на глас.\nАз съм на 17 години и имах приятел близо година и половина. Всичко беше наред докато един ден той не започна работа в едно заведение в нашия град. Само ще ви кажа, че градчето е малко и всички се познаваме.\nНа новото си работно място приятелят ми се запозна с много нови хора. Мислех си, че това ще се отрази на нашите отношения. Но се оказа, че не см била права. Той продължаваше да има същото отношение към мен.\nЕдин ден забелязах, че един от редовните клиенти ме заглежда. Не му отговори на погледите. За да ми отмъсти беше ме издал на приятеля ми, че съм била с други приятели на дискотека, а аз не бях казала.\nРеших и аз на свой ред да му отмъстя. Свързах се с него в един сайт за запознанства. Той ми даде скайпа си и започнахме да водим едни безкрайни разговори. В началото всичко беше безобидно.\nСлед време разбрахме, че имаме чувства един към друг. Но не можехме да пренебрегнем два факта – моят приятел и това, че новият ми обожател беше 15 години по – голям от мен.\nВъпреки това, в един момент се разделих с приятеля ми и поех по непознат път с този господин. Всичко е хубаво, дава ми всичко което съм искала и ще искам от едно момче, но едно не ми достига - истинската любов.\nОбъркана съм понеже се раздвоявам между него и бившия ми приятел и вече не зная какво да правя.\nНякой ако иска да ми помогне със съвет, ще съм му безкрайно благодарна.\nАми пусни му телефона в сайт за запознанства със снимка на гола мадама и ше го скъсат...\nМного си млада и това е временно увлечение без бъдеще.Това е мойта гледна точка.Ти си решаваш.\nti si palna fliorca az ako sam nqma da te pogledna\nАман от тъпи путки, които си оправдават поведението си с любов. Обичал я.... а бе ти за дърти коцкари чувала ли си, сайт за запознанства....боже опази децата ни.....\nизобщо не си губи времето с тоя 15 год. по-големия - от личен опит ти казвам. Аз бях на 19, той на 33. първите 5-6 години бяха 6, но следващите мъка и след 10 години аз бях на 29 той на 43 всеки хвана по пътя си. много е трудно след това- поне за мен изгубих най-хубавите си години и приятели, а той е пак по младите гаджета из сайтовете. Те са мъже - все им е тая, но за едно момиче на 19/20 е едно но вече към 30 за една жена е друго. Ти си решаваш, аз ти казвам от опит.\nПочти всеки е минал през това на твоите години. Ще претръпнеш и ще попадаш и в петоъгълници и осмоъгълници... Любовта и ебането са много глупава работа, наслаждавай им се, докато не си го осъзнала, защото след време човек се обръща и почва да си се хили сам на себе си колко е бил прост да се вживява.\nсамо работата ми остана\nпълна боза моето момиче,но е факт направеното,не мислите по някога хубаво ,че е по голям никакъв спор ,че угажда това е така зщото е живял малко повече и знае къде и как да почеше,но има едно голямо но,да те питам след 15 години ти какво правиш,дали случайно за някой по млад който до тогава ще е натрупал опит няма да кажеш ,,,,той ми дава всичко,,, преживял съм го въпреки ,че съм мъж на 35 в момента и смея да твърдя,че знам въпроса и от другата страна това няма значение моя съвет е да седнеш някъде на тъмно и да си представиш картинката след 15 години ,мога да споделя повече на скайп ника ми е торедо_бг на латиница обаче\nЛюбовта е една- тази, която ти си способна да дадеш. И само тя се връща при теб.\nСорете с тоя дъновизъм, промити мозъци.Отишла си любов не се връща, тя вече не е любов. Човек трябва да гледа само напред!\nНа японски-на путака ма се сака


Info7: Смях насред политическата безизходица\nВъпреки че политическото бъдеще на страната остава неясно, тъй като, както видяхме, зависи от моментните настроения на новите политици и всякакви обрати не са изключени, през изминалата работна седмица в сградата на Народното събрание, политиците демонстрираха добро настроение…\nЗащо се смеете?! Политическата криза се задълбочава. Дори да се стигне до кабинет, дали този кабинет ще бъде стабилен, подкрепен по неволя и от безизходица от партии, за които нови избори биха били пагубни и които останаха обединени само до общата снимка пред сградата на НС. А дори и да платим цената на едни поредни избори, картината няма да бъде много по-различна от сегашната. Или БСП ще спаси положението като състави кабинет със служебните министри. Същите служебни министри, за които нито един български гражданин не е гласувал, същите служебни министри, които провалиха ваксинационния процес, вдигнаха медиците от „Пирогов“ на протест и организираха изборите с най-ниска избирателна активност…\nЗащо се смеете?! България е в пламъци. Двама горски служители загинаха, докато се бореха с пожара край Сандански. Петърч и Кресна са в траур. Изгоряха домове на хора… За капак в Деня на траур, когато депутатите почетоха паметта на загиналите с минута мълчание, Филип Станев, част от ръководството на първата политическа сила, от която очакваме да сформира кабинет, разсмя парламентарните групи с облеклото си. Наложи се председателят на НС Ива Митева „съвсем сериозно“ да му направи забележка… Жалко, че Ива Митева не присъстваше в кулоарите на НС в един от предходните дни, когато Филип Станев се разхождаше със слънчеви очила! Но защо да очакваме депутатите от ИТН да проявят уважение към избирателите си и към законодателния орган на страната, след като лидерът им Слави Трифонов отказа да поеме отговорността да бъде премиер, делигирайки я на поставени хора…\nЗащо се смеете?! Навлизаме в поредна вълна на коронавируса. Ваксинираните са малко. Бизнесът излезе с поредна позиция, в която алармира, че „служебното министерството на здравеопазването продължава целенасочената война срещу българския бизнес“. В същото време от болница „Св. Иван Рилски“ разпространиха позиция до медиите, в която се казва, че в последните седмици лечебното заведение е подложено на безпрецедентен натиск. А спешните медици са унижени чрез новата методика за бонуси за работа със заразени с коронавирус пациенти, според която ще получават по 11 стотинки на минута допълнително, отчитайки минута по минута колко време от дежурствата си са прекарали с ковид пациенти…\nЗащо се смеете?! Фарисейският ви смях направи смешен предизборния ви плач, с който спечелихте гласовете на българските избиратели и заехте местата си в Народното събрание. Под задоволството от прекрачването на прага на НС обаче все повече прозира нервен смях заради безизходицата, в която се намира страната ни.\nЗащо се смеете?! – „Плачете – лудите не може никой утеши, бесните не може никой укроти“ (Христо Ботев – „Смешен плач“).\n06.08.2021 11:35 06.08.2021 13:37\nАнализ, Анализи, България бизнескабинеткоментаркоронавирусмедициНародно събраниесмешен плачсмяхФилип Станев


Пейнт Ролер – комплект валяци за бързо боядисване » Обяви днес\nПейнт Ролер – комплект валяци за бързо боядисване\nPaint Runner Пейнт Ранър – комплект валяци за бързо, лесно и\nудобно боядисване,без мръсотия и бъркотия.\nБоядисвайте като професионалист за минимално време и усилия!\n- БЕЗ капене\n- Без стълба\n- по-малко разходи\n- по-малко време\n- по-малко напрежение\nВаляка за боядисване Paint Runner Пейнт Ранър смесва и разпределя боята с прецизността на машина,\nравномерно и без усилие от Ваша страна\nПо време на боядисването няма да капе никаква боя! Боята е в контейнера,\nВие просто го движите напред-назад за гладко и равномерно боядисване.\nПерфектни резултати всеки път без мръсотия и суматоха!\nPaint Roller Runner може да побере до 1 литър боя и се покрива за 10 минути,\nдо 17 квадратни метра от стената. Патентованата система плат и разпространение осигурява\nравномерно покритие на всички повърхности.\nСъздадена: 13.07.2017 08:37


Геймърски слушалки Razer Kraken 2019, зелен - RZ04-02830200-R3M1 RZ04-02830200-R3M1 - на топ цена — Ardes.bg\n> Геймърски слушалки Razer Kraken 2019, зелен\nГеймърски слушалки Razer Kraken 2019, зелен - RZ04-02830200-R3M1\nПроизводител: Razer; Код на продукта: RZ04-02830200-R3M1\nПреди половин година ги взех и съм много доволен! Препоръчвам горещо!\nПубликуваните цени и наличностите по магазини се обновяват няколко пъти на ден. Възможно е да има разлика между цените в магазините и сайта. Възможно е несъответствие с цените в магазините. Всички посочени цени са за покупки онлайн. Въпреки усилията ни да предоставим пълна и точна информация за Razer Kraken 2019, зелен, е възможно да сме допуснали грешка. Изображенията на продукта са примерни и може да имат разлики с действителния продукт. Ако забележите такава, моля ПИШЕТЕ НИ на адрес officear@ardes.bg.


За какво си мислите в сезона на морските приключения? - Страница 683 - Празни приказки и забава - kaldata.com - Форуми\nСтраница 683 от 826\nДруго нещо да се оплачеш на чича си?\nМи...Снощи ставах да пишкам два пъти. Простатата алармира.\nУно,помага ша знайш!\nИ аз съм така-аларми,къде фалшиви къде не...пффф лоша възраст бре\nБе напрао сиебаломамата чуек. Одъртехме и станАхме за резил.\nТи пак ли ша будуваш цяла нощ? Ако е така ти пожелавам да си намериш съратници, щото мен наистина много ме мързи и ша са опвам да гледам кино.\nпп.Кат одъртем още малко ша ги връзваме на възел и нема ни треба ни уно, ни дуо\nТрябваше да сме ги убили вече тия беее. Ся кво, пак ли да треперим накрая...\nУдарихме ги!!! Какво недоволстваш!!!\nЕдва ли ще оцелея цяла нощ...ма не се знае\nПърви да се пофалиш кога го вържеш,ей!\nПекох пиперки аз, проснах пране, попочистих, купих дюли и орехи, четох пет рецепти и утре с цялото си вдъхновение ще мейкна сладкишче.\nНаздраве към края на втората чаша с прекрасното ми Kabile! Но нещо ... не ми върви, не ми се порка\nи Гарванът е Мая БежанскА\nTъкмо ти ми трябваше да те "подлютя",ама щом не си ок...друг път Ефициент\nСъс треперене. Жоржиньо много се надявах да изяде боя, ама му се размина... ше ми прай финтчета кажи речи във вратарското поле. Малоумник!\nУтре отивай да четеш книжки някъде сред природата и остави всичко да мухлясва или да изгние от само себе си!!! Правенето на сладкиши не ти е силата!!! Остави душманите и завистливите люде да те псуват на воля и им обясни, че докато те робуват на една проста дюля, ти събираш слънчева енергия и има много голям шанс един ден да се превърнеш в Бога-слънце, докато те нямат никакъв шанс да се превърнат в Бога-дюля, по-вероятно е да се превърнат в Бога-тиква!!! Считам че с малко приказки, ще кажеш много и ще те разберат!!!\nАбе честно казано, предните няколко сезона, за цял сезон правехме толкова положения, колкото за един мач този сезон!!! Отзад сме кахърни, няма какво да го коментираме, ама момчетта тичат, раздават се, вкарват, че и печелят мачове, което е изненада за мен,честно казано!!! Аз очаквах да бъдем боксова круша до към Нова година, ако Лампард оцелее, но пък те взеха да мачкат много по-рано, че имаме и добро класиране!!! Ей това искам да гледам аз!!! Ей това е стария Челси от времето на 90-те години!!! При това с момчета от школата, а не с купени ментета-звезди!!!\nТова е така, но апетита идва с яденето. Като ги виждам че могат, защо да не искам повече? Жоржиньо адски ме дразни.\nЯм си кифтета и си пия джибрито от бъчвата ф мазата.\nДрусни и идин гюбек да ти е пълна вечерта\nЩо така с лошото бе Висарионович,какво ти е направила?\nЧелси няма кво да ги коментирам мисля...\nЛипсва опит!!! Без това няма как да стане работата!!! И на мен ми се иска, ама нЕма как да стане!!!\nЛипсва. Може би и това беше причината за подценяването което допуснаха и което можеше да им струва доста. Все пак играхме с най- слабия отбор в лигата.\nДругарю вожд, повечко фурми и авокадо хапвайте, може и хапченца с пасифлора, да сте по-достолепен и спокоен, и да си гледате в собствената копанка\nпреди 17 минути, Васкo написа:\nНищо не ми е направила!!! Е там е проблема, че нищо не прави!!! Да не мъчи нормалните люде!!! А най-големия проблем е, че все прави нещата на обратно!!! Васе, гледаш едно хубаво слънчево време, человек може да прави каквото си пожелае, а нейния пост е "Отивам да чета книга, да съм далече от всички, да не правя нищо и никой да не ме закача"!!! Или нещо от тоя род беше!!!Г оляма интелектуалка, голямо нещо, братче!!! Направо като ги гледаш такива интелектуалци, да се чуди човек, що всичко живо в БГ слуша чалга!!! Сега времето почна да се разваля, тя тръгнала дюли да купува, моля ти се!!! Кажи ми като един нормален человек, кой пие сладко от дюли!!!\nДругарке, след всички неща които сте закупили, бихте ли ми казали рецептата, по която ще ги направите!!! Не се заяждам, просто любопитство!!!\nЯ и ЗИЛ-а се разписал, здрасти\nНе съм се разписал и не съм ЗИЛ\nИ аз не съм ЗИЛ, май, или съм\nЕдин е Зил и негов е прякора Джуган...\nНищо не ми е направила!!! Е там е проблема, че нищо не прави!!! Да не мъчи нормалните люде!!! А най-големия проблем е, че все прави нещата на обратно!!!\nАаа Мустак,коткаш си я ти... (дърпаш за плитките на стари години)\nЗИЛ-а е Джуганшвили бре\nНагазваш в ябълковата градина?\nИ от 6 часа насам не мога да стигна до решение какво да направя с файловете си от стария лаптоп !\nТия от ябълковата градина са направили всичко по различен начин и очевидно няма как да си запазя всичко по папки както съм свикнал . Финдър не прави нещата като експолър . Всичко е по различен начин !\nПривет избушена котка,как е?


Искаме работещ механизъм за 2-та лева за аптеките\nФактът, че предложението за Национална аптечна карта стигна до парламента, е успех за нас, казва проф. Гетов\nМинистерски съвет одобри преди Коледа промени в няколко здравни закона и те вече влязоха за обсъждане в парламента. Те предвиждат създаване на Национална аптечна карта и нови регулации за търговията с лекарства. Какво е мнението на Българския фармацевтичен съюз за новите предложения, попитахме проф. Илко Гетов, председател на съсловната организация.\n- Проф. Гетов, Национална аптечна карта ще помогне ли за преодоляване на диспропорциите в бранша?\n- Българският фармацевтичен съюз настоява и се бори за въвеждането на Национална аптечна карта и на някакъв механизъм за откриването на аптеки в страната повече от 5 години. За нас самият факт, че предложението за такава карта стига до парламента, е само по себе си успех. Как обаче и в какъв вид ще излезе и дали тя ще бъде работеща, това остава в ръцете на депутатите. Наистина много се надявам в рамките на обсъжданията в парламента да се стигне до едни работещи текстове и модерен подход по отношение на откриването на аптеки, така както е във водещите европейски страни. Пример е възприетият нов подход за регулиране на паралелната търговия с лекарства и създаването на електронна система на агенцията по лекарствата за проследяване на наличностите. Надявам се наистина да се подходи експертно, професионално и отговорно.\n- Един такъв документ може ли да осигури аптеки в неатрактивните райони?\n- Може да помогне да се открият аптеки в тези райони, като покаже къде има нужда от тях, къде няма достъп до лекарства, какви услуги липсват. Откриването на аптека е в инициативността на колегите магистър-фармацевти, на юридическите лица, тъй като сферата на лекарство снабдяването е доминирана от частния бизнес и частната инициатива.\n- В аптечната карта ще има ли записано задължително отстояние на аптеките една от друга и други изисквания към тях, или само ще ги регистрира?\n- Аптечната карта ще регистрира на първо място наличните аптеки, след това наличния кадрови потенциал от магистър-фармацевти и помощник-фармацевти, наличието на дадени услуги, които се извършват в аптеките, като например работа с наркотични вещества, денонощен режим на работа, договор със здравната каса. Ще се отчита и какво е необходимо, за да бъдат задоволени потребностите на населението. В крайна сметка целта на регулацията е да бъде доближена фармацевтичната услуга до българските граждани. Оттам нататък качеството на фармацевтичната услуга, инициативността по откриването на аптека може да бъде съвместно с общините, с публично-частно партньорство или с други варианти, заложени в законодателството. Ние на този етап знаем бройката на аптеките, поддържаме една платформа http://mapteka.bg/http://mapteka.bg/, където те могат да бъдат визуализирани като място, но колко хора живеят в дадено населено място, какви лечебни заведения има там, каква е осигуреността с лекари, какъв е демографският профил на населението - това не е ясно от нашата платформа. Националната аптечна карта ще има областни аптечни карти, т. е. ние слизаме на регионално ниво и там тези неща ще станат ясни. Ще има видимост на потребностите, те ще бъдат дефинирани количествено и качествено.\n- В момента има ли недостиг на фармацевти?\n- На определени места има недостиг на фармацевти, на аптеки, на услуги, които се предлагат в аптеките, на други места са повече от необходимото, на трети има обекти, които се откриват за определен сезон или по определен повод. Така че имаме ясно изразени диспропорции и тенденции, които за съжаление, не са в услуга на българските граждани.\n- Предлаганите промени в Закона за лекарствените продукти в хуманната медицина дават възможност аптеките да отварят свои филиали. Какъв е Вашият коментар?\n- Това е едно друго наше предложение, което съществува от 2015 г., така че ние не сме против принципа или подхода за откриване на филиали. Смятаме обаче, че те трябва да бъдат съобразени на първо място с наличието на достатъчен персонал и на второ място трябва да бъде ограничено откриването на филиали до два на една аптека. Целта е да бъде гарантирано качеството на дейностите и същевременно да бъде дадена възможност всички, които имат капацитет и желание да могат да го направят. Защото така, както в момента е записано в закона – втори и следващ адрес, т. е. безкраен брой филиали, звучи твърде отворено, твърде либерално и имам съмнения, че ще бъде подходено не достатъчно коректно. Ще се стигне до откриването на много филиали на една и съща аптека, при липса на достатъчно кадри, при далечни отстояния от местонахождението на аптеката. Ако примерно една аптека в Благоевград реши да открие свой филиал в Гоцеделчевско село, това са над 100 км между двете населени места и няма как да бъде рентабилно и ефективно ако фармацевт пътува до филиала. Ясно е, че там ще работи някой, който меко казано е без необходимото образование. Така че ние имаме предложения в тази посока, готови сме да преговаряме, готови сме да обсъдим всички плюсове и минуси, с цел наистина този подход за откриване на филиали да бъде направен добре. А той не е нов. Преди демократичните промени от 1989 г. аптеките имаха филиали и населението получаваше достъп до лекарства. Така че не откриваме топлата вода. Текстовете, които са предложени в промените на закона не са лоши, но те се нуждаят от конкретизация и от слагането на някакъв праг. Самият факт, че в една аптека в България работят около 1.6 фармацевти показва ясно, че няма такава аптека, в която да работят примерно 10-12 фармацевта, за да може на базата на тяхната компетентност, професионална дейност и човешки ресурс да бъдат открити 15 филиала, ако приемем, че те ще работят по 2 дни в седмицата.\n- Отпаднаха ли окончателно нощните дежурства за аптеките?\n- Да, тези текстове са отпаднали, което е съвсем благоразумно. Не е готова българската аптечна система за поемане на такива денонощни дежурства. Изключително големи инвестиции се налагат за поддържането на такъв режим на работа. У нас няма обществено разбиране за това, че аптечната дейност не е търговия, няма подкрепа за тази социална и здравна дейност. Поради тази причина нашите предложения бяха разгледани задълбочено и тези текстове са отпаднали.\n- Има ли други новости, свързани с аптеките, които се обсъждат?\n- По отношение на аптечната дейност основните промени са в три посоки – откриването на филиали, въвеждането на аптечна карта и пренасянето на таксата, която НЗОК плаща за обслужването на напълно безплатните рецепти, на законово ниво с промяна в Закона за здравното осигуряване. Ние отново апелираме фиксирането на стойността на 2 лева на ниво закон, да бъде преразгледано с по-работещ механизъм на договаряне и дефинирането на някакви стъпки в зависимост от стойността на лекарствата, които са безплатни за пациентите. Защото фиксирайки тази стойност на 2 лв. на практика нищо не се постига. Няма да е стимул и да стане по-добре за аптеките да работят с тези напълно безплатни рецепти, а това ще бъде сериозна спирачка за промяна на размера на тази такса в бъдеще. На всички е ясно, че 2 лв. с ДДС, не могат да покрият разходите, които правят колегите за осигуряването на тези лекарства, някои от тях с цени от хиляди левове.\n- Искате това нещо да не е записано в закон, а в наредба, за да са възможни промени?\n- Нашето предложение е размерът на тази такса да се договаря, примерно за период от 3 години по модела на НРД за медицински и дентални дейности. Искаме също таксата да бъде специфицирана на базата на разходите, които се правят за съответното лекарство. Ще дам пример, ако едно лекарство струва 50 лв., реимбурсира се 100% и се съхранява при нормални условия, като не се изисква специален начин за отчитане, тези 2 лв. са достатъчни. Но ако лекарството струва 10 000 лв., ако се съхранява при специални условия, ако за отчитането му са необходими протоколи, съответно тези 2 лв. не могат да покрият дори 1% от вложените усилия и ресурси, които правят аптеките. И на последно място, това е такса за фармацевтична дейност, която по същество е здравна дейност и тя трябва да бъде освободена от ДДС. Към момента тя се облага с 20% данък добавена стойност и на практика в аптеката остават 1.67 лв. или със 7 стотинки повече от един билет за градския транспорт в столицата.\n- До къде стигна верификацията на лекарства? Има ли още аптеки извън системата?\n- По наши данни и по данни на Българската организация за верификация на лекарствата, около 700-750 аптеки все още са извън системата. В закона са предвидени конкретни санкции, когато аптеките не са се присъединили, което произтича от европейското законодателство. Просто това е транспониране на европейски текстове.\n- Очаквате ли да започнат да глобяват аптеките за това?\n- Когато законът премине през Народното събрание и бъде публикуван в Държавен вестник, три дни след това вече ще е реална възможността аптеките да бъдат санкционирани. Надявам се, че гратисният период, който от 6 месеца стана една година, е достатъчен, за да може всички, които имат желание да останат на аптечния пазар, да бъдат част от верификацията и съответно да не търпят санкции.\n- Какви са отношенията Ви с НЗОК, готови ли сте за новите договори?\n- Нашите отношения с НЗОК не вървят много гладко, имаме липсващи инструкции и указания за приложение на договорите с аптеките все още. Въпреки това и през 2019 г. НЗОК изпълни в срок, без ден забавяне всички дължими плащания към аптеките. Това се случва за втора поредна година, което не мога да не отбележа като постижение в рамките на този мандат.\n- Предстои Ви отчетно-изборен конгрес. Кога ще го проведете?\n- Шестият редовен отчетно-изборен конгрес на Българския фармацевтичен съюз ще се състои в София на 7, 8 и 9 февруари 2020 г. Той е свикан по нови правила, след приетите промени в Закона за съсловната организация на магистър-фармацевтите. Вече на квотен принцип се избират делегатите за общите събрания - увеличена е квотата на регионалните колегии в Конгреса, като се избира един делегат на 15 члена. Конгресът, освен избор на ново ръководство, защото знаете, че има ограничение за до два последователни мандата, ще трябва да направи и много сериозни промени в Устава, защото те произтичат от промените в закона. Това е една много сериозна трансформация на БФС и превръщането му в модерна, прозрачна и професионална администрация на магистър-фармацевтите. Надявам се това да бъде в полза както на колегите, така и на фармацевтичната практика. Имаме да отчетем много неща, много задачи са свършени в рамките на последния мандат. Мисля, че организацията стои здраво стъпила на земята и се превърна в един сериозен лоялен партньор на институциите, на бизнеса, на колегите, на академичната общост. Затова ще използвам възможността да благодаря на всички членове на БФС, на моите колеги от Управителния съвет, централните органи, регионалните колегии и на партньорите ни за това, че имахме един ползотворен и задълбочен диалог по всички теми, касаещи фармацевтичния сектор. Самият факт, че в рамките на тези 3 години и половина нямаме тежък срив във фармацевтичната система, показват, че добре сме си свършили работата. Разбира се, проблемите са навсякъде, живеем в бурни времена, предстои ни изкуствен интелект във фармацията и други новости, но това са теми, извън конгресът.\n- Вие ще се оттеглите ли или ще продължите да помагате?\n- Аз категорично няма да участвам в следващото ръководство на Българския фармацевтичен съюз. Имам академична кариера и смятам да продължа с нея. Разбира се, готов съм още от първия ден да помагам на новото ръководство при желание от тяхна страна по всички възникнали въпроси, но смятам, че човек трябва да дава път на младите. Има достатъчно амбициозни, подготвени и компетентни хора, които могат да продължат да водят Българския фармацевтичен съюз. Единственото нещо, на което се надявам, е приемственост и уважение на това, което е постигнато в рамките на тези два мои мандата начело на Българския фармацевтичен съюз.\nПътеките за общинските болници са с минимален ръст На крачка сме от подписването на Национален рамков договор, който ще определи правилата за работа в здравната система през следващите три години. Какви са забележките към проекта за НРД на Сдружението на общинските болници, попитахме д-р Неделчо Тотев, председател на организацията.


.. Козметично студио Хармония | Rio.bg\nДиамантено микродермабразио за 19.90 лв. в студио "Хармония"! Ново лице за 2013!\nЦена: 19.90 лв. Поръчай отново!\nНово лице за Нова година! Зимата е чудесна за козметични процедури. Сега е време да се отстранят в дълбочина мъртвия слой клетки, да се заличат неравностите, да се изтрият петната! Липсата на силно слънце не дразни обновената млада кожа, твоята красота сияе на прага на 2013 с\nДиамантено микродермабразио за 19,90 лв. в козметично студио "Хармония"\nВ студио "Хармония" фино полират епидермиса със стерилни диамантени глави. Грубите рогови клетки се отделят заедно с нечистотиите и натрупванията. Мощен вакуум моментално ги всмуква като същевременно масажира нежно кожата за подобряване на циркулацията на кръв и храненето на клетките.\n- Диагностика и определяне на типа кожа;\n- Почистване на кожата и измиване с обезмазняващ лосион;\n- Полаганене на упокояващ лосион;\n- Полагане на дезинфицираща успокояваща маска;\n▪ Обновяване на кожата;\n▪ Изсветляване на кожата;\n▪ Пигментации и възрастови петна;\n▪ Свиване на разширени пори;\n▪ Намаляване на фини бръчки;\n▪ Подобрение на стрии;\n▪ Ексфолиране на кожата по тялото.\nС предварително записване на: 0879 034 922 (Желателно е запазването на час да се направи поне 5 дни преди датата, на която желаете да бъде извършена процедурата.)\nВаучерът включва: Диамантено Микродермабразио\nПроцедурата е с продължителност 1 час.\nМожете да закупите неограничен брой ваучери за Вас и Ваши приятели.\nВсеки клиент, закупил ваучер, получава план за лечение и поддръжка на лицето преди и след процедурата.\nБързината на процедурата и времето за възстановяване спечелиха на процедурата прозвището “пилинг в обедната почивка”. Веднага след процедурата жените могат да си нанесат грим и да се върнат към нормалните си задължения. Незабавно след процедурата кожата се зачервява леко, но след няколко часа зачервяването изчезва напълно.\nПроцедурите с диамантено микродермабразио представляват ексфолиране на горния кожен слой, а след това изсмукват частиците заедно със замърсяванията и мъртвата кожа. Тази процедура служи за отстраняване на дефектите и недостатъците като фини линии и бръчки, пигментни петна, както и белези от акне. Микродермабразиото става все по-популярен начин за подмладяване на кожата и намаляване на стрии.\nМикродермабразиото коригира грубата повърхност на кожата, някои видове белези, неравномерна пигментация и старчески петна. То също може да премахне или намали броя на отворените и затворените комедони, вида на стриите и най-фините бръчки. Чрез отстраняването на най-горните слоеве на епидермиса, микродермабразиото стимулира образуването на нов повърхностен слой на епидермиса. Микродермабразио може да се прилага при всички типове кожа по отношение на омазняване, цвят и възраст. Обикновено процедурата отнема от 10 до 20 минути. Често се налага повторение на процедурата, за да се постигне желания резултат. Най-често терапевтичния курс се състои от 4 до 10 процедури на интервал от 1 до 3 седмици. Желателно е процедурите да се правят през есенно-зимния период, когато третираните участъци няма да бъдат излагани на вредните ултравиолетови лъчи.\nПроцедурите с диамантено микродермабразио се прилагат най-често на лицето или области със стрии, но може да се прилага върху всички части на тялото. Може да се третират всички типове кожа. Диамантеното микродермабразиото помага за 50% по-добро проникване и усвояване на козметични продукти, което усилва и крайния ефект от процедурата.\nКозметично студио Хармония се намира в центъра на Бургас и предлага професионално оборудване и козметика. Ще бъдете обслужени от козметик с медицинско образование, със 17-годишен стаж и 10-годишен стаж с лазерна и фото епилация.\nПовече информация за Козметично студио Хармония можете да откриете във Facebook.\nЗа Козметично студио Хармония\n"Козметично студио Хармония "\nУспешно станахте фен на Козметично студио Хармония .\nТрябва да влезнете в регистрацията си за да станете фен на Козметично студио Хармония .\nБургас, ул. "Рилска"№ 37\nТел. се вижда само от регистрирани потребители Понеделник - Неделя:08:00 - 19:00ч\nКозметично студио Хармония\nБанско, Мурите клуб хотел 4*\nХотел Шипка 4*, Зл. пясъци


Начало » БМВ Клуб България » Национален събор\nЗа някои BMW е просто автомобил, средство, за да стигнат от точка А до точка Б. В случая, малко по-бързо и по-луксозно средство, но все пак средство. Има обаче категория хора, за които BMW е начин на живот. Тези хора не се интересуват от разхода, от цената на поддръжката и от размера на данъците за техните автомобили. Защото всяка една страст е донякъде безрасъдна, всеки порив на сърцето е отчасти неразумен. А най-щастливата любов е споделената.\nПрисъствието на тези хора на едно място е не само начин за прекарване на свободното време. Това е уникална възможност да се срещнат и запознаят с личности, съпричастни на техния начин на мислене, възможност за установяване на нови контакти, за обогатяване на техния мироглед, но не и на последно място за едно запомнящо се изживяване в компанията на хора, които възприемат BMW по един и същи начин. Всичко това има едно название - Национален BMW Събор.\nФестивал, който е известен с конкурсите си за красота на автвомобилите и тяхното озвучаване, легалните състезания на 400 метра, провеждани в присъствието на органите на реда и с подкрепата на медицински и противопожарни екипи, както и незабравими мигове в синьо-бяла атмосфера. Подготвя се програма, включваща награждаване на победителите от различните конкурси и проявилите се с нещо уникално участници, посещения на местните забележителности и автомобилни походи. Част от тези приготовления са организираното придвижване от всеки по-голям град, служещ за сборен пункт, както и осигурено пренощуване за дните на мероприятието.\nСъборът се организира не "за", а благодарение на присъстващите BMW-ентусиасти.\nИменно феновете са тези, които поддържат жива традицията в България всяка поредна година. Вие сте тези, които превръщате това в едно все по-грандиозно събитие, чиито мащаби се разширяват все повече всеки път.\nКаним ви да станете част от това уникално преживяване, от горящата тръпка, която ще подхранва BMW пламъка във вашите очи. Спомен, от който всеки заслужава да е част.\nХронология на съборите


Услугата ONE BASIC предлага икономичен начин да изпратите пратка, придружена с възможност за частично проследяване. При доставките на пратки изпратени с тази услуга не се изисква подпис на получателя и съответно тракинг информацията не включва статус кога и дали пратката е доставена.\nС услугата ONE BASIC може да изпратите вашите малки пратки с тегло не повече от 0.5 кг. до адрес на получател по целия свят. Доставката се осъществява съгласно транзитните времена посочени по-долу.\nПоследното сканиране (видимо и в online тракинга на пратката) на пратките с услуга ONE BASIC е при напускане на разпределителния център на партньора ни.\nС услугата ONE BASIC може да намалите разходите си за доставка като е наличен само приоритет на доставка FAST\nЗа определени дестинации се предлага бонус сканиране (статус) при влизане на пратката в страната на доставка. Списък със страните за които се предлага бонус сканиране са посочени в Приложение 1\nONE BASIC предлага опция за уведомяване на получателя на електронната му поща или с SMS. Тази опция позволява получателя да бъде информиран ежедневно и без усилия относно състоянието на доставка на неговата пратка.\nГермания E + 4-8 Работни дни\nВеликобритания E + 4-8 Работни дни\nФранция E + 4-8 Работни дни\nБелгия E + 4-8 Работни дни\nЛюксембург E + 4-8 Работни дни\nИрландия E + 4-8 Работни дни\nИспания E + 4-8 Работни дни\nПортугалия E + 4-8 Работни дни\nИсландия E + 4-8 Работни дни\nОстаналите Европейски държави E + 5-10 Работни дни\nДРУГИ ДЪРЖАВИ E + 6-14 Работни дни\nВсяка пратка с услугата ONE BASIC трябва да бъде опакована от изпращача във вид позволяващ нейното безопасно транспортиране и да бъде със залепен етикет за доставка. Етикетите за доставка се генерират и отпечатват във формат А6 директно от клиентския профил на изпращача достъпен на сайта на Post ONE.\n60 см 90 см 0.5 кг\nПриложение 1 – Държави предоставящи бонус сканиране (онлайн статус) за услугата ONE Basic


Страница 104 от 323 « First < 4 54 94 100 101 102 103 104 105 106 107 108 114 154 204 > Last »\nМечта 23rd June 2013 12:45\nai6erasimova , писала съм Ви на лични, но не ми отговорихте. Първия ми въпрос е за цена на първична операция при д-р Дилбер. Нелка се включи, но разбира се ориентировъчно. Посочила сте и сайта на доктора, но аз освен на български и на английски на друг език не мога да му пиша. Има ли кой да преведе написаното?\nИзвинете ме останалите, че в темата дискутирам лични въпроси.\nElly Stefanov 23rd June 2013 12:46\nПървоначално написано от Мечта (Публикация 789392)\nНе знам дали комплиментите за носа продължават да ти носят радост, но след тази операция - много ти отива. Браво на д-р Дилбер.\nАз също мисля да се насоча към него. Нелка, можеш ли пак да напишеш цената за първа операция, ако я знаеш. Коментирахте още двама хирурзи и аз се обърках.\nДоктора работи с няколко болници и цената варира според лукса на болницата. Аз избрах най-евтината болница - Етика, която се намира на една спирка разстояние от кабинета на доктора. За първа операция цената ми беше 3000 евро или 7000 лири, които включват операцията, болничните такси и престоя за една вечер. Консултациите са безплатни!\nАз се прибрах във Варна, вчера доктора ми махна конците. Не бяха заеастнали някои напълно и леко ме заболя и се разкърви, аз понеже лежах и не разбирах какво ми правят малко се разревах от болка и страх :)\nДоктора предложи да ми сложи пак лепенки заради пътя, да се чувствам по-сигурна и приех на драго сърце. Преди малко си ги махнах, сега ще вляза в банята да си отмия последната засъхнала кръв и ще пусна снимки. Помолих доктора да ми прати снимките от консултацията преди операцита, за да видите колко е фрапантна разликата.\nПомолих доктора за епикриза, смятам да я занеса на преводач и превода да го дам наличната лекарка за досието ми - за всеки случай :)\nИ едно лично впечатление - доктора е супер, нямам думи да го опиша колко е добър и човечен, според мен е и страхотен специалист. Мисля, че извадих голям късмет с него :girl_flirt:\nМечта 23rd June 2013 12:56\nElly Stefanov и Нелка, благодаря ви!\nАз планирам първо среща с него и обсъждане и след няколко месеца операция. Ако имам въпроси ще пиша на лични.\nЧакам снимки с нетърпение.\nrimi 23rd June 2013 16:14\nПървоначално написано от ai6erasimova (Публикация 789402)\nMomi4eta napravete pravilniya izbor nossa e nesto mn vajno asmoga da vi da dam siveti as poznavam mn hirurzi ne vsi4ki sa dobri v taya nasoka\nАйше можеш ли да ми кажеш какво е мнението ти за Авшар като доктор\nrimi 23rd June 2013 16:17\nМомичета ,дайте ми съвет сега на 12 ,като отида в Истамбул да си запиша ли час за консултация при Диобер ?\ntiti1 23rd June 2013 16:22\nтака и така ще ходиш, може да вземеш час, да чуеш още едно мнение.\nНо да не вземеш да се объркаш нещо. Дала си маса пари на твоя доктор и ще настояваш да поправи и дооправи нослето. Така като слушам момичетата тук, турците не са като нашите доктори, искат да докарат всичко до успешен край.\nElly Stefanov 23rd June 2013 16:28\nПървоначално написано от rimi (Публикация 789417)\nРими, толкова ли е зле положението? Според мен отиди на консултацията си и ако не си доволна или имаш съмнения, на място помоли жената с теб да се обади на Дилбер, сигурна съм, че още същия ден ще те прегледа, и без това кабинета му ще ви е по път.\nАз още не съм влизала в банята да се приведа в човешки вид след пътя, така му отпуснахме края, че отидохме двама човека с един куфар и се върнахме с още 3 чанти. В Истанбул е обратното на България - храните и напитките са много скъпи, особено по заведенията - две кафета и една кола в заведение в центъра на квартал ни излезе 15 лири (12 лева), но пък стоките за дома и дрехите са на половина от цените при нас, а разнообразието е огромно. Върнахме се с багаж, сякаш се пренасяме в нов дом :) та още мия, пера и подреждам.\nrimi 23rd June 2013 16:30\nТити дано да си права че направо съм се побъркала вече Много ми се попариха надеждите този път мислих че е за последно дано да има решение на проблема А евентуално ако искам да отида на консултация при Дилбер как ставаше записването\ntiti1 23rd June 2013 16:34\nРими, не се отчайвай, трябва да намери решение твоят доктор.\nУспокой се, малко остана, ей го 12-ти наближава, ще ти предложи вариант, така си мисля, не вярвам да допусне да останеш недоволна накрая, а и докторите си имат този спортен хъс...ако се сещаш какво искам да кажа.\nrimi 23rd June 2013 16:37\nАбе не е толкова зле положението но аз вече съм станала пълен ненормалник отгоре на костта си има проблем надявам се да е поправим Нямам търпение да идва 12 да видя какво ще ми кажат Сега съм на море с децата и вярвайте ми не мога да се зарадвам като хората Ели чакаме с нетърпение снимките на Нелка вече ги видях страхотен е станал Нели още е спаднал и е стана доста финичък\nВсички времена са във формат GMT +2. Часът е 19:44.


Бионсе се подстрига късо / moetodete.bg\nСлед като заплете косата си във вентилатор по време на концерта си в Монреал, Бионсе изглежда е решила, че с къса прическа ще избегне конфузните ситуации.\nЗвездата, която в момента е на световно турне, представи на почитателите си в социалните мрежи новата си прическа тип "боб".\nНовият стил на изпълнителката идва само две седмици след смешния инцидент, който се случи на сцената в Канада. По време на изпълнението на хита "Halo" къдрокоската заплете буклите си във вентилатор на сцената.\nЦели няколко минути охраната на звездата се опитвала да я освободи от капана на вентилатора.\nБионсе обаче не се смутила и успяла да се измъкне от конфузната ситуация с усмивка, което публиката оценила с бурни аплодисменти. /БГНЕС\nОще за: Бионсе, коса, подстригване, прическа\nКоментари за “Бионсе се подстрига късо”


Набелязват мерки за почистването на Чая - Asenovgrad.NET\nНабелязват мерки за почистването на Чая\n11:09, 27 фев 2012 г.\nЗаради наводнение е затворен пътят между Леново и Поройна. Мостът, свързващ двете села, е отнесен от прелялата река Мечка. Движението на автомобили се пренасочва през пътя за Кърджали, съобщават от КАТ "Пътна полиция".\nДнес се очаква да бъдат набелязани мерки заради очакваното снеготопене и почистването на Чая и други реки в региона. Поредното заседание на Областния кризисен щаб в Пловдив ще започне в 14 часа.


Кузманов загуби финала в Индия - Topsport.bg\nВтората ракета на България Димитър Кузманов загуби на финала на турнира по тенис за мъже от сериите "Чалънджър" на АТП в Бенгалуру (Индия) с награден фонд 53 120 долара.\nКузманов отстъпи пред водача в схемата Александър Вукич от Австралия с 4:6, 4:6 за 86 минути.\nС достигането си до спора за титлата Кузманов заработи 4240 долара и 50 точки, което му гарантира завръщане в топ 200 на световната ранглиста на АТП.\nВукич стигна първи до пробив в мача и поведе с 3:2. Българинът имаше точка за връщане на пробива при 3:4, но не успя да се възползва и загуби първия сет с 4:6.\nВъв втората част пловдивчанинът загуби подаването си за 1:2, а в следващия гейм пропусна възможност върне пробива. При 2:3 Кузманов поведе с 40-0, но отново не успя да стигне до пробив. Вукич взе следващите си сервис геймове и затвори мача.\n28-годишният българин игра на трети финал на турнир от сериите "Чалънджър". В кариерата си още Кузманов има едната титла от в Барселона (Испания) през октомври 2021 година и един загубен финал в Задар (Хърватия) през март 2021-а.\nГероичен Мико Кузманов е на финал в Бенгалуру\nСпортни новини / Тенис / Кузманов загуби финала в Индия\nКузманов победи украинец в Полша\nМико Кузманов стартира срещу британец в квалификациите на "Уимбълдън"\nМико Кузманов е във втория кръг на пресявките на "Уимбълдън"


Идват 15 млн.евро за нов тролейбусен транспорт в Стара Загора\nНачало » Регионални » Идват 15 млн.евро за нов тролейбусен транспорт в Стара Загора\nвторник, ноември 16, 2010, 20:50\n“Започва изпълнението на проект на Министерство на регионалното развитие и благоустройството (МРРБ) “Интегриран градски транспорт в Стара Загора,- съобщи заместник-кметът Белчо Белчев. – Той е за срок от 3 години и е на стойност 15 милиона евро.\nПроектът е адресиран само към тролейбусния транспорт. С реализирането му ще се осъществят нови контактни линии, нови токоизправителни станции, нови тролейбуси, електронни информационни системи на всички новопостроени спирки, видеонаблюдение и др. Предвижда се удължаване на тролейбусните линии до квартал “Зора” и до Тракийския университет.\nНа 18 ноември 2010 г. в МРРБ на кметските управи на петте града ще бъдат представени консултантите по проектите, които са спечели конкурса. По неофициални данни ръководител на старозагорската консултантска група ще бъде специалист, който е реализирал подобен проект в Атина. На 19 ноември т.г. е предвидена пресконференция с консултантите за получаване на максимална информация.\n« Строителна фирма ще връща пари за некачествен ремонт на сградата на Областната администрация\nСДС изрази подкрепа за управлението на кмета проф.Светлин Танчев »


Оставиха Мая Манолова без служебен автомобил, тя пътува с обществения транспорт (+видео) - ТОПактуално - актуални новини\nНачало ТОП актуално Оставиха Мая Манолова без служебен автомобил, тя пътува с обществения транспорт (+видео)\nОставиха Мая Манолова без служебен автомобил, тя пътува с обществения транспорт (+видео)\nМилена Христова 5 ное. 2018 0 коментара\nМая Манолова заяви, че нищо не е в състояние да я спре да си върши работата. Седна в междуградския автобус и потегли към хората в нужда\nБез да иска, Мая Манолова за пореден път вдигна своя рейтинг.\nМая Манолова в автобуса към Стара Загора\nСлед промяна в Правилника за работа на НСО (Национална служба за охрана) стана ясно, че на националния омбудсман не му се полага служебен автомобил и охрана.\nВ интернет се появиха множество негативни коментари. Гражданите се сърдят, че кметът на София Йорданка Фандъкова се вози в Мерцедес S-класа със служебен шофьор. Мая Манолова пътува из цялата страна и за нея такова удобство не е необходимо.\nМая Манолова се качи в автобуса от София за Стара Загора.\nВидеото долу, което Нова ТВ пусна, много бързо събра огромен брой гледания.\nНационалният омбусман каза, че нищо няма да я спре да бъде при хората и да си върши работата.\nМая Манолова заяви, че докато изпълнява тази длъжност нищо няма да може да я спре да бъде в онази част на страната, в която имат нужда от нея. Без значение какво би й коствало това. Но самата тя сподели пред ТВ медии, че не може да си позволи личен автомобил и шофьор, за да пътува из страната.\nС чувство за хумор Мая Манолова заяви, че има огромен избор от превозни средства – автобус, влак, метро, тролей.\nА шофьорът, който кара автобуса от София до Стара Загора се оказа бивш служител на НСО. Г-жа Манолова отново използва своето чувство за хумор, че отново ползва услугите на НСО.\nС или без чувство за хумор, новото положение се оказа пълна излагация.\nКогато Европа научи, че ни побърка с подигравки.\nМеждувременно съпругът на Мая Манолова Ангел Найденов получи награда за принос в развитието и утвърждаване на българските въоръжени сили. Г-жа Манолова написа, че много се гордее с успеха на нейния съпруг.\nЕтикети: new, автомобил, Мая Манолова, национален омбудсман, НСО, охрана\nМесечен хороскоп юни 2019 – Стрелец и Козирог пн. май 27th, 2019\nМесечен хороскоп юни 2019 – Лъв и Дева\nМесечен хороскоп юни 2019 – Близнаци и Рак


02 май 2019 | 11:25\nСнимки на модел с буркини предизвикаха интерес от много свтовни медии. Фотосите са направени специално за списание за спорт и мода "Спортс илюстрейтид". В новото си издание, което този път обръща внимание на банските, списанието помества за първи път в историята си снимки на модел, облечен в... буркини.\nМюсюлманката и суперпермодел Халима Аден носи бански костюм, който покрива цялото ѝ тяло. Тя е сомалийка, а детството ѝ минава в бежански лагер в Кения. 7-годишна се премества със семейството си в Америка. Халима е и първата манекенка, дефилирала по модните подиуми в Ню Йорк, Милано и Лондон с хиджаб.\nбански костюм, буркини\nПлеймейтката създаде NL 4 YOU\nРатайковски отново полу-гола, показа новите си модели\nВижте секси снимките