Коментари - Учени са създали "невидим щит" | IT.dir.bg\n20:48 | 03.07.22\nТова нещо го има от около 10 години и никак не в ново както го изкарвате...\nАми Дира пълнеше ИТ с руска военна техника анимации и ЩЕ та . Гогов се беше научил да копи пеиства от руската пропаганда . От как лъсна ръждиявия задник на руснаци стари новини какво друго няма армати няма СУта с електомагнитни импулси няма стел 4+++ поколение няма Хипермега звукови ракети . Поне не досаждат в ИТ с руски железа старо може да е новина на 10 години ама поне нещо ...........\nКелфайда - щитът е видим :) То като се скриеш зад тухлена стена пак не се виждаш.... Това се казва разхищение на технология или напънала се планината и родила мишка...\nЗащо не го дават под ъгъл. Сигурно трябва да стоиш директно отпред. Има варианти просто с камера отзад, която да предава на екрана съдържанието. Но няма да се променя под ъгъл на гледане. Направата на такова видео може да е дори от екран с предварително заснето съдържание. Освен че може и да се манипулира видеото. За да е с лупи, те трябва да заобиколят обекта и трябва да стоят отстрани или отгоре някак, а тук не се вижда.\nКойто и съвременен телевизор да разглобите зад стъклото на дисплея има същия лист оптика, която се използва в тея "щитове". Аз много се смях, когато преди години го рекламираха като откритие. А това нещо се произвежда от десетилетие най малко.\nтва е старо, поне 4,5 години преди съм гледал клипове . ползва се нещо от сорта на лентикулярно фолио с много добре подбрани профили на лентите . в средата и в края не са еднакви . военните не се интересуват от това нещо, защото имат едни активни покривала (със сензори , захранване и проектиращи елементи). последните имат предимство, че крие от всички посоки\nсъщото стъкло което слагат на камерите на руските медии\nхубаво, създали, после? Обърква ракетите ли? Или на тоя скапан свят все още има военни стратези, които мислят за войната като за две строени една срещу друга купчина бойци??? Това си е чисто изобретение за престъпниците и терористите!\nКато създадеш нещо различно от врякота ти като щатен врякалник опитай да помислиш отново по темата.\nНищо не е ! ДИРА 10 години през ден през да публикуваше статии за безналоговия СУ57 в ИТ Така и никои не го видя ?! Толкова е стелт че даже пилота му не може да го намери , веднъж даже се качил в стелт АРМАТА\nКъде го чукаш, къде се пука. Трола и тук си намери повод да плюе по нещо руско.\nОпа, сори, не знаехме че е невидим.......\nИдеално е за селски нужник на двора :)\nГоляма постижение. Фона се вижда, а това пред него - не. Няква оптика.\nТи ги правиш по хубави, знаемете ние!\nХоди ти "ника" много. На репликата. Но може и без "експерт". За краткост.\nНищо работа, дааа. Някаква оптика и готово. Та и без захранване работи ама кво от това. Отде ви изравят бе.\nАбе, дебиле, как не си омръзна на себе си, до смърт, на всяка мандажа... лайно, миризливо.\nСамо не давайте такива щитове на куките, че без това не можем да ги изкараме от храстите :)


Симптоми и лечение на енцефалопатия | Simptomi.bg\n»Симптоми и лечение на енцефалопатия\nЕнцефалопатията е общ термин, описващ заболяване, което засяга функцията или структурата на мозъка. Има много разновидности на заболяването. Някои от тях са постоянни, а други са временни. Някои видове присъстват още от раждането и никога не се променят, докато други се придобиват след това и могат с времето да се влошат.\nСимптомите на енцефалопатията ще зависят от причината и тежестта на заболяването. Появяват се психически промени при пациента. Той може да има затруднения в запомнянето на прости факти или да му е трудно да се фокусира. Характерна е загубата на способността и уменията за решаване на проблеми и взимане на решения.\nОбикновено заболелият не забелязва тези промени в себе си. Психическите симптоми на заболяването се засичат от най-близкото обкръжение на пациентите.\nЗаболяването може да промени цялата личност на човек. Така, ако преди заболяването пациентът е бил спокоен човек, ще стане нервен и избухлив и обратното, ако е бил нервен и конфликтен, ще стане спокоен. Характерни симптоми за заболяването са летаргията и сънливостта.\nОсвен психически, енцефалопатията има и неврологични симптоми. Те се изразяват в мускулна слабост и нарушена концентрация. Възможно е пациентите да имат неволни потрепвания на ръцете и краката, без да го забележат.\nЧесто с утежняването на заболяването хората срещат сериозни трудности с говора, както и с преглъщането. Възможни са и краткотрайни припадъци.\nВеднага трябва да отидете на лекар, още с появата на първите симптоми на енцефалопатия. Ако при пациент, който вече получава лечение за мозъчни заболявания, се появят симптоми и състояние като тежко объркване или тежка дезориентация, трябва веднага да се потърси спешна медицинска помощ. Това може да означава, че състоянието се влошава. Ако не се вземат мерки, може да се достигне до кома или дори мозъчна смърт.\nЛечението на енцефалопатията варира в зависимост от това, което я е причинило. Може да включва лекарства за лечение на симптомите или хирургична намеса за лечение на основната причина.\nНедохранване: Определение, симптоми и лечение


ПРОГНОЗА ЗА ВРЕМЕТО НА 16.12.2014 - НДТ, Добрич, България\nПРОГНОЗА ЗА ВРЕМЕТО НА 16.12.2014\n2014-12-15 @ 18:49 EET\nСофия. През нощта облачността ще е разкъсана, предимно значителна над източните райони. На много места в низините и котловините ще има мъгла или ниска слоеста облачност. Преди обяд ще има и слънчеви часове, но след обяд от запад облачността отново ще се вплътнява. Ще остане почти без валежи. В източните райони ще духа до умерен южен вятър. Минималните температури ще са между минус 2° и 3°. Максималните ще са от 2° – 3° в местата с трайна мъгла до 8° – 9°. Такава е прогнозата на Националния институт по метеорология и хидрология (НИМХ) към Българска академия на науките (БАН), съобщи за Агенция "Фокус" Мартин Славчев,дежурен синоптик.\nАтмосферното налягане ще се понижи още и ще се доближи до средното за месеца.\nНад Черноморието облачността ще е предимно значителна. Ще духа до умерен южен вятър. Максималните температури ще са 7° - 9°, близки до температурата на морската вода.. Вълнението на морето ще е 1 -2 бала.\nПреди обяд над планините ще е предимно слънчево, но след обяд от запад облачността ще се увеличава. Без валежи. Ще духа умерен, по високите и открити части до силен югозападен вятър. Максималната температура на височина 1200 метра ще е около 9°, на 2000 метра – около 4°.\nПрез нощта срещу сряда и в сряда ще остане облачно, на места ще превали дъжд. Вятърът ще се ориентира от северозапад. Мъглите ще се вдигнат и температурите там ще се повишат; в останалите райони дневните температури слабо ще се понижат. В четвъртък в Северна и Източна България все още ще духа умерен северозападен вятър. Преди обяд на места в Източна България слабо ще превалява, но от запад облачността ще се разкъсва и намалява до незначителна. В петък вятърът ще отслабне. Ще преобладава слънчево време, преди пладне на места в равнините ще има мъгла.\nПРОГНОЗА ЗА ВРЕМЕТО НА 16.12.2014 | 0 брой коментари | Регистрация


Депутатът, който... ядеше шкембе чорба — Иво Илиев\non\t 03.05.2022\t 03.05.2022\t by\tИво Илиев\tShare Facebook Twitter Pinterest Email\nПредставяте ли си утре някой народен представител да пусне във Фейсбук или, недай Боже, в LinkedIn снимка как сърба шкембе чорба и текст от сорта на „Време е за обедна почивка с любимото ми ястие и после пак в пленарната зала. Обичам я с много чесън!“\nПочти сигурно ще последва възмущение, купища meme-та и подигравки – защото според обществото един депутат не може да обича подобни „прости неща“.\nЗатова депутатите, които обичат шкембе чорба – надали ще ни споделят това тяхно изкушение в социалните мрежи… както и куп други неща… което е нормално, защото тук споделяме основно това, с което искаме да се похвалим и да изглеждаме супер готино.\nДори аз, като един появлен фен на шкембе чорбата – не споделих снимка при последната консумация :))… но аз не съм депутат и при мен ще е по-общественоугодно.\nВ „Алегорията за пещерата“, хората, които живеят вътре не виждат реалния свят, не срещат хората от него – а само си въобразяват какъв е той според сенките, отразени по стените на пещерата им. Сенките не са външния свят.\nТе дори не са интерпретацията на света отвън.\nТе са просто сенки, създаващи лъжливи илюзии.\nСоциалните мрежи са пещерата в днешната дигитална алегория, където хибридните атаки, дезинформацията и фалшивите новини са сенките, които се отразяват по стените ни. Всеки статус, всяка снимка – НЕ Е животът отвън, а само илюзия за него – често наблъскана с филтри, украса… инсценирана и режисирана така, че да изяде вниманието ни.\n„Във всички социални мрежи #СПОДЕЛЯНЕТО не винаги е #СЪПРЕЖИВЯВАНЕ“ казва Полина Коцева от тренинг с гимназисти, учители и родители от гимназия .\nСЪПРЕЖИВЯВАНЕТО изисква от теб да излезеш от пещерата. То НЕ МОЖЕ да се случи със СЕНКИТЕ в нея – то изисква да избереш хората, които ти дават СИГУРНОСТ. СЪПРЕЖИВЯВАНЕТО Е ЛИЧНО.\nОт него не можеш да се скриеш зад монитора, зад аватара. При него ПРИЯТЕЛСТВОТО НЕ Е ПРОСТО ЕДИН БУТОН, а отдаденост към желанието да създадеш връзки и отношения с другия.\nСоциалните медии създадоха хора, които забравиха, че познанствата в тях са дигиталното начало по пътя към съпреживяването и емпатията. А ако дълго време не търсиш съпреживяването с другите – ти пропускаш най-важното нещо, което осмисля всеки човешки живот – ГРИЖАТА. И докато социалните мрежи могат да ни подтикват да се представяме и мислим за някакви своеобразни супергерои според възможностите и силите си – ГРИЖАТА е един съвсем личен акт, в който показваш, че си… ПРОСТО ЧОВЕК – слаб, неуверен, грешащ, но истински. Истински – не сянката в пещерата, която си мислиш, че обществото очаква да види от теб.\nЛидерите на мнение\nПолина и нейните колеги са провели множество тиймбилдинги със средствата на социално-емоционалното изучаване, и аз съм имал възможността да бъда на голяма част от тях като фасилитатор или наблюдател.\nЧесто една от активностите е микро-екипи да измислят стратегия за прекосяване на река при специално замислени екстремни условия, които затрудняват много начинанието.\nДанните от проучванията за тази активност сочат, че в 70% от микро-екипите ЕДИН ЕДИНСТВЕН ЧОВЕК се нагърбва с това да преведе всички останали от екипа през реката – дори това да значи да рискува целия екип и себе си.\nНай-често този, който се нагърбва преди това е отделил най-много време да говори – съответно най-малко време да изслушва и дава думата на останалите от групата.\nВ научните направления, изучаващи лидерството и поведението на хората – именно този вид лидери са най-опасни за себе си и екипите си. Те не са колаборативни и влиянието им върху другите често е пагубно за всички.\nМакар, че са лидери на мнение (т.е. могат да манипулират мнението на другите според целите си), те не са лидери в управлението на екипа си.\nДнес едно от големите предизвикателства към всеки от нас е, когато влезе в дигиталната пещера и види сянката си на супер герой – да си спомня, че това е просто сянка и е достатъчно вместо супер герой да бъде просто добър Човек с всичките човешки грешки, изкушения, недостатъци, неволи, грижи и отговорности.\nТази статия е разгледана общо 219 пъти от датата на нейното публикуване\n← Тенденции в дигиталния маркетинг… които не са тенденции\nТенденции в дигиталния маркетинг... които не са тенденции\nИскат да купят… но не купуват?! →\nИскат да купят... но не купуват?!\nOgilvy UK не работи с не-автентични инфлуенсъри?!


Тревогата е неразделна част от живота на човека. Има случаи обаче, когато тя идва твърде много, психиката и тялото не могат да я понесат безболезнено. Прекаленият стрес намалява продуктивността, напомня Harvard Business Review. Така се получава един порочен кръг, в който работата безпокои човека, което се отразява на самия него и съответно представянето в работата му се влошава. От което той още повече се тревожи, пише "Мениджър Нюз".\nСтресът е една от най-големите вреди за здравето, а нищо не си заслужава! Ето 3 съвета, които ще ви помогнат, ако усещате, че сте под напрежение и безпокойството започва да трови духа и тялото ви:\n1. Не се тревожете сами. Идете при някого, на когото имате доверие – приятел, партньор или колега. Понякога само изговарянето на проблема може да бъде облекчение. Освен това може да получите полезен съвет или подкрепа.\n2. Измерете фактите. Понякога малък проблем може да бъде „раздухан" и пропорциите му да станат убийствени. Преди да сте позволили стресът да ви изяде, преценете за какво хабите нервите си. Разберете наистина колко е голяма причината за притесненията ви.\n3. Оставете нещата така. Ако сте разбрали, че наистина всичко е извън вашите възможности и не можете да направите нищо за проблема, просто се откажете и забравете за него. Може да звучи трудно, но съзнанието ви има нужда от това.


СПОРТЕН ПРАЗНИК | 35. СЕУ "Добри Войников"\nНа 04.10.2019 г. в 35.СЕУ „Добри Войников” се проведе спортен празник под наслов „Спорт в училище за здравословен начин на живот” иницииран отучителите по физическо възпитание и спорт.\nЗа да се получи един наистина приятен спортен празник, който да достави радост на всички участници, са включени ученици от начален, среден и горен курс, както и всички учители от нашето училище и част от родителите на нашите ученици. Сред нас бяха и представители на училищното настоятелство. В празника се включиха и студентите от Национална Спортна Академия Денис Андреев и Илиян Илиев, които оказаха много професионална помощ в щафетните игри при учениците от начален курс.\nЗа настроение, преди да започне състезателната програма, ученици, облечени в съответните цветове на 5-те олимпийски кръга, изиграха едно българско хоро.\nСпортната програма започна с демонстративен мач на отбора по баскетбол – юноши, който се изигра на новата многофункционална спортна площадка.\nУчениците от начален етап се състезаваха в разнообразни щафетни игри, от 5-7 клас участваха в турнир по народна топка, а учениците от гимназиален етап се включиха в отбори по футбол, волейбол и баскетбол на реновираните ни спортни площадки. Имаше и две работилници, където желаещите ученици можеха да рисуват или да изготвят здравословни рецепти.\nСпортният празник завърши с награждаване на отличилите се ученици!\nИмаше много снимки, много усмивки и много настроение.\nДо следващият празник на спорта за учениците от 35.СЕУ „Добри Войников”.\n← Европейска нощ на учените\nСофийски математически турнир →


Боряна Найденова | Voice Academy\nПреподавател музикална теория и практика\n„Музиката за мен е езика, на който не мога да излъжа и няма как да бъда излъгана. Това е моят начин да летя и да подаря криле на някого.“\nБоряна е онова съчетание на изпитан професионализъм и зареждащ ентусиазъм, което рядко може да се срещне в хора с толкова дългогодишен професионален опит.\nМузикалното й образование започва в НУИ „Добри Христов“, Варна – специалност „пиано“ и продължава във BA/MA по хорово дирижиране и музикална педагогика, НМА в София, като най-яркото проявление на научните й постижения е PhD по музикознание в НМА „Проф. Панчо Владигеров“.\nПозитивното й отношение към хората и професията, заедно с познанията й я превръщат в хоров диригент със собствен стил и подход. С присъщия й ентусиазъм основава Младежки камерен хор „Петър Динев“ и Ансамбъл „In sacris”. В ролите си Боряна е като многоръката Шива. Прослушва хористи и солисти, постоянно изследва стари и нови музикални архиви с цел подбор на репертоар, подготвя партитури и щимове, дирижира хора, солистите и понякога оркестъра за концерти и записи, осъществява контакти с композитори, диригенти и други хорове. Редом с всичките й задължения като хоров диригент, Боряна се занимава и индивидуално с певци, хорови диригенти, драматични артисти и композитори в занимания по пиано и теория на музиката.\nС характерния си позитивизъм Боряна поема и предизвикателството, наречено “Voice Academy”. Във вдъхновяващата среда на академията, тя успява с хумор, топлина и изграден профисионализъм да следва стремежа си да помогне на младите хора от ниво на начинаещи певци да достигнат до голямата сцена като изградени професионалисти.


Топ 10 на футболните прогнози за днес 2.11.2017\nТоп 10 на най-добрите футболни залози за 2.11.2017\nПредставяме Ви топ залозите за днес 2.11.2017 които се играят масово по света. Тези футболни прогнози са предоставени от един от топ букмейкърите на Европа и света и представляват най-играните срещи за деня. Предоставените мачове може да ви послужат като ориентир на кой знак се залагат най-много пари и да имате винаги едно наум преди да направите крайната си прогноза за съответния футболен мач. Винаги е добре да прегледате тези футболни мачове, преди да вземете крайно решение какви мачове да поставите във фиша си. Ние предлагаме нашите футболни прогнози напълно безплатно, както и цялата информация предоставена на сайта ни, затова бихте се зарадвали, да ни подкрепите за това което правим за Вас, като харесате нашата страница във Фейсбук като цъкнете тук. За днес масово играните футболни прогнози са:\nЗалцбург с/у Коняспор\nАЕК Атина с/у Милан\nПартизан с/у Скендербеу\nСлавия Прага с/у Виляреал\nХерта с/у Заря\nЛудогорец с/у Брага\nЛион с/у Евертън\nПредишнаБезплатни ВИП футболни прогнози за деняСледващаЗлатните 7 футболни прогнози за днес 2.11.2017


Емоционална интелигентност: 5 начина да се справим с критиката - Градски дами\nЕмоционална интелигентност: 5 начина да се справим с критиката\n07/10/2019 07/10/2019 marielasv89\t0 коментара\tИнтересно, човешки взаимоотношения\nКритиката – и как да реагираме на нея, използвайки емоционалната интелигентност, за да подхраним личното израстване? – отговорите по-надолу в текста 🙂\nВсички са попадали в следната ситуация. Ангажирали сте се изцяло с нещо (обикновено креативно, включващо търсене на идеи) – презентация, дизайн, концепция, продукт. И се появява някой, който на целия ви труд, заявява, че сте пренебрегнали критичен недостатък или има по-добро решение от вашето. Ситуацията става по-сложна, когато това е човек, когото уважавате, или може би някой, когото трябва да ръководите. А най-лошото е когато знаете, че са прави. С други думи, вашата идея е най-добра.\nСъс сигурност ще се чувствате доста гадно дълго време, но добрата новина е, че има спасение.\nБоравенето с критиката е умение и като всяко такова може да се развие чрез практика и разбиране.\nВажно е да признаем, че това също е процес. Може би сте чували за етапите на скръбта – стартиране с шок и отричане, преминаване през гняв, преговори, депресия и в крайна сметка, ако процесът се остави да върви по своя път, което води до приемане – място, от което да се придвижи напред. Нещо подобно се случва, когато получаваме критика и да се справим добре с това означава да признаем процеса и да имаме полезна реакция на всяка стъпка.\nЕто как да отговорите на всяка стъпка:\n1. Пауза и активно слушане\nКритиката естествено задейства инстинкта „бий се или бягай“ – така че ще трябва съзнателно да изключите автопилота и да устоите на желанието за реакция или защита. Отделете време, за да ангажирате вашите умения за слушане и просто усвоявайте казаното, за да можете да го приложите по-късно. Може да не успеете да обработите съдържанието в момента, особено ако емоциите ви са във вихъра си. Просто чуйте човека срещу вас и приключете разговора, като кажете „благодаря.“ Повече за това по-късно.\n2. Деперсонализирайте съобщението\nКогато сме под силни емоции, често видоизменяме информацията, която получаваме. Или по-лошо – не я разбираме въобще.\nНапример, казват ни: „този цвят не е подходящ“ и от казаното разбираме: „ти не умееш да избираш цветове.“ Друг пример: „Идеята/стратегията не е добре обмислена“. А ние разбираме: „ти си лош стратегически мислител“ или нещо подобно от рода на „Глупав си, не ставаш“ и др. За съжаление, често се губим в комуникацията, а тя всъщност е създадена, за да улеснява живота ни.\nВместо да се ядосвате, съзнателно пазете фокус върху самата работа. Ако сте толкова привързани към работата, че усещате изказванията като лична атака, това е сигнал за преоценка на връзката ви с продукта. Вие споделяте работата със света, помагате ѝ да се представи, но не сте самата работа.\n3. Приемете другата истина\nКритиката винаги е отговор на нещо и вашата задача е да разберете какво го предизвиква. Помолете човека да се доуточни по въпроси, за които се окажете, че се съпротивлявате. Накарайте ги да кажат повече, въпреки че вероятно в този момент искате обратното. Много е важно да не се фокусирате върху това как да победите критиката или да откриете слабости.\nПодобряването е свързано с трениране и използване, а не доказване, че е грешно. Търсете да стигнете до точка, в която виждате какво виждат. Това не означава, че те винаги са прави – може да знаете нещо, което нямат, например – но всъщност няма да знаете, докато не видите истината им, докато я преживеят.\n4. Интегриране и ангажиране\nЦелият смисъл на критиката е да се подобри работата. След като откриете ценните прозрения, които критиката притежава, направете вашата мисия да ги приложите в работата и да я направите по-силна, по-добра и по-мощна – каквото и да означава това за всичко, което правите. След като държите истината на критиката в ръцете си, вие я притежавате и можете да насочите нейната сила да служи на вашите цели – което наистина е страхотно.\nВсичко това води до последната стъпка в процеса:\nМислещата, конструктивна обратна връзка е подарък и трябва да бъде оценена като такава. Предоставянето на критика също е неудобно, така че оценете работата, необходима за предаването на това съобщение. Прозрението за работата ви е безценно и не можете да го получите по друг начин. Приемете благодарно отношение към критиката и винаги благодарете на човека, който ви носи този подарък.\nКогато критиката е несправедлива\nАко критиката е несправедлива? Или какво, ако искрено смятаме, че това, в което ни критикуват? Помислете отново за скръбта и нейните етапи. Колко често нашите загуби са несправедливи? Това обаче не променя процеса или пътя към растеж. Същото се отнася и за критиката – ако нашите отговори на всяка стъпка са еднакви за всяка критика, разумна или не, добре представена или не, резултатът ще бъде същият: подобрение и растеж.\nПодлагането на критика никога няма да бъде приятно изживяване. Колкото и добре да се справяте, все пак ще е болезнено. Но отделете време да обмислите отговор на всяка стъпка, когато преминете през нея, и следващият път, когато я получите, ще се справите по-добре, без да ви остават белези.\n← Домашно приготвено здравословно лате с тиква – рецепта\nНепознатата Великобритания – мистика, култура и английски чар →\nКакво ще ни донесе 2019? – предизвикателства, приятелства и равносметки\n04/01/2019 07/01/2019 marielasv89\t0\nКак звездите са украсили своите домове за празниците?\n08/12/2016 07/12/2016 marielasv89\t0


Най-опасните 10 заблуди в лечението | Zdrave.to\n04.03.2020 12:00 10579 прочита 0 коментара\nНай-опасните съвети на нашите баби за това, как да лекуваме децата си, коментират двама експерти: педиатърът д-р Евгений Тимаков и педиатърът, алерголог-имунолог, д-р Юлия Маринина.\nАко детето вдигне температура, тя спешно трябва да се свали.\nИстината. Температура до 38,5 градуса не трябва да се сваля. Повишената температура е нормална реакция на организма, всъщност това е процес на борба с инфекциите. Изключения се правят само за новородени, за деца със слабо сърце или в много тежко състояние.\nЗа да свалите високата температура, разтрийте детето със спирт.\nИстината. Обтриването със спирт или ракия, както и компресите със спирт, са опасни за децата. Алкохолът бързо се поглъща, попива в кожата, прониква в кръвта и е способен да предизвика алкохолна интоксикация. “Меча услуга”, както се казва за отслабналия от вирус организъм.\nЗа да избавите децата от сополите и кашлицата, трябва да дишат парата над горещ картоф.\nИстината. Инхалациите над гореща пара са опасни. Излишната гореща пара дразни лигавицата на горните дихателни пътища и още повече задълбочава възпалението. А много горещата пара може да изгори детето.\nБебетата трябва да се къпят, като във водата се добавя калиев перманганат, защото той обеззаразява.\nИстината. За да сработи като антисепник калиевият перманганат, количеството му трябва да съставлява 10 грама на 10 литра вода. А това е опасна доза дори за възрастен, какво остава за бебе. Още повече, сега водата най-често е обеззаразена и съвсем безопасна.\nАко детето се пореже или нарани, му наложете лист от живовляк върху раната.\nИстината. Живовлякът съдържа витамин К и дъбилни вещества, които повишават съсирваемостта на кръвта и ускоряват заздравяването. А флавоноидите обеззаразяват раната. Т.е., един добър съвет, ако нямаше едно “но”: за да сработи това средство, трябва да откъснете растението от екологично чист район, да го измиете много добре, да го подсушите, да го нарежете на няколко места, за да пусне сок листото, да промиете раната и най-накрая да го наложите върху нея. Ако листото от живовляк е прашасало, откъснато от местност, близо до пътища и магистрали, това само ще замърси допълнително. По-просто и безопасно е да залепите върху раната на детето бактерициден пластир. Струва евтино и се продава във всяка аптека.\nАко детето се изгори, намажете мястото с олио.\nИстината. Намазването на изгореното място с растително масло няма да омекоти кожата, а ще създаде повърхностна мазна ципа, която ще затрудни оттичането на топлината и гнойта от обгорелите тъкани. Най-правилното поведение е да държите обгореното място под струя студена вода. И никакво масло!\nАко детето е простинало, му давайте малиново сладко, за да се изпоти.\nИстината. Не е толкова полезно да се яде малиново сладко при простуда с температура именно с цел детето да се изпоти. Организъм и без друго губи течности през този период, а малината допълнително спомага за това. Ако сте решили да давате на детето малини или сладко от малини, трябва наред с това да му давате и много вода. Но по-добрият вариант е да използвате малиновото сладко в периода на оздравяване - и апетитът се оправя, и витамините поддържат организма.\nОбличайте детето с повече дрехи, за да не замръзне на улицата.\nИстината. Навличането на детето с няколко ката дрехи на улицата нарушава терморегулацията. То бяга, играе си и се изпотява активно. И в такава ситуация най-слабият вятър може да му докара простуда... Най-добре е да спазвате следния простичък принцип: за бебетата до една годинка са достатъчни толкова дрехи, колкото и на вас, плюс едно одеялце в количката. За децата над 1 годинка - толкова дрехи, колкото и на вас.\nНе давайте на детето сладолед до 5-годишна възраст, за да не боледува често.\nИстината. В малки дози, от годинка и половина нататък може и е нужно да давате сладолед на децата. На Запад педиатрите дори го препоръчват в качеството му на закаляващ метод. А вече след посещението на лекаря задължително купете на детето си сладолед в допустимата доза, за да го похвалите и поощрите за доброто му поведение.\nКокошият бульон помага за облекчаване на простудата.\nИстината. Кокошият бульон при висока температура в началото на болестта, т.е., при остро протичане, предизвиква отрицателен ефект: пурините, отделящи се при варенето, спомагат за висока концентрация на соли в урината. Те са способни да предизвикат ферментация в червата. Освен това в някои кокошки и пилета има прекалено много антибиотици.\nНай-безсмислените медицински съвети от миналото\nКоментира педиатърът, алерголог-имунолог, д-р Юлия Маринина\n1. При рани налагайте тиня и кал от близкия язовир\nИстината. “Никога не съм си и представяла, че ще попадна на нещо такова като съвет, споделя д-р Маринина. - Мислех си, че всички знаят що е то тетанус, че разбират какво е това инфекция от замърсена рана - тя е от най-страшните. Но, не. Желанието с калолечение явно надделява. Необходимо е все пак да се направи ясна граница между лечението на кожни заболявания (например псориазис и т.н.) с лечебна кал и налагането на мръсна кал, бъкаща от бактерии. Или пък с живовляк, даден ви от приятели”.\n2. „Изпушване“ на „цигара“ с антибиотик при болно гърло\nИстината. “Скоро попаднах на този абсурд: стрит на прах антибиотик се завива в хартия като цигара, поставя се на болния човек в устата, а помагач-роднина (все още здрав) вдухва този прах. Хора, вече сме в 21 век! Има антибиотици, които се прилагат с инхалации. И то само с назначението на лекар”.\n3. Предъвквайте храната, преди да я дадете на детето\nИстината. “Ако някой изпитва отвращение от нещо, този съвет е точно това. Вместо използването на блендер, нашите доблестни майки самостоятелно предъвкват това, което планират да набутат в устичката на бебето. С тази предъвкана на каша храна те хранят децата си. Ето ти “втора уста”. На този фон обичайното облизване на бибероните е направо детско забавление. Затова за стотен път ще повторя: в устата на всеки от нас живее цял зоопарк от бактерии и микроорганизми. И не само, ние нямаме право да споделяме тези гадинки с детето си по този начин. Дори облизването на пръстите на бебето не е най-доброто поведение. А какво остава да предъвквате храната му”.\nНай-големите митове и заблуди за бягането\n4. Капване на кърма в носа при хрема, както и в очите, за да ги „почистите“\nИстината. “В сравнение с предишните съвети, този е относително безопасен. Но все пак съм длъжна да напомня, че независимо от факта, че кърмата съдържа всичко полезно, в нея има много захари, върху които прекрасно се размножават болестотворни бактерии. И ако с това промивате носа на болното дете, може само да влошите състоянието му, тъй като бактериите започва бурно да се размножават в благоприятна среда”.\n5. На родилата току-що жена трябва да й се даде малко вино и шоколад\nИстината. “Този съвет съвсем не е от едно време. Преспокойно го има и в наши дни. Моля, не го следвайте, не правете това. Независимо, че виното е много добра напитка, родилката трябва да е адекватна, ако се наложи да получи набор от лекарства, които може да се окажат несъвместими с алкохола. Да не говорим за вероятна алкохолна интоксикация на плода.\nИ шоколадът не е подходящ, защото нищо страшно няма да й се случи на родилката от краткотрайно гладуване. Ако по някаква причина се наложи обширна наркоза, е много опасно в стомаха на пациентката да има каквото и да е. Съдържимото в стомаха може “да се повдигне нагоре” и да изтече в белите дробове”.\n30.11.2021 136 0\n30.11.2021 8792 4


По отношение на пръстовия автентификатор министърът заяви: „Ние сме категорично против системата за пръстова идентификация. Ще спазим всички правни и технологични изисквания, като на първо място още следващата седмица ще свикам шестте заинтересовани страни, които са конституирани по делото във ВАС. Ще обсъдим позициите на всяка една от тях и ще завършим с протокол за съгласие или несъгласие. След като минем на такава дискусия, ще вземем окончателните решения към каква правна форма на действие преминаваме. Това е европейският модел на поведение и законовият начин за действие.“ Д-р Семерджиев уточни, че при отмяна на настоящата контролна система няма да остане правен вакуум, а ще се подходи концептуално и нормативно – към въвеждането на електронна здравна карта.


Начало / Archive by category "Подкаст"\nТози подкаст е изцяло за препдриемачество, маркетинг, личностно развитие и лайфстайл и в него разнищваме въпроса „Какво кара хората да действат?“.\nИли иначе казано „Как подяволите да спрем да се размотаваме и мрънкаме, а да изградим живота и кариерата, които ще си залужават всичките инвестиции от време, внимание, пари и усилия?“\n#004 НЛП Подкаст с Иво Димитров – 7 истини за успеха в бизнеса… и реалността, от която почти всеки бяга.\nВ този четвърти епизод (виж всички) 7 истини за успеха в бизнеса… и реалността, от която почти всеки бяга. Основен цитат от подкаста: „Няма едно нещо! Винаги ще има една торба с неща, за които да се погрижите.“\nТрети епизод на НЛП Подкаст с Иво Димитров, който ще ви помогне да изкачите следващото стъпало в живота и бизнеса, чрез брутална искреност, реални примери и без празни приказки. В този трети епизод (виж всички) , който кръстих „Как да изпълня целите си и какво ще ми коства“ се фокусирам върху 2 въпроса: Кой е…


Fiat Marea 1.6 16v ESX (1996) - технически характеристики, технически данни - максимална мощност, максимален въртящ момент, разход на гориво - градско/извънградско/комбиниран, максимална скорост, ускорение, тегло, габарити, двигател, окачване, джанти, гуми, спирачки, трансмисия/скоростна кутия и др.\nНачало Fiat Marea Marea 1.6 16v ESX\nFiat Marea 1.6 16v ESX е 5-местен автомобил с 4 врати, каросерия тип седан и FWD (предни задвижващи колела / предно предаване). Първите бройки от модела са произведени през 1996 г. Автомобилът е висок 1420.00 мм, дълъг 4392.00 мм и широк 1739.00 мм. Дължината на задната следа е 1439.00 мм, на предната следа е 1469.00 мм, а колесната база е 2541.00 мм. Собственото тегло на превозното средство е 1139 кг. Двигателят на Fiat Marea 1.6 16v ESX е 4-цилиндров, с по 4 клапана на цилиндър и работен обем 1581 cc, тип DOHC (два разпределителни вала над клапаните), с атмосферно пълнене. Поставен е напречно отпред на автомобила. Цилиндрите в двигателя са подредени редово. Цилиндрите са с диаметър 86.40 мм, а буталата имат ход с дължина 67.46 мм. Степента на сгъстяване е 10.15:1. Максималната мощност на двигателя е 77 кВт / 105 к.с. при 5750 об/мин, а максималният въртящ момент - 143 Нм при 4000 об/мин. Горивната система на автомобила е MPFI (многоточково електронно впръскване на горивото). Двигателят е с мазителна система тип мокър картер. Автомобилът ускорява за 10.70 с от 0 до 100 км/ч. На един километър автомобилът дава време 32.00 с. Скоростната кутия на Fiat Marea 1.6 16v ESX е ръчна и има 5 степени. Максималното предавателно число е 0.87:1. Диференциалното/крайното предавателно отношение е 3.82:1. Резервоарът е с обем 63.00 л. Кормилната система е тип зъбна рейка-зъбно колело (пиньон) с усилване. Броят завъртания на волана от едно крайно положение до друго е 3. Диаметърът на завоя е 10.70 м. Предната спирачна система е оборудвана с дискове. Задната спирачна система включва барабани, серво усилвател.\nМодел на автомобила. Marea 1.6 16v ESX\nСтепента на сгъстяване отразява колко пъти горивната смес намалява обема си при движението на буталото от долната мъртва точка до горната мъртва точка. Степента на сгъстяване е параметър, твърдо заложен при проектирането на двигателя и не се променя с времето. 10.15:1


Botevgrad.com :: Новини с етикет `история`\n66 новини с етикет: история\nФотоконкурсът „Аз, кучето и околните“ набира скорост сред любителите на четириногите (23.09.20, 18:05)\nНачалото на фотоконкурса „Аз, кучето и околните“ бе поставено на 15 септември. Организатор е Сдружение „На Ти с Природата“. Надпреварата се провежда под формата на фейсбук събитие и в него може да се включи всеки, който отговори на поставените..\nЗабивките – отчаяната красота на баскетбола: кой ги е измислил, доколко са опасни и наистина ли са ги забранявали заради расизъм? /Част 1/ (07.08.20, 13:57)\nОткъде са се появили забивките? Когато Джеймс Нейсмит е изобретил баскетбола, той не е могъл и да си помисли как идеята му може така да се изврати: въобще не се е предполагало, че някой може да постави топката в коша, като го докосва с ръка. Дефектът станал възможен заради наличната..\nПовод за гордост от Национално състезание по история (19.06.19, 15:37)\nЗа поредна година ученици от СУ „Христо Ясенов“ вземат отличия на национално състезание по история. На 16 юни /неделя/ в Руския културно-информационен център в София се състоя награждаването на отличените ученици в 13 Национален конкурс „Не се гаси, туй що не гасне“. В..\nX-ят Традиционен мото събор "Етрополе-2019 г." e вече история (06.05.19, 14:52)\nЗапочвам информацията за Десетото издание на Традициония мото събор „Етрополе-2019 г.” с извинение за закъснението.Както съобщихме предварително, състезанието се проведе на 04 май /събота/ от 10:00 ч. в местността "Равнището".С тазгодишния старт вероятно се поставя началото на нова..\nБългарски гей влезе в историята на САЩ (01.07.13, 20:03)\nСамо два дни след историческото решение на американския Върховен съд, с което беше отменена ключова част от „Закон за защита на брака" (DOMA), Агенцията по граждански и имиграционни услуги на САЩ за пръв път одобри заявление за зелена карта въз основа брак, сключен между съпрузи от един..\nОткрит урок по история се проведе чера в Историческия музей (29.11.12, 12:14)\nВчера след обяд ученици от VІ и VІІ клас на ОУ “Христо Ботев” в Етрополе проведоха открит урок в музея, посветен на 100-годишнината от Балканската война.След обстойния преглед около подготовката, военните действия и участието на етрополци в тях направи учителят по история Марин..


Семинар срещу колективната амнезия за Първата световна война – Фондация Европа и светът\nСеминар срещу колективната амнезия за Първата световна война\n06:36ч / 10.06.2018г\nПроф. Флорин Цуркану от Букурещкия университет и доц д-р Благовест Нагулов от Института за исторически изследвания на БАН\nНа 7 юни 2018 г. в София се проведе семинар на тема „Първата световна война на Балканите – кръстосани възгледи сравнителни перспективи“. Този международен научен форум бе организиран от Френския институт в България в партньорство със Столетната мисия (14-18) и Университетска агенция на Франкофонията (УАФ), като част от отбелязването на стогодишнината от края на Първата световна война (1914-1918 г.). Участваха учени от България, Румъния, Франция, Гърция, Турция, Сърбия, Македония. Специално за събитието дойде от Румъния регионалният директор на УАФ за централна и Източна Европа, Мохамед Кетата (на снимката вдясно).\nСъбитието имаше за цел да хвърли светлина върху войната на Балканите – един конфликт, който често е подценяван за сметка например на военните действия на Западния фронт. Това става, въпреки че поводът за Голямата война е атентатът в Сараево, а бойните действия започват с обявяването на война на Сърбия от страна на Австро-Унгария. Участниците изтъкнаха пред младата публика в залата, че Първата световна война не е „нашата“ война, а войната на нашите дядовци и прадядовци. Въпреки това, тя не бива да бъде забравена заради огромните страдания, които е причинила и на военнослужещите, и на цивилното население на Европа, което за пръв път в историята се превръща в легитимна мишена. Петте години военни действия са отнели живота на 18,6 млн. души, от които 8,9 млн. цивилни. Много други са били ранени или обгазени, което е съсипало психиката им.\nДиректорът на Френския институт в България, Фабиен Флори (на снимката вляво), сподели затрогващ спомен за своя правуйчо, който е изгубил единия си крак във войната и до края на живота си изпитвал фантомни болки.\nПринос за разбулването на загадката за колективната амнезия относно Първата световна война, що се отнася до България и Румъния, дадоха доц. д-р Благовест Нагулов от Института за исторически изследвания на БАН и проф. Флорин Цуркану от Букурещкия университет (който бе и научен ръководител на семинара в София). В този конфликт двете съседни балкански страни се оказват от двете страни на барикадата, воюват яростно и дават множество жертви. Въпреки това, доскоро и в България, и в Румъния почти не се пишеше за войната в Добруджа, която се е отразила негативно и върху цивилното население. Както изтъкна доц. д-р Нягулов, около 25 000 души (предимно българи, но също така турци, евреи и татари) са били депортирани от румънските власти през август 1916 г. и изпратени в лагери в Молдова. Около 15 000 от тях измират от глад, студ и болести. Разкритията за тяхната участ дават повод на България да заплаши, че ще репресира румънски граждани. Едва през март 1918 г. част от оцелелите биват върнати във Варна и Браила с руски кораби. Страданияята на депортираните от Добруджа десетилетия наред е била тема табу за българските и румънските историци. Това се дължи на факта, че след Крайовската спогодба от 1940 г., с която България си връща Южна Добруджа, двете държави вече са от една и съща страна и имат общи интереси. Първоначално те са съюзници на нацистка Германия, а после са участници в „социалистическия лагер“.\nЕдва след 1989 т. започват да се появяват публикации на тема войната в Добруджа, а селата, откъдето са депортираните, започват да се „състезават“ кой по-добре да увековечи паметта им. Искането плоча с имената на депортираните от Балчик да бъде монтирана върху стената на двореца, изграден в този град от румънската кралица Мария, обаче е отхвърлено по икономически причини. Този красив дворец, построен през периода между двете световни войни, е един от най-посещаваните обекти от румънските туристи в България.\nДоц. д-р Нягулов допълни, че булото на забравата се вдига и в Румъния, където потомци на пострадали от конфликта в Добруджа започват да пишат по въпроса. Според публикация, издадена в Констанца, десетки румънци са били убити от български войници, имало е и немалко случаи на изнасилени румънки. Върху Триумфалната арка в Букурещ, издигната през 1937 г., няма вписано нито едно сражение на юг от Дунава, изтъкна проф. Цуркану. Според него, това не е случайно, тъй като става въпрос за една травма, която румънците се опитвали да забравят.\nСлед успешното си участие в Междусъюзническата война, в която българите избират да не оказват съпротива на румънската армия, Букурещ бил настроен оптимистично за участието си в Първата световна война на страната на Антантата. Това се отнасяло особено много за т. нар. Втори фронт на юг от Дунава, където на българската армия помагали турски, германски и австро-унгарски части. Скоро след започването на войната обаче румънците изживели истинска катастрофа. Става въпрос за превземането за броени дни на крепостта Тутракан, защитена от две укрепени линии с близо 30-хиляден гарнизон и стотици оръдия. В сражението загиват около 2500 български и около 7000 румънски военнослужещи. Едва около 2000 румънци, сред които и командирът им ген. Теодореску, успяват да избягат. 20 000 са хванати в плен. Травмата от поражението довежда до омраза спрямо военния елит на страната и недоверие към съюзниците, подсилено от загубата на цяла Добруджа по време на войната.\nПроф. Цуркану разказа и за отразяването на преживяванията на румънските пленници. Художникът Николае Тоница, който прекарва две години във военнопленнически лагер в Кърджали, след това създава редица картини на базата на свои скици от този период. Свои спомени от пленничеството в България оставя и писателят Джодже Топърчану, който е бил артилерийски сержант в Тутракан. Проф. Цуркану подчерта, че писателят не изпитва неприязнени чувства към българите. Според него, травмата от Първата световна война би могла да бъде преодоляна чрез съвместни възпоменания на жертвите. Преди това доц. д-р Нагулов изтъкна като положителен пример най-голямото военно гробище в България – това в Тутракан, където загиналите са почетени с надписи на български и румънски.


Говорителят на НАП: По-ниското ДДС не се усеща като намаляване на цената за потребителя - Webcafe.bg\nWebcafe 30.06.2020, 08:54\nРосен Бъчваров обясни, че ДДС-то от 9% за някои сектори се разглежда като антикризисна мярка\nНовата ставка от ДДС за някои стоки и услуги влиза в сила от 1 юли и ще бъде не 20%, а 9% до края на 2021 г. По-ниската ставка е валидна за ресторантьорството, книгоиздаването и бебешките храни и консумативи.\nВ преобладаващата част от случаите по света, при които има подобно намаляване на ДДС, то не се усеща като намаляване на крайната цена на стоката или услугата за потребителя. Вместо това води до оставането на "буфер" в търговеца, обясни говорителят на Националната агенция за приходите (НАП) Росен Бъчваров.\nВ специфичния контекст в България това се счита за антикризисна мярка, коментира Бъчваров в ефира на bTV.\nТой даде пример с разликата в ДДС на пица, поръчана в ресторант, където стойността на данъка ще е 9%, и поръчването на доставка на същата такава пица, което ще е с 20%. Бъчваров обясни, че причината за разликата е в европейското законодателство и в това, че се намалява ДДС не на пицата или нейната доставка, а на ресторантьорската услуга.\nТагове: ддс, нап, ресторанти, книгоиздаване, ресторантьорство, росен бъчваров


Топли кайсии с маскарпоне и маракуйя - Добре дошли! | 24Kitchen\n1. Накиснете сушените кайсии във вода за 4 часа. Извадете ги, обелете ги и ги разрежете на половинки.\n2. Изтискайте сока от портокалите и го сложете в тенджерка. Добавете счупените на две пръчка канела и звездичка анасон, за да си пуснат ароматите. Оставете сместа да заври.\n3. Добавете меда и оставете сиропа да ври 3-5 минути. След това добавете половинките кайсии. Оставете ги да поврат 5 минути.\n4. Сложете маскарпонето в купа. Разрежете наполовина плодовете маракуйя и издълбайте вътрешността им върху цедка над купата. Семките смачкайте и след това ги нарежете на ситно. Добавете ги към маскарпонето. Може да замените маракуйята с малини или ягоди. Охладете хубаво муса.\n5. Обелете и нарежете на тънки резени /4 мм/ мангото.\n6. В чинии наредете няколко топки от муса с маскарпоне. Между тях подредете резени манго. Топлите кайсии поставете в непосредствена близост до студения крем. Полейте със сироп. Украсете с малки листенца босилек.\nСъвет за вино: За този по тропически сладък десерт изберете леко десертно бяло вино. Търсете вино от сорт грозде Совиньон бланк.


Климатик Хайер 12 инвертор Forum\nПубликувана в 11-02-2013 16:05\nРегистриран на: 01/02/2013 10:57\nЗдравейте! Климатик Хайер 12 инвертор, за да работи на топло първо го включвам малко на студено. След това работи на топло и не се изключва. Като излезем го изключвам. Когато се случи да спре червеният и жълтият светодиод мигат, а зеленият свети постоянно. Моля за съвет по възможност.\nПубликувана в 13-02-2013 21:00\nТъй като не става ясно, кой модел е климатика Haier и кои светодиоди мигат точно, може да се видят грешките ето тук: http://www.klimat...icle_id=81\nПубликувана в 14-02-2013 11:47\nКлиматика е Haier - HSU - 12H03 и дава грешка 24 по таблицата. Но поддържащия техник набързо ми каза, че е компресора и по-добра било нов климатик. Като чета по форумите, гледам, че по-често се повреждат електронните елементи и след смяната им системите си работят. Може би има надежда и за моя климатик.\nПубликувана в 14-02-2013 20:15\nКлиматика най-вероятно е Haier HSU - 12H03 (B) Преди да се премине към смяна на компресора е хубаво да се провери окабеляването на компресора и да се стегнат клеймите към краката на компресора и към електрониката. Хубаво е да се провери и връзката към дросела ( Прилича на трансформатор но е с 2 клейми и е на дъното на климатика в повечето случаи). Трябва да се премери и DC напрежението и да се провери дали няма изсъхнали кондензатори.\nПубликувана в 14-02-2013 21:44\nБлагодаря за съветите. Модела на климатика е Haier - HSU - 12H03 / (ВР) 1, по инструкциите за управление. Може би трябва да се свали външното тяло за да се прегледат и евентуално отремонтират тези неща. Забелязах също, че когато духа силен вятър климатика работеше на пълна мощност и в стаята ставаше много топло. Досега го държах на автоматичен режим и не го изключвах, само намалявах градусите за през деня.\nСега го превключвам между слаба и средна степен на турбината. Освен това, при първоначални разговори със специалисти по климатична техника, усещам някак си, неодобрение към марката Haier, а гледам, че са доста разпространени. Все пак не са ли 90% от климатиците китайски, макар и с японска марка?\n1,702,340 уникални посещения\nDecember 17 2017 04:14:26


За последните неща и последните събития | Протойерей Георги Флоровски\nFiled Under Есхатология\nЕсхатологията дълго време бе пренебрегвана от съвременното богословие. Дръзката фраза на Ернст Трьолч: „Отделът по въпросите на есхатологията в по-голямата си част е вече закрит“ бе особено характерна за цялата либерална традиция, още от времето на Просвещението. Това пренебрежение към есхатологическите въпроси не е напълно преодоляно и в съвременната мисъл. Все още в някои среди на есхатологията се гледа като на старомодна останка от отдавна забравено минало. Самата тема се отбягва или безцеремонно се отхвърля като илюзорна и неуместна.\nСъвременният човек не се интересува от последните събития. Това пренебрежително отношение неотдавна се подсили от появата на богословския екзистенциализъм. Екзистенциализмът сам обявява себе си за есхатологично учение. Но това е очевидна злоупотреба с понятията. Екзистенциалистичното тълкувание затваря есхатологията вътре в човека. Всъщност тя се разтваря в непосредствеността на личните решения. В някакъв смисъл, съвременният богословски екзистенциализъм не е нещо повече от една свежа вариация на старата пиетистка тема. В края на краищата, той води до пълна де-историзация на християнската вяра. Историческите събития се засенчват от събитията във вътрешния живот. Самата Библия се използва като книга от притчи и примери. Историята не е нищо повече от една преходна рамка. Вечността може да се срещне и вкуси по всяко време. Историята престава да бъде богословски проблем.\nОт друга страна, именно в последните няколко десетилетия дълбинната историчност на християнската вяра бе подложена на преоценка и бе препотвърдена от различните направления в съвременното богословие. Това беше важна промяна в богословското мислене. Всъщност това бе връщане към библейската вяра. Разбира се, в Библията не може да се открие разработена „философия на историята“. Но в Библията има един цялостен поглед към историята, една разгърната перспектива на времето, бягащо от „началото“ към „края“ и водено от всемогъщата воля на Бога към изпълнението на Неговата крайна цел.\nХристиянската вяра е преди всичко покорно свидетелство за великите Божии дела в историята, които достигат връхната си точка „в тези последни дни“, в пришествието Христово и в Неговата изкупителна победа. Следователно, християнското богословие трябва да се изгражда като „богословие на историята“. Християнската вяра е основана на събития, а не на идеи. Самият Символ на вярата е историческо свидетелство за спасителните и изкупителни събития, които се схващат от вярата като велики Божии дела.\nТова възстановяване на историческото измерение на християнската вяра възвръща есхатологичната тематика във фокуса на богословския размисъл. И Библията и Символа на вярата насочват към бъдещето. Според едно неотдавнашно определение, гръцката философия не успява да се отскубне от „властта на миналото“. Категорията „бъдеще“ е твърде чужда на гръцката версия за историята. Историята се разбирала като движение в кръг, с неминуемо връщане към първоначалното положение, от което започва едно ново повторение на събития. В противоположност на това, библейският възглед се отваря към бъдещето, в което ще се разкрият и осъществят нови неща. И крайното осъществяване на Божествената цел се открива в бъдещето, отвъд което не може да продължи никакво движение на времето – едно състояние на завършеност.\nСпоред остроумния израз на Балтазар, „есхатологията е „окото на урагана“ в съвременното ни богословие“ (Hans Urs von Balthasar, „Eschatologie,“ Fragen der Theologie Heute. Feiner, Trütsch, Böckle, editors (Zürich: Köln, 1958), pp. 493-421). Наистина, в този „сложен възел“ се пресичат и заплетено се втъкават всички направления на богословската мисъл. Есхатологията не може да се разглежда като особена тема, като отделен пункт на вероучението. Тя може да бъде разбрана само в цялостната перспектива на християнската вяра. Характерно за съвременната богословска мисъл е именно преоткриването на есхатологичното измерение на християнската вяра. Всички догмати на вярата имат есхатологично подзначение. Не съществува общ консенсус относно „последните неща“ в съвременното богословие. По-скоро има остър сблъсък на мнения и гледни точки. Но също така, налице е едно ново разширяване на перспективата. Приносът на Емил Брунер към настоящата дискусия бе едновременно предизвикателен и градивен. Неговото богословие е богословие на надеждата и очакването, както подобава на един представител на протестантската традиция. Богословието му е вътрешно ориентирано към „последните събития“. Все пак, по много от проблемите неговите виждания са ограничени от главните му богословски презумпции. Наистина, неговото богословие отразява личния му опит във вярата.\nТайната на последните неща е основана в първоначалния парадокс на Сътворението. Според Брунер, терминът „Сътворение“ в неговата библейска употреба, не показва начина, по който светът всъщност е започнал да съществува, а само върховното господство на Бога. В акта на Сътворението Бог създава нещо напълно различно от Себе Си, нещо „противоположно“ на Себе Си. Следователно, тварният свят има свой собствен начин на съществуване – вторичен, подчинен, зависим и все пак действителен и истински в своята собствена природа. Брунер се изразява ясно по този въпрос: „Светът, който не е Бог, съществува заедно (паралелно) с Него.“ По такъв начин, самото съществуване на света предполага в определена степен едно самоналожено „ограничение“ от страна на Бога, Негов kenosis, който достига своя връх в Христовия Кръст. Бог, така да се каже, отделя място за съществуването на нещо различно. Светът е „извикан към съществуване“ за една цел – да яви Божията слава.\nДействително, самият факт на Сътворението представлява основния парадокс на християнската вяра, от който следват или по-скоро, в който се съдържат всички останали тайни Божии. Тук, обаче, Брунер не прави ясна разлика между самото „битие“ на Бога и неговата „воля“. Божието „битие“ не може просто да се „ограничи“, в какъвто и да е смисъл. Ако има „ограничаване“, то може да се отнася само към Неговата „воля“, дотолкова доколкото друга воля е „извикана към съществуване“, воля, която можеше и въобще да не съществува. Тази „случайност“ на Сътворението свидетелства за абсолютната свобода на Бога. От друга страна, кулминационната точка на съзидателния kenosis ще бъде достигната само в „последните събития“. Жилото на парадокса, на кеносиса, не е в съществуването на света, а във възможността да има ад. Светът би могъл да бъде послушен на Бога, както би могъл и да не бъде, и в послушанието си да служи на Бога и да явява Неговата слава. Това не би било „ограничение“, а разширяване на Божието величие. Напротив, адът означава противодействие и отчуждение. Но дори и в състоянието на въстание и бунт, светът принадлежи на Бога. Той никога не ще избегне Божия Съд.\nБог е вечен. Това е отрицателно определение. То означава само, че понятието за време е неприложимо за Неговото битие. Действително, времето е просто формата на тварното съществуване. Времето е дадено от Бога. Съществуването във времето не е несъвършено и недостатъчно. Времето не е илюзорно. Временността е реална. Времето наистина се движи необратимо напред. Но то не е просто поток, както не е и кръговрат. Не е и поредица от безразлични „времеви атоми“, които могат да се схванат или определят като безпределни, без никакъв край или граница. По-скоро, то е телеологически процес, устремен вътрешно към крайната цел. Краят (telos) е заложен в самия замисъл на Сътворението. Ето защо, това което става във времето има значение – то е значимо и реално дори за Самия Бог. Историята не е сянка. В основата си, тя има „метаисторична“ цел. Брунер не използва този термин, но силно подчертава присъщата на историята „крайност“*. Безкрайна история, търкаляща се напред без предназначение и край, би била празна и безсмислена история. Разказът трябва да има край, заключение, katharsis, развръзка. Сюжетът трябва да се разгърне. Историята трябва да има край, в който самата тя да се „изпълни“ и „завърши“. От самото начало тя е била замислена да се „изпълни“. Накрая никога повече няма да има история. Времето ще се изпълни с вечност, както казва Брунер. Разбира се, в този случай „Вечност“ означава просто Бог. Времето има смисъл само на фона на вечността, т.е. само в контекста на Божествения замисъл. Все пак, историята не е само разкритие на този първоначален и върховен замисъл. Темата на реалната история, на единствената история, която познаваме, е зададена от съществуването на греха. Брунер не разглежда въпроса за произхода на греха. Той само набляга на неговата „универсалност“. Грехът, в библейския смисъл на думата, не е главно етическа категория. Според Брунер, той указва на нуждата от изкупление. Двете понятия са неразривно свързани. Грехът не е първичен феномен, а разрив, отклонение, отвръщане от началото. Същността му е отстъпление и бунт. Точно този аспект на греха се подчертава в библейския разказ за грехопадението. Брунер отказва да разглежда грехопадението като действително събитие. Той само настоява, че без понятието за грехопадението основното послание на Новия Завет, т.е благата вест за спасението би била напълно непонятна. Изследвайки грехопадението не можем да си задаваме въпросите „кога?“ и „как?“. Същността на греха може да се съзре само в светлината на Христос, т.е. в светлината на Изкуплението. Човекът, такъв какъвто се изявява в историята, е винаги грешник, за когото е невъзможно да не греши. Човекът в историята е винаги бунтовник. Брунер напълно съзнава силата на злото в света и в човешката история. Той се отнася положително към кантианското понятие за радикалното зло. Становището му за греха на сатаната, като различен от човешкия грях, и за свръх-личностната сатанинска сила е впечатляващо и твърде приложимо за богословско изследване, макар че неизбежно може да засегне и смути съзнанието на съвременния човек. Но основният въпрос все така остава без отговор. Грехопадението има ли характер на събитие? Логиката на Брунеровия аргумент ни принуждава да го разбираме като събитие, като връзка във веригата от събития. Иначе, то би било само символ, работна хипотеза, необходима за целите на интерпретацията, но съвсем чужда на реалността. Действително, краят на историята, според Брунер, трябва да се разглежда като „събитие“, колкото и загадъчно да е то. „Началото“ също има характер на „събитие“, като първата връзка във веригата. Нещо повече, Изкуплението очевидно е „събитие“, което може да бъде точно датирано, най-важното събитие, определящо всички останали. В тази перспектива е абсолютно задължително грехопадението да се разглежда като събитие, независимо по какъв начин ще се представя или интерпретира. Така или иначе, според собственото тълкувание на Брунер, Изкуплението и грехопадението са вътрешно свързани едно с друго.\nБрунер е прав, казвайки, че ние трябва да започнем от средата – с благата вест за изкуплението в Христос. Но в Христос ние съзерцаваме не само нашето безнадеждно „екзистенциално затруднение“, като окаяни грешници, но преди всичко, историческата обвързаност на хората с греха. Живеем в света на събитията. И само поради тази причина имаме право да гледаме напред, към „последните събития“. В един съдбоносен момент Бог радикално предизвикал хода на историята. Според Брунер, с идването на Христос самото време се изпълнило, за вярващите, със съвършено ново качество – „едно неизвестно досега качество на решението“. Оттогава, вярващите са изправени пред една решителна възможност, сблъскват се с нея сега – в това „историческо време“. Изборът е съществен – между рая и ада. Всеки момент в историята може да се окаже решителен – за тези, които, чрез Христовото предизвикателство и откровение, са призвани да взимат решения. В този смисъл, според Брунер „за вярата земното време е обременено с напрежението на вечността.“ От хората неминуемо се изискват решения, откакто Бог Сам изявил Своето собствено решение в Христос и в Неговите Кръст и Възкресение. Означава ли това, че „вечните решения“, т.е. решенията „за вечността“, решенията, които остават навеки, трябва да се вземат в това „историческо време“? Чрез вярата в Иисус Христос – Посредникът между временното и вечното, всеки може още сега да „има дял“ във вечността. След Христос, вярващите вече живеят, така да се каже, в две различни измерения, и двете в иизвън пределите на „обикновеното“ време – hoc universum tempus, seve saeculum, in quo cedunt morientes succeduntque nascentes (това вселенско време или век, където отстъпват умиращите и ги заместват тези, които се раждат – блаж. Августин, Civ. Dei, XV.I). С Христовото идване, времето, така да се каже, се „поляризира“. По такъв начин, сега то е свързано с вечността, т.е. с Бога, по двоен начин. От една страна, времето е вътрешно винаги свързано с вечния Бог, като със свой Създател: Бог дава времето. От друга страна, в тези последни дни, времето бе напълно преобразено от пряката и непосредствена Божия намеса в лицето на Иисус Христос. Както казва самият Брунер „временността, битието във времето получава нов характер чрез своята връзка със събитието Иисус Христос, Който е eph hapax (еднократно, единичен случай) в историята, връзка с уникалността и неповторимостта на Неговите Кръст и Възкресение. Това преобразяване се оформя по парадоксален начин, който е неразбираем за мислене, водено само от разума.“ (Brunner, Eternal Hope. Philadelphia: The Westminster Press, 1954, p. 48).\nТака достигнахме до връхната точка в изложението на Брунер. Неговото разбиране за човешката съдба е строго христологично и христоцентрично. Единствено вярата в Христос дава смисъл на човешкото съществуване. Това е силното място в разсъжденията на Брунер. Но в неговата христология има един съмнителен докетичен уклон, който повлиява отрицателно върху разбирането му за историята. Самият той адресира същото обвинение към традиционната христология на Църквата, заявявайки че тя никога не е обръщала достатъчно внимание на историческия Иисус. Тук няма да анализираме, нито да опровергаваме това повърхностно обвинение. В съответствие с целта ни ще кажем само, че христологията на Брунер е очевидно много повече докетична, отколкото христологията на католичното (вселенското) Предание. Отношението на Брунер към историческия Иисус е крайно двусмислено. Според него, Христос е историческа личност само като човек. Когато Той „разбулва Себе Си“, т.е. когато разкрива Своята Божественост на тези, които имат очите на вярата, Той въобще престава да бъде историческа личност. Всъщност, според Брунер, човешкото в Христос не е нещо повече от „маска“. Истинският Христос е божествен. За очите на вярата Христос отхвърля Своята маска, Своето „incognito“, по израза на самия Брунер. „Там, където Той разкрива Себе Си, историята изчезва и започва Царството Божие. И когато разбулва Себе Си, Той вече не е историческа личност, а Син Божи, Който е от века до века.“ (Brunner, The Mediator. London, Lutterworth Press, 1949, p. 346).\nОбезпокоителен език, наистина. Излиза, че човешката природа на Христос е само средство Той да влезе в историята или по-точно казано – да се появи в историята. Божието отношение към историята и към човешката действителност е не повече от периферно, дори в съдбоносната тайна на Въплъщението. Всъщност, човешкото в Христос интересува Брунер само като средство на Откровението, на Божественото саморазкриване. Наистина, според него, Бог действително се е вкоренил в човешката природа. Но това означава само, че сега Бог призовава човека от собствената му човешка съставност, от собственото му човешко ниво. За да срещне човека, Бог трябвало да се спусне на неговото ниво. Това може да се разбира в напълно православен смисъл. Това била и любима мисъл на древните Отци. Но Брунер отрича всякакво реално взаимопроникване на божествената и човешката страни в Личността на Христос. Всъщност, те не са нищо повече от „две страни“. Две природи се срещат, но между тях няма истинско единение. За вярващия, Христос е само божествен, макар и скрит под човешка маска. Неговата човешка природа е само способ Бог да влезе в историята или по-скоро – да се яви в историята. Историята е само киноекран, на който се прожектира (отразява) Божествената „вечност“. Бог се облича в просешката роба на човек, защото иначе не би могъл да срещне човека. В личния опит на Въплътилия Се няма истинско „възприемане“ на човешка действителност. Ролята на човешкото в Христос е чисто инструментална, просто една маска. По същество, това е чист „докетизъм“, колкото и голямо внимание да се отделя на „историческия Иисус“. В края на краищата, „историческият Иисус“ при Брунер не принадлежи към областта на вярата.\nИстинските решения не се взимат в плоскостта на историята, казва Брунер. „Защото в нея хората носят маски. Заради нашия „маскарад“, заради нашата греховна лъжовност, Христос също, ако мога да се изразя така, трябвало да носи Своята маска, това е Неговото инкогнито“ (Ibid, p. 346). В акта на вярата, човек сваля своята маска. Тогава, в отговор, Христос също отхвърля Своята маска, Своята човешка привидност и Се явява в славата Си. Според Брунер, вярата разбива историята. Самата вяра е „метаисторичен“ акт, който преодолява историята и дори я отхвърля. Брунер подчертава уникалността на Божието изкупително откровение в Христос. За човека то означава, че предизвикателството е пълно и решаващо. Сега му е дадена уникална възможност или случай да вземе своето решение, да преодолее собствената си ограничена човешка природа и дори своята вътрешна времева ограниченост – чрез акта на вярата, който го извежда отвъд историята, дори само в надежда и упование, докато не дойде последното време (keros). Но нима в основата си човешката история е само един „маскарад“? Според категоричното становище на Брунер, времето само по себе си не е греховно. Защо, тогава, Божественото откровение в Христос трябва да отхвърля историята? Защо историчността да е пречка за Божието себеразкриване, пречка, която трябва напълно да се отстрани?\nВ края на краищата, пълното преобразяване на историята – новата ера, открита чрез Христовото пришествие – се състои само в новата и невиждана възможност за избор. След като несъизмеримостта на Божието откровение с човешкия маскарад станала очевидна, Бог все така, ако не и в по-голяма степен, пребивава вън от историята. Бог може да се приближи до човека само в маска. Действителният ход на историята не се променил нито от Божията намеса, нито от придобитата възможност за избор у човека. С изключение на избора на вярата, историята е пуста и все така греховна. Вътрешната структура на историческия живот не се повлияла то изкупителното откровение. Въпреки това, било дадено предупреждението: Господ идва отново. Този път Той идва като Съдия, не като Изкупител, макар че съдът всъщност ще завърши и утвърди изкуплението. Чрез вярата сега можем да различим едно „есхатологично напрежение“ в самия ход на историята, макар че би било напразно и безполезно да се отдаваме на каквито и да е апокалиптични изчисления. Това напрежение съществува само на човешко ниво. Есхатологичният interim ( промеждутък, пауза ) е времето на решенията, които трябва да бъдат взети от хората. Божието решение вече е взето. Като цяло, християнската история, според Брунер, е болезнен провал, история на разпад и недоразумение. Това е една стара схема, твърдо установена в протестантската историография още от времето на Готфрид Арнолд. Първоначалната християнска общност – ecclesia, била истинска месианска общност, „носителка на новия вечен живот и на силите на Божествения свят“, според израза на Брунер. Но тази първоначална ecclesia не е оцеляла, поне като историческа единица, като исторически фактор. Брунер признава частични и временни „пришествия“ на Царството Божие в хода на историята. Но всички тези „пришествия“ са непостоянни. Където е вярата – там е Църквата или Царството, ала скрито в продължаващия маскарад на историята. В същината си текущата история е своего рода тест, в който на човека се задава въпрос и отговорът му се изпитва и оценява. Но продължава ли „историята на спасението“? Действа ли Бог в историята след Своето Първо пришествие или сега, след великата намеса на Христос, тя е оставена само на човека с есхатологичното пророчество, че накрая Христос ще дойде отново?\nИсторията, очевидно, не е нищо друго освен временен и преходен етап в човешката съдба. Човекът е призван към „вечността“, а не към „историята“. Ето защо, „историята“ трябва да дойде до своя завършек, до своя край. Но историята е също е етап на растеж – пшеницата и плевелите израстват заедно и тяхното крайно разделяне е отложено до Деня на жътвата. Плевелите наистина растат бързо и буйно. Но и пшеницата също расте. Иначе нямаше да има възможност за никаква жътва, освен на плевелите. Наистина, историята узрява не само за съд, но и за крайното си осъществяване. При това, Христос действа в историята и сега. Брунер не зачита, пренебрегва това измерение на християнската история. Според неговото гледище, християнската история е , така да се каже, „атомизирана“ ( разпада се на атоми ). Тя е просто поредица от човешки екзистенциални действия, и колкото и да е странно, Брунер е склонен да сближава и обединява само отрицателните действия, делата на бунт и противопоставяне. Но Църквата не е съвкупност от единични действия, а „тяло“, тяло Христово. Христос присъства в Църквата не само като обект на вярата и познанието, но и като неин Глава. В действителност, Той царува и управлява. Така се осигурява идентичността и непрекъснатостта на съществуването на Църквата през вековете. А според схващането на Брунер, Христос е извън историята или над нея. Той е дошъл веднъж, в миналото. И ще дойде отново, в бъдещето. Но присъства ли Той истински и сега, в настоящето, освен чрез спомена за миналото и надеждата за бъдещето, а и в „метаисторичните“ дела на вярата? Творението, според Брунер, има свой собствен начин на съществуване. Но то не е нещо повече от „среда“ на Божественото откровение. То, така да се каже, трябва да бъде прозрачно за Божествената светлина и слава. И това странно ни напомня за платоническия гносис на Ориген и неговите различни последователи. Цялата история се свежда до диалектика на вечно и временно. Ключовият термин на Брунер е „иносказание“.\nПонятието за „края“ – за пълния край – е парадоксално понятие. „Краят“ принадлежи на веригата или поредицата от събития, но едновременно с това я разкъсва. Той е едновременно „събитие“ и „краят на всички събития“. „Краят“ принадлежи към измерението на историята и все пак премахва цялото това измерение. Понятието за „началото“ – за първото и пълно начало –е също така парадоксално. Както пише св. Василий Велики, „началото на времето не е още време, а именно негово начало“ (Hexaem. 1.6). То е „миг“, но и повече от миг.\nЗа бъдещето можем да говорим само чрез образи и притчи. Такъв е езикът на Свещеното Писание. Тази образност не може да се разшифрова с точност и не трябва да се разбира буквално. Но и в никакъв случай не бива просто и безцеремонно да се „демитологизира“. С това Брунер е съгласен. Очакваната Parousia(Второто Христово пришествие) трябва да се разбира като „събитие“. Не е възможно да си представим какво ще е това събитие. Трудно могат да се намерят по-добри символи и образи от използваните в Библията. „Каквато и форма да има това събитие, целият му смисъл е във факта, че то ще се случи.“ (Brunner, Eternal Hope, p. 138). По този въпрос християнската kerygma (проповед) решително утвърждава: „последният изкупителен синтез има характер на събитие“. С други думи, Второто пришествие принадлежи към веригата от исторически „събития“, която то ще приключи и затвори. „Християнска вяра без очакване на Парусията е като стълба, която не води за никъде, но която свършва в пустотата.“ Ако надмогнем сферата на образността, то ясно ще разберем: към нас идва Христос. Парусията е „завръщане“, така както е и радикална новост. „Последните събития“ са съсредоточени в Личността на Христос. Краят ще настъпи „внезапно“. Но в някакъв смисъл, той се подготвя в историята. Както казва Брунер, „в историята на човека се разкриват напълно апокалиптични черти.“ Тук той се отдава на метафизични спекулации. „Люлеенето на махалото става все по-бързо.“ Това ускорение на времето в човешкия живот би могло да стигне до точка, от която да не може да продължи по-нататък. Историята просто внезапно ще се взриви. От друга страна, и в по-дълбок план, дисхармониите в човешкото съществуване постоянно нарастват: „разцеплението в човешкото съзнание се разширява“. Разбира се, тези предположения имат само спомагателна и хипотетична стойност. Брунер се опитва да сведе до съвременното съзнание парадоксалната идея за края. Но тези мисли отразяват неговия собствен поглед върху човешката реалност. Историята е почти готова да се взриви, тя е изпълнена и претоварена с неразгадани напрежения. Преди няколко години руският религиозен философ Владимир Ерн нарече човешката история „катастрофичен прогрес“, постоянно движение към края. Но все пак, краят трябва да дойде от горе, в Парусията. Съответно, той следва да бъде нещо повече от „катастрофа“ или от свойствен и вътрешен „съд“ – разкриване на свойствени противоречия и напрежения. Това ще бъде абсолютен Съд, Божи Съд.\nНо какво е Съдът? Това е събитие, каквато е и Парусията. Това е последната среща между грешното човечество и Светия Бог. Преди всичко, това ще бъде последно разкриване и проявяване на истинското състояние на всеки човек и на човечеството като цяло. Нищо няма да остане скрито. По този начин, Съдът ще прекрати състоянието на безпорядък и неяснота, на неокончателност, според израза на Брунер, която е характерна за цялата човешка история. В светлината на Христос се разкрива последното и крайно „разграничение“. Това ще бъде последният и краен призив. Накрая, Божията воля трябва да се изпълни. В края на краищата, Божията воля трябва да се наложи с цялата си сила. Иначе, според израза на Брунер, „всеки разговор за отговорност е празно бърборене.“ Наистина, човекът е надарен със свобода, но това не е свобода на безразличието. В своята същност, свободата на човека е отговорност – свобода да се приеме Божията воля. „Чиста свобода“ могат да проповядват само атеисти. „От човека се очаква, на човека е поверено последващото завършване на решението, което Бог вече е взел относно него и за него.“ (Ibid, p. 178). Съществува само една благоприятна възможност за човека – да се подчинява; няма истинска дилема. Целта и предназначението на човека са определени от Бога. Всичко това е напълно вярно. Но точно тук възниква обезпокоителният въпрос. Действително ли всички хора ще приемат Божията воля на Страшния Съд? Има ли място за радикално и необратимо съпротивление? Може ли човешкият бунт да продължи и след Съда? Може ли сътвореното същество, надарено със свобода, да упорства в отчуждението си от Бога, както до сега, за да следва своята собствена воля? Може ли подобно същество да продължи да „съществува“ в състоянието на бунт и съпротива срещу спасителната Божия воля, вън от Божията спасителна цел? Възможно ли е за човека да упорства в бунта, въпреки Божия зов? Наистина ли библейската картина на отделянето – между овците и козлите – е последната дума за крайната човешка съдба? Какво е крайното състояние на тварната „свобода“? Какво означава, че накрая Божията воля трябва да се наложи и ще възтържествува? Това са особени и тревожни въпроси. Но те не могат да бъдат избегнати. Те не са предизвикани от интелектуално любопитство. Това са „екзистенциални“ въпроси. Наистина, Страшният Съд е велика тайна, която не може и не бива да се рационализира, тайна, която превъзхожда всяко знание и разбиране. Но това е тайна на нашето собствено битие, от която не можем да избягаме, дори да не сполучим да я схванем или разберем чрез силата на разума. Брунер категорично отхвърля „ужасния теологумен“ за двойно предопределение, като несъвместим с библейското съзнание. В Божия творчески план не съществува вечно разграничение. Бог зове всички хора към спасение; за спасение Той ги и сътворява. Спасението е единствената цел на Бога. Но главният парадокс все още не е решен. Проблемът е в това, дали тази единствена Божия цел ще бъде действително завършена в цялата й пълнота и изчерпателност, както се допуска и приема в теорията за всеобщото спасение, обосноваваща се и на библейски свидетелства? Брунер отхвърля учението за апокатастасиса като „опасна ерес“. Това е лъжовно учение. То предпоставя една лъжовна сигурност за човека – всички пътища водят до един и същи край, не съществува истинско напрежение, няма истинска опасност. И все пак, Брунер признава, че учението за опрощаващата благодат и оправданието чрез вяра логично води до идеята за всеобщото изкупление. Възможно ли е упорството на немощните твари да противостои или дори напълно да отхвърли волята на Всемогъщия Бог? Парадоксът може да бъде решен само диалектически – чрез вярата. Човекът на може да познава Бога теоретично. Той трябва да се довери на Неговата любов.\nЗабележително е, че Брунер обсъжда целия проблем изключително в перспективата на Божествената воля. Поради тази причина, той пропуска самата същност на парадокса. Той просто пренебрегва човешкия аспект на проблема. Наистина, „вечното проклятие“ не е наложено от „разгневения Бог“. Бог не е творец на ада. „Проклятието“ е самоналожено наказание, последицата и извода от непокорната съпротива на Бога и Неговата воля. Брунер допуска, че съществува реална възможност за проклятие и гибел. Опасно и погрешно е да се пренебрегва тази реална възможност. Но човек трябва да се надява, че тя никога няма да се осъществи. Самата надежда трябва да бъде реалистична и трезва. Пред нас стои алтернативата: или на Страшния Съд неверниците и неразкаяните грешници най-накрая ще откликнат на Божествения зов и „свободно“ ще се обърнат – това е хипотезата на св. Григорий Нисийски, или тяхното упорство просто ще бъде отхвърлено от Божественото всемогъщество и те ще се спасят чрез принудата на Божествената милост и воля – без тяхното собствено свободно и съзнателно съгласие. Второто решение съдържа противоречие, освен ако не разбираме „спасението“ юридически и формално. Действително, в съда престъпниците могат да бъдат оправдани, даже и да не се разкайват и да упорстват в своите пороци. Тогава те просто избягват наказанието. Но не можем да възприемаме Страшния Съд по този начин. При всички случаи, „спасението“ включва обръщане, включва акта на вярата. То не може да се наложи насила никому. Тогава, по-убедително ли е първото решение? Разбира се, възможността за късно „обръщане“ – „в единадесетия час“ или дори по-късно – не може теоретично да се отхвърли, тъй като въздействието на Божествената любов е безкрайно. Но този шанс или възможност за обръщане пред Престола на Съдията Христос, седящ в слава, не може да се разглежда in abstracto, като общ случай. В края на краищата, въпросът за спасението, както и избора на вяра, е личен проблем, който може да се постави реши само в контекста на конкретно и индивидуално битие. Спасяват се или загиват личности. И всяка отделна личност трябва да се разглежда по отделно. Основната слабост в работата на Брунер е в това, че той винаги говори с общи понятия. Той винаги говори за човешкото състояние и никога за живи личности. За Брунер, проблемът за човека по същество е проблем за греховното състояние. Той се бои от всички „онтологични“ категории. Да, човекът е грешник, но преди всичко той е човек. Вярно е, че истинската висота на човешката природа се прояви само в Христос, Който бе повече от човек и не само човек. Но в Христос на нас се дава не само опрощение, но също и сила да бъдем или да станем чеда Божии – т.е. да бъдем това, за което сме сътворени. Разбира се, Брунер признава, че вярващите могат да бъдат в общение с Бога още сега, в сегашния живот. Но след това идва смъртта. Имат ли значение тогава вярата и „битието в Христа“? Прекъсва ли смъртта общението с Христос, установено чрез вярата ( и разбира се, в тайнствата )? Вярно ли е, че човешкият живот е „битие за смърт“? Физическата смърт е граница на физическия живот. Но Брунер говори за смъртта на човешката личност, на „Аз“-а. Той твърди, че това е тайна, една непроницаема тайна, за която разумният човек не може да знае изобщо нищо. Но идеята за тази „смърт на личността“ е не повече от едно метафизично предположение, произлизащо от определени философски предпоставки, и в никакъв случай datum (факт) от някакъв действителен или възможен опит, включително от опита на вярата. „Смъртта“ на личността е само в отчуждението от Бога, но дори и в този случай тя не означава унищожение. В известен смисъл, смъртта означава разпадане на човешката личност, защото човек не е създаден, за да бъде нематериален. Телесната смърт отслабва целостта на човешката личност. Човек умира и все пак оцелява – в очакване на всеобщия край. Древното учение за Общението със светиите насочва към победата на Христос: в Него, чрез вярата ( и тайнствата ), дори мъртвите са живи и участват – макар само предвкусвайки, но напълно реално – във вечния живот. Communio Sanctorum е важна есхатологична тема. Брунер я пренебрегва изцяло и то не случайно, а напълно последователно. Той говори за състоянието на смърт, а не за смъртта на конкретни личности. В идеята за безсмъртната душа може да има платонически привкус, но понятието за „неразрушимата личност“ е неразделна част от Евангелието. Само в този случай е възможен всеобщ и универсален Съд, на който ще се явят всички исторически личности от всички времена и от всички народи – не като объркано множество от слаби и безполезни грешници, но като събрание на отзивчиви и отговорни личности, всяка със своите вродени и придобити отличителни черти. Смъртта е катастрофа. Но личностите оцеляват и тези, които са во Христе продължават да живеят, дори в състоянието на смърт. Вярващите не само се надяват на бъдещия живот, но те вече го живеят, макар и да са в очакване на Възкресението. За Брунер, разбира се, всичко това е добре известно. Според собствения му израз, вярващите „не ще умрат в небитие, но в Христос“. Означава ли това, че тези, които не вярват „умират в небитие“? И какво е „небитие“ – „външната тъмнина“ (което е по-вероятното) или пълно несъществуване?\nВярно е също така, че пълната цялост на личното битие, извратена и отслабена от смъртта, ще се възстанови във всеобщото възкресение. Брунер набляга на личностния характер на възкресението. „Новозаветната вяра не познава друг вечен живот, освен този на отделните личности“ (Ibid, p. 148). Плътта няма да възкръсне. Но възкресението ще съдържа в себе си известна телесност. Всички ще възкръснат, защото възкръсна Христос. Възкресението едновременно е за живот в Христос и за Съд. Брунер разглежда всеобщото възкресение в контекста на вярата, опрощението и живота. Но какво е положението на онези, които не вярват, не молят за прошка и никога не са познали изкупителната Христова любов или вероятно упорито са я отхвърляли като мит, измама, лъжа или като оскърбление за автономната личност?\nТака отново се връщаме към парадокса на Съда. Тук Брунер говори повече като философ, отколкото като богослов, именно защото се опитва да избегне метафизичното изследване и всички потушени въпроси се появяват пак под нова маска. Брунер поставя въпроса по следния начин: как можем да примирим Божественото всемогъщество с човешката свобода, или – на по-дълбоко ниво – светостта (или справедливостта) на Бога с Неговото милосърдие и любов? Това е строго метафизичен въпрос, дори когато се разисква на библейска основа. Същинският богословски проблем, от друга страна, е: какво е в Божиите очи и в перспективата на човешката съдба екзистенциалното състояние на невярващите? Същинският проблем е екзистенциален – състоянието и съдбата на отделните личности. За Брунер въпросът става неясен поради първоначалния му избор набързо да обяви всички хора за грешници без истинско онтологично и екзистенциално разграничение между праведни и неправедни. Разбира се, всички подлежат на съд, но очевидно, не в един и същи смисъл. Самият Брунер прави разлика между тези, които са се поддали на изкушение и тези, които са избрали да изкушават и съблазняват другите. Той знае, че е възможна съзнателна извратеност. Но той не задава въпроса, как отделната човешка личност може да бъде засегната в своята вътрешна и съкровена структура от съзнателна и упорита извратеност, отстъпничество и „любов към злото“. Съществува истинска разлика между слабостта и порочността, между безсилието и безбожието. Могат ли да бъдат простени всички грехове, дори непризнатите и неразкаяните? Опрощение не се ли приема само със смирение и вяра? С други думи, „проклятието“ само „наказание“ в юридически смисъл ли е или е някаква отрицателна „награда“? Или то просто е изява на онова, което е скрито – или често пъти съвсем открито и очевидно – в онези, които чрез злоупотреба със „свободата“ са избрали широкия път, водещ към геената? В нито една книга на Брунер няма глава, посветена на ада. Но адът не е „митична“ фигура на речта. Той не и просто тъмна перспектива, която –иска ни се да се надяваме – може никога да не се осъществи. Horribile dictu (страшно за изричане) – това е реалност, към която много човешки същества са причастни даже сега, чрез собствената си воля или най-малкото – чрез собствения си избор и решение, което в крайна сметка може да означава робство, често обърквано със свободата. „Адът“ е вътрешно състояние, а не „място“. Той е състояние на разпадане на личността, което погрешно се счита за самоутвърждаване – с определена причина, тъй като този разпад има началото си в гордостта. Това е състояние на самоограничение, на изолация и отчуждение, на горда самота. Самият грях е „адски“, макар че е възможно да бъде счетен за рай, чрез самоизмама и егоистично въобразяване. Затова грешниците избират „греха“, горделивото отношение, Прометеевата поза. Адът може да бъде идеал и към човек да се стреми към него съзнателно и упорито.\nВ края на краищата, това е само илюзия, отклонение, насилие, грешка. Но жилото на греха е именно в отказа от божествено създадената реалност, в опита да се установи друг ред или строй, който за разлика от истинския божествен ред е пълно безредие, но човек, в своето горделиво самовъзвеличаване, може завинаги да предпочете точно него. Сега, грехът е разрушен и отменен – не може да се каже, че грехът е изкупен, само личности могат да бъдат изкупени. Но не е достатъчно за човека само да признава, чрез вярата, делото на Божественото Изкупление – той трябва да се роди отново. Цялостната личност трябва да бъде очистена и изцелена. Опрощението трябва да се приеме и оцени свободно. То не може да се вмени без да се осъществи делото на вярата, благодарността и любовта. Парадоксално е, но никой не може да бъде спасен само от Божествената любов – на нея трябва да отговори благодарната любов на човешката личност. Наистина, в хода на този земен и исторически живот винаги има абстрактна възможност за „покаяние“ и „обръщане“. Можем ли да допуснем, че тази възможност продължава и след смъртта? Брунер трудно ще приеме идеята за чистилището. Но дори в това учение не се съдържа мисъл за радикално обръщане. В чистилището се намират вярващи, хора с добри намерения, верни на Христос, но несъвършени в израстването и подвига. Човешката личност се създава и оформя в този живот – най-малкото тя се насочва в този живот. Проблемът за всеобщото спасение не се поставя от божествената страна, напротив – Бог иска всеки човек „да бъде спасен“ и вероятно не само, за да изпълни Своята воля и да съхрани светостта Си, но и за да се завърши и освети човешкото съществуване. Но от тварна страна могат да възникнат непреодолими трудности. В края на краищата, по-голям парадокс ли е „последното противостоене“ от всяко друго противостоене и бунтуване, което всъщност е изопачавало целия порядък на творението и е пречело на делото на Изкуплението? Само ако възприемем докетичния възглед за историята и отречем възможността за крайни решения в историята, в този живот, под претекста, че е временен, можем да се изплъзнем от парадокса на последното противостоене.\nСв. Григорий Нисийски очаквал подобно всеобщо обръщане на душите в задгробния живот, когато Божията Истина ще се разкрие и изяви с неотразима очевидност. Точно в този пункт проличава ограничеността на елинистичната мисъл. Очевидността би могла да бъде решаващ мотив за волята, ако „грехът“ бе просто незнание. Елинистичният разум трябваше да премине през дългия и труден аскетичен опит, чрез аскетичното самоизпитание и самоконтрол, за да преодолее тази рационалистична наивност и илюзия и да открие тъмната бездна в падналите души. Само у св. Максим Изповедник, след няколко века на аскетична подготовка, ние намираме ново и задълбочено разбиране за апокакатастасиса. Наистина, порядъкът в творението напълно ще се възстанови в последните дни. Но мъртвите души ще останат все така безчувствени за самото откровение на Светлината. Божествената Светлина ще огрява всичко, но онези които веднъж са избрали тъмнината няма да искат, нито ще са способни да се наслаждават на вечното блаженство. Те ще останат привързани към нощната тъмнина на егоизма и просто няма да са в състояние да се радват. Те ще стоят „отвън“ – защото единението с Бога, което е същността на спасението, предполага и изисква определено решение на волята. Човешката воля е ирационална и нейните мотиви не могат да се обясняват логически. Дори „очевидността“ може да не успее да я впечатли и да я накара да действа. Есхатологията е царство на антиномиите. Тези антиномии са вкоренени и основани в самата тайна на Сътворението. Ако Бог е пълнотата на Битието, как може нещо да съществува успоредно с Бога? Правени са много опити да се разреши този парадокс или по-точно да се избегне, чрез позоваване на подбудите за Сътворението, понякога в такава степен и по такъв начин, че се поставя под съмнение неограничеността и суверенитета на Бога. Но Бог твори в съвършена свобода, ex mera liberalitate, т.е. без всякакви „достатъчни основания“. Сътворението е свободен дар на безкрайната любов. Нещо повече, в Сътворението човек е надарен с тайнствената и непостижима власт на свободното решение – и тук непостижима е по-скоро възможността за съгласие, отколкото възможността за провал и противопоставяне. Не е ли Божията воля от такова естество, че на нея просто трябва да се покорява – без истинско, т.е. свободно и отговорно съгласие? Тайната е в реалността на тварната свобода. Защо е необходима тя в света, създаден и управляван от Бога, от Неговата безкрайна мъдрост и любов? За да бъде истински, човешкият отговор трябва да бъде повече от отзвук. Той трябва да бъде личен акт, едно вътрешно задължение. Във всеки случай, образът на човешкия живот – и тук можем да добавим, образът и съдбата на вселената – зависи от съдействието или сблъсъка на двете воли: Божествената и тварната. В света, който е Божие дело, се случват много неща отвратителни за Бога. Но колкото и да е странно, Бог уважава човешката свобода, както е казал веднъж св. Ириней, макар всъщност най-очевидната проява на тази свобода да е бунт и безпорядък. Имаме ли право да очакваме, че накрая човешкото непокорство ще бъде пренебрегнато и „няма да бъде уважено“ от Бога и Неговата Свята Воля ще се приложи без оглед на съгласието или несъгласието на човека? Няма ли това да превърне човешката история в ужасен „маскарад“? Какво е значението на тази ужасна приказка за греха, порока, бунта, ако накрая всичко ще се изглади и примири чрез проявата на Божественото всемогъщество? Съществуването на ада, т.е. на пълното съпротивление, означава, така да се каже, частичен „неуспех“ на творческия план. Но Сътворението е нещо повече от план, замисъл, модел. То е призив към съществуване, към „битие“ на живи личности. Понякога говорят за „Божествения риск“ – казва Жан Гитон. Вероятно, това е по-добър термин отkenosis. Наистина, това е тайна, която не може да се рационализира – това е изначалната тайна на тварното съществуване.\nБрунер се отнася твърде сериозно към възможността за ада. За него не съществува осигуреност на „всеобщото спасение“, макар говорейки теоретично, то да е възможно за всемогъщия Бог на Любовта. Но Брунер все пак се надява, че ад няма да има. Бедата е там, че адът вече съществува. Неговото съществуване не зависи от Божественото решение. Бог никога не изпраща някого в ада. Той е създаден от самите твари. Той е човешко творение, така да се каже, извън „порядъка на творението“. Страшният Съд остава тайна.\n« Евхаристия и съборност\nЗа границите на Църквата »


Прозрачен резервоар за гориво с голям обем.Изключително издържлив предпазител за режещата гарнитура.Прът от...\nМодерен, високопроизводителен трион, който позволява много точно водене при рязане, подходящ за използване в...\n1369 лв. Прочети още...\nДърворезачка- бензинов трион Stihl MS 211 1.7 kW\nМодерен бензинов трион с много ниско ниво на вибрациите за дома и двора. С богато оборудване като напр. филтрираща...\n568 лв. Прочети още...\nТънката ъглова бормашина за трудно достъпни местаЪглова форма с мотор с малък диаметър, изключително удобна и...\nМаксимална производителност на дюзите чрез висококачествена метална помпа.Лек, мощен мотор за удобна работа.Оптимално...\n217 лв. Прочети още...\nПроста комби-система с по един магазин за нормална трева и за избуяла дива растителностВертикално рязане и подрязване...\nУниверсален с 2 магазина с корда. Лесно косене с тример. Завъртаща се на 90° режеща глава.Регулируем наклон на дръжката...\nБързо и удобно: Мощният такер на Bosch ще Ви помогне при закрепване на панели и твърдовлакнести плоскости, както...\nОберфреза Bosch POF 1400 ACE - 1400W, константна електроника, куфар\nОберфрезите на Bosch намират разнообразни приложения: Техният спектър се простира от точното фрезоване на канали,...\nТрион Bosch PFZ 500 E - 500W, електроника, куфар\nБезопасна и удобна работа.SDS система.Electronic.Управление на честотата на ходовете Bosch-Electronic: "Подаване на газ" от 0...\nгаз, 8500, дебит, shmirgel, кс, велкро, накрайници, ома, m, акумулаторни бормашини, резервен нож gardena, про, акумулатор, ексцентършлайф, 30, trioni, съединител, rtr premium, ш, дюза,


Кметовете на "Младост" и "Люлин" искат "паяци" - Последни Новини от DNES.BG\nКметовете на "Младост" и "Люлин" искат "паяци"\nВреме било да се реши проблемът с паркирането в двата квартала\nОбновена: 24 яну 2012 15:09 | 24 яну 2012 15:09, Златко Желев\nРепатриращи автомобили да има в двата най-големи столични района - "Младост" и "Люлин", поискаха днес районните им кметове.\nТова стана по време на заседанието на комисията по обществен ред на Столичния общински съвет.\nНа дискусията кметовете на "Люлин" и "Младост" - Цвета Авджиева и Милко Младенов, посочиха, че основен проблем е паркирането в зелените площи на двата квартала.\nВ "Люлин" даже има и място за наказателен паркинг, посочи Младенов и така аргументира искането си за "паяк".\nОще по темата: СОС\nпаяк преди 8 години\nМразя ги тея паяци, защото вдигат която кола си искат. Но в "Младост" плаче за паяци. Паркирането е КОШМАРНО! И ми писна от *** паркирали в градинките, детските площадки и на тротоарите!\nПаркинги,паркинги,пааааррккингггггиииииииииииии пут.и долни,ние сме ви избрали и НИЕ искаме от вас ПАРКИНГИ,паркинги.Вие сте ни подчинени и ще изпълнявате,психопати.......\nА мога ли да му набия на кмета в Младост един паяк отзад!?! Или мога да паркирам на неговия етаж!? *** - сигурно си скапан ГЕРБер....\nЕхееее...време бешее,няма що...сметнете на час от синята зона колко пари изкарват,а улиците ни на какво приличат,каде ли отиват тези пари?\nА така,има кола-има проблем,няма кола-няма проблем! Тия кметове поне нещо са научили от чичо Сталин! Не може всички роби да имат атомобили! Само на управниците се полага и то без пари!\nТВЪРДО ПРОТИВ ПАЯЦИ преди 8 години\nВ който и да е квартал може преди да пращат хиените с паяци, да направят проучване как по-рационално да определят места за паркиране на автомобилите в т.ч. и означаване с боя, а не да набиват колци по тротоарите. В по-широкия център също може да се регламентира на единия тротоар да се паркира, защото има широки тротоари без да се ползват от много хора. Може дори при паркиран а-л да остава по 1-2 метра разстояние и само липсата на желание в общинарите е проблем. И нека не се политизира проблема.\nОбщините търся начини да смъкват пари.\nДа им пратят, тарантули!\nмрън мрън преди 8 години\nписна ми да слушам само мрън мрън от всезнайковци. разберете, че безплатен паркинг няма никъде по света и не е вярно, че няма пракинги - под всяка нова кооперация има празни гаражни клетки защото бай *** като дойде у софиата реши, че като си купи апартамент кутйка всичко друго трябва да му се предостави безплатно и наготово. и ето го решението - купува си баварка на 15 години и хоп - паркирва я на улицата, а клетките си седят ли седят прани защото за паркомясто пари се не дават\nмладост преди 8 години\n...първа копка на църква пред поликлиниката в парка ..ама за втори път ,зашото накой открадна парите )\nKato iskat da go reshat da napravqt parkingi\nНикакви!!! Това си е чист рекет!!!\nAлоооо Йорданка Борисова! Какви паяци? Ние нямаме асфалт покрай блока, заради това че сигурно плащаме малки данъци и сега особено е приказка, а междувременно колите на чистотата помагат да се образуват кратери. Никой не го е грижа да си се оправяме.\nОт другата страна на общината има места бол. Какво да кажем за пространството около поликлиниката. При това без да правиш нарушение.\nПо логиката на тези двама герберастки кмета, ако някой е много висок и не може да мине през вратата, то трябва да му се отреже главата.\nА тия въпросните двама хрантутници (кметовете), а и тези преди тях, какви мерки, действия, стратегии са предвидили и изпълнили за да се осигурят съотносим брой паркоместа към автомобилите на живущите в техните квартали?\nза кво са им паяци, имат инспекторати, които могат да съставят актове за нарушение\nНомер 29, казваш че "То само с глоби не става! Иска се и акъл!".\nДа де ама къде акъл в герберасти?\nСпециално в Младост, блоквоете сега са примено два пъти повече отколкото преди 1989-та, но няма нови булеварди. Повече са заради застрояване както около преди това застроеното, най-вече между досегашните квартали, така и между блоковете, където и без това вече нямаше място за паркиране. Къде бяха кметовете тогава? Сега за какво ще глобяват хората - защото кметовете спаха и взимаха рушвети ли?\nКак ще има места като във всеки един квартал в София се вдигнаха безброй нови кооперации,които се напълниха с хора от прованса със съответния брой коли!Едва през последните години натиснаха за подземни паркинги и подобни!Преди това никой не се интересуваше!


Онлайн рекламата - полезна информация | Kanali.top\nПубликувана в Други От adminПубликувана на 26.02.2021 26.02.2021\nПрез последните две десетилетия настъпи истинска революция в маркетинга – онлайн рекламите промениха изцяло начина, по който компаниите взаимодействат с потребителите. Телевизионната реклама и билбордовете отстъпиха място на онлайн реклама. Традиционните рекламни подходи постепенно изчезват и е лесно да се разбере защо.\nОнлайн рекламата не само позволява на предприятията да привличат повече потребители за малка цена. Но също така позволява на компаниите да достигнат до конкретни демографски групи. В комбинация с анализа в реално време и възможността за точно проследяване на разходите за реклама, не е изненадващо, че онлайн рекламата стана толкова популярна. През цялата си история онлайн рекламата е видяла много рекламни модели. От банери с фиксирано месечно плащане за разположение до реклами, които се показват на базата на цена на впечатление. Онлайн рекламата постоянно се променя и развива и рекламодателите могат да използват нейните нови и нови функции.