Хирургия за разширени вени по краката: видове и кой метод е по-добър (с цени)\nТрудно е да си представим човек, който никога не е чувал за разширени вени на долните крайници. Болестта е изключително често, особено при хора над 35-годишна възраст. Разширените вени променят външния вид на крака, което води до сериозен естетичен дефект. Но само този проблем не е ограничен, тъй като страда функцията на засегнатите крайници. В продължение на дълго време експертите предписват лекарствена терапия, но не винаги с негова помощ е възможно да се постигне подобрение. В такива ситуации се прилага операция за разширени вени по долните крайници.\nКак да изберем метода за хирургическа корекция\nИма няколко възможности за хирургично лечение на болестта при разширени вени. Методът на отстраняване се определя само от специалист-флеболог. Въпреки това, с нарастващи трофични разстройства с образуването на язви на крака, хирургическата корекция става неизбежна. Понастоящем, в допълнение към традиционните травматични интервенции за разширени вени, които се използват от хирурзи в продължение на много десетилетия, се появяват спестяващи техники, които спомагат за решаването на проблема в течение на няколко дни.\nПо-долу са най-често срещаните видове операции за разширени вени.\nКласическа филектомия - пълно отстраняване на венозния багаж.\nМинифилектомия чрез пробиване.\nВсяка операция за разширени вени има свои индикации и ограничения. Решението за извършване на хирургично отстраняване на съда се влияе не само от клиничните симптоми, но и от финансовите възможности на пациента, тъй като цената на различните видове медицински грижи варира значително.\nКак да използваме класическите хирургически техники\nНай-известната и широко използвана филебектомия. Този тип интервенция срещу варикоза включва пълно отстраняване на засегнатата вена на крака. Използва се само на повърхностни съдове, които не съставляват повече от 8% от общото кръвотечение от краката. По-долу са основните предимства на класическото отстраняване на венозния багажник за разширени вени.\nВинаги положителен резултат. Тъй като отстраняването настъпва напълно, не може да има въпрос за развитието на рецидив.\nПроста техника. Този тип терапия срещу разширени вени не изисква специално оборудване, а хирурзите притежават техниката.\nЕфект на всеки етап от заболяването. Особено ефективна филебектомия при развитието на трофични усложнения. При тежки случаи на заболяване често няма алтернатива на този вид терапия.\nВ повечето случаи операцията в присъствието на варикоза, извършена по този начин, не струва нищо на пациента. Плаща се чрез медицинска застраховка.\nПроцедурата може да се използва само на повърхностни съдове и предполага пълно отстраняване на болния съд.\nСъществуват обаче значителни недостатъци. Основният недостатък на този тип операция за разширени вени е високият травматизъм. Лечението на заболяването е следното: чрез две малки разрези в горната и долната част на краката се въвежда метална маслина, през която се отстранява венозния багажник заедно с околните тъкани. В резултат на това, флебектомията води до увреждане на нервите и може да настъпи кървене. Рехабилитацията след операцията се забавя понякога до един месец. Въпреки наличието на минуси, флебектомията с варикозни вени все още в много региони няма алтернатива. Обратната връзка с операцията е положителна дори и няколко години след нейното провеждане.\nКогато се използват минимално инвазивни интервенции\nВ продължение на около 20 години класическото отстраняване на разширените вени има микротравматична алтернатива. Това е минифлебектомия на Варади. Същността на операцията е, че чрез пробиване в най-удобните точки съдът се отстранява с малки дължини. При разширяване на варикозата на тежки степени, тази техника не е практична, защото поради сцепление с околните тъкани, пълно премахване няма да бъде възможно.\nНесъмнено предимството на интервенцията е добър естетически ефект, постигнат от операцията. Повечето хирурзи могат да направят тази манипулация, самата техника не е сложна. Но може да има много пробиви, защото поради слепване към съседни тъкани в разширени вени има трудности при отстраняването на вените. Периодът на рехабилитация се удължава до 7 дни. Може да има кървене, тъй като поради малката оперативна област не винаги е възможно да се направи качествена хемостаза. Такава операция, използвана за лечение на разширени вени, не трае дълго. Целият й курс може да бъде гледан на видеоклип. Обратната връзка по операцията е смесена, много от тях не харесват продължителното подуване, което се запазва след интервенцията. Отнема само един и половина или дори два месеца.\nПроцедурата е лесна за изпълнение и след нея добър естетически ефект.\nСравнително минимално инвазивна хирургия се отделя. За да се извърши операцията, е необходима криопроба, която замразява вената, която трябва да се премахне, в случай на разширено разширение на съдовете на долните крайници. Процедурата е проста - в горния край на краката се прави малък разрез от венозен съд, замръзва се на криопроблема и се проявява с движения обратно на часовниковата стрелка. След това напълно премахнете.\nПо-долу са основните предимства на лечението на заболяването, при което се извършва флебектомия с помощта на криостипинг.\nМалки травматични, тъй като когато се появяват, нервите и артериите, разположени един до друг, не страдат.\nМанипулацията е лесна за употреба.\nМалък брой рецидиви - магистралата е напълно премахната.\nМалък период на рехабилитация след интервенцията.\nРазумна цена. Въпреки че цената зависи от нивото на клиниката, както и от квалификацията на хирурга, той рядко надхвърля 30 000 рубли.\nСъществуват обаче значителни недостатъци. Варикозността на долните крайници често изисква кръстосаност - пресечната точка на перфориращите вени за намаляване на повтарящото се развитие на обезпеченията. Cryostripping не може да се комбинира с тази техника поради последиците от студа. Ето защо, при тежки случаи на разширени вени, тази манипулация не се използва в случай на заболяване. Повърхностните вени, които са твърде близо до кожата, не позволяват тази хирургична процедура да се извършва на краката, тъй като вероятността от студено изгаряне се увеличава драстично. При извършване на операция чрез единичен разрез в присъствието на сраствания от сложни разширени вени, за да се преобърне вената върху крака, е изключително трудно. Това ще изисква допълнителни интервенции чрез пункции за въвеждане на физиологичен разтвор.\nСлед процедурата има малък брой рецидиви.\nИма ли нужда от склероза?\nТова манипулиране на операцията може да се нарече удължение. Не се извършват съкращения и рехабилитацията след интервенцията е много бърза. Същността на операцията - в съда с разширено разширение, се въвеждат специални склерозиращи вещества, които причиняват нейното разпадане и атрофия. Операцията може да се извършва и на амбулаторна база.\nПо-долу са основните видове ползи за пациента, ако такова лечение е осигурено.\nНяма срязвания - операцията се извършва чрез инжектиране на лекарството във венозната линия с помощта на спринцовка.\nМоже да се използва при пациенти с тежки съпътстващи заболявания.\nЛечението не уврежда близките тъкани.\nНиска цена. Тъй като процедурата е амбулаторна, цената зависи от производителя на лекарството. Цената не надвишава обикновено 15 000 рубли.\nИма обаче сериозни недостатъци. След работа е необходимо да се носи компресионно бельо. Има голяма вероятност за инфекция, когато техниката се манипулира. Често има възвръщане на заболяването поради развитието на обезпечения. Не винаги е възможно склеризирането на венозния багажник с варикозни вени, което води до появата на патологичен кръвоток. Поради това усложнение след операцията е необходима втора операция, тъй като лечението няма ефект. По-добре е тази манипулация да се извърши при липса на друга алтернатива. Прегледите за гледането на видеото от тази намеса са положителни, тъй като не се извършва типичен разрез.\nИма ли предимство при интравенозно коагулиране\nТова са напълно нови видове интервенции за разширени вени на долните крайници. Повечето от тях се появяват след 20-ти век. В основата на манипулацията е ефектът върху увредените венозни стени на краката с помощта на топлинна радиация. По-долу са описани основните видове оперативна корекция на варикозата, извършени по тези методи.\nТехниката е ефективна, но много скъпа.\nЕлектрокоагулация. Лечението от този вид предполага излагане на засегнатите венозни стени в разширени вени с помощта на електрически ток. Всяка процедура изисква отделна процедура за всеки засегнат съд. Колко пъти ще бъде необходимо електрокоагулиране на вената, само хирургът взема решение по време на отстраняването на съда.\nРадиочестотна склеротерапия. Това лечение се извършва чрез засягане на вените, засегнати от разширени вени, електромагнитно излъчване. Силата на приложения магнит и квалификацията на хирурга ще зависи от това колко ще струва терапията. Средната цена варира около 80 хил. Рубли.\nЛазерна коагулация. Принципът е същият като при предишните видове хирургично лечение, но ефектът върху венозните стени се осъществява посредством високочестотен лазер. Това е един от най-скъпите методи, средната цена е около 100 000 рубли.\nСъщността на всеки тип интервенция за разширени вени е пункцията и катетеризацията на засегнатия венозен багаж.\nДопълнителното лечение на заболяването се състои в въвеждане на катетър в лумена на съда с източник на термично действие. Колко дължини трябва да влязат в проводник се контролира чрез видео. Когато на крака се намери вена с разширени вени, тя се склеризира чрез дозирано изгаряне. Кървенето не се случва, тъй като съседните съдове също се коагулират.\nЛечението на болестта не се извършва и на двата крака. След първата интервенция е по-добре да изчакате рехабилитационния период. След 3 месеца можете да направите операцията на другия крак. Ако е необходимо спешно хирургично лечение и на двата крака, не се използват интравенозни коагулационни техники. Предимствата на тези видове терапия за разширени вени са малък период на рехабилитация след отстраняване на съда. Често те се наричат "офисни" операции, защото прекарват малко време върху тях. Най-голямото отрицание е вероятността от рецидив на заболяването, понякога в кратък период от време.\nПо този начин съществуват няколко метода за бързо изхвърляне на разширени вени. Всяко лечение на болестта има своите предимства и недостатъци, така че е по-добре да се повярва на избора на опитен специалист. Ако искате постоянно да забравите за разширените вени с ефекта от много години, е желателно да използвате класическите техники на флебектомия. Ако имате финансов капацитет и ограничен период от време, ще ви помогне бързо "офисно" премахване на съдовете с разширени вени. Независимо от продължителността на консервативното лечение, консултациите на хирурга в повечето случаи не могат да бъдат избегнати.


29 май 2009 , петък, след поклонение на Бачковския манастир и вкусен обяд с родопска кухня в "Джамура": Женя Гроздева , управител на издателство "Балкани", Евгения Иванова, автор на "Фото Стоянович", роман на годината за 2008 - награда ВИК, литературният критик Божидар Кунчев, румънката Дойна Рущ, автор на романа "Зогру" от поредицата "Думи и Хора", съпругът на Дойна - Адалберт, компютърен инженер, и преводачката от румънски език проф. Василка Алексова.\nПовече информация: http://www.youtube.com/watch?v=AxTUM3RZ4rA\nБожидар Кунчев за романите "Зогру" и "Фото Стоянович"\nЗА УЧАСТТА ЧОВЕШКА\nРоманът на Дойна Рущ наистина се чете бързо, с удоволствие и оставя след това сложния вкус на размисъла”/Йоан Грошан/. Бих допълнил веднага – оставя вкуса на твърде сложен размисъл, настояващ за отговори, които не са лесни. Днес, както е известно, всичко стана прекалено сложно. Разполагащи с предимствата на техниката, на удобствата, които ни е създала, и все още обсебени от порочната идея за прогреса, който ще ни предостави още удобства, ние съвсем забравихме, че съществуването ни означава нещо много повече. Забравихме, че то, ако искаме да бъдем на равнището на предназначението си, означава най-вече духовност и нравственост, едно упорито самонадмогване в името на истинската, висшата хуманност. Забравихме и това, че обусловената ни човешка същност не трябва да се отрича от паметта за миналото, за традицията, за онези драматични изпитания на нашите предходници, които постепенно са формирали и нас. Защото истината за човека и неговата участ, за неизменното и променливото в неговата природа, за човека с неговите страсти и надежди, с неговите заблуди и пропадания, за всичко това, което той е бил и си остава в потока на времето, на това, което наричаме и с т о р и я и с ъ в р е м е н н о с т, никак не е лесна. Дойна Рущ го е разбрала и от началото до самия край на творбата си отстоява своето разбиране, че лекомисленото и едностранчиво търсене на истината няма да ни изведе до нея. Разбрала е, че точно тази истина е преди всичко хоризонт, една съвкупност от динамични представи, поле, в което е трудно да се намери трайната опорна точка. И въпреки това тя е тръгнала на свой ред към истината, за да я потърси със съзнанието на модерния човек, който сред предизвикателствата на нашето нихилистично време иска да ни каже, че въпреки всичко има Смисъл. Тоест, има ги онези истини, които и сега, и занапред ще задават смисъла на човешкото съществуване, колкото и да са натрапчиви усещанията ни за абсурдното, за липсата на цел и посока, за липсата на онези ценности, без които животът е безсмислица.\nРоманът е едно пътуване в историята на румънците от насилията на Влад Дракула, до тиранията на Чаушеску и чак до наши дни. С помощта на Зогру – безтелесна субстанция, дух с човешките представи за добро и зло, въобще едно доста странно същество, което упорито се движи през времето и пространството, за да бъде неизменно ангажирано с човешките драми, - ние, както споменах вече, сме провокирани да размишляваме за човека. Преди всичко за човека, а после за специфичното в румънската история, което, колкото и да е специфично, често пъти ще ни се струва като нещо познато, изпълващо донякъде и представите ни за българската история. Да, романът откроява достойнствата си на един вълнуващ текст с познавателна стойност. Той ни дава онова познание, при което емпиричният факт и легендарното се съчетават в едно цяло, за да бъдат разказ за отминалото, за бита и нравите, за трагичното и величавото, каквато е историята на всеки народ. В случая това е историята на румънския народ, по-точно – моментите в един отрязък от време, които като че ли най-много са допринесли за оформянето на националното съзнание, на това, което са румънците като нрав и душевност, като национален облик. Но ще изтъкна пак, че колкото и да са любопитни, интересни и вълнуващи тези аспекти от творческия замисъл, вложен в романа, по-значимите аспекти се отнасят до общочовешкото, надвременното, до подтекста на разказаното, в които са питанията на авторката за ч о в е к а. И понеже това са питанията на една румънска писателка, аз поне си припомням тутакси написаното от един неин велик сънародник – Емил Чоран. Признавам си,че докато четях романа, непрекъснато се сещах за един или друг от мрачните афоризми на този неподражаем мислител, навярно най-значимата духовна фигура, която румънците са дали на света. Е, далеч съм от мисълта за каквито и да било специални сравнения, най-малкото защото Чоран е философ с разбирането за неизиличимостта на безпомощната човешка природа, за това, че в историята няма цел и смисъл, а човекът е само едно преходно същество, което неизбежно, рано или късно, ще приключи незавидното си присъствие на земята и във вселената. Но пък нали и Чоран смяташе, че “Всички ние сме преследвани от своите корени”. Какъв ли щеше да бъде възгледът му за човека, ако ги нямаше румънското му детство, преживяното в Сибиу и Букурещ и споменът за онзи негов приятел, който сутрин отварял прозореца си, поглеждал към небето и се извинявал на Бог, че е румънец. Съвсем други щяха да бъдат може би представите му за човека, ако не бе стигнал до жестокото прозрение, съдържащо се в думите му”Аз принадлежана на нация, страдаща от ендемично поражение”. И сигурно нямаше да бъде така мрачно усещането му за човешката история с нейните жестокости и безсмислици, ако нещо не бе го накарало да напише и следните думи:”Няма нищо по лошо от драма без значение, от страдание, което не интересува никого. Такъв е случаят с моята страна”.\nДойна Рущ очевидно също е била преследвана от корените си, от мисълта за това как се е формирала идентичността на нейния народ, както и нейната собствена - на румънка и човек. Та какво друго е нейният разказ за толкова човешки съдби, унизявани, но и по свой начин отстоявали правото си на живот и традиция, ако не пулсиращата памет за предците, за отминалото, в което сигурно има доста от обясненията за сегашното, а и за бъдещето. Тя не казва като Чоран, че нацията й страда от ендемично поражение. Не твърди като него, че народът й страда от незарастваща язва и не открива в неговите страдания “драма без значение”, от която никой не се интересува. Писателката ни говори за съдбата на един народ, който е страдал като нашия, като повечето народи в света. Тя ни разказва за любовта на хората и техните заблуди, за техните низости и надежди, за техните вярвания, за постоянното в сърцето на човека и за метаморфозите в неговата нравственост. За нея всичко това има значение, има някакъв смисъл, доколкото това е човекът, такива са обстоятелствата, натрапени му или не, с които той живял. Но ако романът е чужд на песимистичните внушения, той внушава по свой начин убеждението на Чоран, че “Човекът може да стане по-добър само ако поради някаква причина изгуби амбициите си”. Изрично е да казвам, че тази мисъл има предвид само необоснованата, егоистичната амбиция, онези тъмни пориви на сърцето, в които всичко е невежество, за да няма нито капка обич или състрадание към другия човек. От друга страна пък тъкмо тези амбиции са двигателната сила в историята, особено в нейните най-страшни периоди, независимо дали принадлежат на далечните векове или са току-що загърбени, каквото беше времето на тоталитаризма. Значителна част от романа е посветена на това по-ново време и тъкмо тук авторката, възкресявайки моменти от ужасите и безпътицата по времето на Чаушеску , намира повод за поредните си внушения относно човешката природа. Пораженията на това време са така осезателни и днес, в мъчително преходните години след падането на диктатурата. Епизодът със слугинята,която се настанява като собственик в чуждия дом по време на румънската “народна власт”, хората от Секуритате, които по-късно ще станат депутати и министри в демократична Румъния, Кристи и неговите криминални далавери, порнографията, духовната и нравствената несъстоятелност на Андрей Йонеску, не само онаследена от дядо му и баща му, но и формирана в годините след диктатурата,това и още много от разказаното за румънския живот през отминалия и сегашния век ни звучи твърде познато. То беше и си остава и наша, българска съдба. Но въпросът е, нека да не го забравяме, защо така се е получило, защо точно т о в а е в твърде много случаи човекът? Зогру, онова фантастично същество, тази “чиста душа”, за която ни разказва Дойна Рущ, и която, пак според собствените й думи, прекосява бурната румънска история, Зогру, способен безпрепятствено да влезе в тялото и душата на хиляди хора, се оказва понякога безпомощен по времето на комунизма. Или, както пише авторката, “Онзи период беше най-трудният за Зогру, защото много от хората бяха станали като стени, които не можеше да премине: бяха се затворили като желязна ризница, непробиваема за него”. Изводът, до който стигаме, е, че са се случили непростими промени в човешкия морал. Нещо в субстанцията на човека, престанал да бъде свободно и морално същество, се е превърнало в препятствие и за добрия и всемогъщ Зогру. А да си припомним и колко често му се случва да бъде стъписан, несигурен и доста безпощен, когато е поискал да наложи доброто и сега, през тази 2005 година, за която също се разказва в романа. Не твърдя, че Дойна Рущ, илюстрирайки с епизоди и човешки участи внушенията си за съвременната нравствена деградация, иска да ни каже като Чоран, че “проклятието, тегнещо над човека, е навлязло в решителната си фаза”. Не ни го казва и завършекът на романа, който съвсем не е песимистичен. Но поне що се отнася до мен, не крия, че като четях книгата, неведнъж мислите ми тръгваха и в тази насока. Защото посочете ми наличието поне на един персонаж, който бихме могли да възприемем ако не като въплътен идеал за човека, то поне като духовност, като битие, в което да се откроява повече истински нравственото, безкористното, ориентиращото човека към един по-висш, по-съзидателен смисъл. Но такива персонажи трудно ще намерим и в самия живот, което означава, че и румънската, и българската история е навлязла в етап, който ще ни дава все по-малко основания за надежда.\nДойна Рущ е постигнала задачата си. Написала е интересен роман, издържан в художествено отношение. По своеобразен начин тя възкресява едно или друго от румънската история. Романът е придобил измеренията на проблем, предизвикващ действително “сложен размисъл” за дилемната участ на човека. Фантастичното в романа, представено от Зогру, се съчетава с фантастичното в самата история и в природата на човека, с чудото, каквото са те, защото ако не бяха чудо, щяха отдавна да са нещо свършило се. Но дори и с най-мрачните си прогнози за бъдещето на човека, все още ни е трудно да посочим неговия обозрим край. Политайки нагоре и пропадайки в бездната на злото, което също носи в себе си като първороден грях, той ще продължи да сътворява себе си, а с това и своята история. Наистина, “На фона на историята като цяло, както пише Чоран, е истинско чудо, че човекът при всичките си знания, нито за миг не е спрял да си прави илюзии”. Възможно е разбирането ми, че човекът има бъдеще, да се окаже илюзия. Възможно е дори и разказаното и промисленото от Дойна Рущ да е плод на същата илюзия, че в историята и човека има смисъл и цел. Но дотогава, докато ги имаме илюзиите си, ние ще бъдем спасени. И най-много ще ни спасяват илюзиите на доброто, въздействащото изкуство.\nКОГАТО ЧЕТЕМ ДОБРЕ ИСТОРИЯТА\nКак четем историята си, тоест какви са нашите изводи, когато разгърнем “пожълтелите” й страници? Стигаме ли до нужното познание, до истината или нашият прочит е брътвеж, плод на спекулативно мислене, имащо за отправна точка предпоставената теза и заедно с това съзнателното или несъзнателно манипулиране на националното съзнание? Знаем ли, че историята са не само нашите предци, които са я сътворили, но историята сме и ние, защото сме нейният продукт, защото споменът за случилото си е участвал в собственото ни формиране. Разбрахме ли най-после, че разбирането ни за историята е всъщност равнището, на което се намираме като съвест и памет, като нравственост и духовност? Убедени ли сме, че днес, повече от друг път, трябва да се върнем към миналото си – по-близко или по-далечно -, да го проумеем както трябва, да разберем най-сетне какво е станало, за да се открои истината за настоящето и за да имаме реална визия за бъдещето си. Въпросите в това отношение са много и всеки от тях очаква нашия отклик. И всеки от тях не предполага никакво равнодушие и приблизителност, защото отговорите, които трябва да намерим, ще бъдат истината за съдбата ни, за пътя ни през историята, за смисъла на съществуването ни – предишен и сегашен.\nЗатова как четем историята си съм размишлявал много пъти, особено през последните години, когато се убедих, че твърде много са онези, които изобщо не се интересуват от нея. И когато виждам и сега, че миналото е все още онази истина, превърната в лъжа или в набор от полуистини. Размишлявах и когато прочетох романа на Евгения Иванова “Фото Стоянович”, но преди да кажа още нещо, свързано с въпросната проблематика, нека да изтъкна, че написаното е творческа сполука. Романът е творба на автор с дарбата да превърне избрания сюжет в размисъл не само за историята, но и за човешката участ, за човека и неговия драматичен сблъсък с времето, за неговото самоотдаване на онези цели и повели, без които той не би могъл да постигне своята значимост и да разбере себе си. Романът е творба за избора или по-точно за онова, което един философ нарече “способността за избор”. За онзи избор, съдбовен, но понякога и случаен, решителен, настъпателен, но и твърде много обусловен, защото и животът на отделния човек, и животът на един народ са твърде много и обусловеност, зависимост, обвързаност с воля и решения, които някой друг ги натрапва. Романът е творба за пътя към спасението, за духовното пробуждане, за мъчителното ни израстване до съдбата, която Вазов нарече “пиянството на един народ”, но и за това, че наистина, както казва Спиноза, “всичко възвишено е колкото трудно, толкова и рядко”. И най-сетне романът на свой ред доказва, че историята е твърде малко рационалност, защото и човекът не е достатъчно рационален. Доказва, че и най-възвишеното в подбудите на онези, които я творят, много често е “човешко, твърде човешко”. Доказва, че съдбата на онези, които са поискали да я заредят със смисъл и да я превърнат в тържество на идеалите, така често напомня за съдбата на бедния Македонски от “Немили-недраги”. Навежда и на тъжната мисъл, че и в най-сюблимните си моменти историята е някаква незавършеност, непълнота на битието, поради което ще поражда винаги и носталгичните ни чувства, и чувството на неудовлетвореност.\nПриветствам хрумването на авторката да сътвори сюжета си на основата на проучените документи, на основата на един колаж от автентични свидетелства, на онова, което го има вече записано, зафиксирано. Реалност и фикция, историческа истина и творческо въображение са били съчетани в едно органично цяло. Така известното ни вече е придобило нов образ, друга форма, а това предпоставя и нашата възможност не само да осмислим пак, но и да преосмислим изградените си вече представи за разказаните събития и за техните малки и големи, по-известни и по-малко известни герои.\nРоманът не би бил възможен без добрите достижения на историческата ни проза, която се научи как да направи от историческия сюжет вълнуващ текст не само с познавателна стойност, доколкото обговаря миналото, но и да бъде текст –послание, съзвучно на чувствата и мислите, на проблемите, които са в сърцето и ума на съвременния човек. “Фото Стоянович” е творба, постигнала това съзвучие, поради което и споменах в самото начало за въпросите, пред които сме изправени заради нашата история. Романът ни пренася назад във времето, което неведнъж сме наричали с думите на Захарий Стоянов и Вазов най-българско, най-истинско. Разказвайки за живота на един човек, издигнал се до службата на придворен фотограф в столицата на сръбското княжество, той разказва за най-паметното в ситуацията на епохата, когато героизъм и апатия, вяра и безверие, воля и безволие, прищевки и обреченост на каузата, емблема на която са личности от мащаба на Раковски, Каравелов, Левски и Ботев, се събират в едно, за да създадат нейния облик. Така времето от 1860 до 1880 е възкресено с най-значимите си измерения, но и с незначителното, катадневното, битовото. Така “Фото Стоянович”, проследявайки съдбата на фотографа Карастоянов и неговото семейство, е роман-колаж и за българската съдба през посочения период, пребогат на пориви и терзания, на съзидателност и резигнация и преди всичко на онези очаквания, които щяха да се случат най-после, за да стане България свободна. Белград, легията на Раковски, революционната ни емиграция, сръбската столица, където са налудничавате кроежи тя да се превърне в Пиемонт на Балканите, корист и политически провинциализъм, равнодушието, както и цинизмът на европейските държави и Русия в отношението им към робската участ на българите. А после и нашите тайни революционни комитети, вестниците на Каравелов и Ботев, а също и случващото се в България по същото време, което е пак илюзия и надежда, борба и най-вече напрегнатост в очакванията. И накрая свободата, Учредителното събрание в Търново, избирането на Батемберг за княз, болестта и самотата на Каравелов, строителството на новата България, баловете, салоните, балканската ни простотия и фотографът, който ще напусне божия свят през 1880 година и благодарение на чийто живот и “дневник” ние сме усетили така интимно и непосредствено атмосферата на онова незабравимо време. Това е съдържанието на “Фото Стоянович” като фактология, като хроника, като летопис на отрязък от времето, когато сме поискали да възкръснем. Но фактологията, както се разбира, отдавна е известна. Дневникът на фотографа, който е една мистификация, е всъщност така добре проученото и осмисленото от авторката, посветила усилията си на тази епоха. Казано другояче, романът има и едно друго съдържание, а неговият замисъл и внушенията му са свързани точно с това съдържание. Какво имам предвид?\nАлбер Камю казва, че “човекът не е завършено творение”, което означава, че историята не може да бъде такова творение. Съвършенството го няма никъде и тъкмо тази истина би трябвало да ни направи по-въздържани, когато тълкуваме себе си, историята, живота. Тъкмо тази истина предполага да загърбим патетиката, митологизацията и въобще поривите си, с които сътворяваме илюзорните пространства на онези размисли, изводи и равносметки, които са далеч от истината. В романа си авторката е направила точно това. Написаното е израз на дълбока почит, на задължителната признателност, на съкровеното чувство, с което се докосваме до паметното и значимото. Но заедно с това в разказаното е точната интуиция за станалото, както е било. Няма ги преувеличенията , липсва патетиката, говори се за живи хора и дори когато те са образи невъзможни, каквито са Раковски и Левски например, внушението е, че и та си били хора, нормални люде, защото каквото и да правим, колкото и да са благородни подбудите ни, ние все пак си оставаме хора с човешкото, твърде човешкото в нас. Отбелязвам, че в романа няма и най-плахият опит за някаква дегероизация. Но мисленето на авторката е модерно, на човек, формиран в духовната ситуация на друга епоха, твърде уморена и скептична, за да изповядва наивността и романтизма на предишните времена. Октавио Пас казва, че “рационалността” на историята” се изпари. Изпариха се и нашите надежди, че най-доброто и смисленото в проектите на историята е осъществимо. Остава ни изстраданото убеждение да бъдем колкото се може повече реалисти, когато четем историята и открояваме смисъла на съществуването си. Остава ни и това, на което все още не сме достатъчно способни – да усвоим както трябва нейните тъмни и светли страни, да усвоим нейните уроци. Романът на Евгения Иванова е сполучливо усилие в тази посока.\nНяма съмнение, че написването му е струвало много предварителни усилия. Да се пручи цялото наличие на литературата, посветена на събитията, за които се разказва, предполага завидна компетентност, усет за съответната значимост на хората и фактите, интуиция за привидно обикновеното, в което също има от голямата истина за епохата. Предполага и умението всичко това да се композира, да стане белетристика, която трябва да се чете с интерес и вълнение. Авторката е постигнала напълно целта си. Наслагвайки върху сюжета за съдбата на фотографа и неговото семейство големия сюжет на историята, сътворявайки един жив и убедителен свят на страсти, мисли и прозрения, на това, което вършат или не вършат малките и значимите субекти на историята, тя е скъсила максималко дистанцията между нас и тогавашното време. Така романът ни кара да чуем дишането на самата епоха, а неговите персонажи напускат тясното пространство на снимките, които е направил Карастоянов, за да станат живи образи в съзнанието и паметта.\nЕдва ли е нужно да казвам, че романът трябва да стигне до колкото се може повече читатели. И най-много до онези, които са позабравили, че моралът на обществото и нацията, както вече е писано, зависи твърде много от паметта за миналото. Струва ми се, че сега, в ситуацията на морална и духовна криза, паметта ни и способността ни да четем както трябва историята, ще помогнат много за така необходимото ни възраждане. Такава помощ представлява и “Фото Стоянович” на Евгения Иванова.


Силният мъж ще ви даде това, от което имате нужда – СПОДЕЛЕТЕ\nВсеки човек притежава качества и недостатъци, никой не е перфектен и смисълът на любовта е да откриете този, който ви приема с всичките ви трески за дялане, както и вие него. Когато той вижда вашите положителни черти и съумява да се справи с отрицателните, значи сте открили подходящия партньор. За това, обаче, ви трябва силен мъж…\nМъж, който знае какво иска, здраво стъпил на земята и осъзнал смисъла на живота. Той знае, че трудният път е по-интересен и по-удовлетворяващ, не се страхува да поеме по него. Той може да прецени, че липсата на тонове грим ви прави различна и точно това е най-хубавото. Този мъж търси истинска жена, не поредната лигла. Силният мъж се познава по търпението и умението да се справя с живота. Той не бяга от трудното, нарочно търси него. Твърдият характер е способен да устои на предизвикателства. Той не бяга при първата караница или проблем, остава, за да го решите заедно. Защото така правят силните хора.\nДа загубиш дете е една от най-жестоките трагедии, които могат да застигнат някой родител. Опустошението е пълно, мъката безкрайна, а […]


Аз преди 3-4 години имах такова появило се на палеца на дясната ръка. Веднъж си отидох на село и дядо ми като ме видя и взе, че ми приложи "лечение" една запалена !восъчна! свещ и така я остави да капе върху него болката не е кой знае каква, ама след 2 такива процедури взе, че "изсъхна" и изчезна.\nRe: Кокоши трън\nСмачкан чесън, "разтворен с оцет".\nналагаш и на сутринта просто всичко пада - като дете така го сритах, другия вариант е чупиш клонче от смокина ако потече бяло мляко мажеш с него, също върши страхотна работа - пробвал съм го на себе си.\nСега виждам темата. Преди време, имах много голям кокоши трън на ръката. Няколко пъти го гориха с течен азот, но той се появяваше все по-голям, готов за поредната битка. Отидох на Плевен, там го изгориха отново и ми изписаха лекарство ''Изопринозин''- подпомага имунната система, за да няма рецидив на кокошия трън. Пих го 6 месеца и изчезна. Но сега имам отново, на пръстите на ръката. Ще пробвам с чесън и оцет.\nИ аз сега я виждам . Преди години и при мен успешно сработи пчелния клей.\nПреди 10-тина години имах - кокоши трън -, на село имаме смокиня, редовно късах по едно смокиново листо и от млякото му се мажех, за половин месец изчезна и няма и помен от това досега.\nАз имах един или два. За съжаление много лесно изчезват, което е и забавното. Но после няма вече кеф\nОсновен разтвор (работа със специални бетони), морска вода, механично отстраняване - всичко това работи при мен. Не ми се наложи да ползвам по-силни средства като чесън или медикаменти.\nИмал съм 3-4 пъти по пръстите на ръцете. Купувам си лепенки за мазоли/кокоши тръни. Цената е около 0.60-0.80 лв/ бр. Две лепенки и изчезват.Поздрави!\nПървоначално публикуван от NlGHTMARE Преглед на мнение\nПродават се готови лепенки на Urgo в аптеките, 7-10 дена лепени върху тръна и сам пада. Съдържат си салицил и са си изрязани на кръгче за да прилага салицила само върху тръна. Ако някой иска може да си прави мазилото, не е проблем, лекарството е салицила, какво ще го "носи" (домат, чесън, краставица, руска салата ) няма никакво значение.\nАко тръна е голям, в рамките на месец след като падне е възможно да се появи пак на същото място. Това е защото не се е отстранил всичкия вирус от кожата и започва пак да расте. Тогава лепенките почват да се слагат веднага, докато тръгва да расте и е малък. Не съм виждал на някой да се е налагало повече от 2 процедури\nToyota Yaris 1,4D-4D 0889/\nMB W124 200TE 801-\nTLC LJ70 2,4TD 364\nВзимате парченце телешко месо ,за предпочитане прясно ,накисвате го за 24 часа в оцет после режете по- малко от него и връзвате на мястото с кокошия трън .2-3 процедури и пада,моя беше на много готино място под нокътя на палеца ,изкара го от там и вече 15 г.няма и помен.Става и с ципа от кокоша воденичка.\nНикога нема да мине модата на сръбската музика,сливовата ракия и пъстръвата.\nКато дете имах кокоши трън на петата и моята баба ме излекува със следното : 1 бодличка от цвета на трън / тия дето растат в полето/ , увита в хляб като топче , за да се преглътне 3 пъти на ден за 1 седмица и той изпадна. Радвам се , че научих и други методи, макар че от тогава не ми се е случвало.\nЛепенките не помагат, пробвал съм много пъти. Сега рекламират и някакво чудо, което ги гори, най-вероятно с течен азот, но не знам на каква цена е, дали е само за еднократна употреба, и най-важното, дали е ефикасно.\nПреди повече от година се наложи да се боря с поне 4-5 такива дзвера, на ходилото на дъщеря ми. Първите ги махнах с поставена върху парченце картоф салицилова киселина. Обаче е неудобно да се върви с такива илачи по краката. Останалите изчезнаха с помощта на лепенки за мазоли. Оттогава не са рецидивирали.\nИма различни видове кокоши трън. Някой минават лесно, други не. Моите май са от втория тип. Знам, че ще минат с течен азот, но ще ми е неудобно да ми е изгорена цялата дясна ръка, в разгара на лятото.\nИма лепенки, които са много ефикасни. URGO CORICIDE - бабето в къщи имаше по краката и не можеше да ходи от болки, след месец с тия лепенки сега върви като коза\nЛепенките не помагат, пробвал съм много пъти.\nИма различни марки лепенки!След като сложиш лепенката изчакай докато кожата стане бяла,след което изрежи колкото можеш и сложи нова!Ако пак няма ефект- азот.Знам,че там ефекта е 100%.


Ето как да превключвате между По подразбиране и Приоритетна вх. Поща в Gmail - Интернет И Социални | Юли 2020\nДва вида пощенска кутия за Gmail и как да превключвате между тях\nПонастоящем Gmail най-популярният имейл клиент в целия свят, използван както от физически лица, така и от компании, но знаете ли, че на ваше разположение има два типа пощенски кутии в Gmail?\nИ можете да изберете да използвате всеки от тях, който отговаря на вашия стил и вкус - основно свързани с начина, по който искате да получавате и организирате имейлите.\nGoogle предлага на потребителите си в Gmail два начина за организиране и четене на имейлите им - класическата „Приоритетна“ входяща поща и „Върху по подразбиране“ в нова епоха, която използва множество раздели, разделящи първични / социални / промоционални имейли.\nПрочетете също: Този инструмент помага за шифроване на вашите съобщения в Gmail,\nКогато използвате входящата кутия „Приоритет“, на работния плот се показват само прочетени и непрочетени имейли - които могат да бъдат допълнително сортирани по показатели като „важни“ и „със звезда“ и отделя всички имейли от важните, които са отбелязани като „Приоритет“ в приложението Gmail,\nВходящата поща „Приоритет“ сортира имейлите въз основа на важността, която Gmail научава с използването ви за определен период от време. Имейлите, които идват като отговор на вашата поща или са от ваш контакт, са маркирани като важни.\nВходящата кутия „По подразбиране“ показва различни раздели въз основа на източника на имейла, вашите разговори и имейли от абонамент отиват в раздела „първичен“, имейли от канали на социални медии като Facebook, Twitter отиват в раздела „Социални“, имейли от уебсайтове за онлайн пазаруване като Amazon, Flipkart относно офертите на техния уебсайт отидете в раздела „Промоции“ и така нататък.\nС изключение на раздела „първичен“, всички други раздели във входящата поща „По подразбиране“ могат да бъдат персонализирани от потребителите.\nСега, в зависимост от вашия личен избор и употреба, може да искате да отидете с модерната входяща кутия „По подразбиране“ или с традиционната пощенска кутия „Приоритет“.\nПрочетете също: Ето как да блокирам някого в Gmail: Desktop, Android и iOS,\nКак да промените Inbox чрез Desktop?\nКликнете върху иконата „Gear“ в горната дясна част на клиента на Gmail и кликнете върху „Settings“ от падащото меню.\nЩе видите много раздели в горната част на страницата с настройки. Преминете от Общи в раздел „Вх. Поща“.\nПървата опция, която виждате, е „Тип пощенска кутия“, който в нашия случай е зададен на „По подразбиране“. Можете да персонализирате входящата си поща точно тук и да я промените на „Приоритетна“, като изберете последната опция от падащото меню.\nСлед като изберете Приоритетна вх. Поща, можете да я персонализирате според нуждите си и да кликнете върху „Запазване на промените“.\nПрочетете също: Този уебсайт ви позволява да персонализирате своя адрес в Gmail,\nКак да промените Inbox чрез Gmail приложение?\nПромяната на типа поща чрез приложението Gmail също е прост процес. Отворете своя акаунт в Gmail и превъртете до дъното на менюто, достъпно отляво на приложението.\nДокоснете „Настройки“ и изберете имейл акаунта, за който трябва да промените настройките.\nПървата опция, която виждате, е „Тип входяща кутия“. Докосването до него ще доведе до две опции - „По подразбиране“ и „Приоритет“. Докоснете този, който искате да използвате.


Намалена цена -30.00% 50 лв. 35 лв.\nНамалена цена -20.00% 1000 лв. 800 лв.\nНеограничен пакет за цяло тяло! Включва всички зони! Малко повече за самата процедура - ...\nЗа гладка, подмладена кожа с равномерен тен! BB Glow терапия за лице\nBB Glow терапия за лице BB Glow Treatment е нова, уникална козметологична разработка, ...\nПочистването с ултразвук е бърз и лесен начин да освежим и обновим кожата на лицето си. ...\nНамалена цена -40.00% 45 лв. 27 лв.\nУдължаване и сгъстяване да мигли по метод косъм по косъм\nУдължаването и сгъстяването на мигли е най-иновативната техника за дължина, обем и ...\nНамалена цена -36.36% 55 лв. 35 лв.\nЛаминирането на мигли (трайно извиване на мигли) е напълно безвредна процедура, чрез ...\nНамалена цена -37.50% 400 лв. 250 лв.\nПри закупуване на ваучер избирате перманентен грим на една от следните ...\nНамалена цена -42.86% 350 лв. 200 лв.\nМикроблейдинг-новото име на перфектните вежди.Микроблейдинг техниката е изцяло ръчен ...\nТоп цена 15 лв.\nКласическият масаж на лице стимулира кръвообращението, което от своя страна насища кожата ...\nТоп цена 95 лв.\nПакет Ламиниране на мигли и вежди + боядисване + подхранваща терапия\nLashLift Ламиниране на мигли Elleebana Ламинирането на мигли е напълно безопасна ...\nВземете своя ваучер за козметични процедури днес, без стрес!\nЗащото ние сме открили и приготвили за вас само проверени и наистина качествени оферти за красота. В Relaxpoint си имаме своя собствена, изпитана система за бърза оценка на разкрасяващите услуги и за проверка на репутацията на фирмата. Прилагайки я гарантираме на вас, потребителите, че най-накрая можете да избирате между козметична процедура за оформяне на вежди или ваучери за мигли, а не между качествена и некачествена услуга. Защото всички услуги, които публикуваме на платформата са предварително проверени и достатъчно качествени, за да отговорят на вашите очаквания и изисквания.\nВсички качествени ваучери за салони за красота на едно място\nЗнаем какво ще си кажете – платформи с ваучери за красота, колкото искате в интернет! Така е. За съжаление не са малко сайтовете, на които ще попадате и в които безразборно ще се публикуват всички предлагани оферти за красота. С какво сме по-различни ние? Екипът на Relaxpoint ви поднася една надеждна селекция от ваучери за козметични процедури и ваучери за мигли. В тази селекция ще намерите услугата, която ви е необходима и можете да бъдете спокойни, че тя изцяло ще покрие и най-високите ви критерии за качество. Защото точно по тези критерии ние проверяваме наличните ваучери за красота, преди да ги публикуваме тук, на нашата страница. Можете да избирате от множество процедури на едно място и то без никакво притеснение, че е възможно да попаднете на слаб професионалист, на нелицензирано студио за красота или на услуга, не отговаряща на съвременните стандарти в индустрията.\nПодарете си самочувствие и красота с Relaxpoint селекцията от ваучери за козметични процедури\nВсеки има нужда от малко време за себе си, да направи нещо за себе си, за да заобича още повече себе си. Съвременните ваучери за козметични процедури са идеалното решение за тези цели. А ние смятаме, че хората трябва да си ги поставят по-честичко. Любовта към собственото ни тяло, към това, което виждаме в огледалото, е любовта, която носим със себе си ежедневно и предаваме и на околните. Самочувствието е начин да променим нагласата си към живота, да подхождаме по-решително към големите предизвикателства в нашето ежедневие, да бъдем смели в сбъдването на собствените си мечти. А и колкото и да не ни се иска, живеем в един безконечен панаир на суетата. Живеем в епоха, в която обвивката оказва не малко влияние върху отношението, което ще породим сами към себе си. Но да полагаме грижи за себе си и за външния си вид е много повече от това да вярваме в силата на външния вид вместо на вътрешната красота. Да полагаме грижи за своята красота е начин да си кажем „Обичам те!“ сами на себе си. А могат да обичат единствено тези, които са способни да обичат собствената си душа и външна обвивка, нали така?\nВ нашата богата селекция от ваучери за салони за красота можете да намерите ваучери за мигли, за разкрасяващи процедури, епилация, терапия за лице, солариум и други. Не се колебайте да разгледате предложенията в Relaxpoint и да намерите идеалната за вас услуга.


Пиян каруцар е със счупен крак след сблъсък на пътя Стрелча-Панагюрище - Новини от Пловдив\nНовини Пловдив » Инциденти » Пиян каруцар е със счупен крак след сблъсък на пътя Стрелча-Панагюрище\nИнциденти • Панагюрище • Регион\nПиян каруцар е със счупен крак след сблъсък на пътя Стрелча-Панагюрище\n53-годишен мъж, управлявал каруца, е с фрактура на крака след удар на пътя Стелча-Панагюрище.\nМалко преди 21.00 ч. снощи в РУ-Панагюрище е получен сигнал за катастрофата. На място униформените установили, че 25-годишен мъж от село Бъта бил зад волана на лек автомобил „Сеат“. Движейки се по пътя той се блъснал в задната част на каруцата, управлявана от 53-годишен панагюрец.\nВ резултат на сблъсъка мъжът с конския впряг е с фрактура на крака, но без опасност за живота. И двамата са тествани за употреба на алкохол и наркотици, като алкохолната проба на по-възрастния отчела 1.22 промила.\nНа мястото е извършен оглед, образувано е досъдебно производство.\nГеорги Мараджиев уважи патронния празник на СУ „Отец Паисий“ в Стамболийски\n62-годишен шофьор блъсна възрастна пешеходка на зебра в „Южен“


5 начина, по които силовият трибой може да промени тялото и ума ви - Human In The Loop\nby admin юни 4, 2021 юни 4, 2021 0313\n1. Промяна в мисленето от естетика към сила\nНека си признаем, че в наши дни върху жените и мъжете се оказва толкова голям натиск да изглеждат по определен начин. Бързо скролване в Instagram може бързо да ви накара да намразите тялото си. Но започването на тренировъчна програма с нагласата да промените начина, по който изглеждате, ви настройва с убеждението, че вече не сте достатъчно добри.\nКолко по-укрепващо е да прехвърлите нагласата си от тренировки за отслабване, изгаряне на калории, по-плосък корем и т.н. към увеличаване на силата, изграждане на мускули, усвояване на нови техники! Мислите ни се превръщат в чувства, така че ако можем да влезем във фитнеса с положителни цели, е по-вероятно да пренесем тази позитивност през целия ден!\n2. Колкото по-силни ставате, толкова повече мазнини изгаряте\nКолкото повече клякате, толкова по-силни ставате, толкова повече мускули изграждате, толкова повече мазнини изгаряте! Това е наистина великолепно уравнение – имам предвид кой не иска да бъде машина за изгаряне на мазнини. Силовите тренировки ще увеличат скоростта на метаболизма ви, което означава, че ще изгаряте повече калории през деня!\nМускулната тъкан изгаря два до три пъти повече калории, отколкото мастната тъкан. Тежкото клякане не само ще ви донесе красив прасковен гръб, но и ще увеличи метаболизма ви. Печелят всички!\n3. Яжте повече храна\nТъй като програмите за силов трибой са предназначени за увеличаване на силата и мощта, съставът на тялото ви се променя, за да увеличи мускулната маса и да намали мастните клетки, скоростта на метаболизма ви ще се увеличи. Това означава, че ще можете да ядете повече храна, отколкото преди.\nС увеличаването на мускулната маса се увеличават изискванията на организма ви към калориите. За поддържане на здравето и оптималния състав на тялото се препоръчва спазването на пълноценна и добре балансирана диета.\nЦялата цел на силовия трибой е да видите на какво е способна силата на тялото ви, а това изисква да излезете от зоната си на комфорт. Поставянето на тежест на щангата, която ви предизвиква, е изнервящо!\nС всички наши съвременни изобретения, като автомобили, колички за пазаруване, асансьори и т.н., създадени, за да улеснят живота ни, става все по-малко вероятно ежедневните задачи действително да ни предизвикат физически. Така че, ако не полагате съзнателно усилие да предизвикате себе си физически, най-вероятно живеете в рамките на зоната си на физически комфорт.\nДа надхвърлите комфорта си е от съществено значение за физическото и психическото израстване. Предизвикайте себе си. Ще се изненадате да видите как това се отразява на множество области от живота ви!\n5. Принуждаване на ума да присъства\nПринуждаването на ума ни да се фокусира върху настоящето няколко пъти на ден помага за постигане на умствена яснота и спокойствие. Ненапразно в наши дни все по-често чуваме думата „осъзнатост“. Силовият трибой изисква осъзнатост: просто не можете да натоварите щанга със 100 кг и да направите клек, мислейки за досадния имейл, който сте прочели тази сутрин.\nТолкова често оставяме съзнанието си да се движи свободно или преживявайки неща, които са се случили в миналото, или тревожейки се за неща, които биха могли (а вероятно и няма да се случат) в бъдеще. Да задържате вниманието си върху СЕГА е едно от най-полезните умения, които можете да усвоите, но както при всяко нещо, това изисква известна работа. Силовият трибой изисква внимание и съсредоточаване.


Вицепремиерът Валери Симеонов: Чрез казаното от патриарх Кирил и президента Ердоган Русия и Турция оказват натиск върху България\n13 Март 2018 | 14:00 | Радио „Фокус“\nВалери Симеонов, вицепремиер и председател на Националния фронт за спасение на България, в интервю за предаването на Радио „Фокус“ „Това е България“.\nВодещ: На местен конгрес на партията му в град Сакария президентът Реджеп Тайип Ердоган в своята реч се обърна към българските турци с думите „Кърджали е част от нашите душевни граници“. Тезата на турския президент с границата на сърцето не е нова, но защо я използва 10 дни преди решението на предвидения за 22 и 23 март Европейския съвет дали срещата ЕС-Турция във Варна ще се състои на 26 март? Наш гост е вицепремиерът и председател на Националния фронт за спасение на България Валери Симеонов.\nВалери Симеонов: Според мен го прави в продължение на своята последователна политика за привличането на турските общности в съседни държави и в опита за създаване на така да се каже една ислямска дъга. Това е теория, която я познаваме още от началото на 90-те години. Турция много държи агресивно да разширява своето влияние във всички посоки извън своите граници. И за тази цел използва турски говорящите в съседните държави. С други думи, тука няма нещо ново, въпросът е защо точно сега, точно преди срещата във Варна и дали, още един интересен въпрос, и дали това негово изявление няма някаква връзка и с изявлението на Патриарх Кирил, което беше аналогично. В смисъл на Владимир Гундяев, извинявайте, който в момента изпълнява ролята на патриарх на Русия. Там също имаше едни претенции, имаше едни агресивни искания към българската държава. В случая с Ердоган, макар да говори с такива по-меки, духовни понятия, пак става дума за агресия. Аз не се наемам да бъда тълкувател на целите и на поведението на Ердоган, тъй като не ми е силната част външната политика. Но смятам, че между тези две събития има връзка и че спрямо България като държава, която не е в очакваните орбити на тези две големи държави – Русия и Турция, се прилага определен политически натиск. Така мисля аз. Но в случая с Ердоган се прилага не само към България.\nВодещ: Г-н вицепремиер, в рамките на седмица представители на най-високо равнище от Русия и Турция тестваха чувствителността ни за национално достойнство. Какво показахме?\nВалери Симеонов: Какво показахме? Показахме, че не сме още достатъчно самостоятелни, поне нямаме нужното самочувствие на независим суверенен народ. Нямаме самочувствието, което би трябвало да имаме след тези стотици хиляди жертви на достойните български мъже, които са отстоявали по фронтовете на Балканския полуостров териториалната цялост и обединението на България. Които са разгромявали турските войски и руската армия безапелационно. Прогонва ли са ги от пределите на нашето традиционно българско землище. Но, за съжаление, объркването през 45 години социализъм, подменянето на традиционните български изконни ценности, на цялата ценностна система, това лутане в последните 20-30 години нямат как да не оставят отпечатък върху общественото самочувствие, върху общественото самосъзнание, върху народопсихологията. И в резултат виждате, че за съжаление се оказах самотен в реакцията си по отношение на непремерените и бих казал съвсем целенасочени и подготвени упреци на руския патриарх. А това, че всичко е било подготвено предварително, доказва и още едно обстоятелство, което някак си се подминава от нашите медии, може би и анализатори. Но забелязахте ли, когато си позволи той да отправи упрек към българския президент? В последните минути от визитата си при него. След това се качи веднага на автомобилите с охраната, с голямата охрана, внушаваща респект, охрана, с която се движеше, отърча на аерогарата и там вече на крачка от самолета си позволи да направи изявление, след което да се качи и да избяга. Истината е това, да избяга. Защо не го направи първия ден? Защо не го направи втория ден? Така че всичко това говори за предварително подготвена схема на поведение. А аз мисля, че въпреки че нямаше масова реакция на българските институции, поведението на този човек беше полезно за българите, за България и най-вече за отрезвяването. Защото надали остана нормален човек, който да одобри такива претенции, и то на духовно лице, на човек, претендиращ за духовен сан, който буквално изрови костите на другите нации, които са дали животите си, са положили телата си на територията на България. Изрови ги, за да ги изхвърли и за да остави там само руски такива. Макар че ако се влезе в историческата действителност, във фактологията, съвсем друго ще се окаже. Но хайде да не продължавам, за да не ме изкарат русофоб.\nВодещ: Г-н вицепремиер, питам се как биха реагирали в Лондон или в Париж, ако държавните или религиозни глави на Индия или Тунис си позволят подобни носталгични изяви? И всъщност защо към Великобритания, към Франция, към Германия никой отникъде не си позволява подобен изказ. Нас за какво ни имат?\nВалери Симеонов: Ами то нас за какво ни имат, не е толкова важно. Важен е отговорът на другия въпрос: Те за какви се имат?\nВодещ: Може и така да се попита, да, съгласна съм.\nВалери Симеонов: Демонстрират имперско самочувствие. Кога представителите на тази голяма държава ще започнат да се държат като демократични, демократични водачи, духовни, политически и т.н. Извинявайте, обаче на мен не ми се ще да подминаваме един друг факт, който беше засенчен от нелепото поведение на Патриарх Кирил. И този факт беше военната демонстрация на Путин с демонстрацията на новите оръжия. От колко години не сме го виждали това? Това някак си изведнъж ни върна с половин век назад. Коя държава демонстрира най-новите си военни постижения през личността на президента? Нали някак си, за мен това беше исторически необичайно и притеснително събитие.\nВодещ: То със сигурност има връзка и на изявите на патриарха у нас.\nВалери Симеонов: О, да, виждате неговото поведение. Аз по никакъв начин не го прехвърлям върху целия руски народ. Има достатъчно много хора, които изразиха подкрепа, лична подкрепа. Написаха в подкрепа на моята позиция писма, постове и т.н. Но всъщност не трябва да се прехвърля вината върху руския народ, който е дал все пак гениални представители на културата и на науката. Но във всички случаи тези хора, които управляват Русия към настоящия момент, ако, а те явно се отъждествяват с позицията на патриарх Кирил, но тези хора явно не искат признание, те искат подчинение, те искат слугинаж, те искат да ни унижат. А това няма как да стане. На всички тях бих отговорил с думите на ген. Колев – „Бог ми е свидетел, че уважавам русите, задето ни спасиха от робство. Но какво правят техните войници в равна Добруджа? Ще ги бием и прогонваме като всеки друг враг на обединена България“. Цитирам ген. Колев.\nВодещ: Вероятно след патриарх Кирил се изкуши и турският президент за пореден път да размаха картата на носталгията. Но защо го прави в навечерието на срещата във Варна, която все още не е ясно дори дали ще се състои?\nВалери Симеонов: Пак ви казвам, не бих могъл да гадая. Пък и има ли смисъл да се изказват предположения, които могат да се окажат несъстоятелни. Аз мисля, че много скоро ще разберем. От поведението на самата среща може да се направи изводът, защо е била предприета тази така агресивна атака, поредна, точно в този момент.\nВодещ: През октомври 2016 година турският президент се възмущава, че някои с куража на своята неграмотност питат какво общо има Турция с тези градове и държави, които изброихме в началото, включително България и Кърджали. Може да е неграмотно за турския президент, но ви питам като български вицепремиер, какво общо има Турция с България и Кърджали?\nВалери Симеонов: Нищо общо няма. Абсолютно нищо. Като се започне от исторически план, мине се в биологичен план, защото турците, които живеят в България, са потомци на българите, които са приели исляма. В това няма никакво съмнение. Чисти турци, ако може така да се говори, още Мидхат паша е казал, че няма в България. Все пак това население, българското население, което е било, както знаете, покривало е територията на почти две трети от Балканския полуостров, от него произлизат и тези представители на тези, населяващи сегашните райони на Кърджали, на Разград и т.н. Там като антропология няма нищо общо с характерните за Анадола силно мургави, до почти сив цвят представители на турския етнос. Те са със съвсем друга антропология, със съвсем друга структура. Знаете, че при нас голяма част от турците са руси със сини очи, те не се различават практически на пръв поглед по никакъв начин от останалата част от българския народ. Така че за мен няма никакво основание Ердоган да изявява претенции. Да не говорим, че все пак искам да припомня, че сме в 21 век и особено на територията на Европа прекрояването на граници е недопустимо.\nВодещ: Господин вицепремиер, какво би спечелил турският президент и държавата му, ако България стане част от „Ислямска дъга“, ако разбуни населението в определени региони, за да бъдат част от тази дъга? Какво печели?\nВалери Симеонов: Това като вариант даже не го помислям и не ви съветвам и вие да го коментирате. Това просто няма как да стане, защото тук става въпрос все пак за коренно различни два свята – единият свят като че ли току що излязъл от феодализма, а другият свят е на все пак Европейския съюз. Тенденциите след последните събития в Турция, след т.нар. преврат, са за силно ограничаване на демократичните свободи, посегателство върху институциите, пълна подмяна на професионализма и на професионалните представители на тези институции с верни на Ердоган хора, пълнене на затворите с журналисти, с учители, изхвърляне на десетки хиляди специалисти, интелектуалци на улицата, за да останат без работа. Всичко това стана в разстояние на година и половина и всичко това създаде центробежна тенденция. Много турци търсят начин да напуснат Турция, да прехвърлят бизнеса си извън нея, просто защото държавата, в която живеят, се връща назад в своето историческо развитие. От тази гледна точка аз не виждам как ще стане това. Значи, нашите турци по никакъв начин няма да заменят сигурността, която имат, демократичните свободи, които имат, правата, които имат, за това да влязат в границите на една Турция, даже и съвременна Турция, защото в Турция даже и икономиката е диктувана от изпълнителната власт. Така че не виждам как ще стане това. Просто недопустимо е един път от гледна точка на това, че България е член на Европейския съюз и на НАТО, от друга страна, няма никакви предпоставки за такова прекрояване на границите. Това би означавало Турция да влезе в ролята на окупатор, перманентен окупатор. Но, пак казвам, това няма как да стане.\nВицепремиерът Валери Симеонов: Усвояването на средства по Европейски програми е задача номер едно на страната ни\n28 Февруари 2018 | 15:00 | Радио „Фокус“, „Добро утро, България“\nВалери Симеонов, вицепремиер и председател на Националния фронт за спасение на България, в интервю за сутрешния блок „Добро утро, България“ на Радио „Фокус“.\nВицепремиерът Валери Симеонов: БСП измисля фалшиви новини, за да атакува управлението\n23 Февруари 2018 | 11:00 | Радио „Фокус“, „Това е България“\nВицепремиерът и министър по демографските въпроси Валери Симеонов в интервю за предаването „Това е България“ на Радио „Фокус“.\nВицепремиерът Валери Симеонов: По темата с кадрите имаме най-големи разминавания в управляващата коалиция\n25 Януари 2018 | 10:31 | Радио "Фокус"\nВалери Симеонов, вицепремиер и председател на Националния фронт за спасение на България, в интервю за предаването „Това е България“ на Радио „Фокус“.\nВицепремиерът Валери Симеонов: Допълнителните 100 млн. лева за МВР са "наливане на вода в каца без дъно"\n12 Януари 2018 | 09:00 | бТВ\t„Тази сутрин“\nВалери Симеонов – заместник министър-председател по икономическата и демографската политика, в интервю за предаването „Тази сутрин“ по бТВ.


Протести и спорни закони в Румъния - 【Новини от света】• актуална информация, теми и новости | ФАКТИ.БГ\nПротести и спорни закони в Румъния\nПравителството одобри изключително противоречиви правни промени\nПубликувана: 5 Юли, 2018 13:00\nТокът в Румъния поевтиня 2 Юли, 2018 08:56\nРумънското правителство оцеля 28 Юни, 2018 08:22\nПротести във всички части на Румъния избухнаха през тази нощ, съобщи Romania Insider.\nПротести имаше в Букурещ, Клуж, Тимишоара, Брашов, Яш и Арад. Гражданите се обявиха срещу противоречиви правни промени, подготвени от правителството.\nСпоред законодателството, случай, при който депутат лобира за чуждестранна компания пред държавни институции, без да получава пари за това, няма да бъде разглеждан като търговия с влияние.\nПредложението за промяната дойде от социалдемократа Каталин Радулеску. Самият той има условна присъда за получаване на подкуп. Той предложи и промяна, според която ако депутат е само посредник между двама души за получаване на подкуп, то той не би трябвало да е подсъдим.\nЧаст от промените вече бяха приети от парламента. Това предизвика недоволството на опозицията.\nПравителството иска да ограничи и правомощията на прокурорите. ЕС вече се обяви срещу промените.


Ани Хоанг пусна порно (СНИМКИ 18+) - Lupa BG\nАни Хоанг пусна порно (СНИМКИ 18+)\nМладата певица извади пенис-колан\n13:37 - 21 Май 2019\nАни Хоанг се похвали с новия си клип към песента "Банана", който съвсем спокойно минава за порно. Всички в чалаг гилдията се потресоха от сцените във видеото. Парчето започва с кадър на шапката на Ани, където пише "Марихуана Хоанг". Дупето на младата певица е на показ в цялата лента.\nНа част от кадрите половинката на режисьора Люси Иларионов е облечена в униформа на камериерка, която е закупена от секс шоп. Във Vbox се появи и оригинална версия на клипа, който преди премиерата му е бил цензуриран от издателя. Режисьор на скандалното видео е Валери Милев. Под негова режисура певицата сервира на гаджето си яйца на очи под формата на мъжки полов атрибут. Най-скандалната сцена обаче е в самия край на клипа, когато Ани Хоанг блъска партньора си на легло и вади пенис колан. Тази сцена обаче е махната от Митко Пайнера и отсъства от официалното видео.\n"Текстът, че е пошъл, ясно. Но е най-малкият проблем. То клип ли е, порно ли е. Направо е отвратително да се гледа. Следващия път очакваме реално нейно порно клипче, просто друго не остана. Нищо няма да я извади от дъното", пише възмутен почитател на Ани.