Perifèric Edicions: 01/04/10 - 01/05/10\n“El repte d'ensenyar a escriure” rep el Premi Telé...\nUs esperem al recital de poesia d'Estellés\nAnem de presentacions...\nRou Ascona es troba en un carreró sense sortida: no veu futur a continuar vivint al poble on ha crescut, no sap per on tirar i a sobre acaba de patir un desengany emocional. Bandejat per una existència sense massa sentit decideix començar a escriure un diari on s'escriurà tot allò que li passi pel cap no només quan està despert sinó també quan dorm. Amb aquest argument l'escriptor Quimantú Segura s'estrena en Perifèric Edicions amb la seua novel·la La memòria del ferro. [Més informació]\n“El repte d'ensenyar a escriure” rep el Premi Telémaco\nEl Premi Telémaco convocat per la Càtedra Telémaco de la Universitat Complutense en col·laboració amb la Fundació SM té com a objectiu reconèixer la qualitat dels treballs científics publicats sobre l'experiència i la importància de la lectura i de l'escriptura i el desenvolupament dels hàbits lectors i d'escriptura en el marc dels distints nivells educatius: "Llibres de caràcter divulgador", "Tesis doctorals defeses i aprovades en universitats espanyoles" i "articles en revistes". En la modalitat de "Llibres de caràcter divulgador", el jurat, per majoria, ha decidit concedir el premi, al llibre El repte d'ensenyar a escriure, de Paulina Ribera.\nEnhorabona a l’autora des de Perifèric Edicions!\nDel 20 d’abril al 2 de maig al Jardí de Vivers de València la Fira del Llibre obri les seues portes. I com sempre Perifèric Edicions i els seus autors estaran allí, a la caseta Els Llibres de Sento ens trobareu!\nEtiquetes de comentaris: Els nostres autors, Fira del Llibre\nL'amiga Olga Gargallo ha escrit un post al seu bloc, La paraula és nostra, que reflexa de manera molt real el recital que vam viure ahir. Així, sense més miraments, que siga ella l'encarregada avui de fer-nos reviure aquell instant que perdurarà durant molt de temps al nostre record... “La veu alcoiana de Manel, tan pròxima a Estellés com la de l’Ovidi, ens esquinçava per dintre amb cada vers del Llibre de meravelles. Els carrers de València en flames, com el foc del forn. Les granotes al llit del riu. El cant de Vicent, de València, de tota l'Horta. Un cant acompanyat i sostingut per les notes del piano que Àlex feia sonar amb tota la delicadesa als dits.” [Més informació]\nL’Ajuntament d’Albal i Perifèric Edicions es complauen a convidar-vos a la\npresentació del primer títol de la col·lecció Estudis i Investigació d’Albal\nRiuades d’Albal i la comarca de l’Horta (1864-1957)\nA càrrec de Ramón Marí, Alcalde d’Albal, i de Francesc Martínez\nDivendres, 23 d'abril a les 20 h. a l’Ajuntament Vell d’Albal\nXerrada amb Gemma Pasqual\nXerrada amb Manel Joan i Arinyò\nXerrada amb Joan Enric Pellicer\nLes activitats han de concertar-se prèviament amb l'organització.\nMés informació en la pàgina web de la Fira del Llibre\nContinuem amb les presentacions del mes d’abril. Aquesta vegada el protagonista ha estat l’últim Premi Benvingut Oliver de narrativa juvenil, El desenllaç de Lourdes Boïgues. Mercé Climent, crítica literària i col·laboradora de Perifèric Edicions, fou la presentadora de l’acte que tingué lloc a la Llibreria Abacus de València. [Més informació]\n“En la fèrtil, rica i delitosa illa d’Anglaterra habitava un cavaller valentíssim, anomenat el Comte Guillem de Varoic, noble llinatge i home de grans virtuts.” Amb aquestes paraules s’inicia el llibre Tirant lo Blanc, que en paraules del periodista Rafael Beltran “és un text grandiós i compacte. Resta sens dubte com la més important novel·la de tota la literatura catalana, la millor novel·la europea de tot el segle XV, i una de les més grans obres de la literatura universal”. I així és com ens ho va fer entendre ahir Joan Enric Pellicer en la presentació de la seua última adaptació del Tirant lo Blanc en la Llibreria Abacus de València. [Més informació]\nEl número tres de la col·lecció Estratègies ja està per fi a les llibreries, es tracta del llibre Aproximación a la literatura oral de Pascuala Morote. En este libro estructurado en cuatro capítulos y unas consideraciones finales se abordan las teorías y principios de la literatura oral o de tipo tradicional y su naturaleza contextualizada, intertextual e intercultural, conocimientos esenciales que contribuyen al desarrollo de las competencias en educación lingüística y literaria y a la motivación de los estudiantes adultos a la investigación de una literatura que aporta interacción cultural y social. Se aproxima su autora al concepto y clasificación de leyenda y señala la vinculación y falta de límites entre géneros narrativos orales. Un libro, pues, útil para el profesorado, tanto por sus fundamentos teóricos, como por sus sugerencias didácticas que abren caminos de trabajo en las aulas de cualquier nivel educativo. [Més informació]\nDesprés del tacte de Jordi Roig\nDimecres 14 d’abril a les 20 h. al Teatre de l’Aliança Palmarenca a la plaça de la Palma a La Palma de Cervelló\nA càrrec de Jordi Roig i els escriptors Lluís Calvo i Mariona Segarra\nPrograma de la tercera edició de l'Escola de Pares i Mestres que tindrà lloc en el marc de la Fira del Llibre de la ciutat de València. En aquesta edició col·labora l'IIFV i el Màster Oficial en Assessorament Lingüístic i Cultura Literària.\nL'últim Premi de narrativa juvenil Benvingut Oliver ja està a les llibreries. "El desenllaç" de Lourdes Boïgues ens parla de les intigres que envolten a Beatriu i com la seua vida comença a complicar-se quan rep un missatge anònim. Per si no tenia prou amb la seua extensa família, ara apareix en escena un estudiant nord-americà amant de la literatura valenciana. A més, Amanda, la secretària perfecta de sa tia, no deixa d'emprenyar-Ia amb amenaces sospitoses. A pesar que odia els misteris, a Beatriu no li quedarà més remei que investigar l’anònim per a topar-se amb la resposta de tots els enigmes que I'han apartada del clan familiar. No sap que, abans que ella nasquera, al segle XVI, Margarida Sabater ja lIuitava per desfer-se d'unes arrels tan feixugues que li impedien avançar. Allò fou quan els jueus conversos patien la persecució del Sant Ofici, quan la societat fanàtica i ignorant creia en bruixes i malediccions. Perquè ara ningú no hi creu, o almenys això pensava Beatriu. [Més informació]


EL MÓN DEL PASTISSET: GOMINOLES O LES MUNDIALMENT CONEGUDES "XUXES"\nPublicat per Sílvia a 10:11\nEva Macià 18 de gener de 2014 a les 11:16\nOhh jo no sóc massa de xuxes, però la meva parella si! i com que aquestes són més sanes les faré!!\nSílvia 19 de gener de 2014 a les 13:40\nJa veuràs que bones!! Els nens se les menjaven de 2 en 2!!! jejeje\nMònica Tarradellas 18 de gener de 2014 a les 16:10\nA les peques els encanten, i les fetes a casa són delicioses!!! Aquest pot, al nostre rebost, no hi aguantaria ni un dia! Petons!\nSílvia 19 de gener de 2014 a les 13:41\nJejejeje!! A casa tampoc és que durin gaire!! Un abraçada!\nBruixes a la cuina (Dolors) 31 de gener de 2014 a les 10:33\nJo encara no he fet mai "xuxes" a casa però estic segura que han de ser una passada!! T'han quedat molt boniques amb els motlles que has fet servir: una molt bona idea!! A veure si m'animo i les properes que mengem són fetes a casa :)


Saber més respecte al cognom Kinard és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Kinard sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Kinard.\nNom de Famille Kinard\nEl cognom Kinard en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Kinard, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Kinard és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Kinard\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Kinard en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Kinard, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Kinard que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Kinard, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Kinard. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Kinard és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Kinard del món\nEstats Units (8438)\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Kinard en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Kinard poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Kinard és un cognom més freqüent, i en quins països Kinard és un cognom insòlit o inexistent.


Ràdio Tortosa comença dilluns nova temporada amb una programació consolidada - Ràdio Tortosa\nRàdio Tortosa comença dilluns nova temporada amb una programació consolidada\nEscrit per Núria Mora el 28 de setembre de 2018\nRàdio Tortosa enceta la nova temporada 2018-2019 el proper dilluns 1 d’octubre, amb una programació que continua apostant per la informació de proximitat, la divulgació i l’entreteniment des de la voluntat de servei públic a la ciutat i al territori.\nLa programació d’aquesta temporada manté l’oferta dels darrers anys amb programes de producció pròpia, plenament consolidats des de fa ja 9 temporades com el magazine matinal ‘La Punta del Diamant’, dirigit i presentat per Núria Mora; el programa esportiu ‘En Clau Esportiva’ que dirigeix i presenta Vicky Maigí; l’espai gastronòmic ‘Lo Rustifaci i les Pitances’ amb Àngels Pallarès al capdavant. Enguany en aquest espai incorporarem, com a novetat, la participació de xiquets i xiquetes interessats per la cuina, amb ‘Lo Rustifaci júnior’; el programa cultural ‘Biblioones’, que realitza Irene Prades, directora de la Biblioteca Marcel.lí Domingo o ‘La Veu de l’Experiència’ presentat per Bendi Suárez.\nTambé continua ‘La Migdiada d’Orió’, l’espai de literatura i música presentat per Marina Pallàs i Toni Vañó, que també es pot escoltar per diverses emissores municipals de Catalunya, a través de la Xarxa de Comunicació Local.\nEn l’apartat musical, una de les novetats que s’incorpora a la graella de Ràdio Tortosa és ‘El Club dels Cors Solitaris’, un espai on Toni Vañó i Xavi Falcó escullen un disc cada setmana i repassen els grans clàssics de la música rock i pop.\nEls amants dels estils musicals més extrems també tenen el seu espai a Ràdio Tortosa amb el programa ‘La Vella Escola’, copresentat per Jordi Marsal i Joaquim Valls, i que arriba a la 7a temporada.\nTambé com a novetat, s’incorpora a les emissions de Ràdio Tortosa el programa ‘La dimensió espiritual’ amb Hildebrando Meix, dedicat a la parapsicologia, els misteris i les realitats paral.leles.\nLa graella de programes produïts per Ràdio Tortosa es complementa amb espais com ‘La Pedra Filosofal’ amb el professor Enric Carbó.\nEn quant a programació especial, seguiran les emissions en directe dels Plens Ordinaris municipals.\nCol.laboració amb al Fundació Mercè Pla\nL’emissora municipal de Tortosa ha arribat a un acord de col.laboració amb la Fundació Mercè Pla i incorpora aquesta temporada 2018-2019 un programa realitzat per persones amb discapacitat.\nD’altra banda, una temporada més, els alumnes de tercer d’ESO de l’Institut Cristòfol Despuig faran sentir la seva veu en el marc de l’assignatura ‘Fem Ràdio’. La col.laboració amb els més joves, també es visibilitzarà a través del programa ‘Descobreix la teua ciutat’ on els alumnes de primària realitzaran un espai de foment de la lectura que s’emetrà dins del ‘Biblioones’\nEn defintiva, més d’un centenar d’hores setmanals de producció pròpia, amb una trentena de col.laboradors que la fan possible.\nUna temporada més comptem també amb programes de La Xarxa de Comunicació Local, que complementen la programació amb temàtiques ben diverses. Enguany estrenem l’emissió del programa esportiu del cap de setmana ‘En joc’. A la vegada que continuen els espais ‘Serie R’, ‘Chelsea Hotel’, ‘Ruta 66’, ‘Estrenes’, ‘Sound System’ ‘Estudi 3’, ‘Dr. Productes’, ‘Emocions.Intel.ligència Emocional’ ‘Pla Vital’, ‘L’hora del conte’, ‘Via Verda’, ‘A les portes de Troia’, i ‘Som Terra’.\nEn l’àmbit informatiu, l’oferta de Ràdio Tortosa es complementa amb les edicions de matí, migdia i vespre dels Informatius de la Xarxa, així com també els butlletins horaris.\nL’emissora municipal Ràdio Tortosa es pot escoltar al 103.3FM o a www.radiotortosa.cat, des d’on també es poden descarregar els podcasts dels programes.\nEls centres de salut municipals de Tortosa reben donacions d’empreses i entitats\nTortosa intensificarà entre divendres i fins dilluns els controls policials per evitar desplaçaments a segones residencies\nTortosa pateix una Setmana Santa sense processons ni turistes\nCreu Roja Tortosa ha realitzat més de 1.300 accions d’ajuda a col.lectius vulnerables per l’emergència del Coronavirus\nEl Col·legi d’Advocats i Advocades de les Terres de l’Ebre treballa per garantir el servei telemàtic al torn d’ofici\nLa Facultat d’Infermeria del Campus Terres de l’Ebre de la URV cedeix material a la Regió Sanitària\nEl departament d’Empresa prepara línies d’ajut directe per a microempreses turístiques i per al comerç\nEscolta en directe la compareixença de l'Alcaldesa de #Tortosa @meritxellroige a partir de les 12h al 103.3FM i a https://t.co/WjkmdzTPk4\n‼ÚLTIMA HORA‼5 casos nous confirmats de #coronavirus avui a les Terres de l’Ebre segons @salutcat . A la Regió Sanitària hi ha 128 persones infectades per #COVID19 Hi ha 25 hospitalitzats, dels quals 10 es troben a la UCI. No hi ha hagut cap mort i s’han donat 5 altes.\n🖤 Ahir 6 d'abril va morir a Tortosa el que fora jugador, entrenador i president Salvador Moreno Baeza, als 85 anys d'edat. El 15 de juny de 2013, se li va concedir la Insignia d'Or de l'Entitat en un dels actes de celebració del Centenari del Club.\nCB Cantaires Tortosa@cbcantaires·\nNeix el “FEMENÍ CANTAIRES”, la secció femenina del club amb la que potenciarem el bàsquet femení a la nostra ciutat, creant una marca que representi la nostra gran aposta per l’esport femení. Us informarem de totes les novetats!\nClub Escacs Tortosa@escacsTortosa·\nCampionat de Catalunya d'Edats #escacs Online.\nXavier Mompel del CE Tortosa passa a quarts de final al guanyar a Martina Lázaro per 4-2.@EscacsSitges @CoolturaEscacs @escacs_cat #Tortosa\nEtiquetes inici temporada Programació Ràdio Tortosa


“Pisto” a la bilbaina (38/60) | foodandfoot\n“Pisto” a la bilbaina (38/60)\nAl receptari de les 164 receptes seleccionades del 1080 recetas de cocina ja hi ha una recepta molt semblant, amb el detall final de servir-ho amb tonyina o bonitol en conserva i (crec recordar) sense ou. Vaig decidir fer aquesta recepta perquè l´autor afirma que és la de la seva mare…i sent de Bilbao no era qüestió de menysprear-ho, més aviat al contrari!\n1/2 kilo de tomàquet madur\nComençarem sofregint la ceba, tallada a daus petits, durant uns cinc minuts a foc mitjà. Afegirem el pebrot verd tallat també a daus (més grans aquests…) i l´all a làmines durant cinc minuts més, moment d´afegir-hi el carbassó….que també el posarem tallat a daus! Cinc minuts més i arribarà el torn del tomàquet, pelat i sense llavors i tallat a trossos grans, ben bé mig quart. Ho salpebrem i deixem coure, remenant tot sovint, uns quinze-vint minuts. En aquest punt podríem reservar-ho a la nevera i acabar-ho just abans de menjar si es que ho hem fet amb molta anticipació o fins i tot d´un dia per l´altre, que no va ser el meu cas.\nLa manera de posar-hi els ous és com a mínim curiosa. Jo els hagués batut, tirat a la paella i ho hagués barrejat tot ràpidament. L´autor diu que posem els ous a sobre de les verdures com si anessim a fer ous ferrats i que ho deixem així un minut o fins que les clares comencin a quallar…\n…moment en que trencarem els rovells, donarem un parell de voltes i ho servirem, tenint una absoluta i senzilla exquisidesa davant dels nostres ulls, llesta a ser devorada! Una delicia, de veritat.\n~ per picanyol a 27/12/2012.\nEtiquetes: pisto a la bilbaina, remenat de carbassó i pebrot verd i tomàquet


Emprenem / Casos d'èxit 23/04/2022\nConseller delegat de Pixel research lab\nFrancisco García Cedida\n“Vaig néixer a Caracas, a Veneçuela, però la meva família és d’origen asturià. De petit vaig estudiar en una escola veneçolana, i de seguida vaig cursar estudis internacionals. De jove m’interessava molt l’art, però en lloc d’anar a la universitat vaig venir a Europa per viatjar i treballar durant un temps. Més tard, entre el 2009 i el 2012, vaig estudiar direcció d’art a l’escola de disseny IED Barcelona, però també he acabat fent un màster en innovació a Elisava i altres especialitzacions”\n“El 2006 vaig entrar com a creatiu en una agència de publicitat a Veneçuela. El 2010, ja a Barcelona, vaig treballar com a dissenyador gràfic a Ogilvy durant dos anys. A l’acabar els estudis vaig entrar a eDreams, on em vaig centrar en l’experiència d’usuari, i més tard vaig marxar a la ‘start-up’ Restaurantes.com com a dissenyador. El 2015 vaig cofundar Pixel Research Lab, un laboratori d’investigació per a empreses. Ajudem a validar decisions de negoci a tota mena de companyies: Airbnb, Wallbox, Port Aventura...”\n“Haver tingut l’oportunitat de crear una empresa i portar-la amb èxit”\n“Molts. Per tenir èxit cal fallar mínim deu vegades abans”\n“És molt difícil tenir una idea pionera i única, per això sempre recomano estudiar la competència, ja que suposa una gran corba d’aprenentatge sobre el sector per veure què funciona i què no. A més, cal no oblidar parlar amb gent de peu de carrer amb qui validar la teva idea, sortir del nostre entorn de confort”\n“Ens arriben moltes empreses de diferents sectors buscant ajuda, però totes tenen un denominador comú: volen conèixer millor els seus usuaris. En els negocis, el més important és recollir dades de clients reals i intentar centrar-nos en com podem solucionar problemes per a les persones”\nUna marca “Lush Cosmetics. Soc un consumidor molt fidel de la marca: trobo que tenen una molt bona presentació de producte i em sento afí als seus missatges\nUna sèrie “Recomano molt la pel·lícula ‘Dotze homes sense pietat’, de Sidney Lumet. Sempre que la torno a veure m’impressiona i la trobo fascinant en molts aspectes”\nUn ‘hobby’ “Fer ‘trekking’ amb la meva dona. Caminem molt per la natura, sobretot pel Garraf, i ens agrada. També tocar el piano”\nUna cançó “Escolto molta música i tinc gustos molt diversos, però per treballar em poso bastant els discos dels Beatles i Bob Marley”\nUn llibre “Un de Donald Norman, ‘The design of everyday things’. El recomano a qui vulgui entendre com els consumidors interactuen amb els productes”\nUna personalitat “Igual que al llibre, escolliria Donald Norman. L’admiro molt, és una eminència del disseny, i si puc arribar a vell igual que ell, seré molt feliç”


mllibre, Autor a Ciutat del Motor - Page 5 of 8\nEscapada amb cotxe a la vall del Corb Seguint el curs del riu Corb, entre la Conca de Barberà i l’Urgell, trobem petits poblets medievals que conserven un patrimoni cultural impressionant bressolat per un paisatge de boscs i camps de vinyes, ametllers i oliveres. Us en penedireu si no hi aneu! Una mica d’introducció Dediquem a […]\nLa nova generació del Ford Explorer es va desvetllar al gener d’aquest any ia la primavera la marca de l’oval confirmava que, per primera vegada arribaria a Europa únicament en variant híbrida endollable. Dit i fet: el SUV acaba d’arrencar la seva comercialització al Vell Continent, per ara només a Alemanya. Ford ha obert les […]\nNovembre de 2019- El model més esportiu de la gamma Hyundai i30 N Performance ofereix una edició limitada més agressiva, lleugera, i amb menor altura, l’i30 N Project C. Aquesta sèrie especial, va ser presentada en el passat Saló Internacional de l’Automòbil de Frankfurt i ja llavors va generar una gran expectació. A Europa es […]\nHas sentit parlar de Help Flash? Descobreix l’últim en tecnologia en senyalització d’emergència en carreteres homologat per la DGT, una forma segura i molt més fàcil de senyalitzar el teu vehicle en cas d’emergència. Què és Help Flash? Help Flash és un dispositiu de senyalització per a situacions d’emergència a la carretera. És una […]\nPassar la ITV del vehicle és un dels tràngols més incòmodes pels que qualsevol propietari d’un vehicle ha de passar. Quan el vehicle és nou no cal preocupar-se fins al quart aniversari de la seva matriculació, però a partir d’aquí les revisions a la ITV seran molt més freqüents. No passar ITV pot suposar multes […]\nPortar el gos al cotxe és una cosa que la legislació ens permet, sempre que complim els requisits que asseguren tant la nostra seguretat com la de les nostres mascotes. És fonamental que prenguem mesures perquè l’animal no surti disparat del vehicle en cas de patir un accident i també per evitar que pugui arribar […]\nL’urbà 100% elèctric reforça l’aposta de la marca per la mobilitat sostenible a ciutat a un preu reduït El nou paquet de bateries li permet a l’e-up! recórrer fins a 260 km amb una sola càrrega Els nous sistemes d’assistència i seguretat converteixen l’e-up! en un dels models més competitius del seu segment Elèctric, urbà […]\nCitroën llança la seva ofensiva elèctrica presentant el seu vaixell insígnia tecnològic: nou SUV C5 Aircross Hybrid, el Silent Urban Vehicle de classe ë-Confort. Referència en confort gràcies a la seva suspensió amb Amortidors Progressius Hidráulicos®, els seus seients Advanced Comfort i els seus 20 tecnologies d’ajuda a la conducció, el SUV C5 Aircross supera […]\nMercedes-Benz continua amb el llançament de novetats de la mà del seu submarca de models híbrids endollables EQ Power. Un conjunt de llançaments que ja va començar fa uns dies amb la presentació dels nous compactes híbrids endollables A 250E, A Sedan 250E i B 250E i que prossegueix ara amb la seva expansió amb […]\nAmb una proposta de dos sistemes de propulsió de gran autonomia i zero emissions, el nou e-Soul s’uneix a la creixent gamma Kia de models híbrids, híbrids endollables i elèctrics. El nou Kia e-Soul porta als crossovers urbans la propulsió zero emissions i una gran autonomia. En la seva tercera generació, el que va ser […]


S'estan mostrant les entrades d'aquesta data: de maig 30, 2020\nGoigs i càntics a la Mare de Déu de l'Alegria (en castellà). Montsó (Cinca Mitjà, Osca).\nel dia 30.5.20\nAlegria (de l'Alegria) Montsó\nGoigs a la Mare de Déu de la Providència\nProvidència (de la Providència)\nGoigs a la Mare de Déu dels Socors (del Socós). Centelles (Osona, Barcelona).\nCentelles Socors (dels Socors)


Reus Deportiu vs Gimnàstic de Tarragona en directe, Futbol en directe - Diari de Girona\nDiari de Girona » Esports » Futbol » LaLliga 1|2|3 » Reus Deportiu - Gimnàstic de Tarragona\nPartit: Reus Deportiu - Gimnàstic de Tarragona\nPrèvia del Reus Deportiu-Gimnàstic de Tarragona\nFinal del partit, Reus Deportiu 1, Gimnàstic de Tarragona 1.\nFinal segona part, Reus Deportiu 1, Gimnàstic de Tarragona 1.\nCórner, Reus Deportiu. Córner comès per Juan Muñiz.\nTito (Reus Deportiu) ha rebut una falta a la banda dreta.\nCanvi al Gimnàstic de Tarragona, entra al camp Ikechukwu Uche substituint Sergio Tejera.\nRematada fallada per Sergio Tejera (Gimnàstic de Tarragona) després del llançament amb la dreta des del centre de l'àrea que es va alt i per l'esquerra.\nRematada rebutjada de Omar Perdomo (Gimnàstic de Tarragona) després del llançament amb la dreta des del costat dret de l'interior de l'àrea. Assistència de Sergio Tejera.\nPenal fallat!David Querol (Reus Deportiu) ha malgastat una ocasió immillorable d'anotar, després del llançament amb la dreta parat sota pals.\nPenal comès per Bruno Perone (Gimnàstic de Tarragona) després d'una falta dins de l'àrea.\nRematada rebutjada de Edgar Hernández (Reus Deportiu) després de llançament amb l'esquerra des del costat dret de l'interior de l'àrea. Assistència de Gustavo Ledes.\nJoc perillós de Maikel Mesa (Gimnàstic de Tarragona).\nRematada rebutjada de Juan Domínguez (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta des del centre de l'àrea. Assistència de Jorge Miramón.\nRematada parada alt i pel centre de la porteria. Juan Muñiz (Gimnàstic de Tarragona) després de llançament amb l'esquerra des de la banda dreta.\nCanvi al Reus Deportiu, entra al camp David Querol substituint Juan Cámara.\nFora de joc, Gimnàstic de Tarragona. Maikel Mesa ha intentat una passada en profunditat però Stephane Emaná estava en posició de fora de joc.\nRematada fallada per Juan Muñiz (Gimnàstic de Tarragona) després del llançament amb la dreta des de la banda esquerra de l'interior de l'àrea molt a prop del pal dret, ha marxat lleugerament desviat. Assistència de Javi Jiménez després de treure una falta.\nCanvi al Reus Deportiu, entra al camp Juan Domínguez substituint Borja Fernández.\nRematada fallada per Juan Cámara (Reus Deportiu) després de llançament amb l'esquerra des de fora de l'àrea que es va alt i per l'esquerra. Assistència de Ricardo Vaz.\nCanvi al Gimnàstic de Tarragona, entra al camp Juan Muñiz substituint Juan Delgado.\nRematada fallada per Stephane Emaná (Gimnàstic de Tarragona) després d?un llançament amb el cap des de molt a prop que marxa molt per sobre el travesser. Assistència de Omar Perdomo amb un centre a l'àrea després d'un servei de cantonada.\nCórner, Gimnàstic de Tarragona. Córner comès per Migue García.\nRematada fallada per Ricardo Vaz (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta des del centre de l'àrea que surt fregant el travesser després d'un servei de cantonada.\nRematada rebutjada de Jorge Miramón (Reus Deportiu) després d?un llançament amb el cap des del centre de l'àrea. Assistència de Gustavo Ledes amb un centre a l'àrea.\nCórner, Reus Deportiu. Córner comès per Stole Dimitrievski.\nRematada parada per baix a l'esquerra. Juan Cámara (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta a boca de canó des del costat dret.\nRematada rebutjada de Juan Cámara (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta des del costat dret de l'interior de l'àrea. Assistència de Ricardo Vaz.\nRematada fallada per Omar Perdomo (Gimnàstic de Tarragona) després de llançament amb l'esquerra des del costat dret de l'interior de l'àrea que es va alt i per l'esquerra. Assistència de Maikel Mesa.\nGooooool! Reus Deportiu 1, Gimnàstic de Tarragona 1. Maikel Mesa (Gimnàstic de Tarragona) després del llançament amb la dreta des de la banda esquerra de l'interior de l'àrea pel centre de la porteria després d'un servei de cantonada.\nCórner, Gimnàstic de Tarragona. Córner comès per Edgar Badía.\nCanvi al Gimnàstic de Tarragona, entra al camp Stephane Emaná substituint Manu Barreiro.\nFora de joc, Gimnàstic de Tarragona. Bruno Perone ha intentat una passada en profunditat però Manu Barreiro estava en posició de fora de joc.\nRematada fallada per Ricardo Vaz (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta des de la banda esquerra de l'interior de l'àrea la pilota es perd pel costat dret de la porteria. Assistència de Migue García.\nRematada fallada per Omar Perdomo (Gimnàstic de Tarragona) després de llançament amb l'esquerra des de fora de l'àrea la pilota es perd pel costat esquerra de la porteria. Assistència de Sergio Tejera passada llarga.\nFora de joc, Gimnàstic de Tarragona. Javi Jiménez ha intentat una passada en profunditat però Juan Delgado estava en posició de fora de joc.\nComença segona part Reus Deportiu 1, Gimnàstic de Tarragona 0.\nFinal primera part, Reus Deportiu 1, Gimnàstic de Tarragona 0.\nRematada parada sota pals. Juan Delgado (Gimnàstic de Tarragona) després del llançament amb la dreta des de la banda esquerra. Assistència de Xavi Molina passada llarga.\nRematada rebutjada de Otar Kakabadze (Gimnàstic de Tarragona) després de llançament amb l'esquerra des de fora de l'àrea. Assistència de Daisuke Suzuki.\nXavi Molina (Gimnàstic de Tarragona) ha rebut una falta en camp contrari.\nRematada fallada per Borja Fernández (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta des de fora de l'àrea que es va alt i per l'esquerra.\nDaisuke Suzuki (Gimnàstic de Tarragona) ha rebut una falta en camp contrari.\nRematada fallada per Daisuke Suzuki (Gimnàstic de Tarragona) després del llançament amb la dreta des del centre de l'àrea molt a prop del pal dret, ha marxat lleugerament desviat. Assistència de Omar Perdomo amb un centre a l'àrea després de treure una falta.\nGol! Reus Deportiu 1, Gimnàstic de Tarragona 0. Gustavo Ledes (Reus Deportiu) marca de lliure directe, després de llançament amb l'esquerra a l'esquadra esquerra.\nOmar Perdomo (Gimnàstic de Tarragona) ha rebut una falta a la banda dreta.\nCórner, Reus Deportiu. Córner comès per Omar Perdomo.\nRematada rebutjada de Jorge Miramón (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta des del costat dret de l'interior de l'àrea. Assistència de Juan Cámara passada llarga.\nCórner, Gimnàstic de Tarragona. Córner comès per Jesús Olmo.\nRematada fallada per Ricardo Vaz (Reus Deportiu) després del llançament amb la dreta des de fora de l'àrea la pilota es perd pel costat dret de la porteria. Assistència de Migue García.\nFora de joc, Gimnàstic de Tarragona. Bruno Perone ha intentat una passada en profunditat però Sergio Tejera estava en posició de fora de joc.\nEl joc està aturat a causa d'una lesió de Máyor (Reus Deportiu).\n54' Stephane Emaná substitueix a Manu Barreiro\n60' Edgar Hernández substitueix a Máyor\n64' Juan Muñiz substitueix a Juan Delgado\n67' Juan Domínguez substitueix a Borja Fernández\n75' Querol substitueix a Cámara\n77' Targeta groga per a Ricardo Vaz\n82' Ikechukwu Uche substitueix a Sergio Tejera\n90' Targeta groga per a Juan Muñiz\n90' Targeta groga per a Xavi Molina\n147 Pilotes perdudes 149\n364 Passos totals 310\nRicardo Vaz 3 Omar 3\nCámara 3 Juan Muñiz 2\nQuerol 1 Sergio Tejera 1\nLuis Gustavo 1 Otar Kakabadze 1\nQuerol 1 Maikel Mesa 1\nLuis Gustavo 1 Juan Muñiz 1\nCámara 1 Álvaro Bustos 0\nÁlex Menéndez 0 Xavi Molina 0\nTito 0 Stole Dimitrievski 0\nRoberto Santamaría 0 Stephane Emaná 0\nRicardo Vaz 2 Sergio Tejera 2\nMigue García 2 Omar 2\nLuis Gustavo 2 Xavi Molina 1\nMiramón 1 Maikel Mesa 1\nCámara 1 Javi Jiménez 1\nÁlex Menéndez 0 Daisuke Suzuki 1\nTito 0 Álvaro Bustos 0\nJesús Olmo 1 Javi Jiménez 1\nÁlex Menéndez 0 Bruno Perone 1\nMiramón 2 Otar Kakabadze 4\nMigue García 2 Juan Delgado 2\nCámara 2 Sergio Tejera 1\nÁlex Menéndez 0 Álvaro Bustos 0\nTito 0 Xavi Molina 0\nÁlex Menéndez 0 Juan Delgado 2\nTito 0 Stephane Emaná 1\nRoberto Santamaría 0 Sergio Tejera 1\nRicardo Vaz 0 Manu Barreiro 1\nQuerol 0 Álvaro Bustos 0\nPablo Iñíguez 0 Xavi Molina 0\nMáyor 0 Stole Dimitrievski 0\nLuis Gustavo 1 Álvaro Bustos 0\nEdgar Badía 7 Stole Dimitrievski 6\nMiramón 6 Daisuke Suzuki 6\nTito 3 Maikel Mesa 4\nCámara 3 Sergio Tejera 3\nMáyor 9 Stole Dimitrievski 9\nRicardo Vaz 8 Maikel Mesa 9\nRicardo Vaz 3 Sergio Tejera 3\nMiramón 3 Juan Muñiz 3\nJuan Domínguez 2 Daisuke Suzuki 3\nEdgar Hernández 2 Bruno Perone 3\nRicardo Vaz 4 Xavi Molina 4\nMáyor 4 Daisuke Suzuki 3\nLuis Gustavo 2 Juan Delgado 2\nEdgar Hernández 2 Otar Kakabadze 1\nMiramón 1 Omar 1\nMigue García 1 Maikel Mesa 1


Itamar Orlev, Bandit | Alfred Mondria • Trapezi\nPublicat per Alfred Mondria • 15 de gener de 2020\nTraducció d’Eulàlia Sariola\nQuaderns Crema, Barcelona, 2019\nAmb la nuesa i contundència habituals dels seus versos, Iehuda Amikhai confessava que, per tal de no oblidar, sentia que duia sempre —incorporada al rostre— la cara del seu pare. Potser una part de la història de la literatura no siga més que una glossa, amb disputes i reconciliacions, al passatge d’Abraham i Isaac del Gènesi. Fins i tot el reclam intempestiu i càlid que centra l’argument de L’illa de l’escriptor triestí Giani Stuparich, una nouvelle —que combina intensitat i un tacte extremat— en què el pare, prop de la fi per una malaltia terminal, demana al fill que l’acompanye els últims dies en les aigües de l’arxipèlag proper a la península d’Ístria on nasqueren els protagonistes: país natal, país mortal. Navegacions, complicitats i converses de mariners, records que s’apoderen de qualsevol gest, silencis d’una densitat inquietant i la “llum despietada” de l’Adriàtic acompanyen les confidències de pare i fill, la imposició d’un comiat que defuig la temptació d’estridències i del to de la tragèdia. És per això que Georges Simenon reconeixia, també, que el dia més determinant en la vida d’una persona era el de la mort del seu pare.\nL’autor israelià Itamar Orlev planteja en Bandit la necessitat d’un fill de viatjar des de Jerusalem fins a Varsòvia per a visitar el pare —declinant i decrèpit—, a qui no veu des de fa molts anys i que a hores d’ara tan sols sap que ha ingressat en una residència d’ancians. Tadek, el protagonista, emigrà amb la mare —jueva que escapà de la persecució i l’extermini— i els germans a Jerusalem, però el pare es quedà a Polònia després de participar en la guerra com a partisà i sofrir detencions, tortures i la inhumanitat voraç de la guerra. Ara bé, la memòria i els relats de tots els membres de la família coincideixen en l’acceptació que, sense una altra alternativa, hagueren d’allunyar-se de la tirania de Stefan Zagorski, un home despòtic i violent, festiu en molts episodis que acabaven invariablement en batusses, intimidacions i pallisses que patien, sobretot, la dona i els fills. Tadek, desubicat per la fi de la seua pròpia relació sentimental, corprés per la solitud i la nostàlgia, sent que malgrat tot ha d’estar de nou prop d’un pare de qui només recorda actes crapulosos i vergonyants, rampells de fúria gratuïta, a més d’un olor perseverant i amenaçador de tabac i vodka.\nDe fet, si en Sota el volcà un dels elements que marquen el ritme de la narració és l’omnipresència del mescal, en Bandit moltes pàgines estan condicionades per la ingestió constant de vodka, una beguda que ha acompanyat el pare des de ben jove i que, en la vellesa més inhòspita, no pot abandonar. En aquest sentit, Tadek i Stefan emprenen un viatge des de Varsòvia fins a una granja de la Polònia comunista on encara viu una de les ties del protagonista. Al llarg d’aquest itinerari, el fill haurà de lluitar contra els capricis i les reaccions imprevisibles del pare, el seu primitivisme atroç i la tendència instintiva a comportar-se com un animal salvatge i acorralat. Un combat entre un presoner de l’alcohol i d’efusions sentimentals amb un fill que s’ha autoimposat el manament d’intentar entendre —i perdonar— el seu progenitor. De fet, Tadek sent una mena d’opressió quan veu son pare exultant i feliç, perquè sap que és el preàmbul d’una ira incontrolada i sòrdida.\nLa novel·la Bandit està construïda entre l’experiència de la guerra que el pare revela al fill durant el trajecte polonés, i el punt de vista de la mare després de tornar el protagonista a Jerusalem. I en aquest punt és quan es produeix un dels moments més difícils com a lector. Perquè la història i els personatges de la narració anunciaven una altra via, més vibrant i magnètica, amb una supervivent del gueto de Varsòvia, un guerriller que lluità contra l’ocupant alemany i els col·laboracionistes polonesos, i una relació marcada —en la grisor de la dictadura comunista— pel desencís en descobrir com l’energia del marit quedava anorreada pel vodka i una voluntat cega d’autodestrucció. Però aquests elements queden soterrats pel parloteig esgotador i repetitiu del pare de Tadek, per seqüències allargassades i monòtones que demanaven una altra resolució, per unes criatures narratives que despertaven un atractiu que no es confirma quan s’han completat els retrats, massa monocroms i previsibles. De vegades, inclús, fas força física perquè la línia argumental no es dissolga entre tòpics i una verbositat excessiva.\nDesprés d’aquest viatge amb designis de comprensió i d’armistici, Tadek queda trasbalsat en conéixer directament del seu pare l’infern que visqué en la guerra a Polònia, les accions oneroses que es veié obligat a realitzar per a escapar dels perseguidors, una culpa que vol expiar amb el torrencial relat —entre l’èpica i l’abatiment— que desplega al seu fill, contrariat i exhaust pel cúmul d’episodis devastadors que escolta d’una veu fatigada i èbria. Si el primer impuls del protagonista és jutjar amb severitat aquestes actuacions, —recórrer unes vivències i un passat gens confortant—, el garbuix de sentiments impedeix elaborar una sentència ni severa ni condemnatòria. Neutralitzades la ràbia i la desolació, l’única conclusió a què arriba un consternat Tadek és que ha de conviure amb el seu propi veredicte: “Sí, estimava el pare que odiava”.\nEtiquetes: hebreuItamar Orlevnovel·laQuaderns Crema


Crítica: El brindis - Teatre Gaudi ~ EspectáculosBCN\nInicio Teatro críticas Crítica: El brindis – Teatre Gaudi\nNicolas Larruy 16 mayo, 2022 16 mayo, 2022 críticas, Teatro\nEl Teatre Gaudí ens porta EL BRINDIS, una comèdia molt agra sobre l’amistat, què fem per als amics. Es parla del desamor… es pot parlar de la des-amistat?\n“Des de fa deu anys només confio en mi mateix.”\n1 El brindis, una comèdia agre sobre l’amistat\n1.1 Bona direcció i interpretacions\nEl brindis, una comèdia agre sobre l’amistat\nEn Mateu i l’Ernest eren dos amics fa uns deu anys. Però fa deu anys va passar un fet que va trastocar les seves vides. Mentre en Mateu es tancava al seu estudi de pintura, a la recerca d’un llenguatge pictòric que l’ajudés a fer una catarsis per superar el seu sentiment de culpa, l’Ernest ha deixat de banda la idea de ser professor uneiversitari, s’ha llançat a la política, i ara és a punt de ser l’alcalde més jove de la seva ciutat.\nFa deu anys que els dos amics ja no es parlen. I és en aquest context que en Mateu truca l’Ernest, que es presenta a l’estudi de pintura per… parlar?\nA través d’episodis incrustats veiem què els va passar als dos amics, què els podria haver passat… o potser no… perquè aquests episodis són interessats i els veiem sota el prisma d’un dels dos amics.\n“No em jutgeu…” “I vosaltres continueu jutjant-nos…”\nBona direcció i interpretacions\nXavier Mercadé (Ernest) i Raül Tortosa (Mateu), molt ben dirigits per Cristina Cervià, interpreten de forma excel·lent els dos amics en els diferents canvis d’any i de circumstància. No és només la veu, és l’actitud, l’expressió i el gest. Passen de dos joves eixelebrats que es mengen la vida, a un pintor torturat pel passat i un polític que fa servir totes les armes que té.\nLa música, Via con me, de Paolo Conte, és l’himne d’aquests dos homes que busquen un lloc on retrobar-se. I es trobaran, però no estaran mai al mateix lloc. Tan a prop, tan lluny.\nLa música i la llum, amb un lleuger canvi de vestuari, ens portaran del passat al present i al futur, sense que mai estiguem segurs de què el que veiem és la veritat, o el que ens volen fer creure.\n“Nosaltres estem aquí per crear una realitat que ens faci viure millor.”\nEl Brindis, al Teatre Gaudí, un text de Frank Bayer, ens parla de l’amistat, de la des-amistat, de la responsabilitat, de la culpa… i, sobre tot, ens posa al davant com en podem arribar a ser, de miserables. Tots.\n“Tu fas veure que et preocupes pels altres, però només et preocupes per tu.”\nEl millor de l’obra: les interpretacions. Són molt bones.\nEl pitjor de l’obra: els personatges són plens de tòpics i això els treu profunditat.


LES DUES COREES: l'enigmàtica vers la moderna - DEL 25 D'ABRIL AL 13 DE MAIG 2021 - Guiat per en ROGER BONAFONT | Malaika\nLES DUES COREES: l'enigmàtica vers la moderna - DEL 25 D'ABRIL AL 13 DE MAIG 2021 - Guiat per en ROGER BONAFONT\nDel 25 d'abril al 13 de maig 2021\nDurada 19 dies\nPreu per persona habitació doble :\nMínim 10 persones............8985.00€\nMínim 13 persones............8235.00€\nMínim 15 persones............8110.00€\nTaxes (a reconfirmar en el moment de l'emissió): 120.00€\nSupl. habitació individual: 1575.00€\nEl Taegeuk el símbol coreà per excel·lència, divideix el món en dues parts: una Yang, de color roig, i una altra Yin, de color blau. Les dues Corees les podem interpretar avui com el conjunt d’aquest Taegeuk. Corea del Nord, amb el seu sistema comunista seguidor de la idea Juche i protegit de la veïna Xina, és un dels països més tancats i hermètics del món, mentre Corea del Sud, amb un sistema capitalista salvatge afavorit pels Estats Units, és un dels països més oberts i liberals del món. Ambdues societats tenen encara molt a veure en les seves tradicions i cultura, i a través d’aquest viatge podrem conèixer un dels actors més importants de l’Àsia Oriental, més desconegut per estar entre dos gegants com són la Xina i Japó, però sorprenent per la seva idiosincràsia històrica.\nBARCELONA - MUNIC 25 ABRIL LH1815 1540 / 1740\nMUNIC – BEIJING 25 ABRIL LH722 1915 / 1035+1\nSEUL – FRANKFURT 13 MAIG LH713 1425 / 1850\nFRANKFURT – BARCELONA 13 MAIG LH1138 2100 / 2300\nDia 1.- 25 ABRIL BARCELONA – BEIJING\nPresentació a l’aeroport de Barcelona, terminal 1, dues hores abans de la sortida, al mostrador de la companyia Lufthansa per embarcar en el vol destinació Beijing amb escala a Munic.\nDia 2.- 26 ABRIL BEIJING\nArribada a l'aeroport de Beijing a les 10:35h.\nTrasllat a l'hotel\nDesprés de fer el check-in i un breu descans, sortirem per fer una visita per la ciutat de Beijing, en vehicle privat. Passarem pel Temple taoista del Núvol Blanc, on coneixerem més de prop la cultura taoista xinesa i la seva gran influència en elements coreans com el Taegeuk. També farem una incursió en la vida dels barris populars pequinesos, per conèixer les seves costums i arquitectura tradicional. Per la tarda, aprofitarem una estona per relaxar-nos en un lloc selecte de massatge de peus.\nAl vespre, retorn a l'hotel.\nDia 3.- 27 ABRIL BEIJING – PYONGYANG (vol) JS512 1300 / 1600\nA l’hora indicada farem el trasllat a l’aeroport per agafar el vol Beijing – Pyongyang.\nArribada a la capital de Corea del Nord, oficialment la República Popular Democràtica de Corea (en les seves sigles en anglès: DPRK). Trobada amb els guies locals a l’aeroport i trasllat a la ciutat. Allí visitarem l’Arc del Triomf i la Plaça de Kim Il Sung, que segueixen l’arquitectura grandiloqüent de la primera època del país.\nDesprés gaudirem d’un sopar de benvinguda.\nNota: no hi ha dinar inclòs, per problema d’horari, però a l’avió se’ls servirà un sandwich i begudes.\nDia 4.- 28 ABRIL PYONGYANG – MYOHYANG - PYONGYANG\nPel matí farem unes 2,5h en autocar fins la zona del Mont Myohyang.\nEn aquesta zona natural visitarem l’Exposició Internacional de l’Amistat, museu on es guarden autèntiques rareses en forma de regals diplomàtics que ha rebut el país, i també el bonic temple budista de Pohyon, de l’època Goryo i que conserva la seva pagoda Tabo, de nou pisos i que data del segle XI.\nDinar a l’Hotel Hyangsan.\nPer la tarda farem una passejada tranquil·la per la zona natural de les cascades Manpok.\nA continuació tornarem a Pyongyang, on soparem.\nPer la nit, després de sopar farem una passejada nocturna pel riu Taedong, que creua la ciutat.\nDia 5.- 29 ABRIL PYONGYANG – SARIWON – KAESONG\nPel matí, marxarem cap a Sariwŏn, fent una parada a la zona de Nampo, per visitar la Tomba d’Anak, una altra de les joies artístiques i històriques del regne de Goguryeo, que va ser construïda al segle IV i que mostra una sèrie de frescos de gran bellesa sobre la vida dels antics coreans.\nLa visita esta inclosa, però l’entrada per a veure les pintures murals està molt restringida i és obligat pagar 100 euros per persona, que es requereix des de fa anys.\nDesprés visitarem el Temple Budista de Sŏngbul-sa, originàriament del segle IX i coneixerem la importància del budisme durant el regne de Goryeo, el qual dona nom a l’actual Corea.\nA continuació farem un dinar tipus picnic i anirem a la granja de Unjong, on tenen diferents tipus de verdures i de bestiar, per a veure com s’organitzen aquest sector en aquest país. A més d’aquest lloc veurem la cultura de la dansa de màscares o Talchum, que té vincles amb el xamanisme originari coreà, i que alguns camperols locals encara conserven al comtat de Pongsan. A continuació, abans d’arribar a Kaesong, farem una visita relaxada per les cascades de Paykon i la fortalesa de Taehung, que forma part de les antigues muralles de la ciutat, i on es troba també el Temple de Kwanŭm, un temple budista centenari dedicat a Guanyin, així com la Tomba del Rei Kongmin, que veurem per fora.\nDesprés arribarem a Kaesong, l’antiga capital del regne de Goryeo al segle X.\nSopar de cuina reial coreana Pansanggi.\nDia 6.- 30 ABRIL KAESONG - PYONGYANG\nPel matí farem una passejada per la porta sud de les muralles de Kaesong o Namdaemun, construïda al segle XIV i de gran importància històrica, juntament amb el turó Janam. També visitarem l’antiga acadèmia confuciana de Sungyun, la més gran i important del país del segle XI al segle XIV, que avui és el Museu d’Història de Koryo i que conserva la seva arquitectura tradicional.\nSeguidament ens aproparem a la frontera amb Corea del Sud per visitar la zona desmilitaritzada, coneguda també amb l’acrònim anglès DMZ, per veure la guàrdia i la frontera amb el sud, la qual, estant més de 50 anys inhabitada, ha desenvolupat al llarg de la seva franja horitzontal de 250km de llargada i 4km d’ample una fauna particular.\nDinar en un restaurant de Panmunjom.\nDesprés retornarem a Pyongyang. Allí visitarem el seu metro, construït en l’època daurada del comunisme, i que es considera d’entre els més bonics del món, amb la seva estètica vintage. També farem visites a llocs on es fa vida a la ciutat.\nDia 7.- 1 MAIG PYONGYANG\nAquest és el dia de la Festa Nacional més important de Corea del Nord, en el qual veurem les celebracions locals, amb gent cantant, ballant, esports col·lectius, etc.\nPel matí veurem l’ambient de festa que hi ha al voltant del parc del Mont Taesongsan.\nDesprés farem un passeig en vaixell pel riu Taedong, amb dinar a bord.\nPer la tarda visitarem el Museu de la Guerra de Corea, que mostra la importància que ha tingut la defensa militar del territori des de la divisió del país, amb artefactes de guerra antics.\nFinalment marxarem de la capital fins a la zona de Nampo (uns 60km) per tal de visitar dues de les 3 tombes, la Tomba de Kangso i la Tomba de Tokhungri, mausoleus de l’antic regne de Goguryeo (I aC – VII dC), declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, i que contenen diversos frescos que dibuixen la vida i costums de la època.\nLa visita és inclosa, però l’entrada per a veure les pintures murals està molt restringida. Aquestes són opcionals i cal pagar els 100 euros per persona i tomba (200 €/pax si són les 2) que es requereix des de fa anys.\nDesprés retornarem a Pyongyang.\nDia 8.- 2 MAIG PYONGYANG\nPel matí farem la visita a dos mausoleus molt representatius dels líders comunistes de l’estat: Kim Il Sung i Kim Jong Il, iniciadors de la saga que encara governa el país, i el de la figura del primer emperador de la Corea històrica: Dangun, qui tot i la seva existència més llegendària que històrica, és venerat en aquesta part de Corea.\nEn el primer cas visitarem el Palau del Sol de Kumsusan, on és obligatori portar una roba considerada de respecte per l’estricte societat nord-coreana (per exemple, cal evitar dur aquell dia texans, ulleres de sol o sandàlies, i cal comportar-se amb respecte, segons us explicarà el guia).\nEn el segon cas anirem a visitar el Mausoleu de Dangun, fundador llegendari de Gojoseon, el primer regne important de Corea, en una data poc precisa que alguns situen abans del 2000 aC i d’altres vers el segle VII aC. Aquest mausoleu és fruit d’una gran controvèrsia. Fou reconstruït en forma de piràmide als anys 90 del segle passat, en base a unes restes històriques que no han estat verificades per arqueòlegs de fora el país. Tot i així és una mostra interessant per a veure la importància que se li dona a Corea al culte a la personalitat des de temps remots.\nDinar al Okryu Cold Noodle Restaurant, on podrem tastar els famosos fideus freds de Pyongyang.\nPer la tarda visitarem el Parc de la Font Mansudae, la Porta Taedong, la Campana de Pyonyang i el Pavelló Ryongwang. Després visitarem la Torre Juche, que destaca com un dels símbols de la Pyongyang actual, i el Monument de la Fundació del Partit.\nFinalment passejarem pel Turó del Parc Moran, on s’hi troben la Porta Chilsong i el Pavelló Ulmidae. Assistirem a un espectacle de circ de la companyia nacional, coneguda per les seves acrobàcies, per celebrar la última nit a Corea del Nord.\nFarem un sopar de comiat de barbacoa d’ànec i després podrem visitar l’únic bar que es troba a Pyongyang, on hi ha una cervesa excel·lent.\nDia 9.- 3 MAIG PYONGYANG – BEIJING JS151 09.00 / 10.00\nBEIJING – SEUL OZ334 15.20 / 18.20\nDesprés d’esmorzar trasllat a l’aeroport per a prendre el vol directe Pyongyang-Beijing.\nA l’arribada a Beijing, recollida de maletes i check-in de nou per embarcar en el vol destinació a Seul.\nA l’arribada a Corea del Sud, trobada amb el guia local i trasllat a la ciutat, una de les més modernes de l’Àsia Oriental. En aquest moment podrem apreciar les importants diferències entre el nord i el sud.\nSopar de benvinguda amb una típica barbacoa coreana.\nDesprés trasllat a l’hotel.\nDia 10.- 4 MAIG SEUL - BUYEO – DAEJEON\nEsmorzar – sopar\nPel matí anirem a Buyeo (aprox 2h en autocar), on coneixerem millor una de les cultures que formava part de l’època dels Tres Regnes: la del regne de Baekje (I aC-VII dC), un dels més sofisticats de l’antiguitat coreana, molt vinculat també a la família imperial japonesa, degut a les migracions sorgides durant el desmembrament de la seva dinastia. Aquest dia visitarem el Museu Nacional de Buyeo, on hi ha peces impressionants, com l’encenser de Baekje, una bella obra artística que mostra la subtilesa de l’art de Baekje. Després visitarem el Baekje Cultural Land, que és un espai que recrea l’arquitectura d’aquella època de forma magistral. De camí a Daejeon visitarem la Tomba Reial del rei Muryeong, de Baekje (s. VI), que podrem comparar amb les que es feien a la mateixa època a Goryeo, vistes a Corea del Nord.\nMés tard seguirem la nostra ruta fins a Daejeon (aprox 1h en autocar) per a sopar.\nDia 11.- 5 MAIG DAEJEON - ANDONG - GYEONGJU\nDesprés d’esmorzar ens dirigirem a Andong (aprox 2h en autocar). Andong és coneguda per la preservació de les velles costums coreanes. Aquest dia és el Festival dels Infants, amb la qual cosa trobarem moltes famílies amb els seus fills petits vestits amb robes tradicionals.Allí visitarem el Museu de Màscares de Hahoe, que es podrà comparar amb la mateixa tradició vista a Corea del Nord.\nPer la tarda ens traslladarem a Gyeongju (aprox 1,5h en autocar), visitant abans l’Acadèmia confuciana de Gyeongju, una de les més importants històricament a Corea des del segle XVI.\nUn cop arribats a Gyeongju farem un sopar especial.\nDia 12.- 6 MAIG GYEONGJU\nAquesta ciutat és important des de l’època dels Tres Regnes, per ser la capital del regne de Silla (s. I aC-s. X dC) i la primera capital de la Corea unificada sota aquest mateix regne. Molt influït per la Xina dels Tang, aquest regne ha deixat algunes de les restes més importants de l’antiguitat coreana. Primer visitarem el Temple Bulguksa, un temple budista mil·lenari de Silla d’una gran bellesa. Després anirem al Museu Nacional de Gyeongju, clau per entendre millor aquest regne de Silla, que acabaria unificant el país abans del regne de Goryeo, i coneixerem el Mausoleu de Daereungwon, amb els seus famosos túmuls coreans, i l’Observatori Astronòmic de Cheomseongdae, del segle VII, un dels més antics del món.\nSopar especial de cuina local.\nDia 13.- 7 MAIG GYEONGJU – BUSAN – GYEONGJU\nPel matí anirem a la ciutat veïna de Busan, una de les més importants de Corea, i port històric que ha configurat una mentalitat oberta típica dels locals. Allí visitarem la costa, amb la famosa platja de Haeundae, l’Oryukdo Sky Walk, que és una petita plataforma moderna que s’endinsa cap a la mar, la Torre de Busan, el mercat de Gukje, on es poden fer tot tipus de compres, i el Mercat de Jagalchi, que és un dels mercats de peix més importants del país.\nDia 14.- 8 MAIG GYEONGJU – PYEONGCHANG\nSeguint la tradició mística coreana, que fou la que portà el budisme a Japó mitjançant la influència religiosa xinesa, anirem a un temple budista a fer una sèrie d’activitats. Sortirem de Gyeongju a Gangwon (aprox 4h en autocar).\nA l’arribada al monestir Woljeongsa cap al migdia, hi haurà un programa que no és obligatori seguir, però sí recomanable. La idea de l’estada al monestir és desconnectar i aprendre les tècniques dels monjos mitjançant les activitats proposades.\n16:00-17:15h, classe sobre forma de comportament dins del temple i inici de la mala: el compte de 108 pregàries com a forma de meditació.\n17:15-18:10h, sopar al temple.\n18:15-18:30h, hi haurà una mostra dels Samul o els Quatre Instruments del Dharma, mitjançant l’escolta de la Campana de Bramha (Beomjong), el tambor del Dharma (Beogpo), el gong de fusta en forma de peix (Mokeo) i el gong de metall en forma de núvol (Unpan).\nFinalment, de 18:30.19:00h, cerimònia nocturna budista.\nAllotjament en habitació privada dins del monestir Woljeongsa (nota: al no ser un hotel el tipus d’habitació és molt senzill).\nDia 15.- 9 MAIG PYEONGCHANG – SEUL\n6:30-7:30h, esmorzar al temple.\n8:00-9:00h, caminada pel Bosc de Seo Jea.\n9:00-10:00h, conversa amb un monjo prenent te, costum molt arrelada en el budisme coreà, que més tard passaria a Japó.\n10:00-11:00h neteja de l’habitació i nota sobre l’estada.\nCap a les 12h, marxarem del temple en direcció a Seul (unes 2hrs d’autocar), on farem el check-in a l’hotel.\nSopar en un restaurant especial.\nDia 16.- 10 MAIG SEUL\nSeul va ser la capital durant l’època del regne de Joseon, del segle XIV al XIX, quan el confucianisme va adquirir un paper fonamental configurant la cultura coreana posterior. Així que, després d’esmorzar, visitarem un dels cinc grans palaus d’aquesta dinastia: el Palau Changdeokgung, un dels més importants de Corea. Després coneixerem el mercat d’artesanies d’Insadong, situat en un dels barris històrics de Seul. A continuació anirem a un saló de te tradicional coreà, on podrem tastar algunes de les especialitats locals.\nPer la tarda farem una activitat comuna, que és una classe per a aprendre a fer kimchi, un àpat que a Corea s’acostuma a preparar en comunitat i que és el símbol de la gastronomia coreana. El fet de fer aquest plat ens acostarà a la cultura coreana de cooperació, d’arrel confuciana. Finalment sopar a restaurant local.\nDia 17.- 11 MAIG SEUL\nPel matí visitarem un altre dels palaus reials a Seul de la dinastia Joseon: el Palau de Gyeongbokgung, justament on vivien els seus reis. Allí veurem la cerimònia del canvi de guàrdia, que encara es fa avui dia. A més a més visitarem el Santuari de Jongmyo, el més antic santuari reial confucià que es conserva a Corea (s. XIV i reformat el s. XVI) i que és Patrimoni de la Humanitat. A continuació anirem al Mercat de Gwangjang, un dels més bulliciosos i interessants de Seul. Allí també podrem fer un àpat lliure en una de les moltes paradetes de menjar que hi ha.\nPer la tarda farem una visita al Museu Nacional de Corea, un els museus històrics més interessants del país, on veurem la visió del sud de la història coreana, amb peces de gran valor com objectes de l’època dels Tres Regnes, celadonts de l’era Goryo, figures budistes, pintures, etc.\nPer últim farem un creuer pel riu Hangang, que creua la ciutat tot al llarg d’un elegant passeig fluvial.\nSopar en un restaurant.\nDia 18.- 12 MAIG SEUL – SUWON – SEUL.\nDesprés de l’esmorzar visitarem Suwon. En aquest enclavament històric, coneixerem la cultura del tir en arc dels coreans, que té les seves arrels en les tribus nòmades que van donar origen als coreans i en la gran influència mongola, sobretot a partir del segle XIII, visitarem la Fortalesa Hwaseong, que es va construir al segle XVIII, i el Palau Hwaseong Hanggung, residència temporal dels reis coreans. També coneixerem més a fons la ciutat de Suwon, passant per alguns carrers tradicionals, per veure la vida en aquesta ciutat propera a la capital sud-coreana.\nRetorn a Seul i sopar de comiat en un restaurant especial.\nDia 19.- 13 MAIG SEUL – BARCELONA\nA l´hora prevista trasllat a l´aeroport per prendre el vol destinació Barcelona, via Frankfurt.\nArribada a la nit a Barcelona , i fi dels nostres serveis.


«Macbeth qüestiona com un acte pot conduir a un canvi vital i circumstancial fa que no res pugui tornar a ser el mateix i no hi hagi marxa enrere: un clar paral·lelisme amb la situació actual»,\nPep Gatell, President de la Fundació Épica La Fura dels Baus\n“La Maldición de la Corona” un experiment col·lectiu, virtual i a distància que pren com a referència el clàssic de la literatura Macbeth de William Shakespeare, neix el 13 d’abril, després poques setmanes de confinament pel COVID-19.\nL’experiment ha involucrat a una trentena de creatius, que han treballat a distància conjuntament a través de plataformes de videoconferències habilitades i personalitzades per l’equip de la Fundació Èpica. El resultat és una obra pionera que transcendeix les barreres tecnològiques i investiga el futur de teatre en temps de revolucions digitals.\nCom abordar la creativitat en el confinament?\nAmb aquest experiment, Fundació Èpica La Fura dels Baus inaugura un nou format de treball distribuït, adaptant-se a la nova situació i esforçant-se per superar els estralls que el virus està causant en el món de la cultura i l’espectacle. Seguint l’habitual manera de treballar, els reptes afrontats durant aquest projecte no han estat pocs.\nD’una banda, el repte de crear en un estat d’alarma i de confinament imposat. La distància, la virtualitat, els canvis de fus horari i la manca de recursos, són situacions a què s’han vist sotmesos els diferents creatius distribuïts entre Europa i Amèrica. L’objectiu de l’experiment, crear una obra col·lectiva, ha obligat als participants a treure partit al propi entorn i a la creativitat, promovent la reinvenció de l’espai domèstic en espai de creació.\nD’altra banda, el repte tecnològic que ha suposat l’ús creatiu de plataformes de videoconferència no pensades per a l’entorn performàtic. Aquestes eines més pròpies del teletreball han promogut d’una manera natural en aquest projecte, l’evolució de l’art cap a noves formes i formats que hibriden l’art digital, la performance, la música, així com altres tècniques artístiques.\nFinalment, “La Maldición de la Corona” ha posat de manifest la reflexió sobre l’audiència, el naixement de nous públics a través de l’exploració sobre nous gèneres artístics. L’ús de noves eines de retransmissió massives i interactives ha donat l’oportunitat d’ampliar l’audiència, amb la possibilitat de crear una comunitat activa de públic que decideix, aporta i participa. La continuació de nous experiments d’aquest tipus, permetrà traspassar les fronteres físiques del nostre espai creatiu, i generar un debat més enriquidor al voltant dels seus resultats.\nA la iniciativa s’hi han sumat també tres grups de recerca, en qualitat d’experts: el Departament de Filosofia de la UAB i el Grup de Cognició i Plasticitat Cerebral de l’Institut de Recerca Biomèdica de Bellvitge (IDIBELL) i el Centre de Visió per Computador (CVC).\nEl primer centra la seva participació en l’estudi de com un entorn concret pot afectar el procés creatiu, i com aquest últim es transforma. L’IDIBELL investiga l’impacte de l’entorn virtual en el sistema cognitiu tant de l’audiència com del grup de participants i com l’estereotip pot alterar o disminuir a partir de la participació en aquesta mena de projecte. Finalment, el Centre de Visió per Computador, a partir de l’observació del procés creatiu, estudiarà i buscarà indicadors, a través de les tecnologies de Visió per Computador, natural language i machine learning, sobre els processos de relació que existeixen entre els éssers humans dins d’un procés creatiu, l’anàlisi dels processos de lideratge i de comunicació.\nEl procés - metodologia\nDurant el projecte, el treball s’ha realitzat a dos nivells.\nD’una banda, l’equip de direcció ha dividit els participants, que ja havien format part de l’últim projecte de la Fundació “Sistemes Complexos”, en grups de 4-5 membres. A cadascun dels grups se li ha habilitat una sala virtual de videoconferència des d’on organitzar i en la majoria de casos, com a escenari del procés creatiu. Els grups han treballat tenint en compte la disponibilitat dels seus membres i l’equip de direcció ha assistit els grups de treball adaptant-se a les seves necessitats.\nD’altra banda, periòdicament s’han organitzat reunions generals setmanals amb tots els participants en les que compartir el treball realitzat per cadascun dels grups amb l’objectiu de treballar en les transicions entre actes i facilitar la col·laboració i participació entre els grups.\nA les reunions generals hi han assistit els experts per supervisar el treball realitzat.\n“La Maldición de la Corona” ha encetat una nova manera de treballar de la Fundació, mostrant la seva capacitat per adaptar-se ràpidament a situacions inesperades. En aquest projecte, tot i que la virtualitat i la distància han jugat un paper clau, no han suposat cap límit a la creativitat, sinó tot el contrari. Han permès als participants explorar nous formats hibridant tot tipus de coneixements, des dels més analògics fins aquells més digitals, traient partit al propi entorn i en la majoria de casos, fent servir material tecnològic d’ús domèstic.\nEl projecte ha permès reflexionar sobre altres maneres d’interaccionar amb l’audiència, obrint la porta a nous formats en els quals la pantalla pot ser tractada com un agent més dins l’obra.\nPrimer exercici distribuït: La Taverna alienígena\nCom a primera presa de contacte amb aquest nou format creatiu, Fundació Èpica proposa als participants desenvolupar un primer exercici en el qual hauran de crear un extraterrestre. Imaginant un futur on el coronavirus ha impossibilitat la vida a la Terra, diferents races i personatges han hagut d’emigrar reunint-se a través d’aquest espai de videoconferència. Durant la presentació, les històries i anècdotes dels personatges així com els diferents vestits, caracteritzacions, eines tecnològiques i ambients domèstics van anticipar les estratègies que els participants haurien de seguir per dur a terme el resultat final.\nEl projecte va finalitzar amb la retransmissió pública en directe dels resultats de l’experiment: una obra que hibrida diferents tècniques audiovisuals i interpretatives. La primera performance virtual es va dur a terme el 28 d’abril, amb una audiència de més de 3.000 persones.\nA causa del seu extraordinari acolliment, “La Maldición de La Corona” es va retransmetre novament en directe el 8 de maig, amb una audiència de 1800 persones més.\nPer a aquesta segona retransmissió, per a portar més enllà la recerca sobre entorn performatiu-digital, es va utilitzar l’aplicació desenvolupada a la Fundació Èpica, Kalliópê. Per al seguiment d’aquesta segona retransmissió, l’audiència va descarregar en els seus telèfons intel·ligents aquesta eina de comunicació massiva amb la qual rebien missatges, músiques, vídeos, imatges i qüestionaris, en paral·lel durant la retransmissió. Aquesta eina va aportar una nova relació entre els continguts retransmesos i el públic, generant un experiència immersiva i participativa a través dels continguts multimèdia a temps real vinculats amb la narrativa de “La Maldición de la Corona”.\nDesprés de totes dues retransmissions, els participants a l’experiment juntament amb l’equip de la Fundació van obrir debat sobre els resultats exposats i sobre el procés creatiu. A través del xat l’audiència va poder participar llançant preguntes als participants. Algunes d’elles van versar sobre les dificultats de la creació en un entorn digital i a distància, la reflexió del nou entorn “domèstic-performatiu” i sobre el futur de la cultura en la nova normalitat.\nLa participació de l'audiència\nA la segona retransmissió, Kalliópê va llançar diferents continguts multimèdia i missatges a l’audiència que es van traduir en una participació activa. El públic va tenir l’oportunitat d’enviar les seves imatges amb les seves pròpies “corones”, un mantra repetit al llarg dels diferents actes que componen “La Maldición de la Corona”. L’objectiu: formar un gran mosaic de gent “coronada”.\nDel 13 d'abril al 18 de maig de 2020


06/05/2019 - 10:01h\nCom un subapartat del relatiu auge o proliferació dels llibres d’assaig -que vaig glosar recentment, en un article anterior- es pot considerar la florida -també relativa- de llibres polítics a casa nostra. Són llibres de diversa mena: d’anàlisi de situacions o processos en els diversos escenaris, d’entrevistes amb líders o dirigents connotats o fins i tot de memòria d’un passat més o menys recent contemplat des del prisma de la política. El fet que puguem recollir ací tot un conjunt de llibres polítics, en el context valencià, ja denota que alguna cosa -alguna cosa important- ha canviat. Que el panorama de la lletra impresa, més enllà de la literatura o de l’erudició, va assolint gruix i va conquistant espais i funcions. Recordem que no fa tant -en termes històrics- el to l’havien donat els “llibrets de versos”. Els anys seixanta i setanta capgiraren les coses, però encara havia de passar més temps fins arribar a una certa plenitud. Sempre precària i amenaçada, però certa. Seria insensat no veure-ho.\nHi ha una moderada revifalla de llibres d’aquest tipus, darrerament, i ací en donarem compte d’uns quants. Ni de bon tros arribem al nivell de producció que omple les taules de novetats a Catalunya amb llibres sobre “el procés”, una part de la qual -no tota- arriba fins ací, i que és verament espectacular. És clar que les tribulacions de la societat i la política nord enllà són molt considerables, i no es podia esperar una altra cosa. D’entre tota aquesta producció trobe especialment suggeridors els llibres de Joaquim Nadal Catalunya, mirall trencat i el d’Enric Marin i Joan M. Tresserras Obertura republicana. Catalunya, després del nacionalisme, tots dos publicats per Pòrtic. El primer és el relat sintètic d’una experiència històrica (els antecedents remots i recents) acompanyada d’una anàlisi del procés sobiranista i d’una proposta bastant realista per desencallar una situació envitricollada. Un llibre honest i constructiu d’un dirigent socialista catalanista. El segon és molt més exigent i extens, més profund i ambiciós. Situa el procés sobiranista en el context de crisi de la democràcia espanyola, determinada per la urpada d’un nacionalisme espanyol frenètic, i també en el context més ampli d’Europa i el món. I presenta el projecte de República catalana com una via d’aprofundiment democràtic. Els autors són dos teòrics polítics i de la comunicació, adscrits a Esquerra Republicana, i representen un pensament post-nacionalista, de republicanisme cívic, integrador. Una anàlisi rigorosa i articulada, gens pamfletària. Un plantejament que ja és molt influent a Catalunya, com s’ha vist darrerament, i que convé conèixer de primera mà.\nA escala valenciana cal consignar en primer terme el llibre d’Antonio Montiel i Gonzalo Guillén Acord del Botànic. La via valenciana para el cambio político (Balandra), una reconstrucció del passat recent, de la situació de partida que propicià el canvi de 2015 i de les negociacions -bastant complexes- que desembocaren en la formació del govern del Botànic (PSPV i Compromís) amb el suport parlamentari de Podem. Els autors són membres d’aquesta formació i lògicament donen la seua versió dels fets. Montiel, a més, hi fou un partícip directe. Un llibre interessant, que enriqueix el panorama de la lectura política, i especialment oportú ara que ens adrecem cap a una reedició del govern del Botànic, probablement amb la incorporació de Podem al Consell de la Generalitat.\nAmb Artur Heras, a Xàtiva\n08/04/2019 - 10:28h\nEn quatre espais extraordinaris de la ciutat de Xàtiva s’hi pot veure aquests dies, i fins el 29 de maig, una d’aquelles exposicions que cap persona sensible, interessada en l’art i la cultura, s’hauria de perdre. A Xàtiva, aquesta primavera, s’ha organitzat un esdeveniment artístic de primera magnitud. No sé exactament com funciona això de les capitals culturals, aquests títols honorífics atorgats amb bona voluntat promocional per alguna Conselleria. Sí que sé, però, que amb aquesta gran exposició d’Artur Heras, Xàtiva s’ha guanyat per dret propi -i al marge de designacions oficials- la consideració de capital cultural valenciana del 2019.\nUna exposició antològica i retrospectiva. Desenes d’obres d’art. Quatre espais expositius. “Sura com el desig i el destí en la memòria” és el rètol genèric que engloba quatre propostes, al voltant i de la mà d’Artur Heras, en commemoració dels seus cinquanta-cinc anys de dedicació a la pintura. La iniciativa és audaç i compromesa, però plenament reeixida i seductora, com comprova de seguida qui s’hi atansa.\nAl Museu de Belles Arts (Casa de l’Ensenyança) hi trobarem la mostra titulada “Origen”, que inclou peces inicials i obres molt representatives de l’evolució d’Artur Heras, on es pot observar la progressió no exactament d’un estil, sinó d’una mirada. En una de les sales estan penjades 365 obres de petit format i de factura molt diversa -dibuixos, apunts, gravats, provatures, quadres menuts- que realment impressionen, que et deixen literalment bocabadat per la força, la diversitat, la imaginació, la factura, la capacitat de suggeriment. Qui contempla aquesta mostra de la creativitat inaudita d’Artur Heras al llarg del temps es queda sense alè, corprès. Quina descoberta!\nContra Sergio del Molino\n09/03/2019 - 18:07h\nUn greu pecat en l’escriptura de la història -en la historiografia- és el que hom ha anomenat el “presentisme”, és a dir, interpretar i jutjar fets del passat no en funció del context, les categories i la dinàmica d’una època passada, del seu temps, sinó d’acord amb les preocupacions, les obsessions i el tarannà de l’època present. Això porta a greus deformacions en la visió del passat, a interpretacions errades, esbiaixades o, encara pitjor, a utilitzacions interessades.\nJorge Semprún i els usos del kitsch\n21/02/2019 - 17:59h\nDues vegades, com a mínim, però d’una manera que impressiona, fa servir Jorge Semprún l’expressió kitsch al seu llibre testimonial i memorialístic Federico Sánchez se despide de ustedes, publicat el 1993. I escrit -diu- originàriament en francès, perquè així es distanciava de minúcies. La primera fa referència a l’estil particular del franquisme –“una barreja de protocol fúnebre i de retòrica imperial, de mal gust kitsch”-, que va impregnar les llargues setmanes d’agonia del general Francisco Franco, l’any 1975, gestionades per la camarilla de familiars i beneficiaris més propers. Per cert, que la caracterització que fa Semprún del Valle de los Caídos -un tema i un indret tan actual, on encara jau Franco, tot i que quan apareixerà aquest article potser ja no serà així- no pot ser més precisa i més exacta. Considera que aquell mausoleu demencial, la basílica subterrània i monumental, construïda amb mà esclava de presoners polítics republicans, és l’únic testimoni de desmesura arquitectònica del règim. (S’oblida, diria jo, del Seminari Metropolità de Montcada, a València, totalment desmesurat). Ara bé, la desmesura, segons Semprún, amb els ossaris i la creu enorme, gegantina, que presideix el conjunt a Cuelgamuros, tenia una finalitat molt concreta: “Fer perdurar l’imperi de la mort sobre la consciència col·lectiva dels espanyols”.\nLa segona vegada que empra l’expressió kitsch fa referència a Alfonso Guerra. L’aproximació a la personalitat de qui era el vicesecretari del PSOE i vicepresident del govern del qual formava part per invitació de Felipe González, és implacable. És un dels elements cabdals d’un llibre en el qual Semprún barreja, com sol fer, realitat més o menys veraç i realitat més aviat ficcionada, sempre al voltant de la seua trajectòria i experiència vital: l’exili, la Resistència, el camp de concentració de Buchenwald, la clandestinitat a l’interior d’Espanya durant el franquisme, l’expulsió del PCE...\nCom en Montaigne, però encara més, molt més, ell mateix és la matèria de la seua obra. Una recerca obsessiva dels seus orígens, de les seues peripècies, de les seues vivències, de la seua identitat.\nUn nou llibre de Simona Skrabec\n11/02/2019 - 17:49h\nAcaba d’aparèixer un llibre singular, molt especial. Es publiquen moltíssims llibres, ja ho sé, però pocs de tan intensos i subtils -tan de literatura d’alt voltatge- com aquest. Simona Skrabec acaba de publicar Torno del bosc amb les mans tenyides, a l’editorial L’Avenç. Amb una coberta bellíssima a partir d’una fotografia que va fer ella mateixa. Sabia que el llibre apareixeria, me n’havia parlat, en coneixia alguns dels textos, però no tots i a més no sabia que es publicaria tan aviat. Una vegada llegit el llibre sencer, la sensació és de descoberta, de trobar-me davant una lectura corprenedora i imprescindible.\nConec Simona Skrabec des de fa una pila d’anys, no sé ja quants, que la vaig convidar a publicar un dels seus articles a L’Espill. I posteriorment, d’acord amb Antoni Furió, a incorporar-se al consell de redacció de la revista, on hi ha fet una feina excepcional, insòlita i molt d’agrair, que ens ha connectat amb la Mitteleuropa, perquè coneix de prop el món germànic i eslau. Simona Skrabec té una sensibilitat especial. Subtil, un punt misteriosa. I una lucidesa teòrica i històrica completa.\nÉs d’origen eslovè. Va nàixer a Liubliana el 1968. Ha fet tot just 50 anys. Manté la llengua i els lligams amb la seua terra d’origen i hi torna sovint, certament, però és catalana, de fet i de dret, d’ençà de fa ja trenta anys, els que fa que viu i treballa a Barcelona. També és una mica valenciana pels forts vincles que manté amb el País Valencià, on ha publicat diversos llibres i on fa una aportació tan significativa a les nostres revistes i publicacions, i participa en la vida cultural de manera regular, habitual, amb una naturalitat que potser és deutora de la seua condició. Per a ella Catalunya, València i les Illes són, pam dalt, pam baix, el mateix. Passa sovint, això, en realitat, quan s’ha vist món.


ExportNews.cat Els descomptes de MeQuedoSuper volen consolidar-se a Europa | ExportNews.cat\nEls descomptes de MeQuedoSuper volen consolidar-se a Europa\nMeQuedoSuper és una botiga online dedicada en exclusiva a venda de productes de supermercat\nl catàleg de MeQuedoSuper varia en funció del dia i les ofertes disponibles. Arriba a tenir uns 600 productes a preus especials diàriament. Tots ells de grans marques com Nestlé, Borges, Chupa Chups, Haribo, PepsiCo, Juver, Gallina Blanca o Vileda, entre d’altres.\nGràcies al seu èxit a Espanya, la plataforma va tancar l’últim exercici amb una facturació de 3milions d’euros i una mitjana de vendes mensuals de 50.000 productes. De cara a aquest any, la companyia preveu experimentar un creixement del 10% en la seva xifra de negoci. En part pel seu creixement al mercat exterior.\nTot i que la logística ha fet triat Europa com a primer mercat exterior, l’empresa també prepara la seva expansió per llatinoamèrica.\nUn dels principals factors de diferenciació en la política de vendes de MeQuedoSuper és la seva aposta per oferir grans descomptes en productes de marques de referència. “Els descomptes disponibles a MeQuedoSuper són més competitius en comparació amb els preus de les mateixes marques que els consumidors poden trobar a supermercats convencionals i grans superfícies”, explica Borja Recolons, CEO de MeQuedoUno.\nLa plataforma opera actualment a tres països: Espanya, Portugal i Alemanya. A Alemanya, l’estratègia de fer difusió a través de les xarxes socials ha permès obtenir vendes sobretot de productes com els vins. MeQuedoSuper prepara la consolidació en aquest país a través d’una marca pròpia, segons explica Borja Recolons, CEO de MequedoUno, i un dels fundadors de MeQuedoSuper. Tot i que la logística ha fet triat Europa com a primer mercat exterior, l’empresa també prepara la seva expansió per llatinoamèrica. Actualment, un 10% de la facturació prové del mercat exterior. Xifra que podria enfilar-se fins al 50% si els plans tenen èxit.


Nota de premsa. El Ministre d’Interior no apareix a la roda de premsa en el CIE de Zona Franca – SOS Racisme\nDavant la convocatòria que va fer el Ministre del Interior el passat 25 d’abril, d’una Roda de Premsa al Centre d’Internament per a persones Estrangeres de Zona Franca, que preveia una visita per les instal·lacions i informar sobre les línies del reglament. Avisos\nEL MINISTRE DE L’INTERIOR NO ASSISTEIX A LA RODA DE PREMSA. ÉS AQUESTA UNA MOSTRA DE MANCA D’INTERÈS I DE PRIORITAT PER PART DEL GOVERN?\nA la Roda de Premsa que ha tingut lloc avui, 30 d’abril de 2012, al CIE de Barcelona no s’ha comptat amb la presència del Ministre d’Interior Jorge Fernández Díaz, tal i com estava anunciat; ha estat el Secretari d’Estat de Seguretat, Ignacio Ulloa, qui ha substituït al Ministre.\nUna cita important en tant que per primera vegada es donava la possibilitat a la premsa de visitar el CIE. Rellevant, també, en tant que els CIE, i en concret les darreres setmanes el de la Zona Franca són motiu de polèmica per la seva opacitat i la denúncia de possibles abusos o maltractaments.\nEl Secretari d’Estat de Seguretat ha presentant les línies bàsiques del reglament que ha de regular aquests centres, un document que arriba amb pràcticament dos anys de retard.\nMés d’una desena d’entitats estatals fa més d’un any que treballem en xarxa en el marc d’una campanya que sota el nom Que el derecho no se detenga en la puerta de los CIE; han elaborat i presentat al Ministeri d’Interior un document d’observacions al Anteproyecto de Real Decreto por el que se aprobará el Reglamento de Funcionamiento y Régimen de Interior de los CIE.\nAlgunes de les observacions que es fan en aquest document són les següents:\n– Una valoració inicial negativa del document d’avantprojecte perquè NO revisa el model existent que tantes vulneracions de drets ha propiciat. El text no recull les recomanacions que s’han fet des de les organitzacions ni des de el Defensor del Pueblo.\n– Les disposicions generals del text no recullen amb suficient claredat l’excepcionalitat de l’internament; doncs no és una sanció, sinó que es tracta d’una mesura cautelar, que per tant no pot tenir un caràcter penitenciari.\n– La disconformitat amb el canvi de denominació. El concepte de CIE és utilitzat per la mateixa llei d’estrangeria, sent un terme correcte quan en aquests centres s’executa una mesura cautelar legalment anomenada internament; una privació de llibertat que no té res a veure amb l’eufemisme que planteja la nova denominació d’estància controlada.\n– Aquest document consolida i desenvolupa el model actual, un model policial; amb la manca de garantia de drets que hem constatat que aquest suposa.\n– El document aborda les relacions de la persona retinguda amb l’exterior des de la sospita i la restricció, per tant lluny de garantir l’exercici dels drets implicats (intimitat familiar, defensa,…)els limita, configurant un règim de vistes que suposa un gran retrocés.\n– La regulació en relació a les peticions, queixes i denuncies és totalment insuficient. Cal que el reglament reculli expressament que les persones internades podran formular peticions o queixes per les seves condicions d’internament o presumptes violacions dels seus drets.\n– Cal que el reglament en relació a la formació específica (en matèria d’estrangeria de drets humans i de comunicació), les conductes respectuoses per part dels funcionaris; així com també la necessitat d’identificació del personal del centre (tant dels policials com de la resta de treballadors/es).\n– Es troba a faltar, també, un apartat sobre informació pública, recopilació de dades i estadístiques, contemplant la publicació de memòries anuals.\nDes de SOS Racisme Catalunya i des de l’Observatori del Sistema Penal i els Drets Humans de la Universitat de Barcelona, MANIFESTEM:\n– Que cal tancar definitivament els CIE, perquè són una mostra flagrant de racisme institucional, perquè no es pot permetre la vulneració d’un dret fonamental com és la llibertat per una qüestió administrativa, perquè són espais opacs on es donen vulneracions dels drets humans. Perquè són incompatibles amb un estat democràtic.\n– Que mentre el tancament no sigui possible, cal elaborar un reglament que garanteixi que les persones que hi estan retingudes puguin exercir tots els seus drets, reconeguts a la Declaració Universal de Drets Humans.\n– Tenint en compte els darrers fets que han tingut lloc al CIE de Zona Franca (vaga de fam, abusos i maltractaments per part dels funcionaris, autolessions d’algunes de les persones retingudes,…). Cal posar totes les mesures necessàries per assegurar el benestar i la protecció de les persones retingudes, evitar vulneracions, negligències i agressions.\nBarcelona, 30 d’abril de 2012\nSOS Racisme Catalunya i Observatori del Sistema Penal i els Drets Humans (OSPDH)\nComunicat. Denunciem, lamentem i repudiem la mort d’un jove al CIE de Zona Franca\n7 gener 2012 17 juliol 2012 , Comunicats\nDes de SOS Racisme Catalunya denunciem, lamentem i repudiem la mortd’unjove al Centre d’Internament per a persones Estrangeres (CIE)...\nEl PP aposta per difondre la por a la invasió per guanyar a Girona\n21 febrer 2008 21 febrer 2008 , Comunicats, discurs polític racista, fronteres, Girona, PP, xenofòbia\nFa setmanes que observem que el PP ha decidit centrar la seva campanya electoral a Girona en el foment...\n#COMUNICAT: Vaga de fam al CIE de Zona Franca, denuncia de nous maltractaments i una possible expulsió improcedentEl partit neonazi grec exigeix minar les fronteres per frenar la immigració


Els materials d’embalatge flexibles solen tenir tres, cinc, set, nou capes de pel·lícula. Quina diferència hi ha entre les diferents capes de pel·lícules? Aquest document se centra en l'anàlisi, per a la vostra referència. Comparació de 5 capes i 3 capes La capa barrera de l'estructura de cinc capes sol estar al c ...\nSegelladores al buit: el que heu de saber abans de comprar\nUn segellador al buit és una d’aquestes màquines de cuina que no t’adones de quant utilitzaràs fins que no en compris una. Utilitzem el nostre segellador al buit per emmagatzemar aliments, segellar pots i ampolles, protecció contra la corrosió, segellar bosses i preparació per a emergències. També podeu utilitzar el segellador al buit per a cuina de sous vide ...\nDiversos grups de recerca de tot el món han dut a terme investigacions científiques sobre la producció, la qualitat i les possibles aplicacions de pel·lícules comestibles / biodegradables en la fabricació d’aliments a les publicacions de recerca5-9. L’enorme potencial comercial i mediambiental del ...


bloc de notes: Camille\nUna de les mostres més clares del fracàs del model europeu, al marge de l’economia, ha estat la incapacitat de generar un mercat cultural comú. Ens arriba molta més producció anglosaxona i especialment nord-americana, que dels països veïns, quan si aprofundeixes una mica, comproves que en Europa hi ha multitud de magnífics intèrprets que, una industria cultural deficient no aconsegueix fer arribar.\nLa setmana passada va actuar a Barcelona Camille, una excel·lent música francesa, en un espectacle centrat especialment en el seu últim disc “ilo veyou”.\nEl concert va ser un efectiu espectacle al servei d’una excel·lent veu. L’escenografia i la il·luminació aparentment simple i amb pocs mitjans, van acompanyar de forma eficient el to rítmic o intimista de cada cançó.\nLa sorpresa va ser, que malgrat que Camille no fa una música convencional i que sempre ha buscat l’experimentació, l’Auditori estava bastant ple, d’un públic coneixedor de l’obra de l’artista i entregat des de la primera cançó.


Durant la vostra estada - Salut Empordà Healthcare\nAcollida al centre\nUn professional de Salut Empordà Healthcare us rebrà personalment quan arribeu a l'Hospital, us informarà i us acompanyarà a l'habitació.\nDurant tot el procés, el case manager que tindreu assignat estarà a la vostra disposició per resoldre qualsevol dubte i us hi podreu comunicar en diferents llengües: català, castellà, anglès o francès. En cas que necessiteu comunicar-vos en una llengua diferent, podeu sol·licitar aquest servei que no està inclòs en el pressupost.\nPla d'atenció integral\nElaborarem un Pla d'atenció integral que inclourà la programació dels tractaments i les cures a realitzar, des del moment de l'ingrés i fins que sortiu del centre.\nD'altra banda, els acompanyants poden sol·licitar serveis turístics, culturals, lúdics o d'oci; així com trasllats i allotjaments.\nLes habitacions de Salut Empordà Healthcare són confortables, individuals, disposen d'un llit d'acompanyant, televisió i wifi.\nEn el moment de la sortida, us lliurarem una còpia de les proves i l'informe mèdic en català, castellà, anglès o francès. Per tal que les pugueu facilitar al vostre metge habitual i disposeu de tota la informació de la vostra assistència.


La Creu dels Caiguts i el monòlit del Parc de Ribalta «Espacio Carlista Espacio Carlista\nLa Creu dels Caiguts i el monòlit del Parc de Ribalta Domingo, Nov 11 2018\n- País Valencià Josep Miralles Climent\tespaciocarlista 23:42\nEl passat dia 1 de novembre el Grup per la Recerca de la Memòria Històrica (GRMH) va demanar, en el context de l’homenatge a les víctimes de la repressió franquista al cementiri civil de Castelló, la retirada de la Creu dels Caiguts a l’ajuntament en compliment de la llei de memòria històrica (argument legal) i una altra sèrie de raons carregades de sentit comú, encara que no exemptes d’ideologia.\nAprofitant part dels arguments esmentats pel GRMH –no els de caire legal, és clar-, jo, que només sóc un ciutadà, demane al mateix ajuntament la retirada del monòlit que hi ha al bell mig del mateix parc.\nEl monòlit esmentat -que es va erigir a finals del segle XIX-, es un record de l’Estat liberal-capitalista emparat per la monarquia borbònica isabelina-alfonsina, que es va imposar sobre un moviment sociopolític –el carlisme- que va canalitzar el pensament i el descontent d’un món rural tradicional, en una guerra civil. L’ajuntament d’aleshores el va ordenar erigir com expressió de domini i victòria sense pietat sobre els vençuts de les guerres del segle XIX. Un monòlit que va ser impulsat per un dels major potentats de Castelló (Pedro Gutiérrez de Otero), no pel poble de la ciutat, sent un monument agressiu i no original d’aquest espai i que va acollir actes d’exaltació d’una democràcia censitària i classista de la que més val no recordar-se’n.\nLa permanència d’aquest monòlit rebutja els sentiments i els valors d’aquella vella societat rural tradicional castellonenca, que ja no es pot defensar de l’ofensa que representa erigir un homenatge a la part més poderosa d’aquells conflictes històrics.\nSi bé és cert que el franquisme el va retirar l’any 1938 –probablement per la pressió dels carlistes del moment- això no vol dir que no fos un monument que reuniré totes les característiques esmentades.\nPer tot això, sense apel·lar a cap llei, ni divina ni humana, demane a l’Ajuntament i a la Regidoria de Cultura, que retire aquest monument de l’espai públic de la ciutat perquè és exemple de la explotació com a projecte i de la humiliació com a instrument, a més de no representar cap valor artístic. L’espai públic de carrers, places o parcs de les nostres ciutats, no poden exaltar ni recordar un període fosc i violent de la nostra història, ni elogiar a una sola part, sinó representar els valors de la pau d’una societat comunitària, incompatible amb qualsevol tipus d’exaltació de la violència i de la simbologia d’un sistema que, tot i emparar-se en la democràcia, és en realitat un sistema partitocràtic corrupte protector del sistema capitalista imperant.


Les generacions més joves han hagut de formar-se i introduir-se en el món laboral eclipsats per aquesta recessió econòmica. Com els ha afectat?\n9 min. Barcelona 14/09/2018 22:28\n651x366 La generació crisi Busca el seu lloc / MARC ROVIRA La generació crisi Busca el seu lloc / MARC ROVIRA\nLa fallida de Lehman Brothers ara fa just deu anys va ser el desencadenant de la crisi de l’euro. Les generacions més joves han hagut de formar-se i introduir-se en el món laboral eclipsats per aquesta recessió econòmica. Com els ha afectat? L’ARA ha parlat amb tres joves que fa una dècada estaven en tres etapes formatives clau: l’inici i l’acabament de l’ESO i el final de la carrera universitària\nCLARA MANEU, 23 ANYS\n“És injust que tenint una carrera i un màster no cobri ni mil euros”\nQuan la Clara va passar de primària a ESO no era conscient que el país s’endinsava en una de les crisis econòmiques més llargues que ha patit. Quatre anys més tard, amb 16 i començant el batxillerat, la situació ja era molt diferent. “Vaig triar batxillerat econòmic perquè creia que tenia més sortides laborals”, admet. Era el boom, explica, en què tothom volia fer administració i direcció d’empreses (ADE) per acabar treballant en una gran companyia que “t’assegurés que mai et quedaries sense feina”.\nPerò quan va ser el moment d’escollir la carrera, va decidir deixar de banda el boom i optar per estudiar llengües aplicades a la Universitat Pompeu Fabra, mentre els estius treballava de cambrera a Girona, d’on és ella. Volia ser professora d’anglès perquè tenia una “bona base” gràcies a diverses estades als Estats Units per aprendre la llengua. “També vaig fer alemany perquè tothom deia que era la gran potència econòmica europea, però finalment el vaig deixar a mitges perquè era molt difícil”.\nAcabat el grau, va canviar el seu plantejament inicial. “La carrera no em va agradar i les sortides laborals tampoc. Vaig comprovar que ensenyar no encaixava amb el meu perfil i que no tenia tanta paciència”, admet. Però a la universitat havia fet una assignatura de periodisme en anglès que la va entusiasmar i, tot ser un dels sectors més afectats per la crisi, va decidir encaminar el seu futur cap a la comunicació.\nVa estar fent pràctiques curriculars al departament de premsa d’Esade i paral·lelament va començar un màster de comunicació corporativa a la Universitat Ramon Llull, que va acabar al juny. A Esade hi va estar deu mesos i després va empalmar amb unes pràctiques extracurriculars de tres mesos en una petita agència de comunicació, on li han acabat fent un contracte de formació de sis mesos que finalitza aquest desembre. La Clara té sentiments contradictoris: per una banda, se sent afortunada perquè té feina i, per l’altra, lamenta la precarietat laboral que viu el sector. “És injust que tenint una carrera i un màster no arribi a cobrar mil euros”, lamenta.\nNo veu el futur amb gaire optimisme: “No sé què és viure sense crisi econòmica i crec que hauran de passar molts anys perquè aconsegueixi un sou digne que em permeti pagar-me la vida a Barcelona”, lamenta. Actualment viu en un pis de lloguer al barri de Sant Antoni de Barcelona amb tres companys més que estan en una situació similar a la seva. Entre tots paguen 1.700 euros al mes i la part que li toca a la Clara, de moment, l’hi financen els pares.\nEl seu objectiu a mitjà termini és treballar per a una gran farmacèutica perquè està convençuda que li permetrà viure “situacions comunicatives de tot tipus”. De moment, aquest nou curs se centrarà exclusivament en la seva feina; no perquè no vulgui continuar estudiant, sinó perquè no pot pagar-se cap més formació i a seva família li toca ara ajudar la seva germana, que comença la universitat. Mentrestant, creua els dits perquè quan se li acabi el contracte l’hi renovin.\nAITOR FUSTÉ, 31 ANYS\n“Ens hem acostumat a viure en aquesta situació de crisi permanent”\nJust quan va esclatar la crisi econòmica, l’Aitor encarava l’últim curs del grau de ciències polítiques a la Universitat Autònoma de Barcelona. Inicialment volia estudiar alguna carrera relacionada amb la física. “El batxillerat científic, però, no em va agradar i després de fer el treball de recerca sobre el sistema electoral català vaig optar per polítiques”, explica. Durant la carrera aprofitava els estius per treballar en feines de dependent en botigues d’esport però, durant el tercer curs, va trobar-ne una de més estable de monitor de bàsquet a l’Associació Esportiva l’Eixample, una entitat que gestiona les activitats extraescolars de les escoles d’una part de l’Eixample.\nUn cop graduat estava “bastant descontent”, perquè el que havia estudiat no li agradava. El que realment li cridava l’atenció era la comunicació. “En lloc de buscar feina de la carrera, doncs, vaig optar per estudiar un postgrau de periodisme esportiu a la Universitat Ramon Llull”, explica.\nDurant el postgrau, va crear, amb l’ajuda d’altres companys, un programa de ràdio. Era un podcast setmanal sobre l’actualitat de la NBA en català. Els primers anys el va fer des de la universitat i del 2015 fins al 2017 el va emetre, sense cobrar, per Ona Sants-Montjuïc els diumenges. Actualment segueix amb el programa però des de casa, perquè part de l’equip amb qui el va començar va trobar una feina que era incompatible amb l’horari del programa de ràdio. El combina encara amb les tasques de monitor. Té un contracte que no arriba a les 30 hores, el seu sou és inferior als mil euros i a l’agost no cobra perquè la seva feina es concentra de setembre a juliol.\nDesprés d’acabar el postgrau es va prendre un any de “reflexió personal” i, conscient de l’exigència del món laboral, va decidir treure’s el grau de comunicació a la Universitat Oberta de Catalunya, que espera acabar aquest mes de febrer.\nAquests sis mesos que li queden combinarà els estudis amb la feina de monitor i unes pràctiques que comença aquest setembre a la Xarxa. “Ara estic en el moment que esperava estar just quan vaig acabar la primera carrera. La crisi m’ha obligat a formar-me més per tenir una oportunitat en un món laboral d’ofertes molt escasses”, explica. De fet, admet que a l’institut no li agradava estudiar i que si li haguessin dit fa una dècada que amb 31 anys seguiria formant-se no s’ho hauria cregut.\nUn cop acabades les pràctiques espera trobar una feina de postproducció i, si el món laboral se li resisteix, no descarta muntar alguna cosa pel seu compte. “El que més em preocupa és que ens hem acostumat a viure amb aquesta situació de crisi permanent. Ara bé, és molt més fàcil afrontar-la sabent que tinc el suport de la família, cosa que no tothom té”, admet l’Aitor, que fa un any i mig que viu en un pis compartit amb un company: “Independitzar-me tan tard és, en el meu cas, la conseqüència més visible de la recessió econòmica”.\nFERRAN GAY, 26 ANYS\n“Molts de la meva generació allò d’«estudia el que tu vulguis» ho han deixat en segon terme”\nFa deu anys el Ferran començava el batxillerat tecnològic. En el seu cas la crisi no va interferir en la seva decisió, ja que des de l’ESO tenia clar que volia estudiar enginyeria informàtica. “Tant als meus companys com a mi, però, ens havien dit en diverses ocasions que els que optaven per les branques d’humanitats o socials tenien a priori menys opcions laborals, i això feia que alguns, tot i no ser la seva vocació, triessin el tecnològic o el científic”, detalla.\nLa carrera la va estudiar al campus nord de la Universitat Politècnica de Catalunya i la combinava amb una feina de monitor d’extraescolars en una escola de Caldes de Montbui, poble on viu. Les primeres pràctiques, en una gran consultoria de Barcelona, les va fer durant l’últim curs i, a diferència de la majoria de carreres, eren remunerades. “Vaig esperar, perquè les empreses només pagaven quan es tractava d’estudiants de quart de carrera”, explica.\nDesprés de fer nou mesos de pràctiques, la consultoria li va fer un contracte laboral. “A diferència d’altres professions, els informàtics tenim la sort que ens arriben moltes ofertes per LinkedIn, amb sous que molts cops no saps ni d’on surten. Quan vaig decidir que ja era hora de canviar a una empresa més petita tipus start-up vaig veure que tenia una oferta d’Inbenta i m’hi vaig posar en contacte”.\nVa haver de passar una prova d’informàtica i matemàtiques i una entrevista perquè li donessin la feina, i actualment hi continua treballant. Les seves condicions salarials -supera amb escreix els mil euros- són bones i això li ha permès independitzar-se el passat març passat. “Sóc conscient que la meva situació laboral és molt diferent de la del meu entorn”, reconeix. Sense anar més lluny, la seva parella, que ha estudiat genètica, té un màster i ha fet diversos cursos online homologats, va haver d’anar a treballar a Alacant durant més d’un any perquè no trobava feina aquí. Actualment n’ha aconseguit una, però amb unes condicions salarials precàries.\n“A causa de la crisi, molts de la meva generació trien el seu futur en funció dels sectors que tenen més sortida laboral, i han deixat en un segon terme allò d’«estudia el que tu vulguis»”, assegura. En aquest sentit, té clar que el món tecnològic continuarà sent el que més llocs de treball generarà. “De fet, a la consultoria vaig tenir un company que, fruit de la precarietat en l’àmbit en què s’havia format, va decidir reciclar-se fent un curs de tres o quatre mesos d’informàtica i de seguida va entrar a l’empresa”.\nTot i que professionalment ha esquivat la crisi, sí que la va patir en l’època d’estudiant en el seu nucli més proper. “Durant el grau depenia molt de les beques. De fet, durant tres o quatre anys en vaig tenir una de l’Estat”, concreta. A més, va veure com molts dels seus companys havien d’abandonar la carrera perquè no podien optar a aquestes ajudes perquè havien suspès alguna assignatura.\nA diferència dels casos de la Clara o l’Aitor, el Ferran no s’ha plantejat un objectiu de futur: “Ara mateix estic bé on soc”.