78ena. Sortida a Sitges 20-2-20: d’abril 2013\n25 d'abril de 2013 - FESTA DEL CENTENARI DE CAIXA PENEDES\nCom ja sabeu, el dia 6 d’abril d’enguany, Caixa Penedès hauria complert 100 anys!! Per aquest motiu i davant de l’impossibilitat de poder-ho celebrar oficialment degut a les circumstàncies que tots coneixem, el grup “El Quart Dijous” aprofitant la nostra sortida mensual, vàrem voler muntar la nostra pròpia festa, oberta a tots aquells company@s que es volguessin retrobar.\nL’èxit d’assistència va ser inesperat, doncs un total de 88 persones, actives desvinculades, pre jubilades i jubilades ens vàrem tornar a veure i les emocions varen aflorar en algun moment. No hi havia tristesa sinó molta alegria, aquella que suposa el haver compartit molts i molts anys plegats aventures i desventures per ajudar a créixer una entitat que malauradament ja no existeix, però les persones si i aquestes som les que hem de seguir cultivant la nostra amistat, mitjançant sortides, trobades, esmorzars… qualsevol excusa ha de ser bona per compartir estones.\nEls que vàrem organitzar la festa, estem molt contents de l’enorme participació i de que vinguéssiu de tants i tants indrets: l’Alt i Baix Penedès, de l’Alt Camp, del Baix Llobregat, del Baix Camp, del Baix Ebre, del Tarragonès, del Barcelonès, de l’Anoia, del Garraf, del Pallars Sobirà, del Bages, de la Conca de Barberà, del Tarragonès, etc.\nLes previsions d’aquest dijous eren e pluja, de vent i de fred i així va ser, tot i que ens va respectar a estones, just per poder fer les fotos de rigor.\nMolts de vosaltres ja vàreu venir a l’esmorzar, altres s’hi van acostar i la resta varen anar directament al bus o a les Bodegues Torres i aixó va provocar que no hi haguessin gaires dificultats pel desplaçament, sobre tot perquè ens dies de pluja tot es complica.\nPuntualment a les 9’30 vàrem marxar cap a Pacs del Penedès on ens esperaven més companys.\nA les Bodegues Torres vàrem ser rebuts pel Sr. Quim Mach, que va ser la persona de contacte per nosaltres i a qui li agraïm des d’aquestes ratlles totes les seves atencions,sobre tot per l’inesperat nombre d’assistents que creixia cada cop mes.\nA Torres ens varen dividir en dos grups i mentre uns pujaven al trenet per fer la visita, els altres veiem l’audiovisual de la família, de l’expansió i de la filosofia de la prestigiosa marca Torres.\nEns van explicar quines eren les inquietuts de la familia Torres;\nMantenir la seva tradició com a empresa familiar, amb projecció internacional, autofinançada i independent.\nLa voluntat d’aconseguir que cada client esdevingui un amic.\nSer líders en el sector de vins i brandis de primera qualitat amb productes millors i diferenciats. Liderar també el disseny i la comunicació de la cultura del vi.\nPreocupar-se per la seva contribució al benestar de la seva gent i al progrés de la societat i a la preservació de l'entorn natural.\nDesprès del divertit recorregut, vàrem anar a veure el fantàstic celler.\nLa Família Torres, generació rere generació, ha anat transmetent el secret de l'elaboració dels seus grans vins i l'amor a la seva terra. Aquesta tradició i la seva visió de futur, han convertit a Torres en una gran empresa exportadora que, actualment, arriba a més de 140 països.\nA peu de vinya la guía d’un dels grups, la Marta Jané, ens va explicar els procés del ceps. Al fons podíem veure la Masia Mas la Plana,una de les propietats més importants de la Família.\nEl nombrós grup de Caixa Penedès vàrem visitar la Finca Mas La Plana.\nEn aquestes privilegiades terres, antic feu dels comtes de Barcelona, s'han aclimatat els raïms negres de Cabernet Sauvignon de la Família Torres.\nSituat a Pacs, a l'anomenat Penedès Central, es troba l'històric indret Mas la Plana, des d'on es pot veure al fons, Vilafranca del Penedès.\nA Mas la Plana trobem 29 hectàrees d'una terra excel·lent que la Família Torres dediquen en exclusiva a la producció del seu vi negre més premiat, Mas la Plana, guanyador de l'Olimpíada del Vi de l'any 1979, a París.\nDesprès vàrem visitar el Museu de la Fundació Miquel Torres i d’immediat els dos grups es varen tornar a adjuntar per fer una degustació i brindar per cadascun de nosaltres.\nA continuació vàrem veure una magnífica botiga on poder adquirir tots els productes de la firma. Amb calma i poc a poc, varem sortir cap al carrer i ens vàrem fer la primera foto de grup com a constància d’aquesta Trobada.\nDesprès vàrem tornar a agafar el bus d’Autocars Vendrell en direcció cap a la localitat de Sant Cugat Sesgarrigues, seu de la Masia La Torre del Gall i destí de la nostra festa de celebració.\nVàrem tornar a fer una altre foto, desprès de la mà del Sr. Josep Soler propietari de la Masia La Torre del Gall, vàrem visitar aquest magnífic indret, el racó de la núvia, les terrasses, les habitacions, les sales, etc.\nUna vegada acabada la visita, es va cobrar a tothom i es va entregar un número que s’havia de guardar per poder optar als sortejos que tindrien lloc desprès de dinar.\nTot seguit el Sr. Solé ens va ensenyar les impressionants cuines de la Masia i al sortir ja vàrem poder visitar l’exposició d’unes 200 fotos que ens havien cedit els companys… ja que des de l’Obra social de Caixa Penedès no ens han van cedir cap ni una, tot i la nostra petició expressa.\nLa Torre del Gall antigament “Mas de les Garrigues” és un patrimoni amb innegables arrels històriques fonamentals en els orígens del poble de Sant Cugat Sesgarrigues. Està construïda sobre ruïnes romanes i és d'origen medieval. Era un punt de control per on circulaven dues vies romanes procedents del Vallès i del Barcelonès, en direcció a Tarragona.\nLa família Soler va comprar l'any 2003 la finca La Torre del Gall de 5 hectàrees a l'empresa francesa Möet Chandon.\nMentre veiem l’exposició, els cartells del Centenari, el que ens va cedir el Josep M. Ferrer i les ampolles de Juvé Camps, vàrem poder degustar un bon aperitiu i seguir compartint les opinions de les fotos antigues que van fer les delícies dels assistents.-\nMentre fèiem l’aperitiu, varem tenir la sorpresa de l’arribada a la festa del Sr. Jaume Bosch i Puges, company de molts anys de la Caixa i actualment alcalde de Sant Boi de Llobregat, el qual va voler compartir amb nosaltres aquesta diada des del principi, tant bon punt va conèixer la seva cel.lebració.\nDesprès, cadascú va seure a les taules i vàrem iniciar el dinar amb uns excel·lents plats sol·licitats prèviament.\nA l’hora del pastís, el Josep M. Palau que era el nostre “spicker”, va demanar al Sr. Pere Bujaldon que sortís a fer el primer tall. El Pere va entrar a treballar a la Caixa l’any 1960 i es un dels veterans. Molt emocionat, ens va fer els honors.\nD’immediat, un dels talls de pastís amb espelma inclosa, es va entregar al company Ramon Gutiérrez, que aquell dia feia el seu aniversari.\nA l’hora del Café el company Jaume Bosch ens va fer un breu parlament per rememorar la nostra diada, recordant els inicis de la Caixa, de quan va entrar, de les poques oficines, del creixement i sobre tot de les persones que havien fer possible el que va arribar a ser la nostra entitat a la qual hi hem treballat tots plegats tants i tants anys…\nA continuació, es va procedir a realitzar el sorteig de les dues ampolles del nou vi “Gregal” de Juvé Camps que amablement ens va cedir el Rafel Rosal en nom de les bodegues.\nEl Xavi Segarra recollint el seu premi de mans de Rafel Rosal\nJaume Valls Cinca recollint el seu premi de mans de Rafel Rosal\nDesprès es va sortejar el quadre a l’oli sobre tela, cedit pel Josep M. Ferrer, titulat; "Les sabates"\nRamon Carbó recollint el seu premi de mans del seu autor, Josep M. Ferrer\nI per últim, vàrem sortejar el quadre del centenari, que com ja sabeu va realitzar el nostre amic i company Joan Mascaró Fuentes, el qual va dur a terme en base a tots els logos que va utilitzar Caixa Penedès al llarg del temps.\nJoan Serrats Roijals recollint el cartell original del Centenari de mans del seu autor Joan Mascaró Fuentes\nEns vàrem fer fotos a les taules, entre grups, etc. I al marxar, cadascú va poder recollir una placa de cava, commemorativa de l’acte i una litografia tamany DINA4, signada i numerada per l’autor.\nTambé abans de marxar, es va dir a tothom qui vulgues, que es podia emportar un màxim de\ndues fotografies de l’exposició i certament, van marxar totes.\nEl bus va venir a recollir a tots els que hi havien pujat i aquí vàrem donar per finalitzada aquesta emotiva festa.\nEls organitzadors: Maria Rosa Ferré. Josep M. Palau, Josep Giralt i Josep M. Reverté\nVolem acabar amb una frase que es una de les preferides del company Josep Parès i que també va presidir el panel de l’expo de fotos:\n“... posem-nos dempeus una altra vegada i que se senti la veu de tots,... que tot està per fer i res és impossible” – Miquel Martí i Pol\nFotos cedides per:\nJosep M. Palau Bages, Maria Rosa Ferré Galimany, Josep Roca Piñol, Jose Maria Monge, Josep Parés Castillo, Jaume Domenech Rovira i Gabriel Nicolau Cassany.\nA petició d’alguns companys, publiquem els noms de tots els que vàreu venir a la festa.\nÁngel Romeo Romeo, Antoni Vicente, Adela Escribano Cortada, Albert Olivella, Alfred Lleixa Marti, Alfons Martí, Alfonso Lacasa Navarro, Antoni Freixedas, Didac Campama, Didac Canovas, Antonia Jimenez Perez y Alvar Mascaro Vidal, Batista Serrà, Estrella Blanc Jimeno, Fèlix Senabre Juncosa, Francesc Guarro Mateu, Frederic Pascual, Gabriel Nicolau Cassany, Ilde Oliveras, Isidre Forès, Jaume Bosch i Pugés, Jaume Plà Doce, Jaume Mata Calaf, Jaume Domenech Rovira, Jaume Montserrat, Jaume Saez Millan, Jaume Valls Cinca, Joan Mascaró Fuentes, Joan Domingo Mascaró Serra, Joan Inglada, Joan Manel duque Pacheco, Joan Español Bosch, Joan Ferré Olivella, Joan Garcia Alonso, Joan Martínez Esquius, Joan Massanell Lavilla, Joan Serrats Roijals, Joan Sabaté Roses, Jordi Sogas, Josep Baques, Josep Ferrando, Josep Martí Guasch, Josep Ruiz Martos, Josep Ribas, Josep M. López, Josep M. Ferrer, Josep M. Palau, Josep M. Martínez Martos, Jose Maria Monge, Josep M. Reverté, Josep m. rodriguez almeida, Josep Pares Castillo, Josep Anton Raventós, Josep Antoni Moreno Campoy, Josep Roca Piñol, Josep Vias, Josep Giralt Estany, José Luis rosado Pallise, Jordi Giné Piñol, Julian Garcia Aguirre, Lluis Izquierdo, Lluis Pons Riba, Manel Duran, Maria Rosa Ferré Galimany, Miliu Sande, Montse Mallofré, Nanci Prieto, Pere Esteve, Pere Via Bertran, Pere Bujaldón, Rafel Rosal, Ramon Bel, Ramon Piqué, Ramon Vives Escoda, Robert Rovira, Rosa Maria Salat, Ramon Gutierrez, Rosario Martin, Ramon Carbó, Salvador Domingo Santpedro, Santiago Sáez, Teresa Palau Grañena, Tomas Poncela, Ton Baques, Vicenç Bombardó Vigueras, Xavier Segarra Mestres, Xavier Casanovas, Xavier Montoliu.\nUs avancem que la propera sortida serà el dia 23 de maig i anirem al Bages. Ja us ho anunciarem a primers de maig.\nPodeu veure les 473 fotos de la festa aquí:\nPublicat per ELQUART DIJOUS a 14:07 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Bodegues Torres, Centenari de Caixa Penedès, Masia La Torre del Gall, Pacs del Penedès, Sant Cugat Sesgarrigues.\n25 d'abril de 2013 - FESTA DEL CENTENARI DE CAIXA ...\nEl setmanari "El 3 de Vuit" parla de la nostra fes...\nEl setmanari "El Cargol" para de la nostra festa d...\nPlaca de cava del "Centenari"\nCartell del "CENTENARI" de Caixa Penedès 1913-2013\n19ena. SORTIDA 25 D’ABRIL: BODEGUES TORRES I DINAR...


BLOCS DE FILOSOFIA » La pitxa un lio » Yuval Noah Harari: "Ficció és tot allò que no pot patir".\nYuval Noah Harari: "Ficció és tot allò que no pot patir".\nPosted: March 9, 2015, 7:39am CET by Manel Villar\nEn el seu llibre, divideix la història humana en tres períodes i el salt d’un a l’altre és producte de successives revolucions.Entenc per revolució un canvi fonamental en l’estructura del món i de la societat humana. Divideixo el meu llibre en tres grans revolucions: la revolució cognitiva va representar l’inici de la història. Amb anterioritat, els humans no es diferenciaven de la resta d’animals. Amb la revolució de l’agricultura es va produir un nou salt que va incrementar el poder humà. La revolució científica ha significat el tercer gran salt. Gràcies a la ciència ens trobem en una posició segons la qual podem esdevenir déus i ser capaços de crear vida. No és només la revolució més gran de la història, també és una revolució biològica, ja que podrem controlar la nostra pròpia evolució.\nAfirma que la revolució cognitiva va consistir bàsicament a poder imaginar realitats que no existeixen i que aquesta és una característica molt rellevant de l’espècie humana. Per a mi és important distingir entre allò que és ficció i allò que és real. És una de les qüestions més importants en història. Són els déus una ficció? Ho són les nacions? I els drets humans? Què hi ha de real al món? Per fer aquesta distinció jo aplico el test del patiment. Per exemple, quan es perd una guerra, podem arribar a dir que una nació pateix, però no és més que una metàfora. Si un banc entra en concurs de creditors, també es diu que passa moments difícils, però de nou es tracta d’un ús metafòric del llenguatge. Són les persones les que pateixen quan van a la guerra o perden els estalvis, no les nacions ni els bancs. Això no són metàfores, són realitats. Sovint només donem importància a aspectes que només són ficticis. Ens preocupem per les nacions, pels déus i pels diners, i ens oblidem de l’autèntica realitat del món: les sensacions i emocions, i el fet de trobar-se bé amb un mateix.\nI malgrat ser ficcions, també afirma que van tenir un paper fonamental en l’economia, tal com va passar amb els déus.Per poder mantenir un intercanvi econòmic és important que hi hagi confiança. Si dos ximpanzés que no s’havien vist mai abans es troben al mig del bosc, no intercanviaran res. Com podrien confiar l’un amb l’altre? En canvi dues persones que es trobin al bosc, sense conèixer-se prèviament i que pertanyin a tribus diferents, poden arribar a establir una relació de confiança gràcies a la religió. Si el mateix esperit vigila les tribus d’ambdós, aquesta fe en el mateix esperit serà la base de la confiança i fins i tot ajudarà a fer que es puguin arribar a considerar germans. Aquesta confiança permet fer tractes, tancar negocis i fer intercanvis. En l’actualitat passa una cosa semblant amb els diners. Malgrat que no es coneguin, el fet que dues persones emprin bitllets crea una base de confiança amb la qual es poden fer transaccions comercials.\nAfirma que la revolució cognitiva va tenir una causa biològica, alguna cosa va canviar en el nostre cervell. Però com es pot pensar aquesta transformació sota la llum de la selecció natural?Quan no se sap alguna cosa, el millor que es pot fer en ciència és reconèixer que la ignores. D’aquesta manera es dóna una oportunitat a la recerca. Es va produir un canvi fantàstic en les habilitats cognitives d’Homo sapiens fa uns seixanta o vuitanta mil anys, coincidint amb el moment de la seva sortida d’Àfrica. És l’època en la qual es comencen a trobar les primeres evidències d’art, de religió i de tecnologia. És obvi que va haver de passar alguna cosa, però els estudis de l’esquelet no mostren cap diferència, físicament eren igual que abans, i el cervell tampoc va variar de mesura. La millor teoria que tenim actualment consisteix a creure que es va modificar l’estructura interna del cervell. Per exemple, es van connectar dues regions del cervell que fins aquell moment es trobaven desconnectades. Però ens manquen evidències, això és només una hipòtesi. No tenim una resposta a aquesta qüestió.\nEs considera un optimista quan estudia la història de la humanitat?La història humana és un procés molt complex i complicat. No tot és blanc o negre; poden coexistir simultàniament aspectes molt bons i positius amb d’altres que són tot el contrari. La violència està disminuint, vivim en el període més pacífic de la història. Hi ha gent que passa gana, però la població de bona part de països del món no mor per desnutrició. D’altra banda, també vivim una època en la qual s’està destruint el sistema ecològic, i s’està produint una extinció d’animals i plantes. El poder humà s’incrementa de manera exponencial, però no passa el mateix amb la sensació de benestar i de felicitat. En l’actualitat les persones no se senten més satisfetes amb la seva vida que en el passat. Segurament es tracta d’una reacció bàsica de la ment humana: no es conforma amb l’èxit; després d’assolir una fita sempre en vol més. No ens sentim mai satisfets malgrat els èxits.\nI quina solució hi ha a això?La solució seria no prestar tanta atenció a mirar de modificar el món que ens envolta, i en el seu lloc investigar els mecanismes interns de la nostra ment. Tenim el problema de no sentir-nos satisfets, i això passa a l’interior de la nostra ment. Res del que passa fora en el món canviarà aquest problema.\nPerò sembla que aquest impuls de voler més estigui relacionat amb el capitalisme. El poder que estem acumulant està desestabilitzant tot el sistema ecològic d’una manera que amenaça l’existència d’espècies animals que ni tan sols sabíem que existien. El capitalisme s’ha construït al voltant d’una idea: el creixement econòmic. Només és acceptable el creixement. El creixement nul o negatiu s’entenen com una tragèdia. Hi ha un conflicte creixent entre el capitalisme i l’equilibri ecològic. El capitalisme es construeix sobre el creixement constant i no vol l’equilibri. L’equilibri vol dir creixement nul, i això són notícies terribles per al capitalisme.\nSi entenc bé el seu raonament, afirma que comprenent millor el cervell acabarem desenvolupant un sistema econòmic més harmoniós amb la naturalesa.No sé si es tracta d’estudiar el cervell. En l’actualitat hi ha una forta inversió en les ciències cerebrals, i això és molt bo, però en canvi s’està descuidant l’estudi de la ment. El cervell i la ment no són exactament el mateix, malgrat que molta gent s’ho pensi. S’afirma que la ment no és més que el procés que fa el cervell, i per tant, si s’estudia bé el cervell, ja ho sabrem tot. Però no crec que aquesta manera de raonar sigui prou encertada. Potser en un futur arribarem a saber com es correlacionen el cervell i la ment i si són realment el mateix. Però en l’actualitat som molt lluny d’arribar a aquest punt. És com fer un túnel que travessi una muntanya. Si comencem a fer dos forats simultàniament per les dues bandes, podem arribar a creure que tard o d’hora es trobaran. Però de moment són dos túnels diferents. Si tots els esforços només es posen en una banda, oblidarem aspectes molt importants que jeuen a l’altra banda.\nQuè entén per ment? Què cal estudiar sobre la ment?La ment és l’experiència subjectiva, com enfadar-se o bé tenir por. Estem començant a entendre que quan estem enfadats, algunes àrees del cervell s’activen. Això ja ho sabem, però som lluny de saber de quina manera els impulsos electroquímics creen experiències subjectives. Irònicament, com més entenem el funcionament del cervell, més difícil es fa saber la funció de la ment. Els estudis del cervell ens mostren que un conjunt de neurones activen altres conjunts de neurones, com peces de dominó on una peça fa caure la següent. Si això és així, en quin moment necessitem les experiències subjectives? Quina és la seva funció? Per què les necessitem més enllà dels processos electroquímics? Per a què serveix tenir experiències subjectives del dolor, de la por o de l’amor? Crec que som molt lluny de tenir una solució. Aquest és el problema dur de la consciència.\nAl seu llibre, no només dóna importància als aspectes materials; també recorre als fenòmens mentals, com la ja esmentada referència a la imaginació.Definitivament. És important conèixer les forces materials, però les forces materials per si mateixes no poden explicar la història. Les referències materialistes al clima i la geografia per explicar fets històrics són del tot insuficients. Per exemple, si vull saber la raó per la qual el cristianisme es va estendre pel món, no crec que ens ajudi gaire parlar del clima mediterrani. Penso que els fets històrics són processos culturals, molts dels quals accidentals. Si s’ignora el vessant cultural en la història, aleshores estem perdent-nos la part més important.\nLes idees influeixen en la realitat.Hi ha gent que pensa que la genètica ho pot explicar tot, però amb un exemple molt senzill es pot veure que no és així. Prenem la història d’Alemanya del segleXX, i imaginem una persona que neixi a Berlín el 1900 i mori cent anys més tard. Aquesta persona tindrà el mateix ADN al llarg de la seva vida i es veurà afectada pel mateix clima. I malgrat aquests factors constants, durant aquest temps haurà format part de l’Imperi de Guillem II, després d’un gran canvi formarà part de la República Democràtica de Weimar; més tard, acabarà formant part del règim nazi; seguidament passarà a viure sota una dictadura comunista; i finalment formarà part d’una Alemanya democràtica i unida. Ens trobem amb cinc sistemes politicosocials molt diferents. Com ens ajuda el clima o l’ADN a entendre aquests canvis? Si volem entendre el joc del futbol, cal entendre quins són els marges del camp de joc, on es troben les àrees i el punt de penal. Aquesta informació ens dóna el fonament, com fa la biologia. Però si només entens això, aleshores no entens el futbol. No n’hi ha prou amb això. Cal descriure què és el que fan els jugadors.\nCom podríem definir a Homo sapiens?És un ésser remarcable per dues habilitats connectades: és capaç de cooperar formant grups enormes. No hi ha cap altre animal que sigui capaç de crear una xarxa tan sofisticada de cooperació com ho fa Homo sapiens. Aquesta és la font del nostre poder. El poder no rau en l’individu, sinó en la xarxa de cooperació que l’ha convertit en el dominador de la Terra. En segon lloc, es troba l’habilitat de crear ficcions, com ja hem dit. Cap altre animal creu en déus, nacions o diners. La cooperació i la ficció es troben relacionades, ja que les xarxes de cooperació es basen en ficcions.\nLa característica principal de l’ésser humà és aleshores la ficció?De vegades es defineix l’ésser humà com l’animal que fa eines. Això és veritat, però és encara més fonamental definir-lo com l’animal que s’explica històries.\nI la ciència? Justament és el contrari de la ficció. És una cerca de la veritat. La ciència no pot existir per ella mateixa. Sempre necessita de l’aliança d’una ideologia o d’una religió. La ciència no pot respondre a qüestions de valor: què és bo o dolent? Què és més important? La ciència només pot dir com funciona algun aspecte de la realitat, però no hi ha una manera científica de decidir què és més important quan es produeix un conflicte entre valors. Com que sempre cal prendre decisions, la ciència requereix d’una ideologia. Imaginem-nos que disposem d’una quantitat limitada de diners per fer recerca. Aquesta situació obliga a prendre una decisió sobre com invertiré els diners, si vull estudiar el càncer, fer recerca arqueológica o bé arribar a Mart. Què és més important? Puc invertir els diners en un estudi per incrementar la producció de llet amb enginyeria genètica; o bé en un altre estudi que se centri en el patiment de les vaques quan les separen dels vedells, amb la finalitat de reduir aquest patiment. La ciència no pot triar quin estudi és millor, però la ideologia, sí. Des del capitalisme s’afirmarà que cal incrementar la producció de llet. Per als defensors dels drets animals, en canvi, la tria serà diferent. L’agenda de la ciència la dicta la ideologia o la religió.\nAixò vol dir que la irracionalitat controlarà sempre la raó. Sembla contradictori.Potser ho és, però així és com funciona tot. Els valors controlen l’agenda. La gran inversió en física nuclear que s’ha produït durant el segle XX s’explica perquè les superpotències volien armes nuclears. En canvi, s’ha invertit molt menys en arqueologia. Això no vol dir que l’arqueologia sigui menys important, sinó que s’ha pres una decisió ideològica. En tot cas, jo trobo que el criteri que hauria de guiar les nostres decisions hauria de ser la realitat, no les ficcions.\nHi ha científics com Nicholas Wade que han donat lloc a una forta polèmica per defensar que es poden distingir races en l’espècie humana. Quina opinió té sobre aquest tema?És un territori molt perillós, però malgrat això és un territori científic que es pot examinar empíricament. Socialment no hi ha diferències cognitives entre els humans. Donaré un contraexemple de la història de la meva gent, els jueus. Els jueus han viscut una bona part de la seva història sense tenir un país, i tenien prohibit servir en l’exèrcit del país on visquessin. Els europeus es pensaven que, després de dos mil anys sense participar en cap batalla, haurien perdut aquesta habilitat per a la lluita. Però quan es funda Israel, es dota d’un exèrcit i resulta que és molt bo. Si la selecció natural actués, les habilitats en l’art de la guerra haurien de ser un factor important, ja que si no ets prou bo acabes morint. Després de dos mil anys hauríem d’haver perdut totes les capacitats i habilitats guerreres. També tenim exemples oposats de societats violentes que de cop es converteixen en societats pacífiques. Si ens fixem en els països escandinaus, en l’actualitat és una societat molt pacífica. Però en el passat primer hi va haver els víkings i després ens trobem amb l’imperi suec dels segles XVII al XIX. A mi no em sembla que la selecció natural estigui funcionant en aspectes importants com per exemple ser pacífic o ser guerrer.\nEn els darrers capítols del seu llibre es mostra entusiasmat amb la noció de singularitat proposada per Ray Kurzweil.Estic molt d’acord amb aquesta idea. Es pot qüestionar sobre quan es produirà la singularitat, però es tracta d’un problema menor. El que és rellevant és que tard o d’hora la tecnologia serà capaç de canviar les lleis bàsiques del joc de la vida. En la història hi ha hagut molts canvis, però els nostres cossos i ments han romàs constants. No som diferents als pobladors de l’antic Egipte. Però quan s’arribi a aquest punt singular es produiran canvis significatius i tot el nostre món de significats s’esfondrarà. Tot allò que és significatiu per a nosaltres, les nostres esperances, els nostres sentiments i la pròpia identitat deixarà de ser rellevant, ja que serem capaços de modificar el cos i la ment.\nRoger Corcho, entrevista a Yuval Noah Harari: “L’agenda científica està dictada per la ideología o lareligió”, Mètode 83, hivern 2014/15\n← L'esperança, una emoció... Ments brillants. Els secrets del cosm... →


Consell de Google: així és com cerqueu a partir d'imatges\nNo és cap secret que podeu cercar imatges a Google. Però també sabíeu que Google ha afegit recentment una funció que us permet cercar per imatges (en lloc de per)? La diferència? En lloc d'introduir text, carregueu una imatge perquè Google pugui cercar imatges similars en línia.\nPotser us preguntareu per a què serveix aquesta funció, però hi ha innombrables exemples que podeu pensar on podeu utilitzar una cerca inversa d'imatges.\nNomés penseu en aquella imatge que una vegada vau treure d'Internet i va canviar la mida, de la qual realment voleu la versió gran. Pengeu la imatge al lloc, i immediatament trobareu totes les imatges amb el mateix contingut, probablement també les més grans.\nA més, aquesta funció us pot ajudar amb la detecció de fraus. Imagineu-vos que xateu amb algú i us pregunteu si aquesta persona és qui diu que és. Aleshores, només heu de pujar la foto de perfil a Google i veureu encara més on es mostra la imatge. Aleshores veureu prou aviat si és legítim o no.\nPodeu cercar imatges fàcilment per veure si algú és qui diu que és.\nCercar imatges és molt senzill, però Google encara ho té una mica amagat. Per utilitzar la funció, navegueu a la pàgina que sempre heu utilitzat per cercar imatges, que és //images.google.com.\nEn lloc d'escriure text ara, feu clic a la icona de la càmera que hi ha al costat del botó de cerca. Apareixerà una finestra emergent on podeu enganxar l'URL d'una imatge. Tanmateix, també podeu fer clic a Puja una imatge, després podeu pujar una imatge des del disc dur navegant-la o arrossegant-la a aquesta finestra.\nAra, quan feu clic al botó de cerca (lupa) es mostraran tots els resultats similars. Per cert, que funciona amb una precisió sorprenent, veureu pocs resultats que no coincideixen amb la imatge que heu penjat. Malauradament, encara no és possible assignar paràmetres especials a la cerca perquè pugueu cercar de manera més específica, però per descomptat podeu filtrar la cerca de la manera habitual.\nCercar és qüestió de pujar una imatge i fer clic al botó de cerca.


CUCADELLUM.ORG: 9 Novembre del 1659: Tal dia com avui fa 357 anys Espanya i França es van repartir Catalunya\n9 Novembre del 1659: Tal dia com avui fa 357 anys Espanya i França es van repartir Catalunya\nClicar sobre la imatge per veure·la a plantalla sencera\nEl 7 de novembre de 1659 es va signar el Tractat dels Pirineus\nEl 7 de novembre de 1659, avui fa 357 anys, es va signar el Tractat dels Pirineus entre França i Espanya, que va posar fi a la Guerra dels Trenta Anys. Una de les conseqüències d'aquest acord va ser la cessió a França de la Catalunya Nord, en concret, del comtat del Rosselló i part del de la Cerdanya.\nEl rei espanyol Felip IV va negociar aquest tractat sense consultar les Corts Catalanes ni els afectats. De fet, els ho va amagar oficialment fins a les Corts de Barcelona de 1702, tot i que va ser públic i notori des de 1660, tal com consta al Dietari de la Generalitat. Els territoris afectats van intentar durant anys tornar a unir-se al Principat, i les autoritats catalanes també es van resistir a acceptar la partició, que no es va fer efectiva fins al 1720.


La presó de Lledoners crea la primera colla gegantera composada per reclusos\nInici » Cultural » La presó de Lledoners crea la primera colla gegantera composada per reclusos\nEn Francesc i la Mercè són els gegants del centre penitenciari Lledoners (Bages)\nInterns de la presó de Lledoners de Sant Joan de Vilatorrada (Bages) han creat la primera colla gegantera de Catalunya composada íntegrament per reclusos. Es tracta d’una iniciativa pionera per afavorir la seva rehabilitació, assumint tot tipus de responsabilitats.\nDm, 06/03/2012 - 18:59\nEls presos han creat una parella de gegants, en Francesc i la Mercè, amb elements característics com la roba i els tatuatges. En Francesc representa un intern aixecant pesos, mentre que la Mercè és la seva xicota i sosté un llapis a la mà, evocant a activitats relacionades amb l’artesania i les manualitats.\nLa colla compta amb elsportadors dels gegants, tres grallers i un timbal. La colla gegantera de la Llacuna, padrina dels nous arribats juntament amb la de Sant Joan de Vilatorrada, s'ha encarregat d'ensenyar als reclusos a carregar-los.\nEls recursos laborals de Sant Adrià de Besòs, en un clic\nLa Mesa d'inclusió del municipi ha creat la 'Xarxa de recursos laborals', que aplega informació sobre orientació i inserció laboral en un calendari, un directori i un mapa.


Ajuntament de la Garriga/El Ple de juny es farà un dimarts a les 18 h\nEl Ple de juny es farà un dimarts a les 18 h\nÚltima revisió 26-06-2020 16:09\nEl Ple del mes de juny es farà un dimarts, el dia 30, a les 18 h,\nLa sessió, que serà virtual, es podrà seguir en directe per Ràdio Silenci.\nLes persones interessades a fer preguntes poden entrar una instància fins el dia abans\n1.-Aprovació acta del Ple de data 27de maig de 2020.\n2.-Donar compte al Ple de les resolucions d'alcaldia i acords de la JGL.\n3.-Donar compte al Ple de la resolució de modificació de la composició de la Junta de Govern Local.\n4.- Donar compte dels informes anuals emesos per la Intervenció general de l’ajuntament en matèria de control intern.\n5.- Donar compte al Ple de la resolució d’alcaldia de liquidació del pressupost 2019. Ajuntament.\n6.- Donar compte al Ple de la resolució d’alcaldia de liquidació del pressupost 2019. OAMC.\n7.-Aprovació del "Reglament del Fons Social" i inclusió com annex a l' "Acord de Condicions de Treball dels empleats/ades públics/ques de l'ajuntament de la Garriga i del seu Organisme Autònom de Mitjans de Comunicació".\n8.-Ratificació de la resolució d'alcaldia d'aprovació de l'aixecament de la suspensió del contracte de concessió de la gestió de les zones d'aparcament regulat del municipi de la Garriga.\n9.-Aprovació de modificació pressupostària expedient núm. 2020/16, en la modalitat de crèdits extraordinaris.\n10.-Expedient de modificació de crèdits número 2020/18, en la modalitat de crèdits extraordinaris i suplements de crèdits, finançats amb romanent de tresoreria per a despeses generals.\n11.-Aprovar la Declaració del dia Internacional pels drets dels col·lectius LGBTI+ (28 de juny).\n12.-Moció que presenta el grup municipal de la CUP de la Garriga per exigir la reobertura de les torres de guaita de la Generalitat.\n13.-Moció que presenta el grup municipal de CS perquè l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) intervingui en millores d'actuació sobre el riu Congost a la Garriga.\n14.-Moció que presenta el grup municipal del PSC de la Garriga per a exigir a la Generalitat l'abonament del deute pendent amb l’Escola Bressol de les Caliues.\n15.-Moció que presenta el grup municipal de JUNTS per la Garriga a l'ajuntament de la Garriga en suport a les treballadores i treballadors de NISSAN a Catalunya.\n16.-Moció que presenta el grup municipal d'Acord+ERC-AM de la Garriga de suport a les lluites per a l'eliminació de la discriminació racial.\n17.-Precs i preguntes dels grups municipals. Ple juny 2020.\nple virtual la garriga


1r Capítol by Miquel Estévez Gay - issuu\nPer: Miquel Estévez Gay\n1r capítol: L’empremta El so penetrant i potent entrava al meu interior enfundin-me una por immensa, una tremolor que recorria totes les parets de la casa pujava pels meus peus i hem colpejava el pit amb tanta força que no podia parar de plorar. La casa estava negre, però de tant en tant un llampec de llum entrava per les finestres seguit d’un gran tro, l’efecte de les bombes era immediat, tant punt arremetí l’explosió, es sentí els crits de la gent afectada i de familiar o amics preocupats pels seus éssers mes estimats. Es una imatge inesborrable que mantinc a la meva memòria tot i que llavors només tenia cinc anys. Hem trobava enmig del menjador de casa tirat al terra, plorant desconsoladament, però no vaig haver d’esperar massa, ja que de seguida una mà sudorosa hem va agafar del terra i amb una gran força hem va aixecar, era el meu pare. El meu pare era una persona amb moltes ambicions i gran empresari, que va aconseguir moltes riqueses gràcies a la seva empresa d’armament i un gran nombre de projectes innovadors, les patents dels quals van aconseguir les anomenades riqueses. Llavors, el meu pare va donar-me a la meva mare, qui m’agafà fortament amb els dos braços, m’apretà fort conra el seu pit, un pit càlid, que hem va donar molta confiança i per fi vaig poder deixar de plorar. Llavors vaig observar que el meu pare duia a la mà una gran arma semblant a un fusell, i també un casc al cap. El meu pare es va girar cap a mi, hem va fer un però al front i es dirigí a la meva mere dient-li que la seguís. Ella simplement va assentir. Llavors va marxar cap a la porta del carrer i l’obrí. A partir de llavors tots els meus records semblen alentits, ja que en obrir la porta el meu pare u la meva mare amb mi a coll van posar-se a córrer per l’eixida donant la volta a la casa, i vaig aprofitar aquest moment per escodrinyar tot el allò que passava pel carrer, un munt de gent corria esverada en sentit oposat al nostre. Anava veient com gran part d’aquesta gent queia sobtadament al terra per culta d’una espècie de dispars molt sorollosos que els travessaven l’esquena surtin-li per la part anterior del cos. Es una imatge terrorífica la qual m’ha marcat tot aquest temps. Una vegada vam girar la cantonada i ens dirigíem al pati de la casa, una gran explosió va fer tremolar el terra de tal manera que vam estar a punt de caure, però el meu pare ens va agafar just abans de perdre l’equilibri, en aquell moment li vaig veure la cara, una cara terroritzada, tot i que ell volia fer-se el valent. Llavors vam arribar al pati i allà el meu pare va obrir una estranya porta oculta sota la gespa, una porta d’un búnquer intel·ligent dissenyat per ell mateix, allà dins hi havia el meu germà gran, es deia Ot, i tenia quatre anys mes que jo.\nLa meva mare hem va donar un últim petó, i després el meu pare, i hem van posar dins el búnquer, però ells es van quedar fora. Perquè no van entrar ells també, que no veien que no hi havia res a fer! Mai seré capaç d’entendre el perquè de la seva decisió. Llavors, abans de tancar el meu pare es va dirigir a l’Ot i li va dir que el búnquer es quedaria tancat en dos minuts, que no sortíssim sota cap concepte abans d’aquests dos minuts, i llavors la meva mare li va agafar el cap a l’Ot i li va fer un petó al front, i vaig sentir dir-li que cuidés de mi. Llavors la porta del búnquer es va començar a tancar, deixant a fora una silueta de les dues persones que mes estimava, agafades de la mà i preparades per lluitar per la meva protecció i la del meu germà. I aquella va ser l’ultima vegada que els vaig veure. Nosaltres ens vam quedar a l’interior del búnquer tal i com el meu pare va dir, però no va passar mes de deu minuts de sentir les explosions i tremolors, que l’Ot va perdre la paciència i va intentar sortir de l’interior, però la porta estava fermament tancada pel sistema, mes endavant vam esbrinar que la porta no s’obriria fins que el sistema no detectés que el perill a l’exterior es nul, o que la manca d’aliments fos molt gran. Així dons, van passar cinc anys sentint el so d’explosions i altres sons inexplicables que els seguia un eco d’auguri de mort. Llògicament, els meus pares no van tornar, segurament es quedaren davant del búnquer immòbils pel pànic, però van aconseguir que pesessin els dos minuts que precedien al tancament total del sistema del refugi soterrat. Tot i això no ens avorríem, ja que el búnquer era molt gran, ja que estava pensat perquè un miler de persones hi visqués be durant aproximadament un mes, i hi havien llibres, revistes i material d’estudi, d’aquesta manera vaig poder saciar la meva gana de saber que vaig anar formant durant tot aquest temps, sobretot per les ciències tecnològiques, electrotècniques i demés, en aquest cas tinc una gran semblança amb el meu pare, i a mes a mes, gràcies a ell de llibres sobre aquest tema no en mancaven pas. Una vegada no es van sentir mes sons de l’exterior ja feia cinc anys que estàvem confinats l’Ot i jo, però un dia quant jo ja tenia dotze anys i l’Ot setze, tot dormint vam sentir un so metàl·lic intens, de seguida vaig entendre que era la porta del refugi, s’havia desbloquejat. Tot seguit, l’Ot va córrer cap a la porta i una vegada allà la va obrir. Un raig de llum intensa, càlida i cegadora va entrar per la porta com si d’una inundació es tractés. L’Ot va treure el cap, i tot seguit va girar-se i hem va dir que sortiria a l’exterior a buscar supervivents, i que hem quedés a l’interior del búnquer amb la porta tancada, ja que una vegada obert el sistema de seguretat ja es podria obrir i tancar tantes vegades com es volgués, però des de l’interior, per tant, m’havia de quedar a l’interior\ndel búnquer per obrir-li la porta quant arribés, ja que ha d’estar tancada perquè no podem permetre’ns que la porta del búnquer es tanqués mentre no hi ha ningú a l’interior ni tampoc podem descartar la possibilitat de que algun supervivent pugui entrar al seu interior i tancar mentre nosaltres som fora. Vaig entendre-ho ràpidament i vaig accedir. Així dons, el meu germà va marxar a l’exterior, i jo el veig esperar dins del refugi, però passaren setmanes, mesos i fins i tot anys, i el meu germà no va aparèixer. Cada dia hem col·locava a prop de la porta amb un llibre, i mentre llegia somiava amb la possibilitat de que tornés el meu germà, o fins i tot que tornés amb els pares, però no podia permetre’m la possibilitat de fugir del búnquer, ja que es la meva única font de sustentació, i a mes, si el meu germà no va tornar significa que molt probablement que ha mort i que l’ambient a l’exterior es hostil i que jo també moriria si sortís a fora, per tant vaig decidir quedar-me dins esperant el miracle. Llavors, un dia al cap de set anys vaig sentir uns cops a la coberta metàl·lica del refugi, i ho vaig ignorar, però aquests cops es van repetir i espantat vaig apropar-me a la sortida, els cops es van repetir i temorós vaig obrir. Llavors et vaig veure, no eres el meu germà ni el meu pare, però no semblaves ningú perillós. Per sort una part dels llibres que tenia en el búnquer eren per aprendre anglès i també tenia CD’s d’àudio per aprendre a pronunciar i a entendre l’anglès, i et vaig deixar passar. Llavors va ser quant tu hem vas posar la vacuna i be, tota la resta ja ho coneixes, per tant ara es el teu torn, explica’m la teva historia.\nprimer capitol de l'intent de llibre de miquel estévez


L'Associació Gironina d'Orientació Empresarial i DinàmiG ajunten exempresaris i emprenedors per tirar endavant possibles idees de negoci - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a L’Associació Gironina d’Orientació Empresarial i DinàmiG ajunten exempresaris i emprenedors per tirar endavant possibles idees de negoci\nA l’espai ‘Amb Identitat’ d’avui anem a visitar una reunió entre ex empresaris i joves emprenedors, en el marc d’un projecte de l’Associació Gironina d’Orientació Empresarial i l’Agència d’Innovació i Desenvolupament de la Garrotxa, que té com a objectiu posar facilitats a als futurs nous empresaris a tirar endavant les seves idees de negoci.\nL’Associació Gironina d’Orientació Empresarial, AGOE, juntament amb l’Agència d’Innovació i Desenvolupament de la Garrotxa, DinàmiG, ha posat en marxa, recentment, reunions entre emprenedors que volen iniciar un projecte amb empresaris jubilats amb trajectòria, per tal que aquests últims assessorin en tot el que necessitin els futurs empresaris.\nCarme Busquets, tècnica d’empresa i emprenedoria de DinàmiG:”Nosaltres tenim un projecte de suport i assessorament a emprenedors i volíem aportar-hi la veu de l’experiència cap als que comencen de nou.”\nEl servei, que és gratuït, es pot sol·licitar a través del Servei d’Empresa i Emprenedoria. Un exemple és el d’en Francesc i la Laura que han tingut la idea de crear un aparcament de bicis retràctil al costat del paviment, amb l’objectiu de poder retirar l’estacionament quan aquest últim no convingui. Aquestes són les sensacions que tenen després de sortir de la reunió:\nFrancesc Baqué, emprenedor:”Nosaltres veníem més que res perquè ens ajudessin en la constitució de l’empresa, i a partir d’aquí ens van oferir el servei de mentoratge.”\nLaura Plana, emprenedor:”Gràcies a la seva experiència ens resolen els dubtes que podem tenir o coses que no hàgim pensat prou bé, bàsicament.”\nPer la seva banda, els mentors els donen els consells que creuen pertinents i els responen totes les preguntes que tinguin.\nJosep Lluís Navarro, ex empresari i mentor:”Donem suport al petit emprenedor, a tot aquella persona que té iniciativa empresarial i necessita tot el nostra suport, en forma de tota la història i bagatge que puguem tenir a nivell professional.”\nMentors i emprenedors, dos dels ingredients necessaris per crear noves empreses i nous llocs de treball.\nLes prospeccions del jaciment de Can Ring de Besalú determinen que els propietaris de la vil·la romana eren d’un alt nivell adquisitiu\nOlot modifica el Pla d’Usos del Firal, que tornarà a acollir àpats populars i un concert més a l’any\nEl Firal tornarà a acollir àpats populars i s'hi podran fer dos concerts a l'any fins les tres de la matinada. Tots els grups del ple van donar suport a la proposta de modificació acordada amb les penyes i els veïns del passeig. Unanimitat al ple d'Olot…\nLa loteria de Nadal no deixa cap premi important a la Garrotxa en un any on s’ha notat un important descens de vendes\nLa loteria de Nadal no ha repartit cap premi a les administracions garrotxines, ni tampoc a tota la demarcació. A aquest fet, s'hi afegeix que la venda de loteria de la grossa de Nadal ha caigut entre un 17%, segons la responsable de l'administració Sant Jordi…\nL’Institut la Garrotxa demana poder impartir un nou cicle formatiu de grau superior sobre Paisatgisme i Medi Rural\nL'Institut la Garrotxa i l'Ajuntament d'Olot han demanat al Departament d'Ensenyament poder impartir un nou cicle formatiu de grau superior sobre Paisatgisme i Medi Rural. Seria el primer grau d'aquestes característiques que hi hauria a la demarcació de Girona.…


Educació Infantil - Escola Nausica\nL’objectiu principal que té el centre escolar Nausica en l’etapa d’educació infantil és que els nens i nenes siguin els protagonistes del seu progrés i aprenentatge des del primer moment que arriben a l’escola.\nEl segon cicle d’educació infantil, va dels 3 als 6 anys. En aquesta etapa, es vol contribuir al desenvolupament emocional i afectiu, físic i motor, social i cognitiu dels alumnes. En un clima i entorn de confiança, acollidor i amb unes condicions favorables pel seu desenvolupament acadèmic.\nQuè volem que aprenguin els alumnes d’Educació Infantil a Escola Nausica?\nQue els nens aprenguin a ser i actuar de manera autònoma personal i acadèmicament.\nQue aprenguin a pensar i comunicar-se en diferents idiomes.\nQue desenvolupin la capactitat de descobrir i tenir iniciativa.\nQue els alumnes alimentin la seva curiositat i trobin respostes a les seves preguntes.\nEn els nens i nenes d’aquestes edats es comença a treballar en les bases que els ajudaran al llarg de la seva vida personal i escolar. Per aquesta raó, són molt importat les metodologies educatives i eines d’aprenentatge que s’utilitzen en aquesta etapa de l’educació.\nA Escola Nausica de Barcelona utilitzem diferents metodologies educatives de treball amb una visió global.\nI així, ajudar a l’alumnat a evolucionar durant els primers anys en la seva etapa escolar. Així doncs, les metodologies educatives utilitzades en l’educació infantil van orientades per treballar i potenciar diferents àmbits tant personals com educatius adaptades a les seves necessitats alhora que innovadores.\nPlantegem i organitzem espais tant interiors com exteriors en el col·legi per unificar diversos contextos que estan en relació. Per poder oferir una diversitat de propostes, qualitat d’estímuls i oportunitats d’progressar.\nExperimentació en totes les àrees educatives.\nEl joc com a mitjà per aconseguir treballar la part emocional, les relacions interpersonals i potenciar la creativitat.\nExperimentació i manipulació per desenvolupar els 5 sentits.


Twitch reconeix el català com a idioma de retransmissió | El Tecnològic\nTwitch és una plataforma de retransmissions de vídeo en directe que ha guanyat molta popularitat durant els últims anys. Ara mateix, s’hi concentra gran part de la comunitat aficionada a consumir o crear contingut audiovisual. La catalana no n’és una excepció. No obstant això, la plataforma no reconeixia el català a l’hora de filtrar el contingut segons l’idioma, perjudicant greument els “streamers” i la cerca per part del públic.\nAmb l’objectiu de revertir aquesta tendència, la comunitat es va unir per reivindicar i demanar la integració de la llengua catalana a la plataforma sota la campanya “#CatalanLoveTwitch”, iniciada per Roger Baldomà. Després de convertir-se en una de les propostes més populars del sistema de suggeriments de Twitch amb gairebé 3.000 vots, la campanya ha culminat amb un èxit rotund.\nA partir d’ara, Twitch ja permet filtrar contingut i emissions en llengua catalana. Els creadors i creadores poden utilitzar el sistema d’etiquetes per indicar que l’emissió és en català. De la mateixa manera, el públic pot cercar el contingut amb molta més facilitat. Únicament hem d’entrar a la pàgina “explorar” i afegir “catalán” a la selecció de filtres.\nAixí doncs, ja es pot buscar i trobar a Twitch emissions en català amb normalitat. En principi, els creadors i creadores ho tenen més fàcil per posicionar-se dins la plataforma i no passar tan desapercebuts. De fet, la majoria de “streamers” que s’agrupen dins de Gaming.cat asseguren que durant el primer dia ja han notat un increment de públic.\nEsperem de tot cor que aquest punt d’inflexió animi a més gent a realitzar retransmissions en. Des de El Tecnològic, estem molt orgullosos d’aquest èxit col·lectiu. Volem donar les gràcies a tothom qui ha participat en la campanya i a Roger Baldomà per iniciar-la i mantenir-la viva, així com a l’equip de Twitch per escoltar i admetre la proposta. Ja no hi ha excuses perquè altres plataformes també reconeguin la nostra llengua.\nSega atura la distribució de Judgement a Occident


La plantilla amb més valor\nEsports / Futbol 01/02/2017\nConstruir l’Atlètic costaria ara 696 milions d’euros, gairebé quatre vegades més del que va gastar\nEls jugadors de l’Atlètic de Madrid durant l’últim entrenament al Vicente Calderón abans de rebre el Barça avui. KIKO HUESCA / EFE\nBarcelonaL’Observatori de Futbol CIES publicava la setmana passada un informe en què destacava la revalorització dels clubs de les cinc principals lligues d’Europa, basant-se en el salt que separa la despesa que ha hagut de fer l’entitat per confeccionar la plantilla i el valor de mercat que tenen els jugadors actualment. I l’Atlètic de Madrid s’ha colat en la tercera posició, a tocar del Barça -líder del rànquing com a equip més ben valorat d’Europa- i del Tottenham, que ha anat fent-se gran gràcies a l’encert en el fitxatge a llarg termini de joves talents, com Harry Kane, Dele Alli, Christian Eriksen i Eric Dier.\nPerò el cas matalasser té ben poc a envejar al projecte que lidera Pochettino i que ha convertit els spurs en una màquina de fer cracs: ara costaria 799 milions d’euros construir una plantilla que en el seu moment va costar al club anglès 274 milions. L’Atlètic va gastar 199 milions i actualment fitxar la mateixa plantilla en costaria 696. El salt és de 497 milions, gairebé el doble del que ha sigut capaç de millorar el Madrid (286) i poc menys que el Barça (586) amb una despesa substancialment superior en fitxatges.\nDespesa en fitxatges per confeccionar la plantilla i valor de mercat actual\nEl moment actual de l’Atlètic a la Lliga, on el Sevilla l’ha relegat a un grup més perseguidor que protagonista, a l’ombra del Madrid i del Barça, ha amagat l’encert de molts fitxatges de Simeone. Només quatre futbolistes blanc-i-vermells han perdut valor respecte al preu de mercat que tenien quan van arribar (segons les estimacions de Transfermarkt, el portal de referència en aquest tema) i, de fet, sembla qüestió de temps que el recuperin. El croat Sime Vrsaljko, instal·lat al lateral dret en les últimes setmanes, neutralitzarà aviat els 2 milions de valor que ha perdut durant els seus mesos de suplència, una situació similar als 3 milions que han desinflat el preu de Nico Gaitán per culpa d’un inici dispers amb l’Atlètic. Però l’argentí s’ha anat colant a l’onze en les últimes jornades i tot sembla apuntar que serà una de les cartes d’èxit de la segona volta de l’equip madrileny.\nHi ha dos noms que estan subratllats en la prova de valor de l’Atlètic: Antoine Griezmann i Yannick Ferreira Carrasco. El francès està considerat el quart jugador més valuós d’Europa, i es calcula que el seu preu és de 150 milions. Pel belga se’n van abonar 15 al Mònaco i aquests últims dies s’ha parlat que el Manchester United estaria disposat a fitxar-lo per 90. Són només dos casos de l’efecte Simeone, un entrenador capaç de catapultar les carreres dels seus futbolistes fins al punt que l’Atlètic ha colat 4 jugadors en un rànquing dels 40 més cars d’Europa.\nAtlètic de Madrid Barça fitxatges


Primàries recull més de 300 signatures a favor de la llista unitària independentista - Viu Molins de Rei\nPrimàries recull més de 300 signatures a favor de la llista unitària independentista\nDavid Rodríguez • 07/12/2018\nL’entitat que aposta per una candidatura única entre els partits independentistes a les pròximes municipals ha iniciat la recollida de signatures “davant la manca de resposta dels partits polítics”.\nFoto d’arxiu de la presentació de Primàries de Molins de Rei // David García\nL’entitat Primàries de Molins de Rei ha recollit més de 300 signatures per donar suport a una llista unitària independentista en les pròximes eleccions municipals. La iniciativa, que va començar a finals del mes de novembre, forma part de l’estratègia de l’entitat per “fer palès que a Molins de Rei hi ha una majoria independentista”.\nEl coordinador de campanyes de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC) a Molins de Rei, Albert Rodríguez, comenta que la recollida s’estendrà fins al cap de setmana del 15 i 16 de desembre, coincidint amb la Fira de Nadal, el que permetrà incorporar els comerços.\nTot i que durant la presentació de Primàries de Molins de Rei no es va anunciar la recollida de signatures, Rodríguez assegura que es tracta d’un “pas previ a la formació de les candidatures”. L’inici de la recollida de signatures, segons afegeix Rodríguez, suposa “una mesura de pressió davant la manca de resposta dels partits polítics” per configurar una candidatura amb una llista unitària independentista.\nPrimàries de Molins de Rei considera que el pròxim govern municipal hauria de demostrar que a “Molins de Rei hi ha una majoria independentista”. Per a l’entitat, el moment polític actual a escala nacional requereix “coherència i un gran govern fort” en l’àmbit local.\nDurant la presentació de projecte, Rodríguez va demanar a l’independentisme una llista unitària que superi les sigles dels partits, als quals va acusar d’estar centrats en les “lluites, travetes i incongruències”. De moment, Primàries de Molins de Rei obre la porta a la presència de les formacions polítiques i, encara que s’ha reunit amb els representants dels partits, no ha rebut cap resposta concreta.\nEtiquetes:llista unitària llistes electorals Primàries Molins de Rei


ΠΡΟ ΓΟΩΝ ΔΕ ΜΝΑΣΤΙΣ: Amor per la saviesa, amor per la bellesa\nGràcies, Ramon, per evocar la poesia, en els temps que ens ha tocat viure. Bon Sant Jordi !\nQuan vaig rebre el teu correu no vaig poder obrir la pàgina del blog. Et felicito per aquest fragment, la pel.lícula Mort a Venecia és una de les més boniques que he vist. L'amor a la saviesa i a la bellesa són valors eterns, incòlumes, em consta que això és el que transmets als teus alumnes, o alemnys ho intentes. Personalment penso que és un dels valors estables en el ser humà i un ajut davant les vicissituts vitals. Em permeto recomanar el llibre de Gustavo Martín Garzo 'El jardin dorado' , aquest autor té un estil narratiu tan delicat i órfebre que sembla el quadre del Jardin de les Delicies en versió escrita.


Riberaonline.info - Priorat, Ribera d'Ebre i Terra Alta: L’Ateneu Cooperatiu acompanya la creació de set noves cooperatives a les Terres de l’Ebre\nL'Ateneu Cooperatiu de les Terres de l'Ebre tancarà aquest mes d'octubre el seu tercer any d'implantació al territori i una de les tasques primordials que ha continuat realitzant durant aquest curs 2018-2019 ha estat l'acompanyament a través del programa CoopCREA de noves cooperatives i entitats que es mouen dins l'ecosistema de l'economia social. Així durant aquest curs s'han constituït amb el suport de l'Ateneu un total de set noves cooperatives a les Terres de l'Ebre. Tres d'elles es van crear dins el 2018: les Filloles de Clara (escape room la Llibreria), el Racó de la Festa i Anam Cara i les quatre restants s'han creat durant aquest 2019: Avant Ebre, Artra, La Segona Volta i Milpeus.\n"Aquestes són només les que s'han acabat creant, però el cert és que des del programa CoopCrea hem rebut moltes més peticions d'acompanyament, alguns s'acabaran constituint l'any vinent i d'altres potser no acabaran de donar mai el pas, però sí que constatem que cada vegada hi ha més coneixement i interès al territori pel cooperativisme", apunta Sofia Arques, tècnica d'acompanyament de projectes de l'Ateneu Cooperatiu Terres de l'Ebre. Així, a través del programa CoopCrea s'han assessorat un total de 20 projectes, als quals cal sumar 36 més que han fet algun tipus de consulta puntual. L'altra via en què treballa l'Ateneu és reconvertir en cooperativa empreses del territori que estiguin amenaçades per un tancament probable o imminent.


Descarregar pdf divendres, 03 de juny de 2005\nIgnacio Ramonet, director de Le Monde Diplomatique, apadrina avui les orles de la Facultat de Lletres\nEls prop de 90 alumnes de les promocions de Geografia, Història, Història de l'Art, Filologia Hispànica, Catalana, Francesa, Anglesa i la primera promoció d'alumnes de Comunicació Audiovisual de la Facultat de Lletres de la UdL seran apadrinats avui, per Ignacio Ramonet, director del mensual del bimestral Manière de voir i del mensual Le Monde Diplomatique, (www.monde-diplomatique.es), en un acte que tindrà lloc a la Sala d'actes de la UdL, a les sis de la tarda.\nRamonet, nascut a Pontevedra l'any 1943, va viure la seua infància a Tànger. A Rabat, Burdeus i París estudia Enginyeria i en aquesta darrera ciutat Sociologia. Interessat pel cinema treballa ben a prop de Roland Barthes, doctorant-se després en Semiologia i Història de la Cultura.\nIgnacio Ramonet Actualment, és professor de Teoria de la Comunicació a la Universitat Denis-Diderot (París), tasca que compagina amb la direcció de les publicacions Le Monde Diplomatique i Manière de voir. Autor de títols com ara La golosina visual, La tiranía de la comunicación, Un mundo sin rumbo, Internet el mundo que viene, Marcos, la dignidad rebelde, La posttelevisión, Propagandas silenciosas o Guerras del siglo XXI, Ramonet és especialista en geopolítica i estratègia internacional.\nAdmirat per uns i criticat per altres per la seua ideologia, aquest singular periodista conegut arreu del món, és cofundador de l'organització no governamental ATTAC, així com de MEDIA WATCH GLOBAL (observatori internacional dels mitjans, del qual n'és el president).\nPromotor del Fòrum Social Mundial de Porto Alegre, Ramonet abordarà críticament en la seua lliçó magistral l'actual paper dels mitjans de comunicació de masses en l'era de la globalització i ens proposarà com sortir-nos-en de la desinformació i la manipulació que practiquen.\nEl que ell anomena "l'ecologia de la informació" així com la creació del Media Watch Global es perfilen com les esperances per preservar "que l'ésser humà pugui comunicar lliurement el seu pensament i les seues opinions".


La nostra Senyora de la Soledat de l'Alegria • José María Lleial Bernáldez 2016\nTrobem en l'eix central l'anagrama de la Mare de Déu, ja que és una germanor amb una única titular mariana. Simulant un alo sobre l'anagrama trobem flors, símbol de l'alegria. Rematant l'escut en forma circular trobem el nom de la Germanor.\nÉs tradicional d'aquesta Germanor portar túnica de color blau Alacant amb coll en alça, no porten antifaç. Sobre la túnica trobem l'escapulari de color blanc, símbol de la puresa amb l'escut de la germanor brodat. Es complementa l'hàbit amb guants blancs i calçat negre.\nRecuperant-se la Processó del Ressuscitat per la pròpia Junta Major de Germanors des de l'any 1993, sorgeix la inquietud d'organitzar la Trobada de Resurrecció que, també es realitzava a Alacant.\nSerà Don José Ángel Guirao Sánchez, home vinculat a les Fogueres de Sant Joan, qui assumisca aquesta inquietud i somie amb la constitució d'una Germanor que aglutinarà a les dones i homes de les festes oficials d'Alacant. Una Germanor que reflectirà la unió existent entre els dos esdeveniments més importants de la vida de la Ciutat: Setmana Santa i Fogueres de Sant Joan.\nAixí es va fer, més al somni de José Ángel Guirao, es va unir una llarga malaltia que desembocaria en la defunció del fundador de la Gloriosa Germanor de La nostra Senyora de l'Alegria.\nLes pautes de la Trobada entre el Ressuscitat i la Verge de l'Alegria van quedar establides en 1997, any de la primera Trobada. Però, fins a arribar a aqueix moment, cal assenyalar que el naixement d'aquesta Gloriosa Germanor i les característiques que la identifiquen, estan estretament vinculats a les Comissions de Fogueres i Barraquers.\nTot l'any 1996, va estar dedicat a consolidar aquesta Germanor i mantindre la tradició existent a Alacant de celebrar la “Trobada” i recuperar els Al·leluies que es tiraven des de balcons i terrasses quan l'Església celebrava el Dissabte de Gloria.\nL'any 1997 es recuperen de l'Arxiu Municipal els dibuixos i llegendes que conformaven els Al·leluies de principi de segle, que novament són impresos.\nL’Alegria • Juli Micó. “Processó de Gloria”. Partitura recollida en la publicaciónn ”10 anys de Festa en Festa. Colla de dolçaina i tabalet de Sant Antoni” any 2002. Gravada en “ Somnis d’ Aixa. La nostra Música: dolçaina i tabalet”. Any 1999. Dedicada a la Verge de l'Alegria\nVerge de l'Alegria • Miguel Ángel Ivorra Olmedo. “Marxa de processó “IN MEMORIAM de José Ángel Guirao (President fundador de la Gloriosa Germanor de La nostra Senyora de l'Alegria) i a tots els germans confrares.” Febrer de 2006.


Diumenge, una nova cita democràtica!\n25 maig 2020 10:41\nLila Thomàs | 21 juny 2016\nTornar a votar aquest mes de juny és percebut per molta gent com a un deure més que com a una cita democràtica, segons les enquestes publicades aquests dies. L’electorat no està molt satisfet amb aquesta segona volta, sis mesos després, davant la impossibilitat de formar govern que hem viscut.\nUna nova cita electoral que voldríem aclarís bé el panorama de les forces polítiques i tornéssim als terminis establerts per formar un nou govern, amb celeritat. Les enquestes tornen a mostrar que no hi haurà una força amb majoria absoluta. Segurament caldran pactes entre forces afins per tal de conformar aquest nou executiu.\nDes de les Illes Balears contribuïm amb 8 diputats, dels 350 que conformen el Congrés. No ens podem comparar amb aquelles altres que hi aporten vàries desenes. Així i tot les enquestes es diuen que també hi haurà canvis i això pot fer més atractiva la propera cita electoral.\nLes Illes, Unides podem MÉS és l’slogan electoral que pot créixer en la seva representació. Uneix forces polítiques com Esquerra Unida de les Illes Balears, PODEMOS, i MÉS per Mallorca. Unió de forces diverses, plurals, una amb història des de fa trenta anys, altra nascuda fa molt poc, una tercera amb pocs anys, quatre, que a la vegada ja ha experimentat la suma de forces d’aquí.\nUna perspectiva engrescadora front a les forces de dretes, PP i Ciutadans que repeteixen el més del mateix de manera constant.\nUna possibilitat de dur al Congrés una veu pròpia que plantegi treballar conjuntament amb altres forces sobiranistes d’altres nacionalitats i comunitats de l’Estat per fer front comú davant els reptes de modificar aspectes substancials del repartiment dels recursos públics.\nUna pluralitat d’esquerres que enriqueix la vida política farta de majoria absoluta, del Sr. Rajoy. Un President en funcions cec i sord a la corrupció del seu partit arreu de les comunitats autònomes, incapaç de la més mínima autocrítica.\nLa bona gent que demana coherència i transparència als seus representants polítics. Que exigeix bona gestió dels doblers públics, farta dels robatoris en èpoques de majories convençudes de la seva impunitat.\nTenim garanties, la presència de MÉS per Mallorca amb en Toni Verger com a tercer, sabem que creu fermament en el treball en equip, amb la pluralitat i la diversitat, escoltant, respectant, acordant sense tensions i acrituds. I això és una garantia.\nUna persona que creu que les Illes Balears han de tenir veu pròpia per canviar tot allò que des de l’Estat ens ve imposat. Que sabrà reclamar més inversions, repartiment just del finançament. Una persona que podrà contribuir al canvi que s’ha de donar en les polítiques estatals, amb major respecte cap a la diversitat i la pluralitat dels pobles que conformen l’estat.\nLa coherència, l’honestedat, el compromís que reclamam als representants públics estaran ben presents en el treball del proper diputat, Antoni Verger, si la ciutadania hi diposita la seva confiança.


1000 Qatari Rial per USD\n1000 QAR per USD - Qatari Rial to Dòlar dels Estats Units convertidor de divises\nEl nostre Qatari Rial a Dòlar dels Estats Units convertidor està actualitzat amb els tipus de canvi de 11.07.2020. Introduïu qualsevol quantitat que vulgueu convertir a la casella a l'esquerra de Qatari Rial. Utilitzeu les "Monedes d'intercanvi" -Button per fer Dòlar dels Estats Units la moneda predeterminada. Feu clic a Dòlar dels Estats Units o Qatari Rial per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nTipus de canvi actualitzat: 11.07.2020 09:08\nHeu seleccionat la moneda font QAR i la moneda objectiu Dòlar dels Estats Units amb un import de 1000 QAR. Podeu triar els tipus de canvi de les dues llistes per a més de 160 monedes internacionals. Els tipus de canvi s’actualitzen a intervals regulars i es presenten en forma tabular per a quantitats habituals. També podeu veure els tipus de canvi històrics d’altres visitants.\nLa Qatari Rial és la moneda en Qatar. La Dòlar dels Estats Units és la moneda en Timor Oriental, Equador, el Salvador, Illes Marshall, Micronèsia, Palau, Estats Units, Zimbabwe. El símbol per QAR és ﷼. El símbol per USD és $. El tipus de canvi del Qatari Rial es va actualitzar per última vegada el Juli 11, 2020. El tipus de canvi de la Dòlar dels Estats Units es va actualitzar per última vegada a Juli 11, 2020. El factor de conversió QAR té 5 dígits significatius. El factor de conversió USD té 5 dígits significatius.\nQAR per CADQAR per CHFQAR per EURQAR per INRQAR per JPYQAR per NZDQAR per RUBQAR per SGDQAR per UAHQAR per VND


Multen un manifestant de la vaga del 8-N per donar un cop de peu a un motorista\nMossos d'Esquadra retirant un home que es manifestava a les rondes de Barcelona durant la vaga general del 8 de novembre de 2017 / Reuters-Albert Gea\nL'activista va participar en un piquet a la Ronda de Dalt durant l'aturada del 2017\nL’Audiència Provincial de Barcelona ha condemnat un activista de la vaga del 8 de novembre del 2017 a una multa de 360 euros i una indemnització 2.300 euros per un delicte de lesions per donar un cop de peu a un motorista en un piquet a la Ronda de Dalt, segons ha avançat Vilaweb. En la sentència, a la qual ha tingut accés l’ACN, s’especifica que la pena és a un mes de presó però aquesta se substitueix per dos mesos de multa amb una quota diària de sis euros. L’activista haurà d’indemnitzar el motorista, a qui se l’absol d’un delicte de maltractaments ja que el jutge no veu provat que donés un cop de punya al condemnat.\nEl mateix activista va ser condemnat a un any de presó per un delicte de desordres públics pel mateix piquet. Els fets van tenir lloc a primera hora del 8 de novembre del 2017, quan l’acusat estava en aquest piquet. Sobre les 8.45 hores va arribar el motorista i va exigir “intensament” que el deixessin passar. Es va produir un “tumult” i van fer caure el motorista. Un cop a terra, l’acusat va picar amb el peu el motorista a la zona facial del casc que protegeix la mandíbula inferior, provocant-li una forçada oclusió mandibular i un cop de cap enrere.\nEl jutge considera “inverosímil” que el motorista donés un cop de puny a l’acusat ja que no hi ha cap prova que així ho demostri. A més, apunta que no consta que l’ara condemnat patís cap lesió. A més, no dona suficient credibilitat als testimonis de la defensa sobre l’origen de la seva lesió. En canvi, sí consten els informes mèdics del motorista i afirma que hi ha proves suficients per donar versemblança al relat. A més, apunta que el mosso d’esquadra que va dir que no va veure cap dent trencada en el moment es va equivocar en el seu anàlisi. Amb tot, veu “més enllà de tot dubte raonable” que l’autor de les lesions que va patir el motorista és l’activista acusat.\nIndependentisme Referèndum 1-O Vaga


Escrito el 23 de Mayo de 2007 en catalán con un tamaño de 3,97 KB\n5.-Jacint Verdaguer. Jacint Verdaguer (1845-1902) és un poeta fonamental de la renaixença i Romanticisme del segle XIX que valorà la tradició popular y el model literari culte. Es torna un autor de renom gràcies als jocs florals i té que compaginar la literatura amb lactivitat eclesiàstica. Destaca la qualitat dels seus poemes èpics moderns: LAtlàntida (1877) i Canigó (1886). Va ser també un autor de poesia religiosa i patriòtica. Va ser un poeta de renom gràcies a les seves obres i la seva personalitat.\n6. Per què podem dir que la història de la burgesia i de la novel·la són històries paral·leles?\nPerquè segueixen la mateixa trajectòria (apogeu de la burgesia = apogeu de la novel·la).\nEl burgès és el lector, lescriptor i leditor. La burgesia viu el seu millor moment i no vol una literatura que levadeixi de la realitat, sinó tot el contrari.\n7.- El realisme: inicis, característiques i autors més importants.\nEl realisme es un moviment literari que consisteix en reflectir a una novel·la una situació social real. Al realisme es dóna el cas en que lautor fa una valoració, una opinió personal implícita a la novel·la.\nLautor que va començar amb el realisme va ser Walter Scott, però no era realista encara.\nEls autors realistes més importants varen ser:\n-Gustave Flanbert, Madame Bovary. -> França\n-Henry Beyle (Stendhal), El roig i el negre -> França\n-Honoré de Balzac (primer autor plenament realista) La comèdia humana -> França\n-Charles Dickens, David Coperfield. -> Anglaterra\n-Dotoievski, Crim i Càstig. -> Rússia\n8.En quines teories del s. XIX es fonamenta el plantejament de la novel· la naturalista?\n* Teoria de Darwin (teoria de levolució ).\n* Positivisme, dAuguste Comte, que diu que la experiè ncia é s lú nic punt de partida del coneixement.\n* Determinisme, que expressa que lhome no é s lliure, sinó que està determinat per lherè ncia biolò gica i el medi en el qual viu.\n9.Quin autor francès posà les bases de la novel·la naturalista?Émile Zolà exposa la seva teoria al llibre La novel·la experimental. La seva teoria era que el novel·lista no pot manipular els seus personatges i que ha de recollir dades, encara que algunes desagradables (com el científic). Diu que el novel·lista sinteressa sobretot per personatges preocupants (de la mateixa manera que el metge no sinteressa per les persones sanes). 10.Diferències entre realisme i naturalisme.\nLa diferència és que el realisme vol reflectir la realitat, igual que el naturalisme, però aquest últim només agafa de la realitat allò que es mereix un estudi especial. La novel·la naturalista NO permet valoracions personals de lautor, mentre que la realista sí.\nrenaixença romanticisme i realisme Madame Bovary Flaubert caracteristiques català realisme característiques diferencies realisme naturalisme que diferencia el romanticisme del realisme realisme i naturalisme de la literatura catalana teories del naturalisme en catala Diferència entre Realisme i Naturalisme i el seu representant català realisme romanticisme i realisme diferencia romanticisme i realisme realisme i naturalisme catalan 2 bachillerato diferencies entre el naturalisme i el realisme caracteristiques del naturalisme diferencies entre el romanticisme y renaixenÇA diferencies naturalisme i realisme llista de verbs català Realisme Catala diferencia entre romanticisme i realisme teories del naturalisme i realisme realisme i naturalisme semblances i diferencies autors del realisme literari romanticisme, realisme i naturalisme diferències entre realisme i naturalisme teoria emile zola Característiques naturalisme i realisme jacint verdaguer romanticisme, naturalisme, realisme


Riberaonline: El Congrés aprova la proposta d’Esquerra Republicana per la gratuïtat dels peatges de l’AP-7 entre Ulldecona i l’Hospitalet de l’Infant\nEl Congrés aprova la proposta d’Esquerra Republicana per la gratuïtat dels peatges de l’AP-7 entre Ulldecona i l’Hospitalet de l’Infant\nLa comissió de Seguretat Vial i Mobilitat Sostenible del Congrés de Diputats va aprovar aquest dimecres una proposició no de llei d'Esquerra Republicana que instava el Govern espanyol a 'establir una bonificació del 100 % als peatges de l'AP-7 per a tots els vehicles que tinguessin entrada i sortida durant el mateix trajecte de viatge per qualsevol dels peatges ubicats entre Ulldecona/Vinaròs i l'Hospitalet de l'Infant', entre altres acords. La proposició que es va transaccionar amb el grup socialista, va comptar amb 18 vots a favor, 3 abstencions de C's i els vots en contra del PP (14).\nSegons el diputat republicà Joan Olòriz, que és qui va defensar-la, 'aquesta és la millor mesura i més immediata per aturar la sinistralitat a l'N-340, tal com han reivindicat els alcaldes i els veïns, fins que no s'hagi construït el tram d'autovia A-7 o finalitzi la concessió de l'AP-7 l'any 2019'.\nEl diputat republicà va denunciar que les Terres de l'Ebre no disposen d'una via ràpida gratuïta alternativa a l'N-340 'perquè els governs espanyols no han completat la finalització de la autovia A7 i, per tant, l'Estat és el responsable d'aquesta situació, perquè no ha fet les inversions que li pertocaven i tenia pressupostades'.\nEn aquest sentit, ha afegit que 'correspon a l'Estat pagar el 100 % de la bonificació dels peatges d'aquest tram; fins ara, no han tingut cap problema per rescatar amb milers de milions les 9 autopistes radials de Madrid o per indemnitzar a la concessionària de l'autopista per la reducció del trànsit'.\nOlòriz va recordar la imposició que ha fet el Govern espanyol, en contra dels alcaldes i la gent del territori, de diverses mesures al tram ebrenc de l'N-340, com ara la construcció d'11 rotondes, la instal·lació de doble línia contínua en gairebé tot el tram i la limitació de la velocitat a 80 Km/h. Segons el diputat, 'aquestes mesures imposades pel Govern espanyol han transformat aquesta part del corredor mediterrani en una carretera de tercera'.\nLa proposició aprovada també demanava una partida per fer obres de millora a la carretera N-340 i l'aplicació de pintura rugosa al canal de separació dels dos sentits de la carretera.


rba salut i gestió: Amb qui només sap destruir, resulta impossible construir res...\nAmb qui només sap destruir, resulta impossible construir res...\nL’equip de la Sra. Colau utilitza la sanitat pública per intentar captar vots, després d’un mandat que ha resultat un autèntic desastre per la ciutat de Barcelona. Ni lloguers socials, ni s’han aturat els desnonaments, el problema dels manters és més accentuat que mai i Barcelona més bruta i més insegura que mai. En quant a la sanitat, sort del departament de Salut que ha pogut mantenir uns serveis sanitaris de qualitat les promeses mai acomplertes de la Sra. Colau i la seva comissionada de Salut Gemma Tarafa\nDesprés del fracàs en trobar una ubicació adient pel CAP Raval, ara l’equip de l’alcaldessa intenta blanquejar la seva imatge d’absoluta incompetència, manipulant a l’opinió pública, en plena campanya electoral, sobre una futura ubicació de l’Hospital Clínic.\nQue el recinte del millor hospital de Catalunya ha quedat petit és un fet en el que tothom hi està d’acord. Aviat farà tres anys que el llavors conseller de Salut Antoni Comin es va fer ressò de la denúncia que havien dut a terme els professionals del Clínic reclamant nous espais en els que poder treballar. Comin deia que per mantenir el nivell de qualitat i excel·lència calia un nou edifici, i un cop descartat per petit l’antic espai de la caserna de bombers, si es volia mantenir el Clínic a l’eixample la única opció era el recinte de l’Escola Industrial. Tanmateix aquesta no era una solució immediata. Més enllà de trobar el finançament necessari per la construcció del nou centre, calia trobar nous espais en els que ubicar les activitats que actualment es duen a terme en el recinte de l’Escola Industrial.\nAra, tot d’una, i en plena campanya electoral per les eleccions municipals, l’Ajuntament de Barcelona es despenja recordant als ciutadans que estan treballant juntament amb el departament de Salut per tirar endavant aquesta proposta que està exactament allà on la va deixar el conseller Comin. La comissionada de Salut de l’Ajuntament Gemma Tarafa, que més enllà de denunciar falsedats no ha estat capaç en aquest 4 anys de mandat de fer res positiu per a la sanitat dels barcelonins, ha anunciat a bombo i plateret aquesta immensa fal·làcia, amb l’únic objectiu de fer-se propaganda i captar un grapat de vots dels il·lusos que es creuen aquestes mentides.\nAixò no és fer política; això és enredar a la gent per aconseguir 4 vots. Aquesta manera d’actuar hauria de ser repudiada pels ciutadans que amb els seus vots haurien d’aconseguir expulsar de la política a tota aquesta colla d’ineptes incapaços d’aportar res positiu per la societat de la que viuen.\nUn Ajuntament que ha estat incapaç de trobar una solució adequada per ubicar-hi el CAP Raval, ara vol donar lliçons sobre l’Hospital Clínic del qual sempre han criticat que pugui tenir una línia de finançament complementaria a través de l’exercici controlat d’activitat privada. Un Ajuntament que ha viscut d’esquena a les necessitats dels barcelonins resulta que ara es preocupa per la ubicació d’un hospital que en cas que les previsions del conseller Comin prosperessin podria trigar-se més de 10 anys en fer-se realitat.\nla comissionada Tarafa\nEstem davant d’una manca d’ètica important i això des de diferents vessants: En primer lloc perquè equival a enganyar als ciutadans sobre un fet que encara ningú pot afirmar que es pugui acabar realitzant. En segon lloc perquè aquest anunci es fa al bell mig d’una campanya electoral, sense que abans ni el departament de Salut ni la comissionada de Salut de l’Ajuntament hagin informat que estaven treballant en aquest tema. En tercer lloc, perquè si algun dia això s’acaba fent, el cost d’aquest nou hospital serà assumit per els ciutadans amb els seus impostos i en cap cas per l’Ajuntament de Barcelona, i en quart lloc per la manca absoluta de credibilitat de la Sra. Tarafa. És una vergonya que des de l’administració pública d’una ciutat com Barcelona es tingui una escala de valors tan penosa. Moltes promeses a la ciutadania incomplertes, moltes excuses per justificar la seva inoperància. Desprestigiar al rival polític amb mentides vergonyoses... qui així actua té credibilitat per a fer un hospital Clínic nou?\nPer altre banda, la decisió d’on ubicar eventualment un nou Hospital Clínic serà presa per el departament de Salut i per la propietat i la direcció del Clínic, i una vegada decidit el lloc amb criteris tècnics, i analitzat si aquest lloc és viable, es comunicarà la decisió a l'Ajuntament de Barcelona i es buscarà el consens. Per tant la Sra. Tarafa hauria d’aprendre a callar. Per sort per l’Hospital Clínic, ella mai decidirà quina és la millor ubicació de l’Hospital.


Apartment Pula 21 Pula1 Pula Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nApartment Pula 21 Pula1\nMés informació sobre Apartment Pula 21 Pula1\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Pula, no busqui més enllà de Apartment Pula 21 Pula1 . Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Pula. L'hotel ofereix habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'ambient de Apartment Pula 21 Pula1 es reflexa en cada habitació. piscina privada, banyera hidromassatge, aire condicionat, servei de despertador, escriptori són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Apartment Pula 21 Pula1 .


MEIÀ RUNNERS: 7ª Cursa de muntanya Alta Segarra: Campionat de Catalunya\n7ª Cursa de muntanya Alta Segarra: Campionat de Catalunya\nEl passat 21 d'abril es va celebrar a Sanaüja, la 7ª cursa de muntanya "Alta Segarra". En aquesta edició, la cursa seria el Campionat de Catalunya per equips.\nAquesta vegada, podria dormir una mica més, ja que, Sanaüja està a 20 minuts d'Artesa. Arribava a Sanaüja a les 8.15, i tenia temps suficient per anar a buscar el dorsal, canviar-me i, fins i tot, fer un escalfament. Veia força cares ja conegudes, tot i que, molts no els coneixia (la gent deia que "aquest any hi ha molt nivell"). Arribat a la plaça, una notícia corria com la pólvora: la Núria Picas estava apuntada en la cursa i correria en ella. Les prediccions es complien, aquest any hi havia molt nivell!\nTot i donar un cop d'ull pels voltants de la plaça, no la vaig saber veure. Així, que, vaig anar a buscar el meu dorsal (125). També, em van donar un xip especial, tan sols per la cursa. Llavors, em vaig trobar el Xabier Velasco, del CUDOS. Ell, ja havia participat en edicions anteriors i em va donar un parell de consells que, durant la cursa, vaig fer servir.\nDesprès d'això, em vaig anar a canviar. Un cop llest, vaig tornar a pujar a la plaça per escalfar una mica i entrar dins el quadre de sortida.Un cop tots els corredors i corredores estàvem dintre, es va començar el briefing. Tot i que no vaig estar molt atent, perquè em vaig tornar a posar a parlar amb el Xabier i d'altres corredors, sí que és cert que, en aquesta cursa, hi havia elements a tenir en compte (roques, pendents, cordes per pujar, senyalitzacions, etc). Aquesta, no és una cursa normal de muntanya, crec jo. Va resultar ser força dura, però, sobretot, divertida i diferent.\nEls primers km's vaig adoptar un ritme suau. A mesura que passaven els minuts i els km's, anava pujant una mica el ritme. Fins al 5è km, va ser un pujar constant. A partir d'allà, es va començar a baixar amb força. Una de les coses que més em van agradar va ser que, pels voltants del km 7-8, es tornava a passar pel poble, per la plaça d'on s'havia donat el tret de sortida.Una speaker i molta gent et donaven ànims i, sincerament, em va ajudar molt.\nUn cop deixat enrere el poble, començava una forta pendent de 100metres de desnivell en menys de 500metres. Passada la pendent, hi trobàvem el 2n aviatuallament de la cursa.\nAra, tocava una altra pujada d'uns 100m de desnivell, una baixada i la pujada més dura de la cursa, que ens situaria al punt més alt de tota la competició (675m d'alçada). Ja planejant uns metres, trobàvem el 3r aviatuallament, portant ja, 13km dels 24 totals. Tot i que ja havíem acumulat 700metres de desnivell positiu, encara en quedaven 500 més i 11km per endavant. Ara, però, ja tocava baixar més que no pas pujar.\nTot i que, les pujades que van seguir desprès del 3r avituallament eren desprès de fortes baixades i costava arrancar, encara tenia forces suficients per seguir corrent. La veritat, és que em vaig guardar massa i vaig arribar encara amb proutes forces a la línia de meta; hauria pogut donar més.\nCom he dit, va ser una cursa molt entretinguda, molt divertida, i això va ajudar a que les 3h hores que vaig estar corrent, no es fessin tan dures, com a mínim, psicològicament. A més, jo també anava pensant en les meves coses. Durant aquest tram, ens vam trobar una paret de roques que s'havia de pujar amb unes cordes. El pròxim any, portaré els peus de gat!\nAl final, passat l'últim avituallament al km 20, vaig començar a "apretar" de valent! Vaig passar uns 6 o 7 corredors. Tot plegat, vaig passar la línia de meta amb 3h 11segons i acabant en 137a posició de la general d'uns 350 corredors i 5è de la meva categoria (sub23). Degut a que al arribar no vaig pensar en parar el rellotge, no vaig poder saber el meu temps real, però deuria baixar uns segons de les 3h, com a molt.\nA l'arribada, mirant el crono\nCal dir, que, el primer de la meva categoria, Andreu Simon, va arribar amb un magnífic temps de 2h 14' 11''. El primer classificat, Just Sociats, va acabar la cursa amb 2h 4' 22''.\nPer la banda de les dones, Núria Picas, va ser la guanyadora amb un temps de 2h 24' 48''.\nAcabada la cursa, em van donar la bossa d'obsequis i un trofeu personalitzat. Aquest detall, el felicito! Tan sols en una altra cursa m'havien donat un altre trofeu així (Rialp Matxicots) i considero que, això, al corredor li agrada i li fa tenir un molt bon record de la cursa. Per acabar-ho de rematar, em vaig poder fer una foto amb la Núria Picas.\nJo, la Núria Picas i el Xabier V.\nAltres cròniques de la cursa: http://www.buff.eu/blog/nuria-picas-gana-el-campeonato-de-catalunya-la-sagarra/\nPublicat per Meià Runners a divendres, d’abril 26, 2013\nEtiquetes de comentaris: Campionat de Catalunya, Cursa de muntanya Alta Segarra, FEEC, Núria Picas, Rialp Matxicots, Sanaüja


Feriensiedlung Kiefernhain Krakow am See Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 10 allotjaments a Krakow am See.\nAm Borgwall 38, Krakow am See, Krakow am See, Alemanya, 18292 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Krakow am See, Feriensiedlung Kiefernhain és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nFeriensiedlung Kiefernhain ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, lloguer de bicicletes.\nL'ambient de Feriensiedlung Kiefernhain es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen pesca, ping pong estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Feriensiedlung Kiefernhain.


Centre d'Interpretació del Cava i dinar a Canals & Munné\nConeix els orígens del cava a l'antiga Fassina de Can Guineu, actual Centre d'Interpretació del Cava, que et proposa conèixer de forma interactiva la història de les vinyes del Penedès, les formes de la seva arquitectura i els protagonistes de la indústria vitivinícola que han convertit Sant Sadurní d'Anoia en la indiscutible Capital del Cava.\nPantalles tàctils per descobrir la història, el patrimoni arquitectònic i la influència del cava en la vila\nSala de la Festa de la Fil·loxera amb els elements (de cartró-pedra) que hi intervenen i projecció\nBaixada a l'antic celler de la Fassina de Can Guineu per fer un recorregut vivencial sobre el món del cava a través d'un audiovisual de gran format\nDesgustació d'un cava local acompanyat d'un snack elaborat també a la nostra vila\nDinar a la cava vella. Aquest dinar està composat per:\nPer cada 4 persones inclou: 1 ampolla de cava reserva brut, 1 ampolla de de vi blanc o Noir Princeps, 1 ampolla d'aigua\nEls majors de 8 anys no podran gaudir del menú infantil. Pregunteu abans per aquest menú a reserva@enoturismepenedes.cat\nTotes les activitats podran modificar la data de realització, sempre i quan, tots els establiments implicats tinguin disponibilitat i horaris per dur-les a terme en les dates proposades pel client. Per tal de gestionar el canvi de data cal posar-se en contacte amb reserva@enoturismepenedes.cat


Distopies per a una època distòpica: quan la realitat s'acosta a la ciència-ficció\nRicard Efa, Manuel Bartual i Jaume Pallardó projecten al futur les angoixes del present pandèmic, la crisi climàtica i el poder de les corporacions\nFotograma de 'Blade runner', una de les grans distopies cinematogràfiques. Warner\nBarcelona“Sembla una pel·lícula de ciència-ficció”. Quantes vegades hem dit això en l'últim any i mig? Per ser més precisos hauríem d'acotar la frase a un dels subgèneres més atractius de la ciència-ficció, la distopia, que explora un possible futur en què l'evolució de la societat comporta unes condicions de vida pitjors en algun aspecte o en general. Però si el 73% de la població creu que els joves d'ara viuran pitjor que els pares –segons una enquesta recent del Centre d'Investigacions Sociològiques– no és estrany que els relats distòpics comencin a sortir com bolets en tots els àmbits.\n“La distopia és la narrativa dominant de la ciència-ficció des dels anys 60 i 70, quan els autors del gènere s'allunyen de la fascinació per la tecnologia i la ciència de la generació d'Isaac Asimov i Arthur C. Clarke per acostar-se més a la sociologia”, explica Jordi Sánchez Navarro, programador del Festival de Sitges i director del màster de cinema fantàstic i ficció contemporània de la UOC. “Però de distopies sempre n'hi ha hagut, perquè quina època no és distòpica? El segle XX és un seguit de crisis: des de la Primera Guerra Mundial a la Segona passant pel crac financer, la Guerra Freda i la crisi del petroli dels 70. I l'obra d'autors distòpics com Ballard està molt vinculada a les ansietats del seu temps: crisi energètica, crisi climàtica, escassetat de recursos, superpoblació...”\nPer al sabadellenc Ricard Efa, autor d'una vintena de còmics –la majoria per al mercat francobelga–, la distopia és, senzillament, el gènere en què es troba més còmode. “El que llegeixo més és ciència-ficció, i si és distòpica és perquè som una generació que ha crescut amb les pors atòmiques. Em surt de manera natural evocar les angoixes polítiques que tinc, des del canvi climàtic a la deriva autoritària d'Occident”.\nAquestes idees són troncals en el seu debut literari, Les màquines del caos (Mai Més, 2021), situat en un futur dominat per grans corporacions tecnològiques contra les quals lluiten uns hackers activistes connectats a la xarxa a través d'implants neuronals. Reflexions sobre la intel·ligència artificial i el transhumanisme travessen una història trepidant que no amaga que és deutora d'obres del subgènere ciberpunk com Ghost in the shell, Neuromante, Akira i Matrix. “El ciberpunk anticipa els grans comportaments socials i els moviments empresarials de l'actualitat –diu Efa–. Els que hem crescut amb aquests referents som conscients de viure en un món pràcticament ciberpunk on es qüestiona la nostra identitat, el nostre comportament a les xarxes i l'individualisme extrem de la societat”.\nCoberta de 'Les màquines del caos', de Ricard Efa. Mai Més\nMés enllà d'etiquetes, per a l'autor la funció principal de la distopia és, com la de qualsevol altre gènere literari, interrogar-se sobre la naturalesa humana. “Vivim en una societat canviant però que encara està estructurada amb conceptes del segle XX que van sorgir com a solució als conflictes del segle XIX –diu Efa–. Però la definició d'ésser humà és complexa i ha anat canviant al llarg de la història. ¿Ser humà és tenir consciència? ¿Ha d'estar lligat a un cos humà per força? Són preguntes que plantejo, però no en tinc les respostes”.\nEl malson pandèmic fet realitat\nEls autors de ficcions distòpiques no acostumen a veure com es fan realitat, però Jaume Pallardó Segarra sí que ha comprovat com algunes de les seves intuïcions es complien. Al còmic La muerte rosa (Che Books, 2018-2019) aquest autor valencià va imaginar un futur en què la Terra s'està recuperant d'un virus mortal que ha delmat una població que ara viu en ciutats independents. La nova normalitat d'aquest món implica viure semiconfinat a casa, comunicar-se per videoconferència, rebre el menjar a domicili i sortir a l'exterior sempre amb uniformes estancs. Els protocols sanitaris dominen la vida quotidiana, la feina i les relacions socials en un clima d'asèpsia i conformisme trencat per veus escèptiques que titllen el virus d'invenció de les elits per tenir la població dominada.\nPortada de l'edició integral de 'La muerte rosa'. Che Books\nPallardó és conscient que La muerte rosa “sembla un malson febril provocat per la pandèmia”, però en realitat la idea de la història ve del 2014, quan es va produir el brot d'Ebola a Guinea que va infectar dos missioners i una infermera a Espanya. “La pandèmia ha provocat un salt endavant en coses que ja formaven part de la nostra vida: passem molt temps tancats, vivim entre dispositius electrònics, ens porten el menjar a casa... Però alhora seguim sentint la necessitat de connexió social”. Una de les escenes més excèntriques de La muerte rosa és quan Pallardó imagina una mena de ball de saló en què tothom porta el seu EPI. Durant la pandèmia, un dia es va quedar glaçat al veure per la televisió el personal d'un hospital vestit amb EPI i ballant sense parar. La realitat és sempre la millor de les ficcions.\nLa distopia no és només un territori adequat per a la prospecció de futurs i per plantejar preguntes filosòfiques. Té èxit també pels seus mecanismes narratius, molt potents per construir històries que atrapen el lector. “Les grans novel·les o pel·lícules distòpiques solen estar protagonitzades per un heroi enfrontat a l'escenari de dificultats plantejat –apunta Sánchez Navarro–. La distopia proporciona a l'heroi un objectiu molt concret: desmuntar la societat on viu. Per tant, sovint són narratives heroiques i no és estrany que hi hagi tantes sagues fantàstiques young adult com Els jocs de la fam ambientades en mons distòpics”.\nPallardó també destaca el potencial visual del gènere distòpic: “Et dona una sèrie d'imatges que són més atractives que les d'una història realista, però en última instància també serveixen per parlar del nostre món, perquè són un mirall distorsionat de nosaltres”. Efa hi coincideix i, de fet, la seva novel·la està plena d'imatges poderoses que, d'altra vegada, ha preferit descriure i no dibuixar. “Pel meu bagatge com a dibuixant, sempre imagino les escenes a partir d'imatges, però aquí m'he allunyat dels vicis de l'autor de còmic i he preferit no definir-ho tot tant i deixar que el lector completi les escenes”. Sobta, tanmateix, que, sent un gènere tan visual, Efa l'hagi escollit per al seu debut literari i no per a un dels seus còmics. “Al contrari, així m'he estalviat dibuixar molts edificis i coses molt feixugues”, diu Efa amb humor.\nUn paradís que no és el que sembla\nTampoc han optat per crear la seva distopia en un mitjà visual Carmen Pacheco i Manuel Bartual, els autors del podcast de ficció sonora Santuario , disponible a la plataforma Audible, que situa l'acció en un món futur castigat per la catàstrofe climàtica on la contaminació de l'aire dificulta la gestació de les criatures i multiplica els avortaments espontanis que posen en risc la vida de les mares. El santuari del títol és un refugi net de contaminació i aïllat del món per una cúpula on esperen el moment de donar a llum un grup de mares com la Pilar, que tot just arribar-hi comença a sospitar que alguna cosa no encaixa en aquest oasi de felicitat.\nPortada del podcast 'Santuario', de Manuel Bartual i Carmen Pacheco. Audible\nBartual, conegut pels seus fils de Twitter però també com a dibuixant, guionista , novel·lista i creador de formats televisius , va esbossar les idees de Santuario fa un parell d'anys. “La nostra idea inicial era parlar d'intel·ligència artificial –explica–, però rumiant en quina mena de món tenia lloc va ser com vam arribar a la part distòpica”. Imaginar un món distòpic amb els recursos de la ficció sonora no va representar cap problema. “És un llenguatge que s'adapta al gènere tan bé com els altres –defensa Bartual–. Una narració sonora pot evocar moltes imatges, i més una com Santuario, que té un treball d'edició sonora molt important al darrere. Em resulta molt interessant suggerir i és fàcil que l'oient s'imagini que està veient una sèrie sense trobar a faltar les imatges”.\nAmb la pandèmia, Bartual va perdre una mica les ganes de futurs distòpics i va crear en solitari una altra audiosèrie, Biotopía , de to humorístic i ambientat en una utopia tecnològica en què científics d'arreu del món experimenten amb les lleis de la física. “Durant el confinament necessitava un lloc feliç per refugiar-m'hi i Biotopía va ser la meva teràpia”, resumeix. Tanmateix, la trama del podcast –estructurada en forma de butlletins informatius– mostra com sota les llambordes de les utopies sempre hi ha una platja distòpica. “És que són les dues cares de la mateixa moneda –assenyala Sánchez Navarro–. Per construir una utopia sempre s'ha de deixar fora algun element, totes les utopies tenen els seus danys col·laterals i excrescències”.\nTres distopies clàssiques que no perden vigència\n1984 de George Orwell, Fahrenheit 451 de Ray Bradbury i Un món feliç d'Aldous Huxley, les tres grans distopies literàries de mitjans del segle XX, segueixen parlant de temes actuals i, segons Sánchez Navarro, servint de models per a la majoria de relats distòpics posteriors. “Totes les distopies de caràcter sociològic i tecnològic venen de 1984, que no ha perdut vigència perquè encara vivim en el món que es va crear després de la Segona Guerra Mundial. Més sofisticat, amb nous comportaments, però on la comunicació encara és l'eina principal per al control de la població. I el món feliç de Huxley és l'arrel de totes les distopies biotecnològiques, un tema que està molt present en la societat i cada vegada ho estarà més”. Fahrenheit 451, que descrivia una societat en què els llibres estan prohibits i els bombers es dediquen a cremar-los, seria per a Sánchez Navarro el model d'un tercer tipus de distopia: la poètica.\nCiència-ficció Distopia CÒMIC literatura


L´alcaldessa de Badia, Eva Menor, va inaugurar ahir, a la Biblioteca Vicente Aleixandre, l´exposició “La palabra cofrade no tiene género”, una mostra fotogràfica que presenta el paper de la dona en diferents confraries de Catalunya. A la inauguració va tenir lloc una taula rodona en què van participar l´alcaldessa; la secretària de l´Associació de Dones Confrares de Barcelona, Núria Borraz, i Natividad Chachón i M. Ángeles Rodríguez, membres de la Confraria Padre Jesús Nazareno, de Badia del Vallès, que era l´entitat que organitzava l´acte.\nTotes les ponents van coincidir en el fet que, tot i que l´equiparació entre dones i homes ha millorat, queda encara molt per fer, no únicament en l´àmbit de les confraries sinó en tots els aspectes de la vida diària. En aquest sentit, l´alcaldessa va destacar que “si no ens enfrontem, amb eficàcia i efectivitat, envers el sentit patriarcal de la vida, cada any i cada dia que passin, en comptes de disminuir, els sexismes se sumaran a altres formes de dominació”.\nL´alcaldessa també va agrair el paper que la confraria del Padre Jesús Nazareno ha representat a la societat badienca, “un exemple -va afirmar- de defensa activa de la igualtat de rols entre els i les confrares”.\nPer la seva banda, Núria Borraz va evidenciar els diferents graus d´integració de la dona que es produeixen en diverses confraries. Així, segons va explicar, mentre en algunes sí que es produeix la igualtat efectiva en tots els papers, fins i tot en els òrgans de Govern, en altres s´està produint una involució amb casos recents de prohibició que les dones hi participin.\nUn cop finalitzada la taula rodona els assistents van visitar l´exposició fotogràfica, que mostra la participació de la dona a diverses confraries catalanes, moment en què la secretària de l´Associació de Dones Confrares de Catalunya va agrair la col·laboració de l´Ajuntament de Badia i va lliurar a l´alcaldessa una placa commemorativa.