Ple de desembre: el tancament d'un any marcat per la Covid-19 - Terrassa\nPle de desembre: el tancament d'un any marcat per la Covid-19\nEl ple de desembre de l'Ajuntament de Terrassa tanca l'any amb més propostes per pal·liar els efectes de la crisi social, econòmica i sanitària de la Covid-19\nEl ple ordinari de desembre de l’Ajuntament de Terrassa, que se celebrarà el pròxim 18 de desembre de manera telemàtica, tanca l’any amb diferents propostes per seguir lluitant i treballant en pal·liar els efectes de la crisi social, sanitària i econòmica provocada per la pandèmia de la Covid-19. A més, el ple ordinari donarà pas i encararà el ple extraordinari de l’Ajuntament per aprovar els pressupostos municipals pel 2021, marcats també per la Covid-19 a la ciutat i que se celebrarà aquest mes de desembre, el dia 22, de manera telemàtica.\nL’Ajuntament en ple aprovarà la modificació puntual del POUM de Terrassa en l’àmbit del sector d’activitats productives dels Bellots II que facilitarà el desenvolupament d’aquest sector, atès que des de l’any 2003 que es va aprovar el POUM vigent, no s’ha pogut desenvolupar cap dels sectors productius previstos i que l’oferta de sòl productiu segueix recaient en els polígons existents desenvolupats al llarg del segle XX. Així mateix, la modificació que s’aprovarà en aquest ple, contempla la implantació de noves activitats industrials i logístiques que contribuiran a la creació de nous llocs de treball en un sector que presenta bones perspectives de creixement en el marc d’una economia globalitzada i amb un creixement de pes del comerç electrònic.\nA més, l’equip de govern també porta a aprovació del Ple les tarifes del servei de Transport Públic Urbà de Viatgers pel 2021 i les tarifes dels aparcament soterrats al Vapor Ventalló, a l’Avinguda Barcelona, a la plaça de Lluís Companys, a la plaça del Progrés, a la plaça del 1r de maig, a la plaça del Dr Robert, a la plaça Vella i al Raval de Montserrat.\nD’altra banda el ple aprovarà declarar d’especial interès o utilitat municipal les construccions, instal·lacions i obres a les quals s’ha atorgat llicència municipal, i determinarà la bonificació en la quota de l’Impost sobre aquestes. L’equip de govern també eleva al ple de la corporació l’aprovació de la sol·licitud d’adhesió de l’Ajuntament de Terrassa al programa Marc per col·laborar en el desplegament del programa de Reallotjament.cat de l’Agència de l’Habitatge de Catalunya.\nFinalment, el ple comptarà amb la participació ciutadana a través de dues propostes: una presentada pel Consell d’Entitats d’Acció Ciutadana davant la situació d’urgència dels Serveis Socials a la ciutat; i una altra presentada pel Moviment per unes Pensions Dignes de Terrassa, en defensa del sistema públic de salut, demanant mesures per la millora de l’atenció sanitària als centres de salut.


Wikiloc | Ruta ruta curta Capmany megalitic Capmany\nruta curta Capmany megalitic Capmany\nangel_vila_o Tots els drets reservats\nDescripció de la caminada: Des de l'aparcament seguim un camí direcció nord-oest que esta molt ben marcat amb senyals horitzontals de color groc. Pujarem pel carrer Major, fins a la plaça i església de Sant Sebastià i continuem pel carrer de santa Llúcia. Quan arribem a un creuament de carrers on hi ha una senyal vertical de l’itinerànnia agafem el camí de l’esquerra i sortim del poble pel carrer Jonquera. De seguida veurem una paret de pedra seca (0,15 km del poble) i deixem enrere les cases de Capmany. Arribem a una bifurcació de camíns on prenem la pista de l’esquerra (O). En aquest punt iniciem el recorregutmegalític de Capmany. Avancem entre camps i vinyes i ben aviat trobem Barraca i pedra Granítica ( 1km). De seguida la Font del Coll de Mata ( 1,2 Km). Més endavant la Pedra del sacrifici i la Font del capità. Més endavant trobarem el Menhir del Capità, pedra Dreta Comanera I, Pedra Dreta Comanera II, i el Dolmen del Mirgoler. A partir d’aqui, farem el camí de tornada a Capmany.\nUna vegada al poble i, depenent de l’hora d’arribada, es podrà visitar Capmany i degustar d’alguna beguda en la Plaça Major.\nPedra del Sacrifici: És un bloc oscil•lant de granit, que descansa sobre un suport de la mateixa roca, causat per una erosió selectiva del granit. Es poden observar cassoletes, reguerons i gravats antropomorfs que es troben en diagonal de nord-est a sud-oest a la cara superior en total 21 signes 15 cassoletes. Cronològicament espot situar entre el neolític mitjà i el calcolític.\nMenhir Vidal: Es tracta d’un menhir de granit, no confirmat, mig tombat cap al nord, amb forma ovalada. Hi trobem 4 signes gravats a la part superior convex de la pedra, 1 antropomorf simple en forma de creu llatina, 1 cercle, 1 doble cercle i 1 semicercle.\nVeurem en el recorregut murs de pedra seca, àrees boscosos de pi blanc cremades en els incendis de fa pocs anys de l'Alt Empordà.\nDolmen Barraca Lladre\nFont can Coll de la Mata\nLa vaig fer juntament amb angel_vila_o\nDemana a angel_vila_o que t'afegeixi com a company a aquesta ruta


Què fer en el vostre viatge a Lisboa?\nLes visites imprescindibles a Lisboa\nadmin Gener 23, 2019 No Comments\nAmb una llum excepcional, Lisboa mostra una bellesa cinematogràfica i una història fascinant a mercè dels seus set turons muntanyencs, travessats per tramvies raquítics o antics funiculars i coronats per un castell morisc. Cal dir que, sota un gran cel blau, la capital portuguesa té tot per agradar amb les seves belles vistes de les postals gran angular, el seu carisma i el seu dinamisme, en un context de fado melancòlic i animada vida nocturna. Aquí, segons la nostra opinió, els llocs de Lisboa no s’han de perdre.\nEl Mosteiro dos Jerònims\nUn vibrant homenatge a l’època dels Grans Descobriments, aquest monestir, una joia de l’art manuelí d’una finura increïble, està catalogat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.\nEl tramvia nº 28\nNo vam veure Lisboa mentre no creuàvem els seus carrers a bord d’aquest antic tramvia groc des d’on albirar el Tajo, la Sé (la catedral) i la cúpula blanca de la Basílica da Estrela.\nTram número 28, Lisboa, Portugal © Mapics – Fotolia.com\nCreus que tots els aquaris són iguals? Espereu a veure els taurons, pingüins i jugant a les llúdrigues de mar que són la punta de l’iceberg d’aquest gegantí aquari.\nTots els castells no són iguals i els constructors moriscs d’aquesta imponent fortalesa alta posada ho havien entès bé. Les seves muralles ofereixen una vista panoràmica de la ciutat i del Tajo.\nCastelo de São Jorge, Lisboa, Portugal © moedas1 – Adobe Stock\nEl Museu Calouste Gulbenkian\nAquest immens i fascinant museu acull una col·lecció que mai està cansada. Els seus tresors van des de pintures mestres holandeses fins a baix relleus egipcis, pintures de Monet fins a les joies de René Lalique.\nEl Convento del Carmo\nNi el temps ni els desastres naturals han alterat l’esperit gòtic d’aquest convent fundat per l’ordre dels carmelites el 1389 i reduït a restes enigmàtiques des del terratrèmol de 1755.\nEl Museu Nacional d’Art Antiga\nSituat en un palau del segle XVI, la col·lecció d’art antic de Lisboa més important és la joia del Sant Jeroni d’Albrecht Dürer, l’immens Políptic de Sant Vicent de Nuno Gonçalves i una monstruosa daurada de Belém.\nCor de la capital portuguesa, aquesta plaça amb vistes al Tajo representa tota la imaginació de Lisboa amb els seus palaus arquejats, l’arc triomfal i els tramvies grocs daurats.\nPraça do Comércio o plaça del Comerç, Lisboa, Portugal © nmann77 – Adobe Stock\nEl Museu Col·lecció Berardo\nEl col·leccionista d’art multimilionari José Berardo ha construït un dels majors espais d’art contemporani a Lisboa on el públic descobreix obres mestres gratuïtes de Warhol, Man Ray, Picasso o Miró.\nEl Museu Nacional de Azulejo\nL’excel·lent col·lecció d’aquest museu que s’ubica en un convent d’estil manuelí combina rajoles amb geometries hispano-maureses, escenes de caça del Renaixement i, com a element destacat de la visita, una immensa vista barroca de Lisboa abans de 1755.\nEl Palau Nacional de Sintra\nSituat com a patrimoni mundial de la UNESCO, el palau Sintra evoca contes de fades. Azulejos entre els més antics de Portugal, els frescos i la marqueteria il·luminen el seu interior, una barreja d’arquitectura morisca, manuelina i renaixement italià.\nFrança: busca abadies perdudes\nLes millors experiències de tren per a viatges ecològics a Europa\n5 bons motius per veure Tenerife des d’un altre angle\nDeu excursions amb impressionants vistes\nEls 10 recorreguts més bonics d’Europa


Enguany, és la primera vegada que onze centres del territori decideixen realitzar l’activitat del programa del servei comunitari en benefici d’Althaia.\nOnze instituts del Bages i del Moianès promouen iniciatives solidàries.\nOnze instituts de les comarques del Bages i del Moianès han participat, de forma virtual, en l’acte de cloenda del projecte del servei comunitari, una assignatura adreçada a l’alumnat de 3r i 4t d’ESO que promou que els nois i noies experimentin i protagonitzin accions de compromís cívic, aprenguin en l’exercici actiu de la ciutadania i posin en joc els seus coneixements i capacitats al servei de la comunitat. Enguany, és la primera vegada que onze centres del territori van decidir realitzar l’activitat del servei comunitari en benefici de la Fundació Althaia gràcies a la proposta feta pel Centre de Recursos Pedagògics (CRP).\nLa sala d’actes de l’Hospital de Sant Joan de Déu ha acollit l’acte de cloenda del projecte del servei comunitari del curs 2020-21, que s’ha retransmès de forma virtual per tal de garantir les mesures de seguretat i evitar el risc de contagi de la Covid-19. Els alumnes han presentat les iniciatives solidàries i les accions de micromecenatge que han preparat durant el curs escolar per tal de recaptar fons, en total 8.135,24 euros, i donar a conèixer el programa que té en marxa Althaia de millora de l’atenció a infants i joves.\nEls alumnes han seguit l’acte des de les seves aules i un representant de cada grup s’ha encarregat de presentar els resultats dels projectes elaborats durant el curs. També s’han projectat els vídeos que han realitzat els alumnes per tal de visibilitzar els seus treballs i els aprenentatges obtinguts. L’alumnat ha viscut amb alegria i emoció la celebració de la jornada, que ha servit per cloure un projecte que han estat preparant durant mesos, i que els ha permès posar en marxa diferents estratègies, treballar en equip, conèixer els recursos de la comunitat, promoure la creativitat i l’emprenedoria i conèixer les necessitats del territori per dur a terme accions que ajudin a la societat.\nEls alumnes que han participat en el projecte de servei comunitari han ideat tota mena de propostes per recaptar fons i donar a conèixer el programa de millora de l’atenció a infants i joves, com per exemple, l’elaboració de samarretes i banderoles, la confecció de polseres, el sorteig de rifes, la venda de paneres i l’organització i celebració d’una cursa solidària i d’una cursa d’orientació per l’entorn natural de Sant Vicenç de Castellet.\nA través de les diferents iniciatives solidàries, els alumnes han aconseguit recaptar una quantitat total de 8.135,24 euros, que es destinaran íntegrament al programa d’Althaia de millora de l’atenció d’infants i joves. La finalitat d’aquesta campanya és aconseguir espais humanitzats que afavoreixin una millor resposta emocional de les persones, pacients i famílies, que han d’afrontar un problema de salut, afavorint el seu benestar i facilitant el seu procés curatiu.\nA partir del mes de gener del 2021, cada un dels onze centres educatius que formen part d’aquest projecte van rebre la visita d’una professional d’Althaia, que va realitzar diverses sessions explicatives sobre la relació entre solidaritat i salut. També es va parlar sobre la importància de tenir comportaments responsables per contribuir a preservar la salut de tots, i es va reflexionar sobre valors com la coresponsabilitat, la professionalitat, el compromís, la solidaritat i la relació d’aquests aspectes amb la salut.\nAquesta col·laboració ha permès anar més enllà en els objectius de les diferents parts implicades i vincular el servei comunitari que han de fer els joves estudiants amb un projecte d’interès per al territori, per a la ciutadania i per a ells mateixos, ja que en seran beneficiaris potencials. A més del valor del treball cooperatiu de diferents centres amb un mateix objectiu.\nFins ara, els centres educatius realitzaven de forma individual i independent el seu treball de servei comunitari. Aquesta experiència implica un treball conjunt i coordinat per un mateix objectiu que és l’essència dels valors bàsics que pretén promoure aquest aprenentatge.\nEls instituts que han participat en el projecte són els següents: Guillem Catà (Manresa), La Salle (Manresa), Cal Gravat (Manresa), Pius Font i Quer (Manresa), Joviat (Manresa), Sant Ramon (Cardona), Mig món (Súria), Bages SUD (Castellbell i el Vilar), FEDAC Sant Vicenç (Sant Vicenç de Castellet), Paidos (Sant Fruitós de Bages) i Moianès (Moià).\nLa Unitat de Rehabilitació Cardíaca d’Althaia supera els 1.000 pacients\nAlthaia i Som Prematurs signen un acord\nEl Centre de Disminuïts Físics del Bages celebra el 19è aniversari


Amarna Miller: "Entenc la feminitat com una performance, però no pot ser imposada, perquè aleshores és horrible jugar-hi"\nAmarna Miller amb el seu llibre “Vírgenes, Esposas, Amantes y Putas”. Foto: Amarna Miller\nLa veu i el discurs de l’exactriu porno i activista Amarna Miller ha estat sempre latent a Instagram, a Youtube, als seus podcasts i als mitjans de comunicació. Ara publica Virgenes, Esposas, Amantes y Putas un recorregut personal per experiències viscudes, velles reflexions i nous paradigmes que anhela.\nVirgenes, Esposas, Amantes y Putas té un objectiu concret, més enllà de recollir i explicar les teves experiències?\nÉs un llibre orientat per aquelles persones, dones concretament, que volen qüestionar-se la construcció de la seva identitat i del seu context, del que han viscut. Durant massa anys la identitat femenina s’ha vist construïda pels apel·latius que ens han estat atribuïts per persones alienes. Hem estat amants passionals, esposes, cuidadores. Unes etiquetes que han limitat la nostra identitat basant-se en el que altres esperaven de nosaltres. Personalment, el capítol que més m’agrada i que considero clau és el primer, Por, culpa i soledat, perquè em semblen les tres arestes d’un triangle que afecta la vida de totes nosaltres, i on crec que moltes dones es poden sentir interpel·lades. Començo amb les experiències, sentiments i vivències que tenim cap a nosaltres mateixes, a la segona part del llibre són les experiències amb el nostre entorn, portes enfora. I l’última part és la interacció que les dones tenim amb el sexe.\nRespecte al sexe, Amarna, tu hi has conviscut de prop en l’àmbit laboral amb el treball sexual i al llibre en parles.\nHi ha dos capítols relacionats amb el treball sexual, en un d’ells en parlo d’una forma més àmplia i l’altre és sobre la pornografia. Justament en ells no parlo des de la meva experiència personal, mentre que en la resta sempre ho faig des del “jo”. Durant anys el meu discurs públic ja ha estat molt condicionat i orientat des d’aquesta perspectiva i al llibre volia fer just el contrari i plantejar un marc més teòric basant-me en dades i en qüestions menys pràctiques. Explico algunes anècdotes de quan em dedicava a això, però no és el fil conductor. I té sentit que no en parli, perquè al final quan s’aborden temes polèmics com ho és el treball sexual es busca el sensacionalisme i la primera persona.\n“Durant anys el meu discurs públic ja ha estat molt condicionat i orientat des la meva perspectiva personal i al llibre volia fer just el contrari”\nLluny del terreny professional, en primera persona sí que expliques com va ser trobar-te i parlar de la teva orientació sexual.\nExplico la meva experiència com a dona bisexual i de com va ser el fet de trobar-me amb aquesta orientació, com vaig viure el moment d’exterioritzar-ho i d’exposar-ho públicament. Destaco també la falta de referents d’aleshores, uns anys 90 on l’únic referent que existia de dones exitoses a les quals els agradessin les noies eren les integrants del grup de música t.A.T.u. Que, per cert, anys després es va descobrir que era fruit d’una maniobra comercial, una estratègia per vendre més. Ara tot ha canviat molt, però aleshores era complex identificar-se com algú a qui li agradaven les dones. Sí que hi havia referents homosexuals masculins, pocs i estereotipats, però n’hi havia. De dones lesbianes no n’hi havia pràcticament. També parlo de diversitat a l’hora de mantenir relacions afectives, de poliamor i de relacions obertes, sempre des de la meva experiència.\nAllunyar-se de la monogàmia també és un dels temes que tractes.\nÉs un capítol molt important per mi perquè és molt personal. Es diu Tot el que necessites és amor i comença amb una experiència de maltractament que vaig patir amb 20 anys. Va ser una relació que va durar tres anys i em va fer ser conscient de moltes coses, però sobretot d’allò que no volia en l’amor i com volia que fossin o que no fossin les relacions afectives. Després d’això vaig començar a tenir relacions no monògames en una època en què no era gens habitual. Perquè ara mateix parles de poliamor i més o menys tothom t’entén, hi ha un consens al voltant del significat de la paraula, però fa deu anys érem quatre gats i era molt més complicat. Això sí que va ser difícil, perquè hi havia molt d’estigma. A vegades miro un vídeo que vaig gravar a YouTube fa bastants anys en el qual parlo de la meva experiència dins de les relacions monògames i al·lucines amb els comentaris. Hi ha una estigmatització i una quantitat d’estereotips brutals.\n“Ara mateix parles de poliamor i més o menys tothom t’entén. Fa deu anys érem quatre gats i era més complicat”\nAra el poliamor està a l’ordre del dia, però subratllant molt una bona gestió emocional.\nExacte. Ara es valora la intel·ligència i la gestió emocionals i la responsabilitat afectiva, coses que fins fa no gaire semblaven no importar. Ara tenim moltes paraules, per exemple ghosting, que posen de manifest que cada vegada ens interessem més per fer les coses d’una manera sana i per cuidar de les persones que estimem. I això em sembla molt bo i positiu.\nEl treball emocional també és un camí que hem de fer individualment per estimar-nos i acceptar-nos com som. Un procés que sovint col·lisiona amb la relació que tenim amb la moda i el maquillatge.\nLa meva experiència amb la moda i el maquillatge no ha estat lineal, sinó orgànica i s’ha anat amollant amb els anys. Quan vaig descobrir el feminisme me’l vaig prendre com una eina per replantejar-me la meva identitat, com la construïa i perquè havia pres certes decisions a la vida. O per què estava prenent determinades decisions i no unes altres. Em venien qüestions a la ment com “per què em depilo o em faig les ungles?” o “per què tinc la necessitat constant de buscar una pseudo aprovació externa?” Cosa que no veig en els homes del meu entorn. Aleshores davant d’aquesta imposició social vaig dir “doncs no em maquillo”. Hi va haver una mica de rebequeria, i amb el pas del temps veus que hem estat criades en un context que ens ha dictat què podem fer i què no, quines coses estan ben vistes i quines no. Perquè per descomptat tu podries anar pel carrer sense depilar, però pots ser titllada de dona poc atractiva o desitjable. Una idea supermasclista: “es cuida poc”. Amb el temps he vist que, en un determinat moment de la meva vida, em diverteix veure’m amb les ungles pintades, m’agrada jugar amb el maquillatge… I tot això no ho visc com una expressió d’intentar agradar a ningú, sinó que és artística a l’hora de manifestar la meva personalitat o identitat. Per exemple amb la depilació no em sento còmode, em cansa, i no vull estar cada dues setmanes plantejant-me si tinc pèls o no.\n“Quan vaig descobrir el feminisme me’l vaig prendre com una eina per replantejar-me la meva identitat”\nCada persona es desvincula o adopta aquells elements amb què se sent còmode.\nEntenc la feminitat com una performance, com una manera d’expressar-me al món, però no pot ser una performance imposada, perquè aleshores és horrible jugar-hi. Vull escollir de quines maneres em disfresso i em presento, i pot ser que algunes d’elles casin amb l’hegemònic o políticament correcte, i ja està bé així, per què no? Dit d’una altra manera, no és més ni menys feminista depilar-se, fer-se la cirurgia estètica o maquillar-se. No és més ni menys feminista tenyir-se o fer-se les ungles. El més important és que tu hagis reflexionat i hagis decidit que allò va amb tu i amb la teva vida. El problema és quan es fa per inèrcia o perquè es creu que no hi ha un altre camí o perquè creus que si no ho fas, seràs rebutjada.\nLa por al rebuig potser també s’amaga darrere les noves masculinitats de les quals parles.\nEns cal reflexionar sobre com el patriarcat ha robat, manipulat i modelat la identitat de la dona, però trobo a faltar que els homes reflexionin sobre per què la seva identitat s’ha vist modelada pel context social i cultural. Ara per ara simplement s’adapten al que dicta el feminisme. Diem “aliats” i ells diuen “sí, aliats!” Diem “heu de reflexionar sobre X” i ells diuen “Sí, reflexionem-hi!” Però anhelo que hi hagi més homes feministes perquè realment consideren que és necessari i no per complir cap quota, ni per agradar a ningú, sinó perquè per si mateixos creuen que és necessari reflexionar entorn de les idees que els han inculcat des de petits sobre la masculinitat i, en concret, sobre la masculinitat tòxica. Trobo a faltar més homes que pensin per què no ploren o per què els hi costa tant compartir les seves emocions o els seus sentiments.\nPenses que van a remolc del feminisme?\nUn exemple que poso sovint és que a mi em semblaria realment revolucionari a l’hora de qüestionar l’hegemonia i el poder que hi hagués debats sobre la paternitat. Vull veure homes parlant sobre què significa ser pare. És quelcom que no es planteja, sí que es parla de conciliació, però jo vull veure un debat sobre la paternitat a la televisió pública. Això em semblaria una batalla guanyada i, per ara, no veig a ningú que estigui per la labor.\nLes dones solteres i parelles de lesbianes no tenen garantida la reproducció assistida a la UE


--> Estudia per a desenvolupar aplicacions - elseisdoble.com\nLa revolució digital continua dominant el mercat de treball. El sector de les noves tecnologies i les telecomunicacions manté el ritme de creixement en la creació de noves ocupacions.\nDe fet, en els últims anys s'ha disparat el nombre d'empreses que demanden professionals amb aquestes noves competències per a donar resposta a les noves necessitats de la societat.\nEn un món cada vegada més interactiu i intuïtiu, les apps s'han convertit en eines essencials per a les empreses. Gràcies a aquestes tecnologies, s'aconsegueix un millor posicionament de la marca en el mercat i major interacció amb l'usuari. Actualment, el disseny i la comunicació digital juguen un paper molt important.


Importància de la petjada de carboni - Construcció Connectada\nImportància de la petjada de carboni\nPublicat el 16/03/2017 Categories: General, Sostenibilitat No hi ha comentaris\nLa petjada de carboni es coneix com la totalitat de gasos amb efecte d'hivernacle (GEH) emesos per efecte directe o indirecte d'un individu, organització, esdeveniment o producte.\nLa petjada de carboni és la mesura de l'impacte que les nostres activitats tenen en el medi ambient, particularment en el canvi climàtic i és mesurat duent a terme un inventari d'emissions de GEH o una anàlisi de cicle de vida segons la tipologia de petjada, seguint normatives internacionals reconegudes.\nLa petjada de carboni es mesura en massa de CO₂ equivalent. Una vegada coneguda la grandària i la petjada, qualsevol organització com per exemple administracions públiques, empreses, associacions poden implementar una estratègia de reducció i/o compensació d'emissions, a través de diferents programes, públics o privats, i a qualsevol persona conèixer i modificar dels seus hàbits i estil de vida, partint de la quantitat d'emissions de CO2 generades.\nPodeu mesurar la vostra petjada des del següent enllaç i conèixer el vostre impacte individual en els aspectes principals de vivenda, transport i consum.\nPeríode d’inscripció al Col·lectiu Solar Girona\nPublicat el 12/12/2017\nJornades 8 i 9\nPublicat el 17/11/2017\nJornada 5 – Avantatges en la construcció i la rehabilitació sostenible i intel·ligent\nCONSTRUCCIÓ CONNECTADA és un projecte de l' Ajuntament de Girona per al foment del desenvolupament local i l’activitat econòmica del territori i del sector de la construcció i les activitats relacionades, per tal de millorar les possibilitats d’inserció de les persones desocupades.\nEntra en vigor el nou reglament europeu sobre l’etiquetat Energètic\nVÍDEO: Jornada 6 – Sostenibilitat a l’arquitectura\nVÍDEO: Jornada 7 – Domòtica\nVÍDEO: Jornada 5 – Avantatges en la construcció i la rehabilitació sostenible i intel·ligent\nÀrea de Promoció Econòmica, Desenvolupament Local i Turisme Tècnic Emprenedoria i Promoció Empresarial - Ajuntament de Girona\nC. Banyoles 17 Acc, Baixos 1\nTel.: 972 419 008\nTots els drets reservats © Ajuntament de Girona


La COVID-19 té un fort impacte sobre l’activitat econòmica d’Espanya i, en particular, sobre el sector turístic. A CaixaBank Research, esperem que el PIB reculi entre el 13% i el 15% el 2020 i que no recuperi els nivells previs a la crisi fins a l’any 2023. Pel que fa al sector turístic, les perspectives són, fins i tot, més adverses per a l’any 2020, ja que és un dels sectors més afectats per la pandèmia.\nUn cop decretat l’estat d’alarma el 14 de març, la mobilitat de la població va quedar reduïda a la mínima expressió. Es van tancar les fronteres, i la població es va haver de confinar a les llars amb la finalitat de controlar la propagació del coronavirus. En conseqüència, un sector tan dependent de la mobilitat com el turístic va entrar en un estadi d’inactivitat gairebé total. Només després de l’inici de la desescalada de les mesures de confinament, les perspectives del sector han començat a millorar. Els indicadors de despesa de targetes en TPV de CaixaBank fan pensar que la despesa turística ha deixat enrere la fase d’hibernació i mostra una recuperació incipient. Per aquest motiu, si la situació sanitària es manté sota control, de cara a la segona meitat de l’any 2020, s’espera una millora considerable de l’activitat, la qual, però, no impedirà que la caiguda de la demanda per al conjunt de l’any sigui de gran intensitat. Segons les previsions de CaixaBank Research, el 2020, la despesa turística dels estrangers caurà al voltant del 50% i la dels turistes domèstics es veurà reduïda gairebé el 30%.\nEl teixit empresarial turístic afronta una situació de gran complexitat. Durant els mesos més durs del confinament, cap allotjament turístic va poder obrir les portes, de manera que la temporada primaveral es va perdre per complet. Aquesta circumstància ha empès el sector a recórrer de forma massiva a les línies de crèdit amb l’aval de l’ICO i als ERTO, per assegurar, així, la supervivència de les empreses en un entorn sense ingressos que s’ha prolongat durant més de dos mesos. En aquesta situació, el sector ha estat el que més ocupació ha destruït en la primera meitat de l’any. Fins al juny, gairebé el 44% de la caiguda de l’afiliació a la Seguretat Social va ser deguda a la pèrdua d’ocupació en empreses turístiques. Malgrat això, els indicadors d’activitat apunten a una reobertura gradual del negoci turístic: segons les dades de facturació en TPV de CaixaBank, mentre que, al maig, el 75% dels hotels i de les agències turístiques estaven tancats, durant la segona setmana de juliol, la xifra va baixar al 31%. Si, en els propers mesos, la millora de les perspectives de demanda se sosté, la reactivació del sector continuarà avançant i, de retruc, la recuperació d’una part de l’ocupació perduda.\nEn aquest context, segons les nostres estimacions, el PIB turístic podria caure gairebé el 45% en el conjunt del 2020, la qual cosa representaria una pèrdua propera al 5% del PIB total. Aquest impacte serà especialment intens a les comunitats autònomes mediterrànies i a les illes, on existeix una forta dependència de l’arribada de turistes estrangers i on els sectors turístics tenen més pes en l’activitat econòmica.\nMalgrat que les perspectives per al 2020 són aclaparadorament negatives, a mitjà termini podem ser més positius. El sector turístic va arribar al febrer del 2020 després d’encadenar gairebé una dècada de resultats extraordinaris, durant la qual es van afrontar les inversions necessàries per apuntalar-ne la competitivitat. Els temps del turisme post-coronavirus requeriran una oferta turística adaptada al nou context i amb capacitat de posar a disposició de la demanda serveis personalitzats i de qualitat, pels quals els empresaris del sector han apostat en els últims anys. Per tot plegat, i malgrat que la COVID-19 dibuixa un futur més incert que mai, el sector turístic es presenta capaç de recuperar-se de manera vigorosa a mitjà termini, la qual cosa el recol·locaria com un motor de creixement clau per a l’economia espanyola.


⏯ El cribratge massiu a les Borges Blanques preveu fer prop de 700 proves PCR | Lleida.com\nSalut té detectats brots de covid-19 en cinc residències del plaEl cribratge massiu que s'està fent aquest dissabte a les Borges Blanques preveu fer un total de 675 proves PCR. Fins aquest migdia s'han fet unes 200 proves al pavelló de l'Oli, en una jornada que continuarà a partir de les tres de la tarda i fins les set. El Departament de Salut ha centrat el cribratge a familiars i convivents amb infants i adolescents en edat escolar, així com a persones vinculades a activitats industrials i a familiars d'usuaris i treballadors de la residència per a la gent gran de la capital garriguenca. En aquests moments, la comarca registra l'índex de rebrot més alt de Catalunya, amb 2249,11 punts, i l'alcalde confia que les proves serveixin per fer una "fotografia" de la situació que viu el municipi.\nEnric Mir ha indicat que la ciutadania ha respost a la crida de Salut i que, fins i tot, hi ha 200 persones en llista d'espera. S'espera però, que aquestes persones també es puguin fer la prova durant el dissabte i que, finalment, no sigui necessari allargar el cribratge a diumenge. Segons l'alcalde, la participació "s'ha de llegir en sentit positiu", i ha afegit que els resultats permetran tenir "una fotografia" de la situació que viu actualment la capital garriguenca pel que fa l'afectació del virus. També considera que donaran "tranquil·litat" a les persones que s'han fet la prova PCR.\nL'objectiu del cribratge és detectar casos positius asimptomàtics per tallar les cadenes de transmissió, després de l'important augment de casos que ha registrat el municipi en els darrers dies, en part, pel brot detectat la setmana passada a la residència de gent gran L'Onada. També s'ha constatat però, una elevada incidència del virus entre la població jove. Per aquest motiu, el cribratge s'ha centrat en l'entorn escolar, a més de familiars d'usuaris i treballadors de la residència i de persones vinculades a activitats industrials.\nUna dels veïnes de les Borges Blanques, Rosa Samitir, ha explicat que ha anat a fer-se la prova PCR amb el seu marit per "col·laborar amb la causa", ja que tenen dos fills en edat escolar. Tot i això, ha afegit que a la família no han tingut símptomes de cap tipus i que, fins i tot, a un dels seus fills li han fet diverses proves i totes han sortit negatives. Un altre veí, Joan Mir, ha explicat que ell i la seva dona han decidit fer-se la prova perquè sovint cuiden dels seus néts i, d'aquesta manera, volen evitar tenir "cap disgust".\nActualment, les Garrigues és la comarca del país amb l'índex de rebrot més elevat, amb 2.249,11 punts, i la velocitat de propagació del virus és de 2,66. En el cas de la capital, les Borges Blanques, aquest índex s'enfila fins als 3.841,90 punts amb una taxa de reproducció del mateix de 1,87. Aquestes xifres es deuen, en part, al brot de coronavirus a la residència de gent gran del municipi, després que 34 ancians i 14 treballadors donessin positius. Des del 8 d'octubre, el centre ha registrat la mort de 7 dels residents.\nPer altra banda i segons les dades del Departament d'Educació, al municipi hi ha un total de 145 alumnes i professors confinats, de 6 grups. D'aquests, tres grups són del col·legi Mare de Déu de Montserrat, on hi ha 78 persones confinades, mentre l'altra meitat de grups corresponen a l'Institut Josep Vallverdú, amb 67 persones confinades. Així mateix, en els darrers dies han tornat a les aules un grup d'aquest institut i un altre del col·legi Joan XXIII, després d'haver complert les respectives quarantenes.\nEl municipi clausura parc infantils i equipaments municipals\nL'Ajuntament de les Borges Blanques va comunicar aquest dimarts que, degut a la "situació crítica actual" per l'augment de casos positius al municipi, els parcs infantils i els equipaments municipals queden clausurats, al menys, durant quinze dies. Això també comporta el cessament de les activitats previstes com ara cursos, entrenaments esportius o actes culturals, entre altres. Amb aquestes mesures i el cribratge massiu d'aquest dissabte, l'ajuntament espera que la velocitat i al circulació del virus "disminueixin".\nLes Borges tanca parcs i equipaments al pujar els casos\nCita aquest diumenge entre l'Atlètic Lleida i el FC Borges\nLa residència de les Borges Blanques suma quatre morts des del brot de coronavirus


Contacte i organització. Departament de Cultura\nEuropa, l’Índia, Califòrnia\nCristià, hindú, budista i secular\nFilosofia, química, teologia\nPanikkar i la paraula creadora\nPanikkar i la llengua catalana\nUna obra colossal\nIgnasi Moreta (Barcelona, 1980) és professor de literatura catalana a la Universitat Pompeu Fabra i editor de Fragmenta.\nDoctor en humanitats per la Universitat Pompeu Fabra, s’ha especialitzat en l’estudi del pensament de Joan Maragall. Ha publicat treballs de recerca en l’àmbit de la filologia catalana i de les religions en diverses revistes especialitzades, i ha impartit conferències en universitats i institucions culturals d'Espanya, Mèxic, Colòmbia i el Perú.\nÉs autor de No et facis posar cendra. Pensament i religió en Joan Maragall (2010), de Converses amb Josep Rius-Camps (2014) i de Converses amb Joan-Carles Mèlich (2018), ha tingut cura de l’edició de dos llibres de Maragall —Visions & cants (2003) i La Setmana Tràgica (2009)—, i forma part del comitè editorial de l’edició crítica de les obres completes de Joan Maragall.\nÉs cofundador i director literari de Fragmenta Editorial. L'any 2012 la Cambra del Llibre de Catalunya va reconèixer la seva tasca editorial amb el premi Memorial Ferran Lara a un jove emprenedor del sector del llibre.\nCom a editor de Fragmenta és el màxim responsable de l’edició catalana de l’obra completa de Raimon Panikkar, que comprendrà 18 volums.\nUtilitzeu aquest formulari per enviar els vostres comentaris, preguntes, queixes i suggeriments sobre qualsevol dels serveis que ofereix la Generalitat de Catalunya.\nPer a qualsevol tema relacionat amb l'Any Panikkar podeu escriure un correu electrònic a l'adreça següent: anypanikkar.cultura@gencat.cat\nAjuntament de Barcelona - Comissionat d’Immigració, Interculturalitat i Diversitat\nGeneralitat de Catalunya - Departament de la Presidència - Direcció General de Difusió\nGeneralitat de Catalunya - Departament de Governació, Administracions Públiques i Habitatge - Direcció General d’Afers Religiosos\nGeneralitat de Catalunya - Departament d’Empresa i Coneixement - Secretaria d’Universitats i Recerca\nAjuntament de Barcelona - Institut de Cultura de Barcelona\nAssociació Unesco per al Diàleg Interreligiós (AUDIR)\nInstitut d'Humanitats de Barcelona (CCCB)\nCasa Virupa (Tavertet)\nInstitut Superior de Ciències Religioses de Vic\nGrup Vivarium Gerisena\nGrup Vivarium Barcino\nGrup Vivarium Manresa\nAssociació Sociocultural Xarxa de Manresa/ Grup de Diàleg Interreligiós de Manresa


Roof Top - MésQHotels\nLa terrassa de l’Omm és un espai singular amb unes vistes privilegiades. Assegut hi podràs veure la Casa Milà, a la Sagrada Família de Gaudí i a les llums de Montjuïc.\nQuan s’acosta l’estiu, rep cada vespre a barcelonins i visitants d’arreu de la ciutat ja que és ideal per sopar o prendre alguna cosa, a més de tenir unes vistes privilegiades. Compta amb una carta en la què ofereix una selecció de plats del Roca Bar i una barra de sushi.\nA més, de dimecres a divendres hi ha actuacions musicals en directe, i de dimarts a dissabte hi ha sessions DJ … això sí, només durant la temporada d’estiu!\nEn definitiva, la Terrassa de l’Omm és un espai perfecte per a gaudir del bon temps de Barcelona.\nCada dia | 19:30 h.\nEl Roca Moo és el restaurant de l’Hotel Omm que, dirigit pel xef Rafa Panatieri i assessorat pel Celler de Can Roca, ofereix una visió molt particular de la cuina catalana. Guardonat amb una […]\nPer gaudir de les nits més chic de Barcelona, l’Hotel Omm et porta el millor ambient de copes amb la millor música en directe de Barcelona al seu Omm Club. L’Omm Club,un dels […]


Sense Hofer 66\nTot i tenir un passat flamenc, a la sala Macarena ja fa temps que s'escolten poc les guitarres després de reconvertir-se en un club de música electrònica. Situat a la Plaça Reial, ha aconseguit trobar un espai tot i competir amb clubs més glamourosos i propostes semblants. La sessió d'aquest divendres bascularà entre house minimal i sonoritats contundents que faran ballar al personal. La sala acostuma a omplir-se a dos quarts de quatre i quan ho fa no hi cap ni una agulla. Queden avisats els que pateixen amb la calor i els ambients carregats.


Putxero valencià, recepta tradicional - Entrenosotros | Consum\nPutxero valencià, recepta tradicional\nEl putxero valencià és una recepta tradicional molt popular en època de fred. Descobrix esta versió del putxero i la recepta per a elaborar-lo\nQue bé que entra un plat de putxero els dies més freds. Quanta sensació de llar transmet l’olor, quants records suscita al paladar i quanta energia reporta al cos. Este putxero és capaç de rescatar l’ànim. Per sort, ja no només està reservat per a les grans ocasions, com el dia de Nadal, sinó que hi ha la tradició de preparar-ne els dimecres i la llibertat de servir-ne en qualsevol moment.\nLa versió valenciana de l’olla té les seues pròpies particularitats, com ocorre a la resta de territoris d’Espanya. Des de l’escudella catalana fins a l’olla madrilenya, passant per l’olla andalusa. El guisat de la terreta compartix amb la resta de les versions l’ús de verdures, llegums i carns, però afig alguns ingredients típics de la zona, com la bajoca o el napicol. Un altre dels seus trets més distintius és que les pilotes s’emboliquen en fulles de col. I, per descomptat, després ve el ritual de servir-ho tot en un orde determinat, que sol consistir en tres tandes (encara que depén de la casa).\nEl putxero valencià en olla exprés\nLa preparació del putxero no està reservada als cuiners més experimentats, sinó que pots fer-ho tu mateix seguint uns passos senzills. Al cap i a la fi, es tracta de posar bons productes en una olla i deixar que bullen en l’aigua. Si el que vols és reduir els temps de cocció, llavors pots utilitzar una olla exprés, on ho tindràs a punt en aproximadament una hora (davant de les tres hores de l’olla tradicional, que a més cal vigilar). Hi ha models en el mercat de gran qualitat que són antiadherents i que permeten preservar el sabor dels ingredients, així com totes les propietats.\nIngredients per a fer putxero\nHi ha tantes receptes de putxero com famílies, però esta llista d’ingredients, que podràs trobar fàcilment en Consum, garantix un bon resultat per a 10 persones:\nIngredients per a fer les pilotes del putxero\nA continuació t'enumerem els ingredients per a elaborar les pilotes del putxero (4 aproximadament)\n20 g de sagí\n4 fulles de julivert picades\n1/2 llesca de pa remullat\n5 fulles de col arrissada\nPreparació de les pilotes\nÉs possible que la preparació de les pilotes siga el més senzill:\n•Mescla en un bol la carn picada de vedella i de porc, el pa desfet i molt escorregut, l'ou, els pinyons, el grapat de julivert fresc, trossejat finament i la canella, salpebra-ho. Dona-li forma de pilotes (aproximadament 4) i reserva-les.\nPreparació del putxero\nLa preparació del putxero és una mica més costosa. A continuació te la detallem pas a pas:\nPosa a remulla els cigrons al menys 12 hores abans de començar a preparar el putxero.\nOmpli una cassola amb 3 litres i quart d’aigua. Posa-la al foc i en primer lloc incorpora-hi la vedella, la gallina, els ossos i sala-ho. Fes-ho bullir a foc fort durant 20 o 25 minuts.\nRetira la bromera formada sobre la superfície i deixa-ho una hora i mitja més, a foc lent.\nTranscorregut este temps, tira les penques i la verdura, menys els cigrons. Mantín-ho a foc lent durant 15 minuts. Aleshores afig el pollastre i les pilotes. Apuja el foc uns minuts, incorpora els cigrons (millor si estàn dins d'una xarxa específica per a cuinar) i després mantín-lo una hora i mitja. Transcorreguts 45 minuts, agrega-hi les creïlles i senceres, apujant el foc perquè bulla una altra vegada. Després continua la cocció 45 minuts més a foc lent.\nApaga el foc i, amb molta cura, aboca el caldo en una altra cassola més xicoteta (18 de diàmetre per 11 d’alt) i cola’l. Encén el foc i quan bulla tira l’arròs i mantín-lo de 8 a 10 minuts a foc fort i 10 minuts a foc lent.\nServix la sopa i separa la resta d’ingredients: d’una banda, les verdures i creïlles, i de l’altra les carns, les pilotes i els ossos.\nDescobreix aquesta recepta i més, en este ARTICLE.\nA partir d’ara, la cuina tradicional no tindrà secrets per a tu.


HUMANA - Notícies-347\nHumana s'uneix al Pla Alcobendas Egeu d'ajuda als refugiats\nHumana se suma al Pla Alcobendas Egeu que pretén ajudar a cobrir les necessitats bàsiques de les persones que tracten d'arribar a Europa per diferents vies, principalment a causa del conflicte sirià. Per aquest motiu s'ha organitzat una recollida de productes imprescindibles per afrontar el que queda de l'hivern.\nEls veïns d'Alcobendas poden col·laborar amb aquesta campanya dipositant en els 51 contenidors d'Humana a la ciutat, mantes, roba, impermeables, calçat pla, pantalons, mitjons i jaquetes. Fidel als principis de solidaritat i col·laboració amb les comunitats més desafavorides, l'organització assumeix el repte d'aconseguir com a mínim una tona de roba per als refugiats.\nEl Pla Alcobendas Egeu compta amb la col·laboració de l'ONG REMAR, l'associació local ASOBIDE (Associació Trastorn Bipolar i Depressiu d'Alcobendas), la Fundació Ciutat d'Alcobendas i el propi Ajuntament.\nAdhesiu específic en els 51 contenidors\nEls contenidors d'Humana comptaran amb un adhesiu específic sobre el Pla apel·lant a la col·laboració dels ciutadans. Totes les peces dipositades en els contenidors de la Fundació s'enviaran a la planta de classificació de la Fundació a Leganés, on un equip especialitzat seleccionarà la roba per enviar als refugiats. Des d'allà s'enviarà a Alcobendas, per sumar-se a la resta de roba i aliments reunits amb motiu del Pla Egeu.\nLa Fundació s'ocupa de la gestió del tèxtil usat a Alcobendas en virtut del conveni que manté amb l'Ajuntament, per tal de donar una segona vida a la roba usada i d'obtenir recursos per a la cooperació al desenvolupament i l'ajuda social. En 2015 els veïns i veïnes de la ciutat van donar 329 tones de roba usada per donar-los un fi social.\nL'ONG REMAR, que es troba treballant sobre el terreny, aporta tota la logística com els camions, el transport i la distribució de tot el material als diferents punts i campaments en els quals viuen en dures condicions milers de refugiats per una crisi migratòria sense precedents des de la Segona Guerra Mundial.\nVisita a la planta de classificació de Leganés\nD'altra banda, una delegació de l'Ajuntament d'Alcobendas ha visitat avui dijous la planta de classificació de la Fundació a Leganés amb l'objectiu de conèixer més sobre el procés de gestió del tèxtil usat. La delegació estava formada per María Castillo Villalva, sotsdirectora general de Medi Ambient i coordinadora de Districtes; María José Ortiz, regidor delegada de Medi Ambient, Manteniment i Relacions Institucionals, i Marta Martín, assessora de la Regidora.\nDurant la seva estada a les instal·lacions d'Humana van visitar l'hort del projecte d'agricultura urbana "Conreem Clima i la Comunitat (3C)" situat al costat de la planta.\nDurant la visita, Elisabeth Molnar, directora general de la Fundació, ha fet entrega a Maria José Ortiz d'un dels VI Premis Humana de Reutilització de Tèxtil. Es tracta d'un guardó que Alcobendas ja ha rebut en dues ocasions anteriors i que reconeix la col·laboració dels ciutadans i ciutadanes i del Consistori en l'àmbit de la reutilització i el reciclatge tèxtil i la cooperació al desenvolupament.


Nom comú: catxalot\nEl catxalot és un cetaci cosmopolita tot i que hi ha diferències de distribució entre els diferents components de la població, així els mascles sexualment madurs es troben tant en aigües tropicals com polars, mentre que les femelles i els mascles immadurs troben el seu límit de distribució als 40º-50º N. Pot arribar a mesurar 20 metres de llarg, és de color gris fosc tirant a negre. La seva silueta resulta característica, amb un cap molt gros que pot arribar a ser un terç de la llargada total, on trobem el cervell més gran del món, d’uns 8 kg.\nLa bufada del catxalot és única i sorollosa, arribant als 15 metres i sortint amb un angle de 45º respecte l’eix central de l’animal, degut a que l’espiracle es troba desplaçat al costat esquerre.\nAquest cetaci és un animal d’estratègia pelàgica però és fàcil de veure en zones properes a la costa, sobretot en aquelles en què la plataforma continental és molt petita. Es capbussen durant 20-50 minuts i poden arribar als 1000 metres de fondària, el que fa que es puguin alimentar tant de preses que es trobin a la superfície com al fons. La seva dieta està basada en peixos i cefalòpodes, entre els quals destaca el calamar. Les femelles, per exemple, s’alimenten únicament de calamars.\nLa reproducció del catxalot es dóna a la primavera i la gestació dura 16 mesos. La cria que neix sol mesurar 4 metres i s’alleta durant sis anys. En el moment de la reproducció, el catxalot acostuma a formar un grup d’un o pocs mascles reproductors i entre vint i trenta femelles amb cries i, un nombre variable d’individus immadurs.\nEs pot considerar que l’home ha estat històricament la major amenaça d’aquesta espècie, ja que era objectiu de la indústria balenera fins fa pocs anys. Des del segle XVII ja eren cotitzats pel seu greix, les dents de marfil i l’ambre gris. Als budells del catxalot es troba aquest ambre gris, format per concrecions esfèriques provinents dels becs dels calamars que ha ingerit i que s’utilitzen, un cop purificat, com a fixador d’olors en l’elaboració de perfums.


Rebenten un caixer automàtic a Blanes sense poder robar res - Diari de Girona\nRebenten un caixer automàtic a Blanes sense poder robar res\nLes càmeres de seguretat poden ser clau a l'hora de determinar la identitat dels autors, que van fugir\nredacció 17.12.2018 | 08:51\nLa zona va quedar precintada tot el matí\nUns lladres -de moment no identificats- van fer explosionar un caixer automàtic a Blanes la matinada del passat divendres. L'avís es va emetre al voltant de dos quarts de cinc, moment en què es va detectar una deflagració al número 5 del carrer Mas Enlaire. El caixer exterior va quedar totalment destrossat, amb el sostre i el marc afectats i amb tot de cablejat a la vista. Tot i la temptativa, els autors no van poder aconseguir el botí i van fugir del lloc dels fets abans que arribessin la Policia Local i els Mossos d'Esquadra.\nEls dos cossos investiguen els fets i de moment no hi ha cap detingut. Fins al lloc, també es van desplaçar els Tècnics Especialistes en Desactivació d'Artefactes explosius (TEDAX). Les càmeres de seguretat podrien ser determinants a l'hora d'indetificar els responsables de l'explosió. El carrer va quedar tallat fins a les 10 del matí i, posteriorment, l'espai del caixer va ser precintat.


Rivera crida a aplicar el 155 amb "serenitat, fermesa democràtica i sense complexos"\nRedacció 27/10/2017 - 17.08 Actualitzat 27/10/2017 - 17.32\nEl president de Ciutadans, Albert Rivera, ha fet aquesta tarda una crida a restaurar la legalitat a Catalunya com va passar a Espanya després del cop del 23F, i s'ha mostrat convençut que s'acabarà amb "el cop a la democràcia" de l'independentisme a les urnes.\n"Els farem fora votant", ha garantit Rivera en una compareixença davant els mitjans al Congrés després que el Parlament hagi aprovat la declaració unilateral d'independència de Catalunya en forma de república amb els vots de Junts pel Sí i la CUP.\nRivera ha demanat actuar amb "serenitat, fermesa democràtica i sense complexos" per restaurar l'ordre democràtic a través de l'aplicació de l'article 155 de la Carta Magna.\n"Aplicar la Constitució no és una opció, sinó una obligació", ha subratllat el líder de Cs, que ha titllat de "covarda" la votació secreta al Parlament, davant la qual ha confessat que ha sentit "vergonya".\nRivera ha augurat que l'etapa que s'obre ara serà "dura", però s'ha mostrat convençut que es garantirà la seguretat als carrers de Catalunya.


Després d'un bon esmorzar els assistents, més de 40 membres de la federació vinguts de tot Catalunya, es vàren reunir a la Capella per a debatre sobre el futur de la federació.\nEn acabar vàrem gaudir un àpat a la biblioteca de la Destil·leria cuinat pels amics de Torredembarra.\nReunió de la FCCCPMF, 10/novembre\nPresentació de la Federació, l'any 2005\nQuè és la FCCPMF\nLa Federació Catalana per la Cultura i el Patrimoni Marítim i Fluvial és una entitat no lucrativa, fundada el 24 d’abril de 2005, que té per objectius la protecció, conservació i difusió de la cultura i el patrimoni marítim i fluvial de Catalunya; la recuperació, restauració i conservació d’embarcacions tradicionals; la pràctica i difusió de la navegació tradicional; i el foment de l’ús social del patrimoni marítim i fluvial i la seva dinamització.\nA banda d’aquest objectius genèrics, la principal raó de ser de la FCCPMF és aglutinar i sumar els esforços de totes aquelles associacions que treballen en la defensa del patrimoni marítim i fluvial a Catalunya, de cara a construir una plataforma sòlida i potent, que representi els interessos comuns davant de l’Administració, les autoritats de Marina i qualsevol altre organisme amb qui calgui tractar per aconseguir els fins perseguits pels seus membres.\nEl perquè de la FCCPMF\nLa FCCPMF prové d’un llarg procés de recuperació de la navegació tradicional i de les antigues embarcacions de vela llatina, amb finalitats esportives i culturals, nascut a la Catalunya Nord l’any 1975. La formació d’una petita flota de barques, construïdes a principis del segle XX, a Banyuls, Barcarès i Cotlliure, va ser l’origen d’un moviment que s’estendria al llarg del litoral català, utilitzant embarcacions de treball per a usos més lúdics, amb un enfocament cultural i etnològic.\nA partir d’aquí es van començar a crear associacions de vela llatina i a fer les primeres trobades, incloses en el calendari de la Coordinadora de Vela Llatina, formada pel conjunt d’associacions de la costa catalana. Posteriorment, aquesta feina de difusió de la vela llatina i de confecció del calendari de trobades l’assumiria L’Estrop, Associació de la Costa Brava per al Patrimoni Marítim, entitat crucial en la consolidació de tot aquest moviment iniciat fa vint-i-cinc anys.\nPerò el patrimoni marítim, en el seu conjunt, va molt més enllà de l’àmbit de la vela llatina. La recuperació d’embarcacions tradicionals i la seva gestió per a ús públic, així com la defensa i conservació d’aquest patrimoni, comporten una sèrie de problemes complexos que sobrepassen l’àmbit lúdic i esportiu de la vela llatina. Problemes que sovint tenen a veure amb l’Administració i que afecten els diversos estaments estatals i autonòmics que tenen competències en aquestes qüestions. La FCCPMF sorgeix de la necessitat d’abastar el patrimoni marítim i fluvial en el seu conjunt i, sobretot, de fer front a aquests problemes a través d’una plataforma el més àmplia i representativa possible.\nLa FCCPMF es fixa com a actuacions més immediates per aconseguir els seus objectius involucrar la ciutadania en la defensa i conservació del patrimoni marítim i fluvial, pel seu valor cultural i identitari, i també com a recurs econòmic important; exigir a les administracions que s’apliquin les lleis i normatives existents en matèria de protecció del patrimoni marítim i fluvial, i aconseguir el seu compromís ferm en aquesta qüestió; i finalment, col·laborar amb les administracions que gestionen el patrimoni cultural i demanar que recolzin les iniciatives de les associacions que treballen desinteressadament en la recuperació, conservació i difusió del nostre patrimoni marítim i fluvial.\nActivitats de la FCCPMF\nDes de la seva fundació, la FCCPMF ha participat en nombroses trobades d’embarcacions tradicionals i festivals marítims, a dins i fora de Catalunya, com el VII Encontro de Embarcacións Tradicionais de Galicia, celebrat a Cambados el 2005. Ha organitzat la I Festa del Mar - Cadaqués 2006 i la II Festa del Mar – Vilanova i la Geltrú 2010. Ha pres part en diverses jornades relacionades amb la cultura i el patrimoni marítim. Ha estat present en totes les edicions de l’Espai Marina Tradicional del Saló Nàutic Internacional de Barcelona. Forma part del consell editorial de la revista de cultura marítima Argo, editada pel Museu Marítim de Barcelona. Promou l’ensenyament i difusió de la vela llatina, i elabora el calendari anual de trobades d’embarcacions tradicionals a Catalunya. El proper juliol la FCCPMF formarà part de la delegació catalana al festival marítim Fêtes Maritimes sur Douarnenez 2012, a la Bretanya francesa, on disposarà d’un estand propi i realitzarà diverses activitats de cara a la difusió del patrimoni i la cultura marítima de Catalunya.


IN-EDIT FESTIVAL: "El que no té sentit és que generis una indústria i incentivis a la gent a que expliquin històries de la ciutat però després no posis les finestres per ensenyar-ho". | Barcelona Film Commission\nIN-EDIT FESTIVAL: "El que no té sentit és que generis una indústria i incentivis a la gent a que expliquin històries de la ciutat però després no posis les finestres per ensenyar-ho".\nQuan arriba la tardor, els carrers de Barcelona s’omplen de cine però també de música. L’In-Edit Festival Internacional de Cinema Documental Musical compleix aquest any el seu 15è aniversari i per això parlem amb el seu director, Cristian Pascual i amb el seu director artístic, Luis Hidalgo.\nAquest any celebreu el vostre 15è aniversari. Com creus que ha evolucionat el festival?\nCristian Pascual: Molt. Crec que hem evolucionat en totes les línies. En el nostre adn està intentar llegir el que passa cada any i intentar aplicar canvis en el següent. La primera edició simplement era per ensenyar un tipus de contingut que ens interessava i que no tenia gaire visibilitat. Nosaltres veníem de la música, no del cine. Com a esdeveniment, intentem fer que anar al festival no sigui com anar a una sessió de cinema convencional. Cada vegada tenim més actuacions musicals o djs preparant les sessions. Fem de l’acte de venir a l’In-Edit un fet en si mateix. Hem evolucionat molt amb finestres, indústria, amb intentar ser líders o com a mínim en experimentar nous camins. És el primer festival, i de fet diria que l’únic a Espanya, que té per exemple plataforma pròpia de vídeo en demanda amb una aliança amb Filmin.\nEn ser un festival de documentals de música juguem sempre una mica al marge i això ens permet experimentar una mica més. A nivell de sector i indústria hem evolucionat molt acompanyant al sector local. No es feien documentals de música pràcticament a Espanya, ara hi ha més. In-Edit s’ha convertit en un objectiu per a aquests documentalistes i això a la vegada està generant que el propi festival evolucioni per donar cabuda al talent local i talent jove, assignatures que teníem pendents. Per exemple, en aquesta edició neix Km.0 per documentals de Barcelona i una secció de curtmetratges per menors de 30 anys, per detectar talent jove i incentivar la indústria local. Jo crec que en tots els plànols en els quals hem treballat sempre hem evolucionat amb el que consideràvem que ens demanava tant el propi festival, el públic i nosaltres mateixos com a organitzadors.\nCreus que aquest és l’èxit de l’In-edit?, que és més que un festival. Té In-Edit TV, In-Edit shorts, In-Edit Films amb crowfunding per fer el documental de Parchís. Normalment les sales de cinema no s’omplen però el vostre festival sí que és un èxit de públic.\nCP: Jo no puc dir-te perquè tenim èxit o no, crec que s’ha d’analitzar des de fora. Tenim un posicionament de marca molt fort com a In-Edit i això supera el fet de ser un festival de cinema o a Barcelona. Nosaltres ens acabem mirant en altres projectes de la ciutat com el Sonar, Primavera o altres que tenen una visibilitat internacional i un concepte de marca molt fort que al final és el que enforteix el missatge. Evidentment, això és el que ens permet un tipus de diversificació i internacionalització que crec que ha donat un missatge molt clar de cara al públic i de confiança. Crec que hem estat molt sòlids en programació i direcció artística aquests quinze anys.\nHem treballat molt fort la comunicació que s’ha vinculat a la marca. No ens enganyem, el fet musical és molt atractiu. Tenim un ganxo que mobilitza un perfil de públic que potser no era tant de cinema o potser sí però que en l’In-Edit s’ha bolcat més. Podem dir: no és només un festival de documentals sobre música sinó sobre la vida a partir de la música. I això ho fas perquè tens vehicles com l’audiovisual i la música que són molt potents. Hem intentat que l’esdeveniment transpiri d’una altra manera i no sigui un festival de cinema tradicional sinó que tingui una identitat pròpia.\nQuins criteris de selecció seguiu a l’hora d’escollir els documentals seleccionats?\nLuis Hidalgo: Som un festival de documental musical. És a dir que la música és el sostrat. Però no ens interessa només l’explicació cronològica de la vida d’un artista, d’un moviment o una escena musical que també poden ser interessants. Som molt feliços al trobar documentals que a través de la música i com viuen la música els músics que la fan ens explica el rerefons social, polític, econòmic del lloc on neix aquesta música. Ja que és una fotografia de les societats que l’emeten. La música francesa parla molt de com és França, l’anglesa de com és Anglaterra, el flamenc de com és Andalusia i la música catalana de com som els catalans. És un reflex de la societat. En la mesura que la música o les històries vinculades a ella ens ajuda a entendre millor el món que ens envolta, ens interessa. Això no vol dir que li diguem no a un documental convencional o clàssic com el d’aquest any sobre John Coltrane. El cito per citar un, no és que sigui del més destacat, però és un bon exemple. En el documental de Coltrane evidentment hi ha un rerefons de com era la societat nord-americana en l’època que va viure. Però aquí ens interessava més el tema de l’accentuada espiritualitat d’un músic que va fer que la seva música també tingues aquest accent espiritual. Al final acabem buscant històries amb una mica de profunditat.\nCreus que és difícil atreure a la gent a un documental que potser té una història molt interessant però que no té un gran nom darrere que tiri?\nLH: Hem descobert amb el temps que no és del tot veritat. Si em preguntes si un documental que té el nom d’un grup famós funciona millor, sí evidentment. Si em preguntes si un documental dels Stones tindrà més públic que un sobre música a Etiòpia, et diré que sí. Però crec que la gent, almenys el nostre públic, està cada cop més sensibilitzat davant l’explicació d’altres realitats que no són veïnes. Hem descobert que les situacions de violència, de guerra al Magreb i Orient Mitjà que hem explicat al festival, interessa molt al públic que cada vegada té més clar que el món és un i que una situació a Àfrica truca a les portes de casa nostra i la vivim cada dia. No és com quan el món no tenia mitjans de comunicació ràpids i qualsevol cosa que passes a la Xina trigava dues setmanes a arribar aquí. Ara és immediat. Hem percebut que hi ha una sèrie de temes que tenen a veure amb com viuen a països, per exemple, musulmans que interessa cada cop més. De la mateixa manera que aquest any hi ha documentals sobre la música homosexual que interessaran molt. Parteixen una mica de la base que a vegades pensem que l’homosexualitat es mou amb llibertat, i resulta, segons els protagonistes del documental, que té una càrrega moral que de vegades passa desapercebuda. S’ha de ser un bon homosexual i per ser-ho has d’anar sempre molt guai, gastar-te molta pasta en la roba i és una relació tan pautada com la relació que tens amb el teu pare.\nCP: Ja des dels primers anys teníem estudiat que si l’artista no sortia al títol, teníem un problema o com a mínim havíem de fer un esforç addicional. Amb els anys això s’ha corregit una mica i ha millorat perquè tenim un públic que ja ens coneix i perd més temps mirant la programació. Però al final tot té a veure amb una velocitat de captar informació que tenim ara mateix que és problemàtica. La gent disposa de 10 minuts per entrar a la web de l’In-Edit i mirar les pel·lícules perquè han de fer altres coses. Has de ser molt fort perquè la gent decideixi dedicar dues hores del seu temps a mirar-se tota la programació al complet, totes les sinopsis, els tràilers. Crec que el més difícil és separar els públics que tens. Des del que només ve a veure una pel·lícula i per tant el nom és el més important i els que veuran deu perquè ja confia en tu, el tema l’interessa o ja ha descobert que la música és una “excusa”.\nCreus que festivals com l’In-Edit han ajudat a revalorar el gènere? S’estrenen als cinemes molt pocs documentals i menys musicals.\nLH: Sí. Nosaltres ho hem notat de dues maneres. En l’afluència de públic que és notòria i ens satisfà molt començar a percebre que hi ha molta gent que fa documentals per ser vistos a l’In-Edit. Si In-edit no oferís una plataforma d’exhibició des de fa 15 anys, hi ha documentals que no es veurien. Aquest any ho hem notat moltíssim. Precisament per això hem obert el festival als centres cívics i a donar-l’hi oportunitat d’exhibició a peces que igual no són peces extraordinàries des d’un punt de vista formal. Però on prima la necessitat d‘explicar una realitat.\nA això respon també la nova secció Km.0 als Centres Cívics?\nLH: Exactament. Documentals que igual fora de la nostra realitat no tindrien interès. Sean Levitt, un guitarrista de jazz a Barcelona durant els anys 90, és una figura que fora de Barcelona no és coneguda, ningú sap qui va ser. Vol dir això que no interessa el documental? No, és un documental que pot interessar a la nostra realitat més immediata. Per això l’hem d’incloure a la nostra programació. De la mateixa manera que l’In-Edit Xile programa documentals que aquí no tindrien cap mena de ressò, ja que parlen de realitats que són molt alienes. Nosaltres no podem oblidar mai que som d’aquesta ciutat i vivim aquí. I volem reflectir la personalitat d’aquesta ciutat. Per molt que posem un documental sobre Tom Jones, Oasis o els Stones si resulta que no estem mirant el que ens envolta estem fent l’imbècil.\nAquesta nova secció Km.0 i el Cicle In-Edit als centres cívics dins del Barcelona Districte Cultural. És la vostra forma d’apropar-vos més a la ciutat? Al públic que no és per se públic In-Edit?\nLH: Efectivament, estem molt satisfets del públic que tenim. I aspirem a tenir públic, no només públic In-Edit. Quan posem un documental sobre John Cage o Rostropóvich que interessen a un públic més adult, vaig a les sales i veig gent de 60 anys, que no són ni moderns ni res. Persones normals. Veterans? Vells? Digues-l’hi com vulguis. Formen part del nostre públic. Sí que és cert que efectivament existeix un públic In-Edit però aspirem, tal i com estem aconseguint amb determinades programacions, que sigui més ampli. També volem descentralitzar el festival, que no tingui lloc només al centre de Barcelona. I que a més a més es puguin veure documentals a llocs a on ja tenen una tradició de consum cultural. Els centres cívics fan programació cultural molt interessant. Hem d’anar a on va la gent per estimular el seu interès i curiositat i que algun dia vinguin al festival o no. Igual ni venen, però continuarem anant cap a ells.\nCP: És una manera de retornar-l’hi a la ciutat tot el que ens ha donat. Al final hem de ser útils. El que no té sentit és que generis una indústria i incentivis a la gent a que expliquin històries de la ciutat, quan moltes vegades per recursos està complicadíssim fer perquè no hi ha, però després no posis les finestres per ensenyar-ho. Accions tipus Km.0 tenen molt a veure amb això. A banda que l’In-Edit sigui un festival que pots moure a Madrid, Brasil o Xile, ha d’haver-hi una part essencial a Barcelona que ha de ser útil. Per tant, si nosaltres podem ajudar a explicar musical i visualment l’ecosistema musical de la ciutat o històries més petites que són més locals o amb menys recursos, que no les pots posar a competir o comparar amb una producció internacional, però igualment es mereixen tenir una visibilitat a la ciutat perquè tenen un sentit aquí, ho fem. Al final, per molt que creiem que és un festival inclusiu no deixa de ser un repte que altres públics i altres barris que mai a la vida s’haguessin plantejat venir a l’In-Edit ho facin. Si això serveix no només perquè la gent et conegui sinó perquè més gent vegi aquest tipus de continguts que deixava passar, té sentit.\nQuina creus que és la relació del festival amb Barcelona? Què aporta a la ciutat?\nLH: Un espai d’explicació, una àgora o fòrum. Jo crec que el més interessant que ofereix In-Edit a la ciutat és això. Un lloc a on la ciutat es pot explicar. Documentals com el del Nitsa o el de Fernando Gallego Nando Diskontrol d’aquest any, són un bon exemple. Hi ha documentals que expliquen qui som i si no hi hagués l’In-Edit probablement no existirien. De fet, aquests dos em consta que s’han fet per nosaltres. En segon lloc, la possibilitat d’atendre la curiositat de les persones que no només regalen música quan arriba el nadal o reis. Si no que tenen una relació molt més intensa amb la música. Persones que llegeixen sobre música, que la consumeixen i que volen saber més sobre els seus artistes favorits o els que senten curiositat. Oferir un aparador per explicar-se i per mirar. Crec que són dues de les coses importants que ofereix el festival a la ciutat.\nIn-Edit Shorts neix també per recolzar el talent que està sorgint gràcies a la pantalla que oferiu?\nLH: Sí, perquè hi ha peces que pel seu metratge no entren en sales. Tampoc podem cobrar una entrada normal per un curt. Com també estem notant que la creativitat va cada vegada a més, és un format que no podem obviar.\nCP: Un dels objectius del In-Edit era potenciar la indústria local. En un panorama en el que és tan complicat produir audiovisual i documentals de música en concret, costa molt que algú de 25 o 30 anys faci un documental musical d’hora i quart per presentar a l’In-Edit. Això és evident. Però al mateix temps hi ha molta gent amb talent en universitats, escoles de cinema, o per motu propi. El format curt que teníem una mica oblidat i pendent ens va semblar una bona manera de vincular-ho a la joventut per potenciar i destacar el talent jove, perquè està aquí i són els documentalistes musicals dels propers anys. La nostra visió també és donar el màxim de visibilitat possible i donar les finestres i eines que tinguem al nostre abast per ajudar-los.\nL’In-edit és un exemple d’internacionalització i és un dels pocs festivals que han fet el salt a l’exterior. Com us heu plantejat aquest salt a l’exterior? I què recomaneu a altres festivals?\nCP: Ens ho hem plantejat com una acció quasi més de relacions públiques que de negoci perquè ens feia diferents de la majoria i perquè refermava el que estàvem fent com a marca. Ens hem plantejat ser “relaxats” en com internacionalitzem per no burocratitzar en excés el fet de muntar un festival fora. Ja que es necessita molts recursos per fer-ho bé. També entenem que estem treballant amb cultura que és més complicat de gestionar. Anem contínuament aprenent i evolucionant amb els nostres socis locals per valorar quina és la manera de fer-ho: Estar més a prop d’una franquícia o una col·laboració, si hi ha més contingut local o una part molt forta internacional. Ens ho hem pres més com un camp de proves. Al final són unes llavors que estan repartides pel món, algunes han germinat molt bé i altres els hi ha costat més, però que en qualsevol cas formen part de la nostra idiosincràsia i dels nostres valors de marca i de créixer. Si tinguessim els recursos, podríem estar en un altre tipus d’escala. Ho deixem pels propers anys.\nAquesta setmana comença el Serielizados Fest\nEl festival dedicat a les sèries de televisió\nS’ha rodat a Barcelona 'Under Attack'\nLlargmetratge documental italià


El Tecnyconta Saragossa assalta Santiago i se situa en zona de play-off - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Tecnyconta Saragossa assalta Santiago i se situa en zona de play-off\nEl Tecnyconta Saragossa va vèncer a la pista del Monbus Obradoiro per 84-87, un resultat que els permet situar-se momentàniament en la setena posició, que donaria accés a disputar els play-off pel títol. Per la seva banda, els gallecs, que estan virtualment salvats, veuen allunyar-se les seves poques opcions de disputar la fase final del campionat.\nEl matx va arrencar amb un alt ritme de joc, en el qual els dos equips van anotar amb bastanta fluïdesa, tant a la pintura com en el tir exterior. Es va arribar al final del primer quart amb un punt de marge per als aragonesos (20-21). En el segon període, els locals van capgirar el marcador a base de triples, però el bon rendiment de Nacho Martín, ex del Bàsquet Manresa, va mantenir els visitants a prop en l'electrònic a la mitja part de l'enfrontament (46-44).\nEn tornar dels vestidors, l'Obradoiro va seguir sentint-se més còmode sobre la pista i, tot i arribar a disposar de vuit punts de renda (54-46), no van poder trencar el partit per culpa de Nemanja Radovic, que va despertar uns companys que es van tornar a posar per davant al final del tercer quart (63-67). En els darrers deu minuts, el Tecnyconta va sortir més endollat i va arribar a dominar per tretze punts (67-80). Tot i els esforços dels gallecs, que es van situar a només tres punts, els visitants es van mantenir sòlids i van sentenciar des del tir lliure.


REALITAT VIRTUAL ▶ Aquests són els diferents tipus\nQuins són els tipus de realitat virtual que hi ha avui dia?\nLa realitat virtual és un concepte relativament nou, però en poc temps ha esdevingut una de les eines tecnològiques més populars i innovadores de l’actualitat. Això és degut a totes les possibilitats que ofereix i al fet que es pot aplicar a àmbits molt variats. Quan parlem de realitat virtual, ens referim a un tipus de tecnologia mitjançant la qual es crea un entorn simulat o fictici que ens permet sentir com si estiguéssim en espais o situacions diferents.\nOriginalment, la realitat virtual va sorgir en l’àmbit dels videojocs. Però, actualment aquesta tecnologia s’aplica a una amplíssima varietat de sectors, com ara la medicina, el turisme, l’entreteniment, o l’ensenyament a les aules universitàries. Hi ha diferents tipus de realitat virtual, els quals es diferencien en funció del nivell d’immersió. Els comentem a continuació.\nRealitat virtual no immersiva\nLa realitat virtual no immersiva és la més habitual. És aquella on els usuaris són més conscients que es tracta d’una realitat simulada, que no és real. Una de les característiques principals d’aquest tipus de realitat virtual és que no requereix cap tipus d’accessori addicional, com les ulleres 3D.\nL’exemple més clar d’aquest tipus de realitat virtual són els videojocs i els ordinadors. Ja que permeten als usuaris interactuar amb diversos espais i trobar-se en diferents situacions que no són reals, en temps real. Aquests usuaris tenen la possibilitat de moure’s, comunicar-se amb altres usuaris i experimentar i descobrir nous mons. No obstant això, aquests usuaris no deixen de ser conscients en cap moment que la realitat que estan experimentant és simulada.\nAlguns dels avantatges principals d’aquest tipus de realitat virtual, en comparació amb la resta, són el fet que, en no requerir cap equip addicional, resulta més econòmic. Els usuaris fan servir eines com una pantalla d’ordinador o una consola, i hi ha una amplíssima varietat de possibilitats quant a jocs i aplicacions.\nLa realitat virtual no immersiva no és únicament aplicable al món dels videojocs, encara que es tracta d’un sector amb el qual sovint es relaciona aquest tipus de tecnologia. Un altre exemple clar d’un ús cada cop més popular d’aquest tipus de realitat virtual és el sector immobiliari. Cada vegada són més les immobiliàries que fan servir aquesta tecnologia per oferir als seus possibles futurs clients la possibilitat de realitzar una visita virtual dels diferents habitatges que els podrien interessar. D’aquesta manera, els usuaris obtenen una idea molt més detallada de les característiques dels llocs esmentats, i tenen la sensació de trobar-se allà mateix.\nEl segon tipus de realitat virtual de què hem de parlar és la semi-immersiva. Podríem dir que és un punt intermedi entre la no immersiva i la immersiva, ja que combina elements interactius tant del món virtual com del món real. A diferència de la realitat virtual no immersiva, la semi-immersiva sí que sol requerir l’ús d’un equipament addicional. Un exemple de realitat virtual semi-immersiva és el cinema 4D.\nAquest tipus de tecnologia també es fa servir molt en el sector de l’educació, així com en el sector industrial. També pot resultar de gran utilitat al sector empresarial, ja que diverses empreses l’utilitzen per mostrar als clients productes concrets, com ara mobles o objectes decoratius. Veiem, doncs, que aquest tipus de tecnologia proporciona una experiència més realista que en el cas de la no immersiva.\nRealitat virtual immersiva\nFinalment, la realitat virtual immersiva és, tal com indica el nom, aquella en què el nivell d’immersió és més elevat. Es tracta d’una experiència més completa, ja que et permet sentir que estàs completament immers en una realitat diferent. Requereix l’ús d’unes ulleres o un casc que es connecten a l’ordinador. Aquest accessori compta amb una pantalla que ocupa tota la zona de visió de l’usuari, de manera que aquest se sent completament immers en el món virtual en qüestió.\nL’usuari no només obté una visió de 360 graus, sinó que també se sent immers en aquest nou món mitjançant els altres sentits. Es tracta, sens dubte, del tipus de realitat virtual més innovador, però és important ésser conscients dels inconvenients que pot suposar per als usuaris. Un exemple d’això són possibles problemes de vista o d’addicció, en el cas de les persones que fan un ús excessiu d’aquesta tecnologia. Cal destacar, però, la gran quantitat d’avantatges i aplicacions que pot tenir la realitat virtual quan se’n fa un bon ús.\nÉs clar que la realitat virtual seguirà evolucionant, donat que té una gran projecció de creixement i pot contribuir a avenços importants en una àmplia varietat de sectors. Si t’interessa la tecnologia i vols descobrir més curiositats sobre aquest àmbit, et convidem a seguir llegint el blog Connectem, d’Andorra Telecom.\nCom evitar que et facin hacking al mòbil | Cuida la teva privadesa\nCom allargar la vida del mòbil: trucs i consells\nVal la pena comprar mòbils recondicionats?\nA Andorra, tot el que busques, és groc.


Nou programa "Explora el Parc" de turisme familiar al Parc Natural de l'Alt Pirineu - FÒRUM.ad\nNou programa “Explora el Parc” de turisme familiar al Parc Natural de l’Alt Pirineu\nEl 08/04/14 17:32\nEl Parc Natural de l’Alt Pirineu del Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural posarà en funcionament el proper dissabte 12 d’abril el programa de turisme familiar “Explora el Parc”.\nAquesta és una iniciativa impulsada per tres empreses locals (Aixortà, Nequa i Software i sistemes MAP) i compta amb el suport del Parc Natural de l’Alt Pirineu, en el marc dels ajuts per al finançament d’actuacions en els espais naturals protegits de Catalunya. Aquest programa té com a objectiu principal impulsar el turisme familiar al Parc Natural de l’Alt Pirineu, aprofitant que la Direcció General de Turisme, juntament amb l’Agència Catalana de Turisme, han acordat que el 2014 sigui l’Any del Turisme Familiar. L’eix principal s’estructura en un passaport de visita que els interessats podran adquirir, a partir del dissabte 12 d’abril i al preu d’1 euro, a les oficines del Parc Natural a Llavorsí i Montferrer, així com en alguns dels establiments adherits al programa.\nEl passaport del Parc és un llibret personal que qualsevol persona que visiti l’espai protegit pot comprar, tant a títol individual com familiar. Aquest material organitza les opcions de turisme familiar al Parc en diferents categories: equipaments, miradors, fires i activitats guiades.\nL’explorador/a pot anar enregistrant cadascuna de les propostes que ha visitat, segellant la casella corresponent del seu passaport. En funció del nombre de segells que vagin aconseguint, els explorador/es del Parc són recompensats amb uns obsequis, des de gorres i punts de llibre a samarretes o fins i tot, una guia de flora i fauna del Parc. Per als més engrescats i intrèpids, es reserva el premi més valuós: l’oportunitat d’escollir d’entre una sèrie d’activitats a l’àmbit del Parc Natural.\nEl passaport té el suport d’un nou web, www.exploraelparc.cat, on es pot trobar la informació detallada del programa, com per exemple els llocs on es pot segellar i la seva ubicació geogràfica en un mapa, o un seguit de materials de descàrrega a manera de quaderns de camp, per poder preparar la visita al Parc des de casa, o bé jugar els dies de pluja o utilitzar-los durant les sortides.\nNotícia Anterior: Vives rep l’ofrena dels trofeus i felicita al BC River Andorra\nSegüent Notícia: Els cònsols afirmen que mai no han volgut reformar la llei de competències


‘Tresors de la Diputació. Art al Palau dels Scala’, l'exposició que acosta a les valencianes i valencians part del patrimoni artístic de la corporació provincial, compost per més de 4.000 pintures, escultures, dibuixos i gravats, ha sumat més de 700 visites en el seu primer cap de setmana oberta al públic, que ha pogut conéixer de primera rage joies artístiques de grans mestres com Sorolla, Genovés, Miró i Kandinsky, entre altres destacades figures.\nLa mostra, que pot visitar-se de forma gratuïta en el Saló de Reines o Respecte de la Diputació els caps de setmana i festius de 10 a 14 i de 16 a 20 hores, podrà gaudir-se ininterrompudament del 16 al 19 de març, coincidint amb els dies grans de les Falles. El públic tindrà l'oportunitat d'acostar-se a una exposició que presenta una selecció d'unes 40 obres de diferents corrents, des de la tradició fins a l'avantguarda, donant cabuda als nous llenguatges artístics.\nAmb obres d'Equip Crònica, Manolo Valdés, Yturralde, Sempere, Millars o Ángeles Marco, entre altres artistes, aquests tresors del patrimoni provincial són un avanç de les diferents exposicions que podran veure's pròximament a les comarques valencianes, algunes ja en itinerància com a ‘Dons en marxa’ o ‘Memòria de la Modernitat’, amb més de 50.000 visites acumulades en municipis com Alaquàs, Requena, Gandia, Alzira i Ontinyent.\nAcostar l'art a les comarques\nAquest projecte suposa un pas més en la democratització de l'art per la qual aposta la Diputació, que en la presenta legislatura ha creat l'Oficina Tècnica de Restauració, Investigació i Difusió del Patrimoni Artístic, com a pas previ a aquestes exposicions, la major part itinerants, que acosten els tresors artístics de la corporació a les comarques valencianes.\nEn paraules del conservador de l'àrea de Patrimoni i comissari de ‘Tresors de la Diputació’, Salva Calabuig, “la creació d'una oficina que s'encarrega de l'ordenació, conservació i difusió del patrimoni artístic d'aquesta institució “ha permés disposar de més recursos humans, amb restauradors, conservadors i tècnics culturals, per a acostar l'art a les valencianes i valencians de totes les comarques”.\nEn l'actualitat hi ha al voltant de 200 obres “rodant pels municipis valencians”, assenyala el comissari de ‘Tresors de la Diputació’, una mostra que conviu amb ‘Memòria de la Modernitat’ a Sagunt, inaugurada aquest mateix dilluns, i ‘Dones en Marxa’ al Castell d'Alaquàs. Cal afegir les activitats culturals que reforcen l'oferta artística, com a diàlegs amb les obres, visites guiades nocturnes o tallers amb col·legis i famílies.


Hola, sóc Hermes, el missatger dels déus. Maia, la nimfa de belles trenes, que vivia al mont Cirene, va ser seduïda per Zeus i va accedir a les seves pretensions diversos cops. D'una d'aquelles unions en vaig sorgir jo. Des de ben petit ja se'm coneixien diferents dots tals com la sagacitat i l'astúcia; la principal causa d'aquests dots és l'aprenentatge que vaig fer dels avatars que el meu pare havia de realitzar per veure d'amagat la meva mare.\nUn dia, quan encara era un nadó, vaig saltar del garbell on m'havia deixat la meva mare Maia perquè em servís de bressol i vaig anar per camps i prats fins que vaig arribar a la cabanya dels déus, on hi havia Apol·lo vigilant els bous. Mentre aquest estava entretingut intentant seduir una nimfa, vaig aprofitar i em vaig endur els cinquanta millors bous. Com que era de nit ningú no em va veure, però vaig tenir cura d'esborrar totes les petjades que anava fent i feia caminar els bous cap enrera per despistar a qui els busqués. Quan el dia començava ja a aclarir-se, vaig amagar els animals en una cova i vaig tornar ràpidament al meu bressol. Però Apol·lo, que tenia l'art de l'endevinació, va saber ràpidament que jo havia estat el lladre dels animals. Malgrat que jo ho negava tots els cops, la persistència d'Apol·lo em va fer dir la veritat. Un cop descoberta aquesta, em vaig posar a tocar un instrument de la meva invenció, que jo mateix havia fabricat, i la bonica melodia que vaig produir va atraure Apol·lo. Veient l'interès amb que aquest escoltava, li vaig regalar l'instrument i al poc ens vam fer amics. Apol·lo em va donar a canvi la seva vara d'or i mai més ens vam perjudicar. A partir d'aquell dia, Apol·lo es va convertir en el déu de la música, i jo vaig passar a encarregar-me de la protecció dels ramats.\nQuan era petit també vaig inventar el primer instrument musical: la cítara. Vaig agafar la closca d'una tortuga, la vaig buidar i vaig tallar unes canyes, que vaig utilitzar com a cordes ben tenses. Llavors, agafant aquella "joguina" que havia construït, vaig fregar les cordes assajar amb un arc, i aquestes van produir un so sorprenent.\nA més d'això, també he realitzat coses bones en la meva vida. Per exemple, aquell cop en què la bruixa Circe havia convertit en porcs els companys d'Ulisses. Vaig decidir anar a trobar-me amb l'heroi, just quan volia entrar en ell palau de la malvada Circe a alliberar els seus companys. Li vaig prevenir que Circe l'enverinaria, però que si es prenia una herba que li vaig mostrar, les drogues de la maga no li farien res. Això va permetre que Ulisses obligués Circe a alliberar els seus companys de l'encanteri, i així tots van poder tornar a casa. Tot i així, la meva fama de trampós estava molt estesa i molt déus i mortals van escampar el rumor que el que havia fet no era tan bo com semblava. Els maleïts deien que m'havia confabulat amb Circe perquè retingués a Ulisses i així jo pogués aconseguir els favors de Penèlop, l'esposa de l'heroi.\nLa meva mania cleptòmana ha continuat malauradament en la meva vida adulta: en una ocasió vaig robar a Eros el buirac on guarda totes les seves fletxes, i el déu de l'Amor va haver d'estar un temps sense treballar; un altre cop la meva víctima va ser Afrodita, qui no va poder fer realitat el somni d'una de les seves conquestes perquè li vaig robar el seu cinturó, on guarda els seus encants. La meva mania per robar m'ha costat diferents disgustos, tals com l'expulsió de l'Olimp. Malgrat tot, Zeus mai no ha trigat gaire en perdonar-me i en permetre'm tornar amb els déus. És per això que sempre he complit les ordres del meu pare i dels altres déus sense dubtar-ho en cap moment, fins i tot les més cruels i les més innecessàries. Aquesta disposició m'ha donat el títol de missatger dels déus. Ho sento, però us he de deixar: el meu pare m'està cridant per demanar-me un encàrrec. Fins una altra.


Satisfacció entre les víctimes de l'accident de metro de 2006 pel començament del juí en gener - À Punt\nSatisfacció entre les víctimes de l'accident de metro de 2006 pel començament del juí en gener\nLa presidenta de l'Associació de Víctimes del Metro 3 de Juliol, Rosa Garrote, confia que el procés faça justícia amb els responsables.\n16 de novembre 2019 - 15:22\nUn dia després de saber-se que el juí per l'accident del metro de València de 2006 començarà al gener de 2020, À Punt NTC ha parlat amb el col·lectiu de víctimes, que han acollit amb satisfacció l'anunci. En el sinistre moriren 43 persones i 47 més resultaren ferides de diversa consideració.\nLa presidenta de l'Associació de Víctimes del Metro 3 de Juliol, Rosa Garrote, es mostra confiada que el procediment judicial, que podria durar fins a set mesos, farà justícia amb els huit responsables de Ferrocarrils de la Generalitat (FGV), que s'asseuran a la banqueta dels acusats.\nLa previsió és que la vista s'allargue fins al juliol, data en què es commemora el catorzé aniversari de l'accident. “Esperem celebrar-ho d'allò més perquè el juí haja acabat amb la sentència que assenyale la culpabilitat dels càrrecs d'FGV”, ha assenyalat Garrote. Per a ella, la responsabilitat en l'accident està clara: “Són ells els que van decidir no protegir la revolta”, ha afirmat.\nMés de tretze anys després de l'accident que va costar la vida a 43 persones i després de molts entrebancs judicials, es començaran a dirimir les possibles responsabilitats penals dels acusats. Més de 260 testimonis passaran pel jutjat número 6 de València amb la intenció de tancar definitivament aquest llarg procés judicial.\nSeuran a la banqueta huit exdirectius d'FGV, inclosa l'exgerent Marisa Gracia. S'enfronten a tres anys i set mesos de presó, a més de cinc més d'inhabilitació per un delicte contra els drets dels treballadors, per la mort del maquinista i la interventora del tren, 43 delictes d'homicidi imprudent i 47 de lesions per imprudència.


La Terminal: Geografia australiana...\nNova Gales del Sud (en inglés, New South Wales) És l’estat més antic i poblat d’Australia. Es troba a la part sud oriental del país, al nord de Victòria i al sud de Queensland. Va ser fundat l’any 1788 i originàriament va incloure una gran part de la terra australiana, Nova Zelanda i altres illes de la regió. Al segle 19 però, es van separar les regions i es van formar les colònies de Tasmania, Australia Meridional, Victòria, Queensland i Nova Zelanda.\nNova Gales del sud és coneguda per Port Jackson, que és el port més important de la capital, Sídney, on viuen aproximadament dos terços de la població total de l’estat i també pels petits pobles com Tamworth lloc de naixement de la música country d’Australia.\nEtiquetas: Cuiner Galofré, Sydney, Vida i curiositats


Trastorn d'Ansietat | Gabinet Psicològic Mataró\nL'ansietat és una resposta normal davant situacions de perill o d'emergència. Quan la seva aparició és freqüent i impossibilita portar una vida normal, és necessari consultar amb un psicòleg expert.\nEnfrontar-se a situacions noves i desconegudes com sotmetre's a un examen, parlar en públic, realitzar una entrevista de treball o conduir amb molt tràfic pot augmentar l'ansietat. Però, quins són els seus símptomes?\nL'ansietat pot provenir de diverses causes. Principalment trobem causes genètiques, situació o consum de drogues.\nGenètiques: Segons la Societat Espanyola de Psiquiatria (SEP) l'ansietat és hereditària, encara que també es pot sentir a causa d'altres factors com els explicats a continuació.\nSituació: Les circumstàncies poden provocar ansietat. Per això, una situació traumàtica com un accident de trànsit o un robatori en la llar, pot desencadenar aquesta sensació a persones que no pateixen d'angoixa habitualment. En aquest cas, l'ansietat pot tenir una solució ràpida o desaparèixer amb el problema.\nConsum de drogues: El consum d'estupefaents com les *amfetamines, el *LSD, la cocaïna o èxtasi poden causar ansietat i fins i tot generar situació més greus passat un gran període de temps després del consum.\nEls símptomes dels trastorns d'ansietat poden ser molt variats en funció de la situació i de la personalitat de cadascun. Podem diferenciar tres categories de símptomes d'ansietat, en funció de l'origen i de les seves característiques. Són els següents:\nEn canvi, els símptomes que demostren ansietat a nivell fisiològic són: palpitacions, augment de la sudoració, tensió, tremolors, molèsties o dolor en l'estómac, dificultat per respirar, sequedat bucal, migranyes, *nàusees i marejos, etc..\nFinalment, a nivell motor trobem símptomes com eludir situacions que provoquen inseguretat o por, hàbits compensatoris com fumar, beure o menjar a l'excés, nerviosisme a nivell corporal (realitzar moviments repetitius, gratar-se o tocar-se el pèl), mossegar-se les ungles, passejar sense anar a cap lloc concret, quequejar, plorar o quedar-se paralitzat.\nTractaments contra l'Ansietat Segurament alguna vegada hauràs sentit símptomes d'ansietat i estrès en algun moment del teu dia a dia. En el nostre centre de psicologia podràs trobar tractaments específics per a problemes relacionats amb l'ansietat, com poden ser els següents:\nQuan has de buscar ajuda Quan l'ansietat és lleu pot ajudar a mantenir-nos en alerta i concentrats per enfrontar-nos a situacions amenaçadores o difícils. No obstant això, quan la persona sent temor extrem o té preocupacions intenses que perduren en el temps, parlem de la presència d'un trastorn d'ansietat.\nLa freqüència i intensitat d'aquest tipus d'ansietat és sovint *debilitant, de manera que interfereix amb les activitats diàries. No obstant això, amb un tractament adequat i eficaç, les persones que tenen trastorns d'ansietat poden portar una vida totalment normal i eliminar per complet els seus símptomes d'ansietat.\nDemana la teva Cita En el nostre centre de psicologia de Mataró estem especialitzats en el tractament de l'ansietat. És important que els trastorns d'ansietat es tracti per un psicòleg expert en ansietat per garantir l'èxit de la teràpia. Si busques un psicòleg especialista en trastorns d'ansietat, com a fòbies, agorafòbia, atacs de pànic i ansietat generalitzada a la zona de Mataró i el Maresme, no dubtis a sol·licitar hora de visita sense compromís en el nostre centre de psicologia clínica.