Badanotis :: Es presenta el projecte de regulació semafòrica, una reclamació històrica dels veïns dels barris de Canyadó i de Casagemes\nEs presenta el projecte de regulació semafòrica, una reclamació històrica dels veïns dels barris de Canyadó i de Casagemes\nRedacción - 24/12/2011 02:42\nL'alcalde de Badalona, Xavier Garcia Albiol, ha presentat avui divendres, acompanyat pel regidor de Via Pública i Mobilitat, Daniel Gracia, el projecte de regulació semafòrica que s'instal·larà a la zona de la riera de Canyadó i els carrers de Jacinto Benavente i de Pomar de Baix.\nLes característiques d'aquest projecte han estat consensuades entre el Govern municipal, les Associacions de Veïns dels barris de Canyadó i Casagemes i el Districte 1. Per aquesta raó, la roda de premsa, ha comptat també amb la presència del president del grup municipal de Convergència i Unió, Ferran Falcó, formació que està al capdavant del Districte 1 d'aquesta ciutat; del president de l'Associació de Veïns de Canyadó, Pedro Jesús Fernández; i del president de l'Associació de Veïns de Casagemes, Joan Pujol.\nEl projecte preveu la instal·lació d'un nou semàfor a l'encreuament del carrer de Jacinto Benavente amb Pomar de Baix, de forma que els vehicles puguin sortir des de Jacinto Benavente i anar en direcció a Mataró, o cap al centre de Badalona. També s'instal·larà el corresponent pas de vianants semaforitzat.\nEl carrer de Jacinto Benavente serà de direcció muntanya-mar des de la cruïlla d'Eduard Marquina. La resta del carrer mantindrà la direcció actual de mar-muntanya, des d'Eduard Marquina.\nPel que fa a la cruïlla de la riera Canyadó amb Pomar de Baix, s'instal·larà un semàfor intel·ligent que farà possible el moviment direcció mar-muntanya des de la riera Canyadó i el gir cap a l'esquerre per anar cap al centre de Badalona. Aquests dos moviments eren precisament els que fins ara no es podien fer en aquesta intersecció. També es podrà seguir girant com fins ara en direció Maresme.\nL'alcalde de Badalona, Xavier Garcia Albiol, ha explicat que l'execució d'aquest projecte servirà per donar resposta a una reivindicació històrica dels veïns d'aquesta zona de la ciutat que reclamaven una solució que regulés la mobilitat en aquesta cruïlla. L'alcalde de Badalona ha posat de relleu que la proposta ha estat consensuada amb les entitats veïnals de Canyadó i de Casagemes i amb els responsables del districte 1.\nLa despesa que suposa l'execució d'aquest projecte anirà a càrrec del promotor del nou edifici d'habitatges que s'està construint a la riera de Canyadó, cantonada amb Eduard Marquina, ARRIAZ S.A. La nova instal·lació semafòrica i les modificacions seran executades per l'empresa de manteniment dels semàfors de la ciutat ACISA conjuntament amb l'empresa ARRIAZ SA.\nEls treballs d'instal·lació començaran en els propers dies. Es preveu que estaran acabats durant el primer trimestre de 2012.


Sagalés és avui el resultat d'una agrupació d'empreses que engloba diverses activitats, és el transport regular de viatgers per carretera l'activitatr principal i l'origen de la marca. Sagalés transporta més de 23 milions de viatgers entre els diferents serveis de transport per carretera: serveis regulars (urbans i interurbans), escolar, discrecional i turístic. Les altres activitats relacionades amb la firma són el transport sanitari, la gestió de contractes de bicicleta pública, l'agència de viatges, els serveis de tallers i manteniment, els serveis d'administració, de paqueteria, la gestió d'estacions d'autobusos i d'aparcaments, la promoció i gestió immobiliària. A Sagalés som experts en mobilitat i treballem amb una clara orientació cap al creixement i la innovació per a estar sempre al capdavant del sector. L'empresa està formada per un equip de professionals de prop de 920 persones i disposa d'una flota pròpia de més de 700 vehicles moderns i d'alta qualitat.


Online PDF LES LLEGENDES DE SANT JORDI\nSant Jordi va recollir-ne la més bonica i la va oferir a la princesa. I entre els crits de joia de tot el poble de Montblanc va sortir per la porta de la muralla, que encara avui és coneguda pel nom de portal de sant Jordi. Llegenda de Sant Jordi publicada al Cavall Fort número 833/834, de l’abril del 1997. També és arran d’aquest llibre que sorgeixen nombroses llegendes guerreres en què sant Jordi apareix miraculosament fent costat als guerrers cristians en el moment decisiu de la batalla. És el cas de la presa de la ciutat d’Alcoi i més versions en què sant Jordi intervé a …\n📘 Teoría y práctica de los finales\n📘 Familias felices el arte de ser padres\n📘 Mi evolución espiritual: nunca fui una víctima o como quitarse las arrugas\n📖 Subjuntivo en la historia de la gramática española\n21 Abr. 2016 ... Amb motiu de la Diada de Sant Jordi us volem regalar un conte: la llegenda reescrita per Sant Jordi, la princesa i el drac. Perquè els i les joves ...\n9 Abr. 2020 ... ... del conte especial que podreu visualitzar a través de les nostres xarxes: “Sant Jordi i altres llegendes populars catalanes” amb Joan de Boer.\nIn Barcelona, streets such as Las Ramblas, Paseo de Gracia and Rambla Cataluña stand out for the crowds and the number of stalls selling roses and books ... 7 Abr. 2017 ... L'històric il·lustrador Esteban Maroto s'encarrega d'explicar-nos les diferents versions de la llegenda de Sant Jordi per tot el món, amb ...\nSant Jordi en sentir tot això, va baixar el cap i ell i el seu cavall s’entornaren avergonyits i amb la cua entre les cames. Llavors la princesa i el drac anaren cap el poble, van parlar amb els vilatans i com que parlant la gent s’acostuma a entendre, van acceptar de bon grat al drac i la princesa, inclús els donaren una casa on viure Llegendes de Sant Jordi. 23 d'abril de 2020 22 d'abril de 2020; Aquí trobareu les diferents llegendes que ens han fet arribar aquests dies. Totes són molt originals. Moltes gràcies a tothom. Us recordem que avui les podreu escoltar a live fm, la ràdio del nostre poble, a la 13:00 i a les 19:00.\nIn Barcelona, streets such as Las Ramblas, Paseo de Gracia and Rambla Cataluña stand out for the crowds and the number of stalls selling roses and books ...


PROJECTE DEL DEPARTAMENT DE MOBILITAT DEL CONSELL INSULAR DE MENORCA A EXECUTAR AMB FONS DE L'IMPOST TURÍSTIC\nL'impost turístic permetrà recuperar i consolidar diferents punts del traçat del Camí de Cavalls que, des que es va obrir, han patit processos de degradació i d'erosió, essencialment mitjançant tècniques tradicionals de pedra en sec. De manera complementària, també permetrà avançar en l’elaboració d’un catàleg de camins públics.\nPLA D’ACTUACIONS DE GESTIÓ I RECUPARACIÓ DEL CAMÍ DE CAVALLS\nEl Camí de Cavalls és un camí històric que circumval·la l’illa de Menorca i que fou construït amb finalitats militars a l’època de la dominació francesa. Amb el pas del temps, el seu traçat es va anar perdent progressivament a causa del creixement urbanístic litoral i del tancament del seu pas per algunes finques privades.\nL'any 2000 el Parlament de les Illes Balears aprovà la Llei 13/2000, de 21 de desembre, del Camí de Cavalls de Menorca, que el declara «sotmès a la servitud pública de trànsit i, en conseqüència, és lliure, públic, d’accés i utilització gratuïts» i que atorga al Consell Insular de Menorca «les actuacions i potestats administratives en relació amb el Camí de Cavalls».\nFruit d’aquesta Llei, el 2003 la Comissió Insular d’Urbanisme de Menorca aprovà el Pla Especial del Camí de Cavalls de Menorca, que va determinar el traçat del Camí de Cavalls i en regulà els usos. Entre els anys 2008 i 2012 es va delimitar el Camí sobre el terreny i s'hi van dur a terme les obres d’obertura, fitació i equipament.\nEl 2012, el Camí de Cavalls va obtenir l’homologació com a sender de gran recorregut, amb el codi GR 223. La singularitat i la condició paisatgística del Camí de Cavalls, a més d'atorgar-li la declaració com a GR, l’han situat en els circuits internacionals de turisme actiu, amb la creació d’un nou producte turístic.\nEl Camí de Cavalls, GR-223, transcorre per la major part del perímetre litoral de Menorca i travessa gairebé la totalitat dels ecosistemes que es troben representats a l’illa, en els quals destaquen els aspectes abiòtics i biòtics.\nEl Camí de Cavalls, com a producte recent d'ús i recreació del medi natural, ha patit en els darrers anys tot un seguit d'impactes morfològics de tipus erosiu.\nAixí, en una primera fase de desenvolupament del Pla d’actuacions de gestió i recuperació del Camí de Cavalls, es proposen les accions següents com a mesures per a corregir l'origen d'aquests processos erosius:\n- El Camí de Cavalls presenta gran quantitat de punts erosius que cal gestionar per tal de millorar el conjunt de la traça. Molts d’aquests punts erosius requereixen de tècniques tradicionals per a la seva recuperació. S’actuarà en la recuperació dels empedrats existents i, en els punts de prioritat alta, en la formació de talls d’aigua, escalons i empedrats mitjançant tècniques tradicionals de pedra en sec.\n- Es presenta com una sola infraestructura sense connexió ni senyalització cap a altres vials o camins públics, que permetin la creació d’una xarxa de camins per distribuir els usuaris sobre el territori. És per això que es considera necessària la creació d’una xarxa de camins que tenguin com a producte estrella el Camí de Cavalls, i és amb aquest objectiu que s’elaborarà un catàleg de camins públics.


Diada de Sant Jordi. | Al caliu de la cuina\n← Trobada amb el grup.\nPastís de Formatge Reblochon amb patates. →\nPublicat el 24 Abril 2012 per alcaliudelacuina\nEl dia 23 d’abril a Catalunya es celebra la diada Sant Jordi, que en grec vol dir vol dir “qui treballa la terra”, patró de Catalunya, Jordi era un soldat Romà que va morir l’any 303 decapitat esdevenint un màrtir cristià. També la Unesco aprofitant, la coincidència del enterrament de Miguel de Cervantes i William Shakespeare, va declarar en 1996 el dia 23 de abril com dia internacional del llibre.\nEscultura de bronze de Sant Jordi (Frederic Marès) que es troba al Saló Sant Jordi del Palau de la Generalitat.\nPer celebrar el Sant, a Barcelona, la noblesa havia celebrat en el Born, torneigs, justes, i “borns” (que vol dir borneja o torneja), aquestes festes havien revestit gran solemnitat i donaven a la festa un to senyorívol i aristocràtic que n’allunyava el poble.\nEs costum que aquest dia l’home regali a la dona una rosa, costum que probablement es remunta a segle XV. Uns historiadors creuen que la tradició ve de la llegenda de Sant Jordi, que diu que va matar a un drac per salvar a una princesa i de la sang del drac va aparèixer una rosa vermella que el cavaller va entregar a la princesa, i altres parlen de la coincidència ja que aquest dies es celebrava a Barcelona la Fira de les Roses en la època medieval. A Catalunya es venerava el Sant, ben be des del segle VIII.\nLa rosa vermella (simbolitza passió), i va acompanyada de la senyera (símbol de Catalunya) i un espiga de blat (símbol de la fertilitat).\nEn la actualitat aquest dia, te un caire reivindicatiu de la cultura catalana. Als balcons es pengen les senyeres, es venen llibres i roses, sobre tot a Pº de Gracia i les Rambles, hi han paradetes de llibres on els escriptors firmen els seus llibres amb caire totalment festiu.\nA Terrassa la meva ciutat, es munten paradetes de llibres, al Raval de Montserrat, a la Plaça Vella, al Carrer Major, al Portal de Sant Roc, Plaça Dr. Robert, Rbla. Eix Macia i Rambla Egara. També es fan parades castelleres al Raval de Montserrat i Plaça Vella així com es fa la presentació del Concurs de narracions curtes Josep Soler i Palet.\nL’acte mes multitudinari te lloc amb l’actuació dels Bastoners de Terrassa i de les dues colles castelleres locals, Minyons de Terrassa i Castellers de Terrassa.\nEl ritual consisteix , tot passejant, en comprar una rosa, un llibre, o ambdues coses, per regalar als estimats, familiars i amics. Malgrat no ser festiu, la diada i el passeig obligatori omplen a vessar carrers i places tot convertint la diada en una singular festa nacional que se celebra en un dia laborable.\nNosaltres com cada any hem quedat a Barcelona amb la Meritxell i els amics. El meu marit ha comprat una rosa per totes les dones de la família i hem comprat llibres per tots. Al meu fill i a la meva jove aquest any els ha tocat llibres sobre nadons……I després a prendre una cervesa tots plegats, no us semble una bona diada?\nA nivell gastronòmic hi han dos plats típics, encara que bastant recents en el temps. El pa de sant Jordi, te forma de pa de pagès i està enriquit fent bandes alternades amb formatge normalment de Maó i sobrassada, de manera que quan es talla a llesques, queden les quatres barres catalanes. Aquest pa el va crear el forner barceloní Eduard Crespo al 1980. El segon plat típic: el pastis de Sant Jordi, es fa amb pa de pessic tallat a làmines primes i farcit amb crema de mantega.\nAmics os desitjo Bona Diada¡¡¡


1974-1977: EMILIANO FERNANDEZ DOMÍNGUEZ\nMetge especialista en urologia que exercí la seva activitat professional principalment en l’hospital de la Creu Roja de Tarragona. Amplià els seus coneixements en cirurgia endoscòpica a Sao Paulo (Brasil).\n1977-1980: CARLOS HENRÍQUEZ DE GAZTAÑONDO\nCirurgià nascut a Colòmbia i format a Barcelona. Després de la seva etapa a Tarragona es traslladà a Lanzarote on va ocupar la plaça de cap de servei de l’hospital públic Dr. José Molina Orosa. Persona molt estimada a l’illa fins a la seva mort l’any 2014.\n1980-1987: AGUSTÍ TARRES ROURE\nMetge pediatra que exercí la seva carrera professional principalment a l’hospital universitari Joan XXIII de Tarragona. La seva especialitat més destacada fou la pneumologia infantil.\n1987-1993: JOAN GIRBES SOTELO\nMetge especialista en angiologia i cirurgia vascular. Amplià els seus estudis a Leverkusen (Alemanya) i un cop establert a Tarragona l’any 1967, creà la primera unitat d’hemodinàmica de la ciutat.\n1993-1998: PERE MALLAFRÉ GIMENO\nFill de Joan Mallafré Guasch, pertany a una llarga nissaga familiar de metges. Fou un reconegut metge de medicina general de la ciutat de Tarragona i també alcalde interí de Tarragona, (setembre/octubre de 1965)\n1998-2005: ALBERT PAGÉS ARTUÑEDO\nMetge especialista en Medicina Interna format a l’hospital de la Creu Roja de Tarragona. La seva activitat professional bàsicament l’ha exercit com a metge d’atenció primària de l’ICS Camp de Tarragona.\n2006-2012: JOSEP MARIA SOLÉ I POBLET\nEspecialista en cirurgia general. Responsable d’aquesta especialitat a l’hospital de Sant Pau i Santa Tecla de Tarragona (1986-1991). Ha estat president del Col·legi Oficial de Metges de Tarragona i del Consell de Col·legis de Metges de Catalunya.\n2012-2016: JORDI RECASENS ROBERT\nEspecialista en cirurgia ortopèdica i traumatologia, fou cap del servei d’aquesta especialitat de la Xarxa Sanitària i Social de Santa Tecla i director mèdic de l’hospital de Sant Pau i Santa Tecla de Tarragona.\n2017: JAUME BENAGES PÀMIES\nUròleg format a l’hospital Germans Trias i Pujol de Badalona i Doctorat per la UAB. Cap del servei d’urologia de la Xarxa Sanitària i Social de Santa Tecla.


Un estudi assegura que les sèries espanyoles «cosifiquen» la dona - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUn estudi assegura que les sèries espanyoles «cosifiquen» la dona\nUna de les conclusions és que en la creació de continguts i en la direcció de les sèries la participació de les dones és «pràcticament inexistent»\neuropa press/ddg madrid 17.09.2020 | 22:54\nUn estudi assegura que les sèries espanyoles «cosifiquen» la dona Regió7\nLes sèries de televisió a Espanya «continuen retroalimentant la cultura sexista» i mostren la dona en rols «estereotipats i cosificats» sota una «mirada patriarcal». Aquesta és la principal conclusió d'un estudi de l'Associació de Dones Cineastes i de Mitjans Audiovisuals (CIM) per a l'Institut de la Dona i per la Igualtat d'Oportunitats (IMIO).\nL'equip que ha fet la investigació ha recopilat dades del sector a través de les pàgines web oficials de les sèries analitzades –18 en total, de les més vistes– i a la base de dades IMDb Movies (TV and Celebrities), des de final del 2019 i durant el 2020. A més, s'ha dut a terme una anàlisi de contingut d'aquestes 18 sèries visionant-ne un total de 300 hores.\nUna de les conclusions és que en la creació de continguts i en la direcció de les sèries la participació de les dones és «pràcticament inexistent». Així, de les 18 sèries analitzades, només una és d'autoria femenina. L'estudi també assegura que els missatges de les sèries es caracteritzen «per la iniquitat i perquè la manifestació dels diferents tipus de violència (de gènere, sexista, violència simbòlica) ocupa un lloc primordial», i alerta que els personatges femenins «inclouen tots els estereotips i rols més comuns, i tenen tots un biaix patriarcal».


Guillemona de Togores - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nGuillemona de Togores (Barcelona, ? – 1399). Filla de Pere de Barberà i dama de la reina de Sicília, va pertànyer a la noblesa del Vallès i va estar casada amb el cavaller Francesc de Togores, senyor del Castell d'Arraona de Sabadell.\nGuillemona va estar vinculada durant molt de temps a la cort d'Elionor de Sicília, ja que el seu marit, Francesc de Togores, havia estat majordom i home de confiança de la reina, i comissionat de moltes de les activitats d'aquesta sobirana.\nL'any 1362 morí Francesc de Togores, i la viuda passà a ser una de les dames de la cort, vivint al Palau de la reina, és a dir, al palau que el rei Pere el Cerimoniós havia fet construir per la seva dona Elionor i que estava situat a la part de la muralla romana que donava al mar. Guillemona va viure allà amb tots els honors i el protocol que s'establia per les dames de la reina, i va tenir cura de la seva senyora des del mes de juny de 1368 fins a la mort d'aquesta, esdevinguda l'abril de 1375. Ella va complir perfectament la seva funció a la cort i va ser fidel i constant al costat de la reina, a excepció d'una de les febres que tingué els mesos de setembre i octubre de 1374. Durant el transcurs de la seva malaltia es veié obligada a abandonar el palau durant vint dies. No obstant això, la reina i la dama estaven tan unides que, la mateixa reina li envià metges i es mantingué informada del seu estat de salut en tot moment. Poc després que Guillemona guarís, la reina caigué malalta per la mateixa epidèmia que hi havia en aquella època, i morí a Lleida, el 20 d'abril de 1375.\nSabem que era una dama rica en rendes i censos al Vallès i que l'any 1395 encara es feia càrrec personalment dels seus negocis. A més, Guillemona era una dona pietosa, va esser benefactora de la Catedral de Barcelona i va crear un presbiterat a l'altar de Sant Gabriel al qual hi destinà també altres llegats, com ara la compra d'un bell missal.\nSi llegim el document que oficialitza el càrrec de dama de la cort, dama de companyia o de confiança de la reina, es perfila la vida de Guillemona o d'aquestes dames a la cort: "Dona Guillemona de Togores. En Barcinona a 9 dies del mes de juny de l'any de la nativitat de nostre Senyor 1368, la senyora reina mana a mi que la servís de casa sua, e que puja tenir una cambrera e que li sia fet compte d'un hom de peu que la servesca, e que li sien donades, anant per camí, una bèstia a ops del seu cavalcar e un atzembla per portar sa roba, e que prenga cascun dia de la cort quatre candeles, e cascun any per son vestir 450 sous".\nGuillemona va sobreviure llargament a les mortaldats del 1375, tot i els pronòstics pessimistes de moltes de les cartes que Serena de Tous escrivia al seu marit, Ramon de Tous, i a través de les quals sabem també de Guillemona.\nEn una època de fam, malalties vàries i molta misèria, Guillemona acabà morint el 16 de gener de 1399, just dos dies després que firmés testament davant el notari Pere Dalmau, on deixava escrit que es destinessin els seus béns per a obres pietoses i la seva casa, a Margarida, muller de Manuel de Rajadell. Sabem encara pel seu codicil, que va dictar poques hores abans de morir, que la mort li sobrevingué a casa seva, on hauria viscut després de la mort de la reina i que es trobava al costat mateix del Palau reial menor o Palau de la reina. Seguint els seus desitjos va ser enterrada al claustre encara inacabat de la catedral de Barcelona. Els seus escuts, de Togores i de Barberà, encara es poden veure a l'altar (dedicat avui als morts de la Guerra de la Independència) de l'ala del claustre que dona al carrer de la Pietat.\nCartes de Serena de Tous[modifica]\nA les cartes de Serena de Tous, apareix Guillemona descrita com una dona sensible, de vegades fins i tot capritxosa i exagerada, tant per les nombroses recaigudes de la seva malaltia, com pel seu feble estat d'ànim. Serena ens explica que Guillemona va plorar durant dies per la mort de la reina, fet que ens demostra de nou un acte pur d'amistat i sensibilitat.\nEs desconeix quina relació de parentiu, d'amistat o de servei unia aquesta dama amb Ramon de Tous, encara que se sap que ella li tenia molta estima i, sembla que ell\nli devia favors. Probablement, el càrrec que ocupà a la cort de la comtessa de Luna va ser per influència seva. També, tot i desconèixer la seva edat, es creu que Guillemona era una dona més gran que Serena de Tous, dona de Ramon de Tous, ja que ella sovint li demanava consells i li demostrava molt respecte i afecte. No obstant això, no hem de pensar que fos una dona vella, ja que no morí fins al 1399.\nEn qualsevol cas, els vincles que unien Ramon de Tous amb Guillemona sempre s'han considerat un pèl excessius, ja que Ramon era un home despreocupat i tranquil, que gairebé mai escrivia als seus amics, però en canvi, per a Guillemona s'alertà en tot moment del seu estat de salut quan ella caigué malalta i es desplaça expressament a Barcelona per a veure-la.\nGuillemona sabia de lletra, ja que ella mateixa llegia les cartes, tal com es diu en una d'aquestes.\n↑ Vinyoles Vidal, Teresa-Maria «L'Amor i la mort al segle XIV: cartes de dones». Miscel·lània de textos medievals. CSIC-Institut Milà i Fontanals-Departament d'Estudis Medievals, 8, 1996, pàg. 111-198.\n↑ Vinyoles Vidal, Teresa Arxiu de la Corona d'Aragó (ACA), I, Reg. 1564,, pàg. 99.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Guillemona_de_Togores&oldid=27988607»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 ago 2021 a les 15:40.


Joan Roma: ELS POSICIONAMENTS D'ERC\nELS POSICIONAMENTS D'ERC\nELS POSICIONAMENTS D’ERC\nHaurem d’esperar encara unes setmanes per comprovar el grau de consistència dels posicionaments d’ERC, en aquesta nova etapa. Sóc més aviat pessimista en quan a creure que la vella ERC pot canviar, per un simple canvi de lideratge. Ja son moltes les vegades que un nou lideratge no ha suposat cap canvi substancial en el funcionament d’aquest partit, i jo crec que anem per repetir la jugada.\nHo dic, perquè unes setmanes enrere, Oriol Junqueres va anunciar que un dels compromisos del pacte CiU – ERC, era el d’apartar el PP dels llocs on governa amb CiU. Aquí hi figuren llocs tant emblemàtics, com la Diputació de Barcelona, o els ajuntaments de Badalona, Castelledefels o Reus.\nHan passat unes setmanes, i no sembla moure’s res en la direcció exigida per ERC. I de fet, d’aquesta exigència no n’hem sentit res més . I és que hi ha una doble paradoxa en el tema de compartir govern entre CiU i el PP, per una banda, i que ERC estigui pactant amb CiU, per una altra. Difícil d’explicar, i difícil d’assumir.\nI ara mateix, davant l’enorme escàndol del cas Pallerols, ERC, s’ha mostrat molt poc enèrgica, en l’exigència de responsabilitats per part d’UDC. A dia d’avui queda clar que CiU només podrà governar si compta amb el recolzament incondicional d’ERC, i aquesta no podrà defugir les responsabilitats de co-governar, de manera que tot el que afecta CiU, afecta també ERC.\nTambé haurem de veure quins son els posicionaments d’ERC respecte temes tant rellevants com el de la modificació de la llei de bases de règim local, la que regula el funcionament d’ajuntaments i diputacions.\nI és que mentrestant s’espera el moment de fer la famosa consulta per la independència, el país va seguint el seu curs, i pel camí hi ha multitud de decisions a prendre, que necessiten l’acord d’ERC per dur-se a terme. Hem de veure en què queden els posicionaments retòrics del partit, davant la realitat de cada moment.\nSerà interessant assistir a les primeres sessions del Parlament per comprovar el grau de consistència del pacte de govern, i com afronta ERC les evidents contradiccions en un munt de temes de gran importància.\n# posted by joanroma @ 12:22 AM


Rental Apartment Residence Mongie 1900 - La Mongie3 Bagneres-de-Bigorre França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Rental Apartment Residence Mongie 1900 - La Mongie3\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a La Mongie, no busqui més enllà de Rental Apartment Residence Mongie 1900 - La Mongie. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Rental Apartment Residence Mongie 1900 - La Mongie asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, forn microones, renta vaixelles per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Rental Apartment Residence Mongie 1900 - La Mongie és una elecció inteligents per a viatgers a La Mongie, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


⚡ Màxima preocupació pel vídeo del fill de Raquel Bollo ingressat a l'hospital\nManuel Cortés és intervingut d'urgència | Instagram\nMàxima preocupació pel vídeo del fill de Raquel Bollo ingressat a l'hospital\nManuel Cortés ha donat la notícia a través de les xarxes socials\nRedacció 03/08/2020 09:32h\nPocs dies després del naixement de la seva filla, Manuel Cortés, el fill de RaquelBollo, va haver de ser operat d'urgències per una peritonitis. Ell mateix va ser qui va compartir la notícia a través del seu compte d'Instagram i ho va fer amb una foto seva al llit de l'hospital.\nBenvolguda família, per causa de força major, em han d'intervenir d'urgències i estaré absent en els pròxims dies. Els meus pròxims compromisos professionals seran posposats. Ara l'important és recuperar-me per donar el millor de mi Ens veiem molt aviat. 'Atent i totes a les meves xarxes socials!\nUna publicació compartida de Manuel Cortés (@manuelcortesbollo) el 29 juliol 2020 a les 06:41 PDT\nUn parell de dies després compartia un vídeo d'ell caminant pels passadissos de l'hospital on se'l veia molt cansat. Les dues publicacions han preocupat molt als seus seguidors i als seus amics que no han dubtat en enviar-li missatges d'ànims.\nLa vida de vegades et posa proves i cal afrontar-les com vinguin, primers passos, abans de les primeres 48 hores d'operació, per la meva filla !! Per la meva família i per vosaltres per aviat poder oferir-vos el millor de mi a l'escenari ?, anem !!! ??? MC\nUna publicació compartida de Manuel Cortés (@manuelcortesbollo) el 31 juliol 2020 a les 11:48 PDT\nIrene Rosales li comentava «ànims!!! Que tu ets tot un campió??» mentre que Kiko Rivera també li mostrava el seu suport «ets maco de tota manera el meu Maluma». Per la seva banda, la seva germana li deixava un missatge molt emotiu: «Déu sempre li posa proves a aquells valents que són capaços de superar-les i tu ets un, ell mai no ens deixa i sempre està amb nosaltres. T'estimo el meu campió❤».\nQuatre hores al quiròfan\nUns dies després de la seva operació, l'artista va compartir un missatge a través de les seves històries d'Instagram on explicava als seus seguidors el que havia viscut durant aquests últims dies. Manuel Cortés va haver de ser operat d'urgències per una apendicitis que no va ser detectada a temps i que va derivar en una peritonitis. El fill de Raquel va haver de passar quatre hores al quiròfan.\nLa intervenció d'urgència va anar bé i ara l'artista està en bon estat i està recuperant-se, segons ha informat ell mateix. Cortés té moltes ganes d'estar al cent per cent per poder gaudir de la seva parella i de la seva filla acabada de néixer.\nLa proposta d'Antonia Dell'Atte a Ana Obregón per la mort d'Álex\nJorge Javier, enxampat: Publiquen la foto que desmunta les seves crítiques als toros\nInstagram Raquel Bollo


QUÈ T'ANAVA A DIR: Rumbos, històries reals de la nit de la ciutat.\nRumbos, històries reals de la nit de la ciutat.\nRumbos és una peli espanyola que exposa la vida de 5 parelles diferents durant una nit. Unes històries paral·leles que mostren la realitat, la seva doble vida i moltes coses més. No és una comèdia, és més aviat un drama amb algun toc d'humor, però que exposa la vida nocturna d'una gran ciutat com afecta a aquestes parelles sentimentals, professionals, amics, etc. No és res de l'altre món\nPublicat per Miquel Casellas a 15:51\nFranco ha mort i.....\nVisca la festa més popular del Vendrell: Barris\nXarel·lada, una forma diferent de conèixer Cunit i...\nTurismar: seguint la línia cutre, però amb nobles ...\nDeus d'egipte, la mitologia adaptada al cinema fan...\nPensar en el futur sense oblidar el passat\nMenys herois i més persones anònimes\nMúsica i poesia al Centro de Llorenç del Penedès\nUn cartell de festa major massa agosarat per aques...\nMoció a favor de l’article 14 del ROM\nNo és el lloc sinó l'oferta el problema de la fest...\nOn estan les eleccions?\nUn any de focs artificial\nFestes majors al gust del consumidor\nLes festes que surten de l'anonimat\nJunts pel si i CUP: dos projectes oposats\nUn any més dins la piscina\nUn shopping night amb més vendes\nProtocols i coincidències al calendari


El Cercle Artístic de Manresa dissenya gravats amb una piconadora a la Gispert - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Cercle Artístic de Manresa dissenya gravats amb una piconadora a la Gispert\nArtistes consolidats i amateurs van elaborar les seves creacions en un acte que va unir art i espai\na.g.s. 08.07.2018 | 00:15\nPiconadora passant per sobre de les planxes, ahir a la plaça Gispert abel gallardo\nEl Cercle Artístic va voler demostrar ahir dues coses: que, amb imaginació, una piconadora es pot convertir en un pinzell per als artistes i que la plaça Gispert, si s'hi fan activitats culturals i d'oci, esdevé un espai que atrau ciutadans d'altres racons de la ciutat.\nL'entitat va organitzar ahir una activitat que va aglutinar artistes professionals i amateurs de totes les edats que utilitzaven una piconadora de 650 quilograms per elaborar les seves creacions. La van utilitzar per fer gravats. Els artistes van portar les seves planes de material molts divers, des de cartró fins a plàstics, passant pel ferro i el coure. Sobre les planxes, els participants creaven els seus dissenys i, posteriorment, sobre paper gravat i un cop la piconadora passava per sobre de les planxes, quedaven impresos els dissenys.\n«A part d'incentivar la participació a activitats artístiques, aquesta activitat també tenia com a objectiu revitalitzar la plaça. Molts dels participants eren d'altres punts de la ciutat i durant el dia no hi ha hagut problemes», explicava la presidenta del Cercle Artístic, Alba Comas. I és que la Gispert és un punt de la ciutat que en ocasions s'hi concentren individus que hi creen mal ambient. Situació que comerciants i veïns intenten solucionar organitzant activitats, entre altres mesures.\nDe fet, l'activitat del Cercle Artístic entra dins del projecte MUR (Manresa Art Urbà), que té com a objectiu cercar noves vies de participació ciutadana a través de l'art i l'urbanisme en diversos espais públics de la ciutat. El projecte MUR s'ha creat en el marc de la capitalitat cultural. També es vol aconseguir fomentar espais menys coneguts de la ciutat i l'apropiació social de l'espai públic com a indret per crear art.


Batracomiomàquia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPoema epicoburlesc grec anònim\nLa Batracomiomàquia (en grec Βατραχομυομαχία, de βάτραχος ‘granota’, μῦς ‘ratolí’ i μάχη ‘batalla’) o la batalla de les granotes i els ratolins és un poema epicoburlesc en forma de paròdia de la Ilíada, atribuïda a Homer pels romans, però segons Plutarc és obra de Pigres d'Halicarnàs, el germà (o fill) d'Artemisia I de Cària i aliada de Xerxes. La majoria d'estudiosos moderns, però, l'atribueixen a un poeta anònim de l'època d'Alexandre el Gran; fins i tot s'han suggerit autors posteriors, com Llucià. Se'n conserven 303 hexàmetres.\nGuerra dei topi e delle rane (en) , Guerra de' topi e delle rane (en) , La guerra dei topi e delle rane (en) , Homérova Batrachomyomachie čili Žab a Myší vojna (en) , Batrachomyomachia (en) , La Batracomiomaquia (Alenda tr.) (en) , La Odisea (en) , Guerra dei topi e delle rane (en) i Q102274565\nUn ratolí (Psicàrpax) que beu aigua d'un llac es troba amb el rei de les granotes (Fisignat), que el convida a casa seva. Mentre el rei de les granotes neda a través del llac, amb el ratolí assegut a l'esquena, es troben davant d'una espantosa serp d'aigua. La granota es submergeix, oblidant-se del ratolí, que s'ofega. Un altre ratolí és testimoni de l'escena des de la riba del llac i s'afanya a explicar-ho a tothom. Els ratolins es preparen per lluitar i així venjar la traïció del rei de les granotes, i envien un herald a les granotes amb una declaració de guerra. Les granotes culpen el seu rei, que nega l'incident. Mentrestant, Zeus, en veure la guerra que es prepara, proposa que els déus prenguin partit i, en concret, Atena ajudi els ratolins. Atena s'hi nega, dient que els ratolins li han fet moltes malifetes. Al final, els déus decideixen limitar-se a observar en lloc d'implicar-se. Es produeix una batalla i els ratolins en resulten guanyadors, però Zeus convoca un exèrcit de crancs per evitar la destrucció completa de les granotes. Impotent contra els crancs blindats, els ratolins es retiren i la guerra, que ha durat un sol dia, s'acaba al capvespre.\n↑ Plutarc. De Herodoti Malignitate, 43, o Moralia, 873f.\n↑ Batrachomyomachia: A Classical Parody[Enllaç no actiu]\n↑ On when the Batrachomyomachia was not written\n↑ «Batracomiomàquia | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 agost 2019].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Batracomiomàquia&oldid=26343504»


Y10 descobreix el panorama teatral de Londres | British School of Barcelona\nHome Y10 descobreix el panorama teatral de Londres\nY10 descobreix el panorama teatral de Londres\nEl passat mes de gener nou estudiants de Year 10 van viatjar a Londres durant tres dies per conèixer de primera mà el panorama teatral actual londinenc i les seves arts escèniques. El grup pertany a la classe de Teatre de Ms Plummer, recentment implantada al BSB com una nova assignatura GCSE per a aquest curs acadèmic.\nL’objectiu del viatge era millorar i desenvolupar la comprensió i apreciació del Teatre, així com l’art de la interpretació, de la producció i de la direcció a través d’actuacions, tallers i visites guiades entre bastidors.\nPer això, els alumnes, acompanyats per Ms Plummer i Mr Cook (professor d’anglès), van dedicar part de l’estada a Londres a visitar molts dels principals llocs d’interès cultural, com ara l’English National Opera, la galeria d’art “Tate Modern”, el British Museum i The Globe, on van fer una visita guiada per les bambolines del teatre. També van participar en un taller d’actuació amb una actriu de The Globe i van gaudir d’una autèntica actuació de ‘The Changeling’ a la llum de les espelmes.\nAixí mateix, van aprofitar per fer turisme a Covent Garden i el South Bank, passejar per les sempre animades Russell Square i Oxford Street, i gaudir de les exposicions al Museu Britànic.\nAl Cambridge Theatre del West End londinenc també van tenir l’oportunitat d’assistir a “Matilda The Musical”, l’aclamada adaptació musical de la famosa novel·la infantil de Roald Dahl, interpretada per la Royal Shakespeare Company.\nSegons Ms Plummer: “Des del principi el viatge va estar planificat de tal manera que s’ajustés al pla d’estudis amb la major exactitud possible. Els estudiants han completat recentment el seu treball sobre”Macbeth”, de manera que realment van poder beneficiar-se de l’oportunitat de visitar el teatre The Globe de Shakespeare i entendre millor el context de les actuacions originals. A més de passar-s’ho d’allò més bé!”\nAquest grup del GCSE de Teatre col·labora actualment amb altres societats del BSB per a la propera representació de “Charlie and the Chocolate Factory”.


El Govern recomana als veïns de tres barris de l'Hospitalet que només surtin de casa per causes imprescindibles - Regió7\nEl Govern recomana als veïns de tres barris de l'Hospitalet que només surtin de casa per causes imprescindibles\nSalut ordena tancar centres culturals, gimnasos i discoteques i limita l'aforament de bars a la zona afectada pel rebrot\nACN | L'Hospitalet de Llobregat\n14·07·20 | 21:09\nEls consellers Vergés, Buch i Núria Marín en roda de premsa | ACN\nEl Govern vol reduir l'activitat social als barris de la Torrassa, Florida i Collblanc de l'Hospitalet de Llobregat per intentar controlar el rebrot de contagis de covid-19 detectats en els darrers dies. En una reunió a tres bandes entre l'Ajuntament i els departaments de Salut i Interior s'ha decidit ordenar el tancament d'espais culturals, com teatres i cinemes, així com de gimnasos o discoteques. També es torna a limitar fins a un màxim del 50% l'aforament interior a bars i restaurants i es prohibeixen les reunions de més de deu persones. Vergés també ha demanat als veïns de la zona nord de la ciutat que baixin el nivell d'activitat social i només surtin de casa per causes imprescindibles, com anar a treballar, al metge o a comprar.\n"Tot el que va més enllà d'això és crear noves cadenes de transmissió", ha alertat la consellera, que demana als veïns dels tres barris afectats pel rebrot que intentin quedar-se a casa la major part del temps i que només surtin si és estrictament necessari. "Són recomanacions", ha insistit, per aclarir que la situació no és cap pas previ a un confinament domiciliari.\nLa sortida dels domicilis, afegeix la consellera, s'hauria de fer només per anar a treballar o al metge, per tenir cura de persones grans, infants o depenent, o per a qüestions "imprescindibles", com ara la compra d'aliments, tràmits administratius o causes de força major: "El que sobrepassi aquests motius i es pugui estalviar, recomanem que no es faci".\nVergés ha fet especialment a la gent jove perquè segueixi aquestes recomanacions -la majoria dels afectats pel rebrot tenen entre 20 o 50 anys-. "És un esforç important en una època d'estiu, però és imprescindible poder-ho fer perquè sinó els 300 casos actius poden continuar creixent".\nA diferència del que s'ha decidit al Segrià, però, la restricció de la mobilitat és només una recomanació amb l'objectiu de reduir la possibilitat de transmissió del virus. "Allà calia actuar molt més restrictivament", ha apuntat la consellera. A nivell social, l'única prohibició a l'Hospitalet és la que impedeix reunions de més de deu persones en qualsevol àmbit.\nAquesta mesura sí que és repeteix a Lleida, així com el confinament de les residències de gent gran per protegir la població més vulnerable. Són, diu la consellera, mesures "imprescindibles" que sí es reprodueixen en tots dos casos. "La millor manera d'actuar és tallar els contactes", assegura Vergés.\nPel que fa a l'activitat econòmica, als tres barris afectats de l'Hospitalet els bars i restaurants poden continuar oberts, tot i que amb la restricció d'aforament a l'interior. També es prohibeix que hi hagi consum a la barra. En canvi hauran de tancar a partir d'aquest dimecres els gimnasos, locals d'oci nocturn o teatres de la Torrassa, Collblanc i la Florida.\nEn canvi, sí que es mantenen els casals d'estiu que hi ha actius a la ciutat, amb més de 3.000 infants. "És important que es puguin continuar fent i que no haguem d'actuar", ha dit la consellera. També continuaran obertes les biblioteques o equipaments socials per atendre persones vulnerables amb hora concertada.\nEn cada cas, diu Vergés, es proposen les mesures que es creuen més adients per tenir els brots controlats de la millor manera. En el cas de l'Hospitalet, apunta, les noves mesures afecten només als tres barris afectats i no al conjunt de la ciutat, ja que a la resta de la ciutat la incidència és baixa.\nEn els darrers set dies, els contagis en aquests barris han passat de 44 a 162, tot i que el nombre de casos actius a la ciutat són 300. Per barris, s'ha passat de 8 a 36 casos a Collblanc, de 18 a 62 a la Torrassa i de 18 a 64 a la Florida. Segons Vergés, és un augment "diferenciat" respecte a la resta de la ciutat i creix el risc d'una transmissió del virus "molt més intensa".\nTot i les dades, l'alcaldessa de la ciutat, Núria Marin, espera que d'aquí a quinze dies, quan s'hagi pogut fer un seguiment exhaustiu dels casos actius, es pugui tornar a gaudir d'una "normalitat diferent", tot i que la prioritat ha de ser contribuir a la "seguretat sanitària de la població".\nLes noves mesures adoptades pel Govern arriben després que l'Ajuntament ja ordenes durant el cap de setmana i dilluns el tancament de les pistes esportives a l'aire lliure i les pistes de petanca, així com la cancel·lació de tota activitat d'esport col·lectiu. El consistori també ha reforçat la neteja i desinfecció de la via pública i la presència policial al carrer.\nPel que fa als afectats, aquests sí en confinament domiciliari, n'hi ha una dotzena que han estat traslladat a un hotel-salut per garantir-los unes millors condicions de confinament que no es garantien al seu domicili.


el dia de novembre 30, 2018\nL’Agrupament hem participat activament a les Assemblees de la nostra entitat Minyons Escoltes i Guies de Catalunya (MEG) aquest mes de novembre. Enguany, a més de les aprovacions anuals, decidíem la creació d’una única entitat d’escoltisme català.\nEl primer esglaó ha estat l’Assemblea de la Demarcació de Girona, regió a la qual pertany el nostre Agrupament. Ens vam desplaçar a Figueres el 10 de Novembre, per reunir-nos amb la resta de la demarcació a la tarda. Així que per no perdre cau, algunes de les branques vam aprofitar el matí per quedar amb infants i joves.\nL’acte va ser acollit per l’AEiG Sant Pere de Figueres, i van organitzar un dinar a plaça de Josep Pla, on va poder menjar conjuntament amb tots els agrupaments de la demarcació. Per agafar energia per una intensa tarda de Plenari!\nUn dels punts més importants va ser el comiat de l’Equip de Demarcació, després de treballar diversos anys per l’entitat, i va donar pas a l’equip entrant. L’equip el formen 7 persones, entre ells un cap del nostre Agrupament, en David Esquinas com a administrador. En Salvador Gras, mossèn de la Parròquia del nostre poble, segueix com a consiliari de la demarcació.\nEl següent pas va ser l’AGO (Assemblea General Ordinària) la trobada d’escoltes i guies de MEG en l’àmbit nacional. Enguany la 42a AGO la va acollir l’AEiG Sant Bernat de Claravall el 17 i 18 de Novembre a Olesa de Montserrat. Ha passat a la història per ser l’Assemblea més multitudinària de l’entitat - 1.189 caps en total. El Plenari va començar força aviat, a les 7 del matí ja érem fent les inscripcions per poder participar en la trobada.\nLa reunió va sobresortir per la votació de la proposta d’associació única d’escoltisme català. La decisió la tenien les tres entitats escoltes de Catalunya, Escoltes Catalans, Acció Escolta i Minyons Escoltes i Guies de Catalunya. Finalment, els i les caps de la nostra entitat va decidir conservar les tres entitats tal com es troben actualment.\nAltres punts forts de l’Assemblea van ser les votacions de nou comissari general i administrador i secretari general, quedant escollits Pau Ferrer i Joel Burch successivament, que ara passen a formar part de la Taula Executiva per als tres propers anys.\nL’any vinent continuarem exercint el nostre dret assembleari.\nEns veiem a les Assemblees!\nFotografies pròpies i de les xarxes socials de Minyons Escoltes i Guies de Catalunya\nActivitats amb l'Agrupament AGI AGO Demarcació de Girona Minyons Escoltes i Guies de Catalunya


Quatre camins plens d'obstacles cap a la vacuna contra la Covid-19 | Servitecdpm - Barcelona\nIniciInnovacióQuatre camins plens d’obstacles cap a la vacuna contra la Covid-19\nQuatre camins plens d’obstacles cap a la vacuna contra la Covid-19\nLA CARRERA PER ACONSEGUIR UNA IMMUNITZACIÓ EFECTIVA CONTRA EL SARS-COV-2 PASSA PER METODOLOGIES INNOVADORES QUE, AL SEU TORN, PLANTEGEN DUBTES SOBRE LA FUTURA PRODUCCIÓ D’AQUEST COMPOST A GRAN ESCALA\nAquesta és la recepta tradicional que, fins ara, ha demostrat millor eficàcia. S’aconsegueix inserint una versió inactiva o debilitada del virus (mitjançant la qual no es pot desenvolupar la malaltia) perquè el sistema immunitari ho detecti i generi defenses. La majoria de vacunes que existeixen en l’actualitat utilitzen versions debilitades del patogen, la qual cosa ha demostrat un grau de protecció fort i durador. Les immunitzacions aconseguides a partir de versions inactives, en canvi, s’ha observat que la resposta no és tan forta ni tan duradora, per la qual cosa de vegades es necessiten dosis de reforç.\n– Sinovac, una empresa xinesa, ha mostrat una vacuna efectiva en micos\nEn aquest cas s’utilitza material genètic del virus perquè el nostre cos generi les proteïnes del virus i, a continuació, el sistema immunitari les detecti i generi defenses. A diferència de les vacunes «clàssiques», no s’introdueixen virus al cos, sinó que es proporciona un ‘manual d’instruccions’ al cos en forma d’ADN o ARN perquè el cos detecti un senyal d’alerta i, a partir d’allà, comenci a fabricar anticossos contra aquesta amenaça.\n– Moderna, una empresa dels EUA, que ha sigut la primera empresa del món a provar una vacuna en humans\nAquesta estratègia consisteix a utilitzar un virus diferent (com un adenovirus, de pes molecular petit, sense gairebé cobertura externa i amb poca capacitat de replicar-se) per inserir-li parts del SARS-CoV-2, com és el cas de les seves proteïnes. La ‘barreja’ d’aquests patògens, tot i que resulta feble, aconsegueix provocar la resposta immunitària.\n– Universitat d’Oxford/AstraZeneca\nAquest mètode introdueix directament al cos una part del virus que es vol combatre perquè, en cas d’una futura infecció, es desenvolupi una reacció immunitària contra el conjunt. En aquest cas, les investigacions en curs utilitzen una proteïna (o una part) modificada per afegir algunes molècules que ‘irritin’ el sistema immunitari i el facin reaccionar. Encara no se sap si, a la pràctica, aquest enfocament és capaç de crear una protecció completa davant el virus.


Seguim l’estil i el propòsit de Joan Maragall – Institut Thos i Codina\nA l’assignatura de Literatura catalana, l’alumnat ha dedicat aquest primer trimestre a fer un viatge per la literatura modernista, des del teatre de Santiago Rusiñol i Joan Puig i Ferreter, fins a la poesia de Joan Maragall.\n“Montserrat”, de Santiago Rusiñol\nI, de fet, el viatge acaba aquí. Hem aprofitat el missatge que ens transmet Maragall, l’any 1900, amb la publicació del recull poètic Visions & Cants, per inspirar-nos i crear les nostres pròpies composicions poètiques seguint el seu model.\nAixò demostra, un cop més, la universalitat d’una obra artística. Ens ho deia Maragall fa més de cent anys i també ens ho diuen ara els alumnes del Thos i Codina: cal que, tot i les dificultats, prenguem consciència del vitalisme i l’entusiasme amb què cal viure la vida, sempre treballant per a un futur millor.\nLes autores dels poemes són la Tania Amat, la Laura Cabezuelo, la Selènia Oller, l’Ainhoa Cardeña, la Jana Olivares, la Nouhaila Belhadj i l’Ainhoa Domínguez.\nLa vida que ens és regalada\nQuan el cel deixi de ser blau\nalceu la mirada i obriu els ulls\namb viva esperança i efímera llum\nens mostra la vida que reclama\nQue fàcil és corrompre l’ànima\nquan tenim carència de resiliència\nsi no ens condemna la penombra\ndins la nostra enlluernadora essència\nPerò cantarem i ballarem\nsi forts com el roure\nque desisteix a la terra\nperdurem com una arrel\nI passarà a l’eternitat\ncom a l’oblidada mare\ni amb ella, tots nosaltres\nSom presoners del nostre desig,\nestem atrapats en el secret etern\ni el pitjor de tot és que volem ser\nel que no ens permeten ser.\nSignar a un paper es només tinta,\nexcepte quan no saps el que signes,\nsi un simple paper,\no una presó eterna.\nTu vius a un món amb color\nperò no pots ballar,\nmentre jo ballo alegrement\na un món en blanc i negre.\nEl sol crida dins la immensitat del bosc\nla llum aguaita pel to groguenc\nper un cop més despertar en solitud\nsotmès a un món ple d’inexactitud\nSolament ella pot llegir els seus pensaments\nserena la mirada – de cendra les pigues\nel cel i la terra corroboren la historia dels amants\nmaledicció eterna d’estimar a algú que no es pot\nCondemnat en una cel·la en el cel\naguaitant el moment per complir el seu anhel\nTenebrosa la terra on desperta,\nel Sol novament la il·lumina.\nLa llum certament el desconcerta\nperò això ja no li amoïna.\nEl mateix cel de sempre torna a veure\ni, com ell, no ha canviat.\nPer l’eternitat ha sigut condemnat:\n«Viuràs i viuràs,\nperò res no sentiràs.»\nquatre va tornar-se vint\ni vint va avançar.\n«A res us aferreu,\nperquè tot ho perdreu»,\nli va dir aquella veu.\nUllals afilats i orelles punxants,\nescanyolit i sense color és tot ell;\nun somriure que espanta els infants\ni causa disgust en l’anyell.\nÉs així que és captiu\ndel castell on hi viu;\nper evitar ser caçat.\n«Amb el nom de Vlad vaig néixer\ni com a Alucard vaig créixer.\nDescendent d’Atilà sóc,\naquest és, doncs, el meu lloc.»\nCessen els llampecs\ni els planyívols gemecs;\ndesperten els negres núvols,\nque han deixat plens d’aigua els rierols.\nEntre els núvols treu el cap la serra;\nel poble els veu marxar,\nmes els sent encara xiuxiuejar,\nmentre fugen lluny de la terra.\nLa llum de l’astre primer penetra,\nes filtra a través del cristall;\nel cel s’enllustra\ni il·lumina fins al més petit detall.\nRostres i mirades s’alcen,\nobservant com fuig la tempestat!\nRostres i mirades s’alçaran,\ncap al futur de la ciutat.\nFlotant es trobaran\nAixequeu les ales de bon matí,\nsense cap por ni temor,\nabandoneu la llum cap aquest camp d’aquí,\ni no pas a la plaça de Madrid.\nVolant us acompanyarà l’aire blanc,\namb plena serenitat i fermesa,\ncom ja heu passat el tronc,\nno us oblideu de complir la promesa.\nIl·luminades us les topareu,\namb ànsies us esperen,\npaciència que ja arribeu,\ncom quan dos roses quan moren.\nCendres en l’aire\nL’absència de visitants, fa de Montserrat\nun caminal abandonat, ple de solitud.\nUn caminal ple de llum, de verd.\nEt porten dins la motxilla buida, obscura…\nEt porten dins l’arqueta que els van regalar,\nmirant cap al terra, seguint avançant.\nArriben a la curvatura, i decideixen\nel moment per deixar-te marxar.\nAnhelen que tornis a ballar.\nAllà, a dalt del cim, dalt la muntanya,\namb el mar i el cel d’enquadrament\nells somriuran, d’entre les llàgrimes.\nL’eternitat et crida, l’infinit et busca.\nAgafa el vol, i vola amunt,\nmare, filla, esposa.\nAgafa el vol, i fuig.\n«No ploreu, fills del temps\nno ploreu, cantautors,\nque de Montserrat ella és fidel,\ni ara, a Montserrat, ella reposa».


Suso de Toro: "A Madrid creuen que Catalunya ja està vençuda però no és cert: Catalunya resistirà" La República\nGerard Gort 06/02/2021\nSuso de Toro el 2017 fent campanya pel sí en un acte de l'ANC.\nL’últim llibre de Suso de Toro va ja per la tercera edició original en gallec i la versió en català arribarà el dia 24 de febrer a les llibreries amb el títol d’‘Un senyor elegant’ (Més Llibres). Es tracta d’una novel·la amb la figura estel·lar de Ramon Baltar, un eminent cirurgià, republicà i galleguista, que tot i el seu bon posicionament social va col·laborar en els primers anys del franquisme amb la resistència armada que operava a Galícia. Un autèntic exèrcit de guerrillers amb més de 2.000 represaliats que ara Suso de Toro rescata de l’oblit i evoca en aquesta història. Sebastià Bennasar en diu que «és un llibre atrevit, ambiciós, que consolida de Toro com un dels narradors peninsulars més en forma». Quan acabi la promoció del llibre reprendrà algun dels altres projectes literaris que té a mitges: una òpera, una comèdia i una novel·la.\nCom que a més de tenir un do com a escriptor Suso de Toro gaudeix també d’un afinat olfacte com a analista de l’actualitat política hem volgut parlar amb ell de la situació a Catalunya i a l’Estat espanyol a pocs dies del 14-F.\nD’on li ve la seva simpatia per Catalunya?\nEns hem de remuntar ja a la meva formació d’adolescent. Aquí ens arribaven els discos de Voces Ceibes, un grup d’universitaris que feien cançó protesta en gallec, que editava el segell català Edigsa. Eren una agrupació que treballava a l’ombra de la nova cançó. Recordo Joan Mauel Serrat cantant en català i més endavant a Lluís Llach; de fet, les meves primeres paraules en català, van ser aprenent-me les cançons de Llach.\nDesprés, quan començo a publicar i em tradueixen al castellà, contacto amb el món editorial de Barcelona, i al voltant d’això descobreixo un món cultural fascinant. De Catalunya ens arribaven influències de Rosa Sensat, de la renovació pedagògica, les idees llibertàries, les noves idees de tot tipus arribaven sempre des de Barcelona.\nLa construcció de l’Espanya actual va passar per escombrar Barcelona i presentar-la com a provinciana i fer creure que la modernitat era Madrid. Però el món editorial de Madrid, que també vaig conèixer era molt més pausat, perquè els ritmes de la Corte van lligats a la confiança que dona tenir un aparell d’estat al darrere mentre que la situació a Catalunya era més ambivalent, inestable i insegura, i notaves que es treballava en tensió perquè havien de batallar per guanyar-se la vida.\nHa explicat que hi ha un moment en què aquesta simpatia es converteix en admiració. Quin n’és el detonant?\nCom a ciutadà gallec preocupat pel seu país sempre m’ha interessat la capacitat de la societat catalana per buscar solucions als seus problemes i en els últims anys Catalunya s’ha redescobert a si mateixa, ha canviat. La Catalunya que vaig conèixer als anys noranta era una Catalunya patrimonialitzada per un grup social determinat que era el que li conferia la imatge nacional. Aquest grup social tenia coses molt interessants però tenia altres coses que m’interessaven menys o que fins i tot em disgustaven. No obstant això, a partir del 2010, el que es desencadena és un procés molt profund, no només polític sinó també social, en el que emergeixen nous actors que es senten amos de la nació. Amb la desaparició de Convergència i Unió hi ha una reestructuració del país. Per molt que alguns diguin que no sé qui és la Convergència d’ara, no és cert, hi hagut un canvi profund fins i tot en la procedència de les persones i de les seves famílies.\nEstà havent-hi una reconfiguració dels dirigents de Catalunya. Per altra banda em va admirar enormement el combat cívic, la valentia de la ciutadania, una gran massa de ciutadania a partir de la suma d’individualitats. Això es va alimentar d’una ràbia personal que va configurar un gran moviment cívic nacional. El meu heroi és la ciutadania catalana en el seu conjunt. Aquesta ciutadania s’enfronta a un estat que no és democràtic i que actua amb tot el seu poder legal i il·legal i això lògicament fa que entri en crisi tota la política catalana. Però encara així m’agradaria dir-li a la gent de Catalunya que ells són molt més forts realment. Jo tinc tota la confiança en aquesta ciutadania, els ciutadans són més forts que els partits que l’expressen. A Madrid creuen que Catalunya ja està liquidada i vençuda però jo estic segur que no és cert. Catalunya resistirà. A partir del 2010 aquella gent adulta ja no és la mateixa i s’hi van sumant més generacions. Aquesta ja no és la Catalunya petita de Convergència i Unió i de Pujol; és un país diferent. I això a Madrid no ho volen acceptar i creuen que es pot reconduir la situació i tornar al passat.\nEntén, doncs, que l’1 d’octubre va canviar per sempre el paradigma del país?\nJo vaig ser l’1 d’octubre a Barcelona i allò era un país, allò no era una minoria, ni era un grup social, allò era un país sencer, aquelles persones en aquell moment eren militants de la seva ciutadania. Quan et trobes amb una massa de ciutadania com aquesta s’ha d’entendre que les persones es poden desanimar en determinats moments però no desapareixeran i en el moment en el que trobin la manera de fer-ho es tornaran a expressar.\nEl que passa és que Espanya, amb el poder concentrat a Madrid, és un estat obscè amb un poder obscè. És un estat fundat pels militars sublevats contra la República. Un estat que utilitza mitjans legals i il·legals, que se salta les seves pròpies lleis, que no té límits en la seva actuació i pot empresonar la seva ciutadania, que és el que volen fer a Catalunya. Però aquestes persones no han desaparegut, continuen vives. Els catalans ja no accepten viure en una reserva tolerada com en els temps de Pujol i això és imparable. És difícil, això sí, perquè afecta l’estructura del mateix Estat espanyol i les seves elits, l’oligarquia cortesana madrilenya; això afecta el sistema de poder econòmic, polític, mediàtic, tot.\nPotser per això, per aquest sistema de poder tan ben travat, no s’han alçat veus des de la intel·lectualitat espanyola davant la repressió contra Catalunya?\nÉs que Espanya és Madrid, és així de clar, i la classe intel·lectual espanyola és la classe intel·lectual madrilenya. Viuen allí, molt confortablement, es retroalimenten, és igual l’origen personal, és igual si són d’una família de Segòvia, de Guadalajara, de Sevilla o de Granada, van a Madrid i allí es reconfigura tot aquest imaginari nacional espanyol i allí també es fan massatges els uns als altres. Els catalans, en aquest cas, són una gent aliena a això. És conseqüència de la ideologia nacional espanyola que ve del segle XIX, del franquisme directament, però que també és conseqüència del joc que es va crear de l’entre cometes democràcia espanyola després de la mort de Franco. I és un joc controlat des de Madrid. Del que es tracta és que hi hagi una incomunicació. Que, per exemple, Galícia i Catalunya no es puguin comunicar directament sinó que és Madrid, a través del sistema mediàtic i polític, qui ens explica a la resta de ciutadans de l’estat el que passa a Catalunya o el que passa a Galícia. Es juga amb els estereotips interessats perquè el domini de la Cort es mantingui impedint que ens puguem tractar directament.\nHi ha un desconeixement, hi ha prejudicis que s’assenten, i quan arriba el moment de posar la gent a la presó els intel·lectuals espanyols es posen al costat dels fiscals, de la policia, dels jutges i els carcellers. Per a mi va ser una decepció personal veure que persones que coneixia, escriptors i artistes, es col·locaven del costat de la policia que pegava als ciutadans que anaven a votar. Per arribar a aquest punt de complicitat ja hi havia fet un camí anterior.\nTambé hi va haver falta de capacitat d’expressar-se, potser displicència, per part de les elits catalanes durant dècades. Parlo de l’època de Pujol, abans del 2010, les elits eren displicents, vivien confortablement, anaven traient coses de Madrid, es podien permetre també jugar amb estereotips sobre els andalusos o els gallecs i això ha jugat en contra i ha afavorit els arguments d’odi als catalans. Tot plegat ha portat els intel·lectuals entre cometes progres a ser còmplices de la presó i de l’agressió policial a la ciutadania catalana. Això s’ha basat en l’argument de dir: són la burgesia catalana. I és fals! Perquè si fos així Catalunya tindria dos milions de burgesos.\nPer a mi ha estat decebedor veure la misèria moral de la majoria dels intel·lectuals espanyols arran dels fets de Catalunya. Hi hagut molt comptades excepcions.\nÉs el moment de més confrontació o d’optar per altres vies?\nUna cosa és la teorització i una altra la gestió pràctica de la política. En cap conflicte bèl·lic, ni tan sols amb la derrota total de l’enemic, es resolen les coses amb blanc i negre, cal arribar a enteses. Però crec que Catalunya i Espanya són dos projectes nacionals diferents i fins i tot totalment contradictoris. Hi ha els interessos de Catalunya, els interessos per a la seva existència col·lectiva, i els interessos del projecte nacional espanyol, d’una altra banda. Són projectes contraris i, per tant, inevitablement s’ha de mostrar el conflicte en aquests termes. El que pretén la política de Madrid, la política de la Corte, és el contrari del que li interessa a la ciutadania catalana.\nAra bé, la resolució, ja es veurà quina serà. És un conflicte de projecte nacional contra projecte nacional, amb interessos contraris, i a més Catalunya s’enfronta a un enemic que et muntarà operacions brutes i té els instruments per posar-te a la presó. La situació que viu Catalunya de presidents legítims elegits per la ciutadania, exiliats, presos o expulsats del càrrec per la força és única, no ja a Europa sinó a tot el món, que diguin quants casos més hi ha. És una situació extrema. S’ha de partir d’aquest realitat. Però, ara bé, la responsabilitat dels polítics és donar sortida a les coses sense destruir el propi bàndol i han de saber trobar l’equilibri entre defensar el país i fer el que s’ha de fer, i al mateix temps trobar els límits de l’acció.\nLes eleccions del 14-F han estat també una nova imposició judicial en contra del criteri del Govern.\nQuan el Tribunal Constitucional (TC) decideix suplantar el 2010 la voluntat de la ciutadania catalana, del Parlament català, del parlament espanyol, del govern espanyol, quan suplanta la democràcia, a partir de llavors totes les decisions judicials no tenen res a veure amb una justícia democràtica. El que va fer el TC el 2010 va ser un cop d’estat per part d’uns jutges que a més estaven fora de termini. L’exercici de la democràcia va ser suplantat per les seves decisions. Des d’aquell moment totes les decisions del TC cap baix, passant pel Suprem, per l’Audiència Nacional i els diferents tribunals són totes arbitràries. El Regne d’Espanya viu una situació d’excepció des del 2010. Per tant discutir ara les decisions que pot adoptar el TSJC sobre la data de les eleccions no importa perquè faran això, el contrari i el que calgui, és igual. No hi ha regles. L’única regla és l’arbitrarietat. I això ho tolera la UE. La ciutadania catalana davant d’això està inerme. I a més el que surti d’aquestes eleccions pot ser anul·lat. És igual el que es voti, ho poden anul·lar i al president o presidenta que surti els poden processar. Ja ho hem vist i ho tornaran a fer. Això no és una democràcia, així de clar, sobretot per a la ciutadania catalana.\nSeran, però, unes eleccions útils malgrat això?\nSí que té utilitat votar, la utilitat de seguir lluitant, de seguir defensant poder i de continuar mantenint la posició. Quina utilitat té en el curs d’una guerra mantenir una posició? Dins d’un joc estratègic amb un horitzó històric tota batalla té el seu sentit. És més, si abandones la batalla, aleshores has perdut la guerra.\nCal, per tant, una massiva participació de l’independentisme altre cop?\nNo sé si de l’independentisme, el que ha de ser és de la ciutadania catalana. Com a persona aliena al cens electoral català el que defenso és el dret d’aquesta ciutadania a exercir la democràcia. Si decideixen una estratègia realment independentista o o si decideixen una estratègia d’acceptar els límits que li posi a Madrid això ja és cosa dels ciutadans. L’important és que la ciutadania decideixi i que un cop hagi decidit es respecti aquesta decisió sense més repressió.\nQuè pensa de l’operació Salvador Illa?\nÉs la clàssica operació pensada des de Madrid. Probablement ja no tenen cap altra opció, el PP, el PSOE, Podemos, no tenen cap altra possibilitat més que aquesta, però es basa en una sobrevaloració per part seva de la seva força. Creuen que els instruments de l’estat poden passar per damunt de la ciutadania catalana. Sobrevaloren el poder que tenen, la força que tenen les seves institucions, els seus mitjans de comunicació, el CIS, la banca. Posen un candidat del PSC que ells creuen que és fort, però això ja es veurà perquè crec que la imatge de Salvador Illa es deteriora dia a dia, tremendament, de manera accelerada. Illa és el retrat d’un Dorian Gray de pacotilla trencant-se a trossos però la idea que promouen és la d’un govern a Catalunya amb el PSOE, Podemos i qui se li acosti.\nQuan s’adonarà Espanya que no pot domesticar i sotmetre els catalans?\nEspanya no pot canviar perquè ha concentrat tant poder a Madrid amb tota la banca, els mitjans de comunicació, tota la classe dirigent, els intel·lectuals, tot, jo crec que va ser un gran error crear la Comunitat de Madrid que va servir només per afegir més burocràcia i més poder i ha creat un monstre imparable que ha desertitzat gran part d’Espanya i ara faran una altra gran operació urbanística que tornarà a generar llocs de treball en la construcció i aniran cap allí més gent dels territoris més desfavorits. És un model basat en en l’economia no productiva que viu del pressupost de l’Estat i el pressupost de l’Estat viu dels diners de Brussel·les. És una economia que és una esclavitud per a qualsevol projecte col·lectiu. És impossible.\nCom valora que Pablo Iglesias trenqués el dogma espanyol sobre els exiliats catalans i tot el rebombori que això va generar?\nEn un mateix govern de PSOE i Podemos, Podemos es veu en una situació incòmoda en què s’ha d’empassar la política de l’executiu al servei de l’Ibex i necessita, per existir, marcar distàncies amb el PSOE en tot el que pugui. Són socis de govern però tenen projectes i mercats electorals contraposats. Efectivament va dir una evidència: que un exiliat és un exiliat per diferents que siguin les circumstàncies històriques. Aquí, al president Puigdemont, no sabem si el volien matar però segur que el pretenien detenir i engarjolar-lo. Potser no el volen afusellar però tot l’odi hi és. Un exiliat és un exiliat i que Pablo Iglesias ho reconegui s’ha de celebrar però jo ho enquadro dins el conflicte d’interessos intern: és una manera de marcar perfil propi.\nLes victòries judicials a Europa ajuden a desemmascarar l’Estat espanyol?\nAquestes actuacions des de l’exili són importants i potser ho siguin encara més en el futur. Les victòries judicials són victòries però una altra cosa és que Europa, que és un pacte d’estats, reaccioni davant d’això. Poden assenyalar les actuacions antidemòcratiques de països com Hongria, Polònia i Espanya però la UE no té capacitat coercitiva. Malgrat això el paper de l’exili és important. Quan va començar el procés jo tenia clar que l’única possibilitat d’intervenció europea eficaç hauria estat que Alemanya donés suport a la ciutadania catalana en el seu dret a decidir però Alemanya lògicament es mou dins els límits político-jurdídics de la UE. En el seu dia sembla ser que van cridar Rajoy a l’ordre per la violència contra els catalans però la cosa no va passar d’allí i també va haver-hi una sobrevaloració per part dels dirigents polítics catalans d’aquesta possibilitat que Europa obligués l’Estat espanyol a comportar-se democràticament.\nAixò és un aprenentatge en vista el futur, no?\nSí, és una lliçó, s’ha de comptar amb aquesta realitat.\nCom imagina Suso de Toro la resolució de la causa catalana?\nA Madrid el govern actual continua recentralitzant-ho tot. Els fons europeus per a la reactivació econòmica, que són estratègics per als pròxims anys, es gestionaran des de Madrid. És igual si parlen d’una mesa de diàleg o de qualsevol altra cosa. Madrid, la Cort, té una estratègia clara de continuar fent i desfent i no oferiran res de fons ni a Catalunya ni a ningú. Els únics que tenen una certa autonomia de gestió són el País Basc però la gestió estratègica de tot el que mou l’economia està decidit per les grans empreses situades a la Castellana.\nAra deia això del País Basc, que en aquest cas poden, des d’un punt de vista econòmic, anar fent, però a Catalunya sí que és urgent disposar dels recursos propis per sortir de la crisi derivada de la pandèmia.\nNo dic que hagin d’acceptar-ho, que no, però els catalans han de ser conscients de la seva realitat i dels límits existents. Europa té una capacitat de decisió limitada i el TC, el Suprem i tots els tribunals es passen pel forro el que els digui Europa. Davant d’això, al meu entendre, els catalans i tots els pobles han de defensar allò que és seu. És una situació difícil. S’opti per la rebel·lia o per la submissió, s’opti per una estratègia de confrontació o per la de confiar en un pacte amb Espanya, sigui d’una manera o una altra, els catalans s’enfrontaran a un mateix estat, amb una mateix estratègia dissenyada, s’ha d’acceptar aquesta realitat històrica i actuar en conseqüència.\nI a Galícia com ho teniu?\nEl PP ha aconseguit un placatge molt fort de la societat, té un control territorial, dels mitjans de comunicació públics i privats, té un control molt important sobre la vida pública. Tot està controlat per Núnez Feijóo. Per una altra banda, a la Corte, li interessa molt que Feijóo es mantingui en el poder. Si abans, per debilitar el lideratge d’Aznar, es potenciava a Fraga, a qui Felipe González definia com un gran estadista, ara els interessa contrarestar els disbarats d’Ayuso i Casado amb la figura aparentment més moderada i centrada de Feijóo. De tant en tant vénen polítics del PSOE i de Podemos i diuen que Feijóo actua responsablement en contrast amb el PP madrileny perquè Galícia no els importa, som una colònia i que patim a Feijóo, que aplica les mateixes polítiques que Ayuso però amb un tarannà més raonable, ja els va bé.


1 Classe Gratis - Salsa, batxata, merengue, kizomba\nGaudeix del ball llatí sol o en parella.\nEn línia, en roda...\n"Sempre m'ha agradat ballar, però no havia tingut la sort de tenir una parella ballarina. A Torremadé-Sanz he trobat un grup genial de ball en línia. M'ho passo pipa"\nGAUDEIX DELS RITMES CARIBENYS, SOL O EN PARELLA\nEls cursos de ball de ritmes llatins i les classes de Salsa de l'Escola de Ball Barcelona Torremadé-Sanz, t'ofereixen un ampli vano de possibilitats. Només hauràs d'escollir el que millor s'adapta a les teves necessitats.\nMoltes vegades trobem dones i homes, però sobretot dones, que els hi agrada el ritme de la salsa o la bachata, però, o bé no tenen parella o bé la parella no els acompanya. Aquest fet, tot sent habitual, no és un problema a la nostra escola.\nDisposem de classes grupals en les quals desenvolupem coreografies en línia, de manera que no fa falta tenir parella per poder gaudir de la música i el ball. A més a més és habitual que dins de les nostres classes s'acabi trobant la parella de ball desitjada.\nSi buscaves una escola on aprendre a ballar salsa, bachata, merengue, kizomba indistintament del teu nivell de ball. Tant si ets novell o ballarí experimentat a Escola de Ball Barcelona Torremadé-Sanz trobaràs el teu curs i el grup ideal per gaudir al màxim del ball.\nConchita Gàmez (31 anys)


Tsunamis: com evitar grans catàstrofes | Consumer\nTsunamis: com evitar grans catàstrofes\nEls sistemes d'alerta i l'educació ciutadana redueixen l'impacte d'aquest desastre natural, que també podria ocórrer a Espanya\nLa normativa d’edificació antisísmica més exigent, el sistema d’alerta de terratrèmols i tsunamis més sofisticat, i la població més educada enfront dels riscos del món. Sense aquests factors, el nombre de morts a Japó hagués estat molt major. Els tsunamis tenen més possibilitats d’ocórrer en l’oceà Pacífic, si ben qualsevol zona de la Terra pot patir-los. Els científics asseguren que solament és qüestió de temps que Espanya sofreixi un tsunami i recorden que la població no està preparada. Seguir el sistema japonès podria salvar moltes vides.\nJapó, un país preparat contra tsumamis i terratrèmols\nEls japonesos són un model que els altres països del món haurien de seguir per respondre als desastres naturals. Al mateix moment de registrar-se el terratrèmol, de 8,9 graus Richter, l’Agència Meteorològica de Japó (JMA) va engegar el dispositiu d’alerta. Les televisions i radis van interrompre la seva programació, els telèfons mòbils van rebre un missatge i les sirenes d’emergència van sonar en les costes.\nLes persones més properes a l’epicentre del sisme van tenir un marge de reacció de 8,6 segons, mentre que a Tòquio, situada a 373 quilòmetres del mateix, van transcórrer 30 segons. Pot semblar poc, però és suficient per sortir d’un ascensor, parar un tren o posar-se a cobert. A més, els japonesos estan habituats i educats per reaccionar de la manera més eficaç enfront d’aquest tipus de catàstrofes. En el cas del tsunami, l’alarma va oferir 15 minuts als habitants de les zones costaneres més afectades i 40 minuts als tokiotas.\nUn sistema com el de Japó podria haver salvat moltes vides en el tsunami d’Àsia de 2004El sistema es basa en unes boies en el mar, unides per cable a terra, que registren el moviment de l’aigua i envien la informació, en desenes de segon, als centres d’alerta. Les dades permeten reconèixer si és un tsunami, on s’ha registrat, quina altura tindrà l’ona, en quant temps arribarà a la costa i fins a on arribarà.\nUn sistema similar podria haver salvat moltes vides en 2004, quan un altre brutal tsunami va assolar la costa asiàtica. L’oceà Índic té un risc significatiu de sofrir aquests fenòmens, tant locals com a distants, però no hi havia cap acció de prevenció. L’agència nacional australiana de recerca geològica, Geoscience Austràlia, va assenyalar que un sistema de comunicació amb el sud d’Àsia hagués resultat vital per a algunes parts de la costa tailandesa (hagués donat 15 minuts de temps) i encara més temps d’avantatge a Índia i Sri Lanka, els més afectats i a els qui els va aconseguir el tsunami dues hores i mitjana després del terratrèmol. No obstant això, engegar i mantenir un d’aquests sistemes és molt car i pocs països ho tenen.\nTsunamis a Espanya, també hi ha risc\nEl risc de tsunamis en el sud-est d’Espanya és “de mitjà a baix”, segons un equip d’investigadors de la Universitat de Cantàbria (UC), liderats per Maurici González. Les zones més sensibles i que tindrien major elevació d’ones serien les properes a Màlaga, Adra (Almeria) i Melilla.\nEls investigadors s’han basat en simulacions matemàtiques per avaluar el risc de tsunami en el Mar d’Alborán, un àrea “molt activa”. A més, com la costa sud-est ha sofert en les últimes dècades una gran transformació urbana, les infraestructures podrien veure’s afectades per tsunamis, “esdeveniments amb poca probabilitat i baixa freqüència, però amb un gran impacte”. Malgrat això, subratllen, no hi ha mesures de prevenció o d’alerta per a la població.\n“Un tsunami podria ocórrer a Espanya demà, dins de sis mesos o de 50 anys, i no estem preparats”Els científics de la UC, juntament amb un altre equip portuguès, han realitzat també simulacions per analitzar les conseqüències del terratrèmol de Lisboa de 1755. El posterior tsunami es va registrar a la regió del cap Sant Vicent i va escombrar les costes del golf de Cadis. Les ones creades van destruir les muralles gaditanes i van desplaçar més de cinquanta metres blocs de pedra de deu tones.\nSegons González, “un esdeveniment similar al de 1755 generaria una tragèdia en tota la costa, per les urbanitzacions i l’ocupació del territori, possiblement pitjor que la d’Indonèsia si ocorregués a l’estiu. Solament és qüestió de temps que torni a passar, podria ser demà, dins de sis mesos o de 50 anys, i el pitjor és que no estem preparats”.\nJorge Olcina, climatólogo de la Universitat d’Alacant i expert en desastres naturals, assenyala que Espanya no està lliure de riscos i que no faria falta un esdeveniment tan enorme com el de Japó per provocar efectes dramàtics: “Tenim una normativa sismorresistente, una protecció civil i uns cossos i forces de seguretat de l’Estat immillorables, però ens falta el bàsic, educació per al risc. La nostra societat no sap com reaccionar davant un terratrèmol, un temporal o una pluja torrencial. A més, s’han comès i es cometen barbaritats per una ocupació irracional del territori que no respecta a la naturalesa.”\nUn tsunami és una ona o sèrie d’ones que es registren en una massa d’aigua en ser empesa de forma violenta per una força que la desplaça de manera vertical. Aquesta paraula es va adoptar en un congrés de 1963 i prové dels termes japonesos “tsu”, que significa port o badia, i “nami”, que significa ona. Abans d’aquesta denominació, s’emprava el terme “marejadas”, “sismes submarins” o “ones sísmiques marines”, però aquests conceptes ja no s’utilitzen perquè no descriuen de forma adequada aquest fenomen.\nEl brusc moviment de l’aigua des de la profunditat genera un efecte de “fuetada” cap a la superfície capaç d’aconseguir ones de més de 30 metres. “És com remoure el fons del mar amb un enorme rem, un desplaçament de milers de milions de tones”, segons David Booth, sismòleg del Servei Geològic de Gran Bretanya.\nUn tsunami és com remoure el fons del mar amb un enorme remLa profunditat habitual de l’oceà Pacífic, de 4.000 metres, permet la creació d’una ona que arriba a moure’s fins a a 700 quilòmetres per hora: es pot traslladar d’un costat a un altre del Pacífic en menys d’un dia. En arribar a zones de menor profunditat, per haver-hi menys aigua que desplaçar, la velocitat s’incrementa de manera destacable. Un tsunami que mar endins es va sentir com una ona gran pugues, en arribar a la costa, destruir quilòmetres de superfície. Les naus en alta mar no senten en general un tsunami (les ones allí són petites), ni pot visualitzar-se des d’un avió.\nLa principal causa dels tsunamis són els terratrèmols, encara que solament si tenen una magnitud considerable i deformen el jaç marí. Altres generadors de tsunamis també poden ser volcans, meteorits, ensulsiades costaneres o subterranis i, fins i tot, explosions de gran magnitud.\nSistemes per avisar del perill\nEls científics no poden predir quan ocorrerà un sisme i, per tant, tampoc un tsunami. No obstant això, es pot saber on es generaran tsunamis amb major probabilitat, gràcies a la informació dels tsunamis històrics, les característiques de la font del sisme que va generar el tsunami i les del pis oceànic al llarg de les trajectòries cap a aquests llocs. Durant cadascun dels cinc últims segles, s’han registrat de tres a quatre tsunamis generalitzats en el Pacífic, la major part originats en les costes xilenes.\nDe moment no hi ha cap mètode segur per prevenir un sisme, però hi ha possibilitats d’alertar a la població. Des de 1965, una xarxa basada en la cooperació de diverses institucions s’ha engegat. Entre elles, el Sistema d’Alerta Internacional de Tsunami pel Pacifico (ITWS) s’ha convertit en el nucli d’un sistema internacional, amb una trentena de països membres.\nPer la seva banda, diverses nacions i territoris no membres mantenen les estacions per l’ITWS i diversos observadors estan situats en nombroses illes del Pacífic. Es reben dades sismográficos continus de més de 150 estacions del Pacífic gràcies al suport de diversos centres de recerca nord-americanes i altres agències internacionals amb estacions i xarxes sismográficas. Les alarmes inicials s’apliquen en àrees on un tsunami podria arribar en unes poques hores.\nDiversos països tenen els seus propis Centres d’Alerta per a tsunamis locals o regionals. L’Agència Meteorològica de Japó ofereix aquesta informació al seu país i a Corea i Rússia per a esdeveniments en el Mar de Japó o Mar de l’Est. El Centre Polinesi de Prevenció de Tsunamis proporciona alertes en la Polinèsia Francesa. Xile (Sistema Nacional d’Alarma de Sismes submarins) i Rússia (Servei Hidrometeorológico Rus) també disposen dels seus propis centres. A EUA, el Centre d’Alarma de Tsunami d’Alaska/Costa Oest (WC/ATWC) informa a la costa oest del país i a Canadà, i el Centre d’Alerta de Tsunami del Pacífic Richard H. Hagemeyer (PTWC) fa el propi a Hawaii i altres interessos americans en el Pacífic. Altres països, com Austràlia, Colòmbia, Nicaragua, Perú o Corea treballen per engegar aquest tipus de sistemes.\nPerò el desenvolupament tecnològic no acaba aquí. Científics de la University College de Londres (UCL), en col·laboració amb l’empresa d’enginyeria marina HR Wallingford (HRW), pretenen construir un simulador real de tsunamis per conèixer millor els seus efectes. El simulador crearà múltiples ones en un entorn vigilat i reproduirà l’altura aconseguida per les del tsunami d’Àsia en 2004. Segons els seus responsables, és una obra necessària, ja que els models matemàtics no són suficients.\nAlguns biòlegs i físics xinesos estudien des de fa anys la possibilitat que els animals puguin predir els terratrèmols. Experts en vida salvatge a Sri Lanka van mostrar la seva sorpresa al no trobar animals morts quatre dies després de la catàstrofe de 2004. No obstant això, encara no hi ha proves convincents que demostrin la seva validesa per fer prediccions fiables.\nEls pitjors tsunamis de la història\nA més de l’ocorregut a Japó o el d’Àsia en 2004, altres grans tsunamis dels quals es té constància recent són el del Pas de Mico (Puerto Rico) en 1918, el de Grand Banks (Canadà) en 1929, els de 1946 i 1957 a les illes Aleutian (Alaska), el de 1952 en la península russa de Kamchatka, el de 1960 a Xile, el de 1964 en Prince Williams Sound (Alaska) o el de 1975 a Hawaii.\nEl major tsunami del que es tenen notícies va ser el provocat entre les illes de Java i Sumatra per l’erupció del volcà Krakatoa, al maig de 1883, on l’ona produïda va aconseguir una altura mitjana de 42 metres.\nPer la seva banda, Japó conviu amb el fenomen dels tsunamis i encara recorda un altre devastador en 1969, quan va arribar procedent de les costes de Xile i al seu pas també va assolar Hawaii. En 1983, un altre tsunami va afectar la costa japonesa i va matar a 100 persones, i deu anys després, després d’un terratrèmol en el sud d’Hokkaido, un tsunami va aconseguir les illes Okushiri i Oshima, amb un balanç de 229 morts.\nOnes solitàries gegantes: no són un mite\nLes ones solitàries superiors a 20 metres d’altura, que s’aprecien en ocasions i semblen formar-se “del no-res” són un fenomen considerat una llegenda fins fa poc. No obstant això, els sistemes de vigilància han demostrat que són reals. Aquestes ones gegantesques difereixen dels tsunamis en què aquests últims solament aconsegueixen gran altura en arribar a aigües poc profundes.\nUn equip de científics de l’Organització per a la Recerca Científica d’Austràlia (CSIRO) ha desenvolupat un model informàtic d’ones solitàries per avaluar els seus efectes contra plataformes petrolieres i de producció de gas, a més de comprendre millor aquest fenomen.\ndesastres naturals terratrèmol tsunami


Els EUA tornen a castigar els cubans - Diari de Girona\nEls EUA tornen a castigar els cubans\n?Les noves restriccions de Washington relatives als viatges seran molt nocives per als emprenedors del sector privat de l'illa tot i anar dirigides a la cúpula militar del país ?Els Estats Units continuen sent el segon mercat emissor de visitants a Cuba\nsara gómez armas (efe) 13.11.2017 | 00:10\nUn grup de turistes camina pel centre de l´Havana. Alexandre Meneghini/reuters\nAmb les restriccions als viatges a Cuba i als negocis amb firmes vinculades a les Forces Armades, els EUA busquen castigar la cúpula militar del país, que controla bona part del sector turístic, encara que aquestes sancions seran més nocives per als emprenedors del sector privat que Donald Trump diu protegir. Les mesures, que han entrat en vigor aquesta setmana, suposen la fi dels negocis des dels EUA amb el conglomerat Gaesa, propietari de Gaviota -principal grup turístic amb 83 hotels, que representen gairebé la meitat de les 65.000 habitacions que hi ha a l'illa, i cinc marines-, o Cimex, que posseeix la major xarxa de botigues minoristes i controla al voltant del 10% de l'intercanvi comercial de Cuba. Des de fa un any té el comandament de Habaguanex, l'empresa estatal propietària dels hotels, comerços i restaurants de l'Havana Vella, centre històric de la capital cubana, el lloc de l'illa pel qual passen més turistes.\n«Gaesa té un pes important, sobretot en el turisme, però el 70% de l'economia cubana es sustenta en sectors fora del seu control, com el sucrer, el níquel, la producció de rom o tabac, la biotecnologia o l'explotació de petroli», va explicar Juan Triana, del Centre d'Estudis de l'Economia Cubana.\nHi ha poca transparència a Cuba sobre la magnitud de Gaesa, els tentacles de la qual arriben també a la Zona Especial de Desenvolupament del Mariel, projecte estrella de Cuba per atreure capital estranger, i entitats del sector de defensa i seguretat, amb les que les empreses nord-americanes tampoc podran fer negocis.\nGaesa és també propietària d'una mínima part de Etecsa, el monopoli estatal de les telecomunicacions, encara que aquesta firma no es troba a la «llista negra» d'empreses cubanes publicada pel govern nord-americà.\nEl conglomerat va néixer modestament als anys 80 i va experimentar un fort creixement quan Raúl Castro va arribar a la Presidència del país i va posar en mans de militars de la seva confiança nombroses empreses estatals, que segons empresaris estrangers amb negocis a Cuba, són ara les més serioses i eficients. No en va, el president de Gaesa és el general de brigada Luis Alberto López Calleja, que va ser gendre del mandatari.\nMalgrat les restriccions dels EUA, Triana va assegurar que els negocis de Gaesa no patiran massa, ja que els intercanvis amb empreses dels EUA són «gairebé insignificants». Sí que es veuran ressentits els seus hotels, que ja no podran allotjar nord-americans, tot i que aquests sí que es podran allotjar a altres cadenes estatals com Cubanacán o Gran Caribe, que no pertanyen a Gaesa.\nNo obstant això, la pitjor part de l'impacte de les noves sancions dels EUA se l'emportarà el poble cubà, en particular el més de mig milió d'emprenedors de l'incipient sector privat, que indirectament dona feina al voltant del 25% de la força laboral.\nSegons Triana, la postura dels EUA és «absolutament hipòcrita, ximple i ingènua», en afirmar que el seu objectiu és «encoratjar el Govern a avançar cap a una major llibertat política i econòmica per al poble cubà». «Si dificulta els viatges de nord-americans, els que patiran són els petits emprenedors que tenen restaurants o cases de renda i que viuen fonamentalment del turisme», va explicar Triana.\nEncara que manté les dotze categories que permeten als nord-americans viatjar a Cuba -el turisme lliure segueix vetat-, l'administració Trump ha eliminat els viatges individuals dins de la categoria «poble a poble», que eren els més nombrosos per ser més barats i requerir menys tràmits. Ara només podran visitar Cuba en viatges en grup organitzats per agències sota els requisits que imposen els EUA.\nMalgrat Trump, els EUA són avui el segon mercat emissor de visitants a Cuba: l'any passat van visitar l'illa uns 285.000 i aquest any fregaraan els 400.000, segons agències de viatges nord-americanes. «Tot i la retòrica de Washington, no hem notat un declivi de la demanda. Molts americans segueixen intrigats per conèixer la rica cultura i història de Cuba i encara poden viatjar emparats en altres categories», va assenyalar Collin Laverty, president de Cuba Educational Travel, agència que organitza viatges legals a l'illa.\nLaverty coincideix amb Triana en el fet que el major impacte serà per al sector privat, que s'ha beneficiat àmpliament de l'augment dels viatges individuals des dels EUA: «Molts nord-americans s'allotgen en cases de la plataforma Airbnb, mengen a paladares i contracten taxis o guies privats».\nA tot Cuba, hi ha unes 21.000 cases particulars de renda i més de 2.000 paladares privats, negocis que s'han propagat com la pólvora gràcies al gran moment del turisme en els últims tres anys, motivat en gran mesura pel desglaç amb els Estats Units. «Ara es veuran colpejats durament per aquestes mesures realment perjudicials i contraproduents», va afirmar Laverty, que també es va referir a la «hipocresia» de l'administració Trump. que reprèn polítiques de la Guerra Freda amb Cuba mentre fa negocis amb altres països comunistes com la Xina i Vietnam.


ESCENAVEGANT: Pescadors submarins\nEls qui tenim el “vici” de navegar tranquil•lament a vela amb barques tradicionals patim, sovint, la pressió d’altres embarcacions. S’acosten a tota màquina per obtenir una fotografia d’aquella barca qualificada de “camaca”. Amb tot barquejar a vela prop de la costa és un plaer. Un d’aquests darrers diumenges just al davant de la Galera, sota el far de Palamós, una barca pneumàtica ens cridà de males maneres que ens allunyéssim. Nosaltres anàvem a la vela amb un ventet massa lleuger. Mantenint el rumb en passar pel seu costat i en un to gens adequat ens diu que hi havia un pescador submarí a la proximitat. Amb bones paraules se li recorda que ha de dur la bandera corresponent per senyalitzar-ho i per la seguretat del submarinista. La resposta és, assenyalant una boia enganxada a la borda de la pneumàtica: “Ja portem la boia, què no ho veus?!! I, a més estem fent un campionat!”.\nPrestament fem maniobra amb les veles per virar enfora. Pensem, plegats,mentre ens allunyen de l’incident que sortosament aquest deu de ser un dels darrers campionats de pesca submarina que es celebra a la nostra vila. La Reserva Marina d’Interès Pesquer de les Illes Formigues exclou de forma total i clara la pràctica de la pesca submarina en el nostre litoral. Altres poblacions com Palafrugell ja prohibiren fa uns anys aquesta mena d’activitat esportiva per la seva significació amb el manteniment de la biodiversitat marina. La pesca d’exemplars adults reproductors, sobretot d’espècies ja delmades per l’excessiva pesca professional, és un dels màxims problemes per la repoblació d’aquestes segons els biòlegs. Segurament els pescadors submarins esportius no són els responsables de la pràctica extinció d’algunes espècies, però la pràctica del seu esport en aquests moments de màxima pressió sobre la fauna marítima litoral hi col•labora de forma negativa. Els pescadors recullen massa ous, però els submarinistes en maten la gallina.\nFinalment, amb la intenció positiva d’enviar un comentari sobre els fets a la Federació Catalana d’Activitats Subaquàtiques (FEDCAS) he entrat en la seva pàgina web. La sorpresa ha estat comprovar que aquell diumenge no hi havia cap campionat a la nostra vila. Esperem que en un futur pròxim la Reserva sigui una realitat i amb aquesta s’iniciï un control i vigilància de les activitats que en ella s’hi desenvolupin. La mar ha estat i és sinònim de llibertat. Així ha de ser. Però de tothom és sabut que hi ha persones que potser pel fet de no haver viscut la manca d’aquesta són incapaces de valorar els límits d’aquest dret fonamental. Conviure en una societat comporta una sèrie de regles que cal complir perquè tothom pugui gaudir dels mateixos drets. Drets referits no només a les persones sinó també a la natura que ens envolta. Recordem que el medi marí ha estat durant segles l’abocador de deixalles dels humans. Ara toca protegir-lo i, sobretot, estimar-lo. D’acord amb la veu dels científics el mar és la clau del futur de la Terra. Hem de ser, doncs, capaços de renunciar a alguns plaers i aficions, senzillament canviant-los per d’altres menys nocius pel medi.\nPescadors submarins canvieu el fusell per la càmera fotogràfica o de vídeo. Desprès podreu compartir amb els demès els bells moments, que de ben segur, viviu sota les aigües.\nSalutacions Jordi: Entenc la situació del que expliques, i la veritat es que emprenya que passin coses aixi, la prova era la final del campionat de Catalunya, sortien de Platja d´Aro Dissabte la zona Sud i Diumenge la zona Nord, jo no participo en aquest campionats, pero no entenc perque ens poses a tots al mateix sac? encara que no ho creieu hi ha gent repetuosa que compleix la normativa i no causa problemes a mar, estic escrivint aquest texte amb un escuradents a la boca, despres de sopar una morruda molt maca i bona amb la meva dona i el meu fill,i no m´agradaria que aixo acabi siguen un delicte.\nDe veritat que si sortiu sovint comprovareu que la darrera vegada vareu trobar gent poc agradable, i potser la propera troveu un pescador submari que us aixeca el braç dien...vagi be!i bon dia !!.\n19 de maig de 2010 a les 21:06


Reagrupament: Carles Móra: “Quan entrem al Parlament no ens callarem res; pel bé del país, les farem grosses”\nFerran Pujol i Carles Móra presenten Reagrupament Independentista a Cambrils\nEl cap de llista per Tarragona, Ferran Pujol, va començar la intervenció explicant que Reagrupament és el moviment de la gent normal, gent que treballa, és a l'atur o estudia. Tot seguit, va criticar l'actual classe política que considera que està lligada de mans pels poders fàctics, fet que fa impossible canviar el paradigma autonòmic: corrupció, finançament de partits, condonació de deutes a canvi de prebendes polítiques són elements que hipotequen els partits parlamentaris i la llibertat del país. “La Catalunya lliure de peatges es va acabar quan els van perdonar el deute”, va recordar Pujol. A més, Pujol aposta per “aprimar l'administració, ja què és insuportable pel ciutadà mantenir tants nivells administratius -ajuntaments, consells comarcals, diputacions, conselleries, ministeris, eurodiputats...- així, menys malbaratament farà possible més serveis socials”. Per acabar, Ferran Pujol, es va mostrar optimista de cara les eleccions del 28-N: “Hi haurà una opció nova i diferent per votar amb il·lusió”.\nFoto: Berta Ruiz (Revista Cambrils)\nA continuació, era el torn del pare de les consultes independentistes, l'alcalde d'Arenys de Munt, en Carles Móra, que va avisar que ja es poden calçar els polítics professionals si Reagrupament entra al Parlament: “Que no els passi res, si entrem al Parlament les consultes seran la xocolata del lloro, pel bé de Catalunya les farem grosses, no ens callarem res”. Móra va comentar l'endeutament de la Generalitat, les misèries que han de gestionar els ajuntaments o la pobresa social que existeix a Catalunya. “Hi ha més pobres a Catalunya que habitants a Extremadura”. Móra va instar a deixar la por, el silenci i l'ara no toca per “l'ara toca embolicar-nos, treballar de valent i dignificar aquells que es van embolicar per nosaltres”. Per finalitzar la intervenció, Móra va elogiar en Ferran Pujol: “És la millor opció per Tarragona, és una persona que va de cara, que va per feina, sap seduir i transmetre confiança i també sap què és treballar”.\nEs presenta a Cambrils Reagrupament Independentista amb la voluntat que Catalunya "recuperi la il·lusió com a poble" (Revista Cambrils - Diari digital, 27-09-2010)\nAl meu benvolgut Avui\nEl que passa al Avui es que es Gironí, i en Carretero també.., i ja se sap\nJo compro aquest diari des de abans que el Xevi aprengués a escriure, i lo que han fet i fan amb RCat es digne d’estudi:\n(1er: menyspreu, mes tard: comparació amb LaportaSolidaritat, sempre malament i sempre culpabilitzant, i ara: menyspreu)\ntotalement d'acord amb l'analisi d'en Ramon Estruch, esta clarisima la maniobra del Cni espanyol,ajudat pels cinquena columna que tenim.\nCISCO CASTELLA ZAFORAS\nQUE PASA AMB L' AVUI?\nObservo que des de fa ja un temps, l'avui a deixat de referirse a qualsevol activitat de reagrupament cat. entre altres partits independentistes,avui acabo de lleiguir que la policia espanyola ha detingut set bascos per difondre les idees de l'independentisme basc a sudamerica...estem davant d'un enduriment encobert del govern espanyol en contra de tot el que sigui independencia per las nacions oprimides a Espanya?\n'Unitat trampa' una tàctica contra l'independentisme\n[tal vegada aquest comentari no ve a conte en aquesta notícia però com encara hi ha moviments estranys per corcar Reagrupament pense que és important comentar-ho]\nLa tàctica contra l'independentisme és la següent:\n1. En primer lloc neutralitzar a Carretero que des de la seua ponència en ERC: "Proclamació unilateral de l'Estat català en ser majoria en el parlament" s'ha mantingut ferm, no ha doblat i no és controlable.\n2. Per aconseguir el punt 1 es munta SCI i tot seguit es crida a la unitat.\n3. A partir d'ahí, els que han dissenyat això pensen en dos possibilitats:\n3.1 Que no hi haja unitat i es crea el desencís per votar 'útil' o abstenir-se.\n3.2 Que hi hagi unitat i Laporta encapçale la llista per Barcelona.\nCarretero per facilitar això i evitar 'els personalismes' que malgrat tot els 'dissenyadors' argumenten- ja es va anar a Girona.\n4. Aconseguit Laporta de cap de cartell els unionistes/autonomistes/independentistes sine dia/ i resta d'espanyols funcionals, ARREMETRAN CONTRA LAPORTA I TRAURAN TOTS ELS DRAPS BRUTS!!!\nLaporta té els peus en el fang.\n5. Ara estan en la fase 3. Necessiten la 'unitat' per esfondrar a TOT L'INDEPENDENTISME!! Esfondrar a Laporta a soles no els serà del tot eficaç, cal esfondrar al mateix temps a Rcat i a Carretero.\n6. Però el temps se'ls acaba. Perquè no hi haurà 'unitat' -la seva 'unitat trampa'- i RCAT -els que no dobleguen i a més són regeneracionistes- poden entrar a soles al parlament.\nGran Carles Móra\nBenvolgut Alcalde, gràcies per la seva valentia i la seva dedicació. Desitjo la millor de les sorts al país i que vostè entri amb un bon grapat de reagrupats al Parlament!\nActe brillant a Cambrils (Baix Camp)\nRecordaré aquest acte de Cambrils per l'especial brillantor i generositat dels tres components de la taula.- L'acte presentat i acomiadat per la M.Montserrat Barenys, va estar francament esplèndida. Carles Mora , brillant , però sobretot generós, amb elogis merescuts cap al primer candidat per la provincia de Tarragona, Ferran Pujol. Tot un èxit dels companys i companyes per la circumscripció electoral del Baix Camp.