Dilluns, 28 de setembre de 2020 - Num. 569\t Butlletins anteriors\nCERECUSOR, és una entitat sense ànim de lucre que lluita contra les barreres de la comunicació i d'accés a la informació que pateixen les persones sordes, i que s'han accentuat durant el confinament.\nLa mesura, que forma part d'un pla per preservar la cultura davant noves restriccions, té l'objectiu d'accelerar la recuperació del sector i donar resposta a les necessitats dels professionals culturals.\nDel 23 d'octubre al 24 d'octubre\nLa Xarxa per a la Conservació de la Natura, amb la participació de més de cent entitats institucionals i ambientals, ha organitzat un centenar d’activitats a Catalunya per defensar el medi ambient.\nLa IX edició de la FESC serà virtual i vol mostrar com l’economia social i solidària està contribuint a la transició ecosocial que necessita el planeta per tal de donar resposta a la crisi climàtica i socioambiental que estem vivint.\nSota el lema 'The nonprofit run', l'activitat està impulsada per la plataforma SOS Costa Brava i l'Associació Sèlvans i tots els beneficis aniran destinats a projectes de les dues entitats ambientals.\nParlem amb l'Elena Parejo de las Heras, Tècnica de Comunicació de la Plataforma Unitària contra les Violències de Gènere sobre la campanya a xarxes socials que promou l'entitat.\nEl CJAS i Oxfam estudiaran com es perpetuen les violències masclistes en la població jove\nHeu de saber!\nEl termini de presentació d'aquest any va de l'1 al 20 d'octubre i fa referència a les dades corresponents del juliol al setembre de 2020.


Història contemporànea de la llengua valenciana - L'Enciclopèdia, informació lliure en valencià\nL'Archiu de la Corona d'AragóEditar\nCentre de Cultura ValencianaEditar\nLa Declaració ValencianistaEditar\nLa personalitat valenciana existix. [...] En primer lloc, la llengua valenciana, que parlen les tres quartes parts de la població ens diferencia notoriament del rest d'Espanya. Sobre tindre un mateix orige que la catalana i la mallorquina, encara adopta una modalitat dialectal més dolsa (sic), més suau, que la fa distinta a d'elles.\n1932 - Les bases d'ortografia valencianaEditar\nHi ha qui vocifera en defensa de les "Normes de Castelló" i estem segurs de que no les conéixen. Uns atres si que les conéixen i diuen escriure seguint-les, pero no és veritat, perque si be les seguixen en tot lo que tenen de catalanes, no les guarden en lo poc que en elles se conté de concessió al valencià. Ademés la casi totalitat dels defensors de les "Normes del 32" han adoptat la normativa catalana en gramàtica i vocabulari, neguen l'existència del valencià com a llengua i proclamen "l'unitat de la llengua", fent desapareixer el valencià, reemplaçat per la llengua catalana.\n1956-1959 - L'Universitat Lliterària de ValénciaEditar\n1959-1970 - La Real Acadèmia Espanyola de la Llengua (RAE)Editar\n1976 - Declaració Universal dels Drets dels PoblesEditar\n1976-81 - La Batalla de ValénciaEditar\n1978 - La Constitució espanyolaEditar\n1980 - XVI Congrés Internacional de Llingüística i Filologia RomàniquesEditar\n1979-82 - Les Normes d'El PuigEditar\n1982-1983 - Primeres elecccions autonòmiquesEditar\n1983 - La Llei d'UsEditar\nLa "normalització" en l'administració públicaEditar\nI Congrés de la Llengua ValencianaEditar\nEl Consell Valencià de CulturaEditar\n1989 - Canal NouEditar\n1992 - Carta Europea de Llengües MinoritàriesEditar\n1996 - L'Acadèmia Valenciana de la LlenguaEditar\nEl passat 23 de juliol quedà composta l'Academia Valenciana de la Llengua despres de mes de dos anys des de la seua aprovacio. Xavier Casp i Artur Ahuir foren els primers President i Secretari, respectivament, d'este nou ent normatiu que naix en l'intencio d'impondre oficialment les normes del 32, conegudes tambe com a normes de l'Institut d'Estudis Catalans. En la primera convocatoria des del nomenament dels 21 academics, Casp i Ahuir, reuniren als academics en normativa no valenciana. D'esta manera Xavier Casp i Artur Ahuir, ferms defensors de la normativa de la Real Academia de Cultura Valenciana - o d'El Puig - abandonen els seus postulats i aposten clarament per una normativa unitaria en la catalana. Tots els academics de la nova Junta de Govern de la AVLl creuen fermament en l'unitat de les llengües valenciana i catalana a excepció d'Artur Ahuir. Greus irregularitats envolten el bateig de la AVLl. En quan a les irregularitats El Palleter feya referència al dictàmen del CVC que anava en contra d'una Llei superior (l'Estatut d'Autonomia) al dir que el nom de valencià no tindra caracter exclusiu per a la llengua que usem els valencians. La segona irregularitat era referent a la data de creació de la AVL, s'hauria d'haver compost en un mes des de l'aprovació de la Llei pero han passat dos anys. I una atra irregularitat feya referència al sou dels acadèmics, segons el dictàmen del CVC els acadèmics no han de cobrar sou per les seues tasques, pero sí es recomana que cobren dietes i indemnisacions. En canvi, els 21 acadèmics cobraran un salari que estarà pels núvols, 9.200.000 pessetes. Comentant també que: Mes del 70% dels enquestats per un diari de Valencia, no consideren licit que els academics cobren. Cal recordar que ninguna academia de cap llengua en tot el món cobra una pesseta per ser membre.\n1997 - Una gran manifestacióEditar\n2001 - El IEC en terres valencianesEditar\n2003 - II Congrés de la Llengua ValencianaEditar\nRosa Regàs i la Biblioteca NacionalEditar\nFundació Nou Valencianisme i Coalició ValencianaEditar\nFundació Nou Valencianisme de la Comunitat ValencianaEditar\n2005 - El dictamen de la AVLEditar\n2005 - L'enquesta del CISEditar\n2005 - La Constitució Europea en valenciàEditar\n2006 - El "conflicte llingüistic" als tribunalsEditar\n2006 - Modificació de l'Estatut valenciàEditar\nEl PPCV, baix el govern de Francisco Camps, aprovà la reforma de l'Estatut d'Autonomia que incloïa a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua (AVL) com a ent estatutari i normatiu del valencià (despuix d'haver dictaminat en l'any anterior, 2005, que el valencià és català), blindant dita acadèmia (per a la seua derogació són necessaris 2/3 de les Corts Valencianes i per a la reforma de la seua Llei de Creació 3/5).\n2007 - Un còdic ISO per al valenciàEditar\nLa Convencio ValencianistaEditar\nNaiximent de nous partits valencianistesEditar\n2015 - La Llei de SenyesEditar\n2018 - Controvèrsia en la RACVEditar\n2018 - Congrés Valencianisme 2018Editar\n5ª Existint en Valencia, segons els territoris, dualitat de llengües valenciana i castellana, demanem la cooficialitat per als dos idiomes en qualsevol poblacio valenciana i el dret i el deure de coneixer i usar les dos llengües per part de tots els valencians. Fem patent que sent la llengua valenciana autoctona i propia deu normativisar-se en independencia i seguint actualment les Normes d'El Puig, que reflectixen fidelment la tradicio lliteraria i el llenguage viu dels valencians.\nSupervivència del valenciàEditar\n¿Perqué el valencià és una llengua?Editar\nBibliografia i documentacióEditar\nObtingut de «http://www.lenciclopedia.org/index.php?title=Història_contemporànea_de_la_llengua_valenciana&oldid=149180»\nÚltima modificació el 22 abr 2019, a les 20:46


Històries veïnals: HV 3/6: Les ombres dels secrets\nUna història genial! És clar que han tingut més espai que la resta, ja que han escrit més del que havíem pactat. Té la cadència de còmic, que és el que es demanava. Un misteri, un encàrrec, i un final peculiar. La Carme Fortià estableix les bases. La Silver blue plateja el dilema. L'Arare força la màquina i L'Avi es treu el mort de sobre (mai millor dit) d'una forma elegant i sorprenent. Llegiu a veure què us en sembla...\nLes ombres dels secrets\n"La nit queia lentament amb el seu mantell humit sobre la ciutat. La pluja de les darreres hores havia deixat una atmosfera límpida i fresca. Per molts, era l'hora d'arrecerar-se al cau. D'altres aprofitarien per sortir-ne. Els carrers, els bars, els espectacles, el metro, l'autobús; arreu era un creuament de vides inconnexes. La nit feia renéixer un paisatge cada cop diferent, sorprenent, imprevisible. En algun racó algú despenjava un auricular. Més lluny algú arrencava un cotxe. Algú altre es mirava una nota, neguitós. I algú més lluny encara, demanava foc a un passavolant... La nit hauria de fer més evident les inquietuds de tots, i potser, les seves coincidències..."\nVa tancar el llibre. S'aixecà d'aquell pub, acabà el seu whisky amb gel, pagà i sortí al carrer. Aquella era una nit de somriures de colors. Vestit amb pantalons i americana Armani, sabates italianes, camisa informal i maletí d'home de negocis, creuava els carrers amb una mirada gèlida. Duia anotada l'adreça on tot havia de començar. Al bar de la cantonada de l'avinguda B amb el carrer 36, aquella dona l'estaria esperant, li entregaria unes claus i l'arma. Deu minuts després havia de rebre una trucada anònima que li dictaria el camí al seu objectiu. Desconeixia quin era el rostre de la víctima, ignorava els possibles motius: venjança? jocs sàdics? política? xantatge? passions? No necessitava conèixer més. Eren negocis, simples intercanvis d’interessos.\nVa parar un taxi i li demanà que el deixés a un punt oposat al seu destí. El taxista era un home pesat que li enterbolia la conversa amb fets banals, cosa que aprofità per forçar que recordés el seu rostre, el seu sobrenom i els motius que el duien a aquella barriada, si quelcom sortia malament, potser aquella xerrameca l'ajudaria. Li deixà la propina justa i baixà del cotxe. Es dirigí al portal, tragué unes claus i obrí la porta. Es dirigia al pati del darrera, amb sortida exterior. Una BMW l'esperava, es posà el casc, guardà les coses al maletí i sortí cremant la ciutat en direcció a la part alta.\nDe seguida va reconèixer aquella dona. L'esperava al bar, amb una copa a la mà i una cigarreta a l'altra. Quan si apropà, ella el va besar, com si fossin íntims, i li xiuxiuejà a cau d'orella: «estarà dormint a l'habitació de convidats. La tercera porta a l'esquerra, un cop hagis creuat el menjador. Sigues ràpid i silenciós. Ens posarem en contacte amb tu». Quan ell s'apartà, ella digué amb veu alta i clara, de manera que el cambrer la pogués sentir:\n—Ja has de marxar, amor? Em pensava que aquesta nit podríem fer una copa plegats... La dona t'espera, ho sé.\n—Fins demà reina, demà seré tot teu —I tornà a besar aquells llavis carnosos, seguint el joc.\nQuan sortí a fora, sentí que tenia les claus promeses a la butxaca dels pantalons. Va continuar caminant avinguda amunt fins que sonà el mòbil.\nEl va deixar sonar tres vegades i, finalment, respongué. Era "ella". Podia recordar la seva veu de setí amb tanta precisió com el gust dels seus llavis. «Per què l'has agafat? Havíem quedat que la trucada seria d'aquí deu minuts. No ens podem permetre cap error». I va sentir com penjava sense esperar cap resposta per part d'ell. Quina dona! En altres temps no hagués pogut treure-se-la del cap. Sortosament, tot canvia; ara podia permetre's blindar-se el pensament i glaçar-se el desig per motius "laborals"... somrigué mentre deixava l'avinguda, notant als dits el pes lleu del maletí.\nTornà a sonar-li en telèfon. Ara, sí! Mirà el rellotge per a assegurar-se que havien passat els deu minuts pactats. Exacte! Deu, ni més ni menys. I a la pantalleta, número desconegut. Va prémer "despenjar" mentre se l'apropava a cau d'orella. Una veu masculina digué: «Terminal internacional de l’aeroport, consigna B-489, desmunta el clauer que t'ha donat "ella"; dins hi tens la clau que l'obre. Un cop tinguis el contingut del sobre que hi trobaràs llença-ho tot a la paperera que hi ha a tocar de la parada de taxis. Usa el silenciador. No volem enrenou ni per descomptat cap error». I va penjar sense esperar cap resposta, com ja començava a ser costum. Es va posar el casc, parsimoniosament, mentre recordava: B-489, terminal internacional... El vent li escolpia el cos tot creuant la nit amb la BMW en direcció a l'aeroport. Feia una nit freda i el terra estava mullat per la pluja recent. Gairebé arribant va pensar que li aniria bé un cafè ben calent i una copa de brandi, però tenia per costum no beure mai quan treballava. Així que va imaginar que tot aniria ràpid i que en una estona se'l prendria abans d'anar a dormir. Deixà la moto al costat de la parada de taxis i es dirigí a l'interior. Terminal internacional, i els seus ulls van resseguir l'indicador que menava a les consignes.\nVa recordar de sobte on era la clau per accedir-hi i va decidir fer una parada al lavabo. Es mirà uns segons al mirall, impertèrrit. No recordava aquelles bosses sota els ulls, ni aquelles canes incipients. L'edat no perdona! va pensar mentre es somreia a sí mateix. Tancat convenientment dins un dels sanitaris va obrir el clauer i de dins en va sortir un paperet: "your shadow". Tot memoritzant-lo el va llençar i va fer servir la cisterna per a fer-lo desaparèixer. Va caminar com un de tants viatgers fins a les consignes, buscant amb els ulls la B-489. Va prémer cadenciosament les deu tecles que formaven la clau: Y-O-U-R-S-H-A-D-O-W, i la porta es va obrir a l'instant. Dins, només un sobre blanc. Va esgarrar la vora amb els dits i tot mirant l'interior se li va glaçar la sang d'una fiblada.\n«No pot ser, he estat víctima d’una mala jugada», pensà, mentre es ficava el sobre a l’infern de l’americana. «T’ha dit que ho havies de destruir tot» li deia una veu interior que no escoltà. Es palpà l’exterior de la jaqueta, com si així s’assegurés que el sobre continuaria allà passés el que passés. «Una actitud infantil, nano», continuava xiuxiuejant-li la veu. Però no en va fer cas. Féu unes passes, s’adonà que estava tot suat i tornà a entrar al lavabo. Es mullà la cara amb aigua freda, s’eixugà amb cura i es mirà. Aquest cop, la imatge que li tornava el mirall ja no era la de l’home segur d’ell mateix; era la viva imatge d’un home destrossat. Ulls enfonsats, amb més bosses que mai a les parpelles de sota – en aquest moment ni li va passar pel magí allò d’operar-se-les – els cabells blancs semblaven més blancs que abans d’entrar a la consigna i de prémer el maleït password -—havia sentit a dir que un ensurt o un gran disgust han fet que a algú se li tornés el cabell blanc així, de cop— però aquell no era un moment per fer consideracions estètiques. Ni tan sols recordava, ja, el sabor dels llavis de la dona que li havia lliurat les claus. Les seves paraules se li clavaven al cervell\n"estarà dormint a l'habitació de convidats. La tercera porta a l'esquerra, un cop hagis creuat el menjador. Sigues ràpid i silenciós. Ens posarem en contacte amb tu".\nSi no hagués acceptat aquella feina mai no ho hauria sabut. Per què, per què li havia d’estar passant allò, a ell, que n’havia fet de tant grosses! Continuà esguardant la seva imatge i –com a aquell nàufrag que moments abans de morir veu passar tota la vida pel davant– recordà una per una totes les morts que havia dut a terme sense pensar-s’hi ni un moment. Només per diners. Tant per tu, tant per mi. Ja t’avisarem quan hi hagi alguna altra cosa. D’acord.\nEra net, matant. Mai no se l’havia relacionat amb cap de les víctimes, mai no se li havien qüestionat els diners. Li pagaven el que demanava. El seu “cachet” d’assassí a sou era impressionant, però ningú no li discutia mai ni un dòlar. No podia comptar els llavis que havia besat, els cossos que havia estimat! – bé, això d’estimar era només una manera de dir- perquè ell a qui estimava de veritat era a la dona que l’havia fet embogir des del primer dia que es varen conèixer. La mateixa que ara... no, no hi volia pensar. S’agafà fort a la pica amb les dues mans i agraí que no hagués entrat ningú en aquell recinte – gens poètic – mentre intentava fer-se el càrrec de tot plegat. “Era un càstig?”\nEs passà les mans per la cara i, d’una revolada, agafà el maletí i el llibre, comprovà que el sobre continuava en lloc segur i sortí del lavabo. Ningú no hauria dit , en veure’l sortir, que en ell s’havia produït aquella transfiguració.\nCaminà durant una bona estona lentament. Semblava que les cames no volien dur-lo al lloc on havia de fer l’encàrrec. Anava absort, capficat. La imatge de la fotografia l’anava colpejant el cervell, al temps que es repetia a si mateix, que un encàrrec és un encàrrec i ell era un professional, per tant compliria...\n—Hola, sóc en Josep, el cap de redacció\n—Hola, què hi ha?\n—Et trucava per recordar-te que aquest vespre s’acaba el termini perquè lliuris el conte\n—Sí, sí, ja me’n recordava hi estic treballant\n—Ja t’hi pots posar de peus\n—I de què va el conte?\n—D’un assassí a sou, que li fan un encàrrec i quan rep la fotografia de la persona que ha d’eliminar, al veure-la es trasbalsa\n—Coi, perquè coneix a la persona\n—I qui és?\n—Home, Pep, si t’ho dic, quan llegeixis el conte, no li trobaràs la gràcia\n—D’acord, d’acord, ja m’esperaré a aquest vespre. No em fallis\n—Que no, coi. Aquest vespre t’envio per correu electrònic el conte acabat.\n—Ara aquest volia que li expliqués qui és la víctima... Va llest, no ho sé ni jo que sóc l’autor...!\nPer Carme Fortià, The Silver Blue Sea, Arare i L'Avi\nPublicat per Unknown en divendres, d’abril 25, 2008\nEtiquetes: Arare, Carme Fortià, D'Històries veïnals, L'Avi, The silver blue sea\nAvi, boníssim, el final!\nPerò ara ens quedarem tots sense saber qui és la víctima? Això no es faaaaaaaa!!!!\nFelicitats, companys/es d'historieta!\nDoncs sí que ens ha quedat força bé això! I final obert a la imaginació o a... Realment aquests experiments són dels millors!\nGenial com heu lligat totes les parts del texte, no l'he trobat gens llarg i està relatat amb tot detall, m'ha encantat!!!!\nMoltissimes felicitats !!!!!!!\nEm fa pensar al de la meva escala... Veurem com el resolen, però fins on jo vaig llegir té semblances. Serà que tenim vocacions d'assassins tots plegats?\nMe l'he llegit d'una tirada però el final m'ha desconcertat... molt masculí, trobo.\nFelicitats i que no pari!! M'ho passo genial.\nJo pensava com la Violette, molts assassinats en aquestes històries. Com som! Però aquest final no hinha udbte que et deixa ben sorprès, i la pobra vísctima esperant si és ella o no! Si no ho sap ningú, la pobra menys!\nMolt bo! Fa vertigen pensar la quantitat de possibilitats diferents que hi ha per a les històries... està clar que els veïns ens atrevim amb tot!\nd'aix``o se'n diu espolsar-se el mort! ajjajaja\nFelicitats pel relat company i companyes!\nApa avi! I t'has quedat tan tranquil, no? Després de tanta intriga...\nI, si, estic d'acord amb la Violette. En el nostre relat hi ha molts ingredients similars... però no iguals!!\nmolt intrigant, pot tindre una segona part ?\nHA de tenir una segona part....!!!!\nJo també en vull més!\nAlgú hauria de fer segones parts i continuar els relats ;)


Palafrugell.- Per segon any consecutiu l’Ajuntament organitza una activitat al voltant de la revetlla de Sant Joan, i ho fa en col·laboració amb les entitats de l’Agrupació Excursionista de Palafrugell, Òmnium Cultural i l’ANC.\nEn aquesta ocasió, el municipi acollirà la Flama del Canigó la qual s’encén al punt més alt del Canigó, a 2.785 metres d’altitud, a les 12 de la nit entre el dia 22 i 23 de juny. Uns voluntaris d’Òmnium pujaran amb faixins de bruc i encendran la foguera i llegiran un manifest, després tothom qui vulgui podrà encendre el seu quinqué i portar la flama arreu del país. L’Agrupació Excursionista de Palafrugell serà l’encarregada d’anar al Canigó a recollir la Flama i portar-la fins a Palafrugell combinant marxa a peu i en bicicleta, en total 186 km (158 en bici i 26 a peu). Començaran pujant al cim del Canigó a peu, uns 15km des del refugi de Batera, el divendres 22 al vespre per encendre la Flama a les 12 de la nit, i fer nit al municipi francès de Corsavy. Al dia següent, un grup de ciclistes iniciaran el recorregut passant per diferents poblacions: Arles de Tech, Costoja, Maçanet de Cabrenys, Pont de Molins, Sant Pere pescador, fins a l’Escala on faran una aturada per dinar. En aquest punt es convida a tot aquell ciclista que vulgui a unir-s’hi; a partir d’aquí s’arribarà a Palafrugell tot seguint els camins de la Xarxa Pirinexus, passant per Torroella de Montgrí, Sant Feliu de Boada i Torrent. Qualsevol poble que estigui dins aquest recorregut pot demanar rebre la Flama. Un cop a Palafrugell els portadors de la Flama s’aturaran a la zona de La Fanga, aproximadament a les 8 del vespre, on tothom que ho vulgui, en bici o a peu, es podrà unir a l’equip per fer el recorregut urbà per dins la població fins arribar la Plaça de Can Mario.\nA dos quarts de 9 del vespre la Flama iniciarà el recorregut a peu des de la plaça de Can Mario fins a l’Ajuntament. Un cop arribi la Flama a Can Bech, aproximadament a les 9 del vespre, es realitzant els parlaments, on es llegirà un manifest i, tot seguit començarà un sopar de carmanyola. La música de la revetlla, a partir de les 10 de la nit, anirà a càrrec del grup Buena Onda, que amenitzarà la nit mentre es comptarà amb la possibilitat de prendre coca i cava que es podrà comprar a preu popular.\nArxivat com a: Cultura, Societat Etiquetat com a: Ajuntament de Palafrugell, cultura patrimoni, festes, Palafrugell, revetlla de Sant Joan


Les millors escapades amb el teu gos a prop de Barcelona - Animalados\nLes millors escapades amb el teu gos a prop de Barcelona\n20 novembre, 2021 /0 Comentaris/a Escapa't amb el gos /per Info Tinc un Gos\nDescobreix cinc parcs ben aprop de Barcelona i a la mateixa ciutat per passar una estona inoblidable amb el teu fidel company\nBARCELONA: Parc del Guinardó\nSense sortir de Barcelona, el Parc del Guinardó és un magnífic espai per anar-hi amb el teu gos perquè és un dels indrets naturals menys concorreguts de la capital catalana. Aquest espai, que acull l’arbre de l’amor més gran de la ciutat, gaudeix a la part alta d’un bosc espès, molt natural i espontani, amb pins blancs i en alguns llocs també cedres, i un sotabosc molt mediterrani. Les seves pinedes converteixen aquest lloc en un dels espais verds més refrescants i plàcids de la ciutat amb el valor afegit que el nostre gos podrà assedegar la seva set pels nombrosos canals per on corre l’aigua. Tenint present que el parc és força costerut i té una altitud considerable, és recomenable anar-hi amb gossos que estiguin acostumats a fer exercici si no volem que tingui tiretes tres dies. La recompensa que ens espera a dalt són les magnifiques vistes de la ciutat que tenim des d’aquest privilegiat mirador. Dalt de tot parc hi ha també les bateries antiaèries que van usar els republicans per intentar abatre els avions feixistes que venien a llançar bombes sobre la capital catalana.\nTransport públic: Metro: Estació de Guinardó (L4)\nSANT CUGAT DEL VALLÈS: Parc Natural de Collserola\nLa ruta que uneix Sant Cugat a Vallvidrera travessant el Parc Natural de Collserola és una magnífica opció pels qui tingueu ganes de fer una travessa més llarga amb el gos a pocs minuts de Barcelona. Es tracta d’un itinerari d’uns disset km de longitud i 650 m de desnivell de pujada i uns 425 m de baixada que es fa seguint el traçat del GR-6 i el GR-92. Un recorregut que es pot fer amb el gos deslligat en el tram inicial perquè hi ha poca gent en aquesta part del parc. L’itinerari ens permetrà descobrir joies com el pi del Xandri, les ermites de St Adjutori i Sant Medir, el forn ibèric o el Turó del Maltall amb les seves magnífiques vistes.\nTransport públic: FGC (estacions de Vallvidrera, les Planes, la Floresta, Valldoreix, Sant Cugat) i amb el funicular de Vallvidrera.\nTransport privat: Carretera de Vallvidrera a Sant Cugat.\nMONTCADA I REIXAC. Parc de la Llacuna\nÉs un dels nostres preferits. Té una superfície de 55.231 metres quadrats però, a més, gràcies al Pla Parcial del Martinet, té 40.000 metres quadrats més que permeten connectar amb Ripollet. En destaca sobretot la gran Llacuna, d’important valor medi ambiental. Però per anar amb el gos, no cal acostar-se a la Llacuna. Hi ha diferents espais on quedar-se i deixar el gos lliure perquè corri però, per a nosaltres, la millor opció és caminar pel parc i, de pas, fer una mica d’exercici. Quinze minuts deprés d’haver enfilat el camí del parc, us haureu oblidat de la ciutat, dels cotxes i de bona part dels mals de cap del dia a dia.\nTransport Públic: R3 (Rodalies)\nTransport Privat. C-17/ C- 33\nA mitja hora de Barcelona, hi ha el Llac Petit de Terrassa, situat als afores de la ciutat vallesana, en una excursió ideal per anar amb el teu gos quan fa calor perquè s’hi pot banyar tranquil·lament en estar permès. També és un lloc ideal per anar-hi a la tardor per la gran quantitat de bolets que s’hi poden trobar. Un altre dels avantatge és que no és un indret gaire massificat on el teu gos podrá campar lliurement o que la ruta rodejant el llarc és de només vuit quilòmetres, per la qual cosa no cal que el teu fidel company sigui un esportista d’elit.\nTransport públic: FGC (S1 des de l’estació Av. Sarrià-Doctor Fleming)\nTransport privat: C-16 i B-40 (carretera cap a Rellinars)\nSANTA FE DEL MONTSENY: Parc Natural del Montseny\nAl Parc Natural del Montseny és prohibit portar els gossos deslligats a les zones de pastura, però a la resta d’indrets d’aquest espai declarat Reserva de la Biosfera sí que poden córrer lliurement perquè tens una trentena d’intineraris amb més de 30.000 hectàries al teu abast. L’entorn del Pantà de Sant Fe, on el teu gos s’hi pot banyar, és un dels llocs més emblemàtics. Aquesta zona està rodejada d’un bosc frondós que canvia de tonalitat en funció de l’estació de l’any i que és realment espectacular ara a la tardor.\nEl punt d’inici de la ruta és el Centre d’Informació Can Casades, des d’on es poden agafar diferents rutes que us portaran al pantà. Una de les més interessants és la de l’Empedrat del Morou, que té una durada de dues hores i que travessa la riera de Sant fe, on el teu gos podrá assedegar la set.\nTransport públic: RENFE (Té parada als municipis d’Aiguafreda, Breda, el Figaró, la Garriga, Riells i Viabrea, Sant Celoni, Santa Maria de Palautordera i Seva (estació de Balenyà).\nTransport privat: AP-7 de Barcelona a la Jonquera. Sortida Sant Celoni / C-17. Barcelona-Vic-Puigcerdà (antiga N-152) /C-25. Eix transversal: Girona-Vic-Lleida\nBEGUES: PARC NATURAL DEL GARRAF\nEl Parc Natural del Garraf es troba relativament aprop de Barcelona i gaudeix d’excursions molt interessants per fer amb el teu gos. Una de les que us recomanem és la de l’ascensió al Puig de Les Agulles des del municipi de Begues o des de l’ermita de Bruguers, que et permetrà gaudir d’unes panoràmiques espectaculars tant de Barcelona com del Garraf. A costat de l’ermita trobarem un aparcament on podem deixar el cotxe i podrem iniciar el recorregut seguint el GR-92 que ens portarà per grans roques on els gossos poden escalar per practicar la seva agilitat i que finalitza a les runes del castell d’Eramprunyà. L’únic inconvenient és que no hi ha cap font pel camí per apaivagar la teva set i la del teu gos.\nTransport públic: RENFE\nTransport privat: C-32 i BV-2041\nTags: escapades gos, escapades gos barcelona, excursions gos, excursions gos barcelona\nhttp://www.animalados.com/wp-content/uploads/2016/11/panta-de-santa-fe-del-montseny-e1644425811847.jpg 441 846 Info Tinc un Gos http://www.animalados.com/wp-content/uploads/2018/12/logo-animalados.png Info Tinc un Gos2021-11-20 13:07:032022-02-09 17:57:00Les millors escapades amb el teu gos a prop de Barcelona\nCinc escapades per fer amb gossos arreu de Catalunya Castella-la Manxa realitza una solta experimental per establir a Albacete el...


Saura anuncia la voluntat del departament d'Interior de tancar un acord sobre la segona activitat del cos dels Mossos d'Esquadra abans que acabi l'any - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nSaura anuncia la voluntat del departament...\nSaura anuncia la voluntat del departament d'Interior de tancar un acord sobre la segona activitat del cos dels Mossos d'Esquadra abans que acabi l'any\nEl conseller d'Interior, Relacions Institucionals i Participació, Joan Saura, ha fet l'anunci, en seu parlamentària, en una interpel•lació sobre la política laboral del govern en relació als Mossos d'Esquadra. Saura ha assegurat que "la nostra voluntat és tancar un tema pendent des de l'any 94, com és la regulació de la segona activitat, a finals d'aquest mateix any". Saura ha detallat els motius pels quals és necessari, al seu paper, acordar aquesta regulació el més aviat possible:\n1. Per justícia, ja que és un tema pendent que s’arrossega i, tot i que de moment afecta a un nombre reduït de persones, és just que es resolgui.\n2. Evitar la situació de tenir efectius a la reserva i sense destí.\n3. Garantir que a l’edat de jubilació el mosso no vegi mermat la seva pensió pel fet de passar a segona activitat.\n4. Fer una planificació a llarg termini per donar una sortida laboral digne als policies susceptibles de ser declarats en segona activitat.


Veïns de la Zona Franca denuncien la passivitat de la Guàrdia Urbana per fer front als conflictes de drogues - CCMA\nVeïns de la Zona Franca denuncien la passivitat de la Guàrdia Urbana per fer front als conflictes de drogues\nVeïns del barri de la Marina, a la Zona Franca de Barcelona, denuncien la passivitat de les autoritats a l'hora d'intervenir en els conflictes derivats del consum i venda de drogues. Els veïns de l'immoble número 71 del carrer Ferrocarrils Catalans afirmen que tenen panys i portes esbotzats, brutícia arreu i toxicòmans que dormen als replans.\n30/01/2007 - 18.15 Actualitzat 30/01/2007 - 18.40\nEls veïns afectats asseguren que l'actuació de les forces policials i especialment de la Guàrdia Urbana és molt laxa i no soluciona la problemàtica de soroll i mala convivència que es deriva d'aquest entorn.\nEl comissari dels Mossos d'Esquadra del districte Sants-Montjuïc, Antonio Flores, ha assegurat que ja s'ha actuat d'ofici en aquest immoble i ara s'està a l'espera de la resolució judicial. Flores reconeix que hi ha compravenda de droga al barri.\nDes del districte, el seu gerent admet que cal millorar la resposta de la Guàrdia Urbana.


Presentació IEB | IEB\nPresentació IEB\tQui som? L’Institut d’Economia de Barcelona (IEB) és un centre de recerca en Economia que té com a objectius fomentar i divulgar la investigació en economia, així com contribuir al debat i a les presses de les decisions de política econòmica. Creat l’any 2001 en el si de la Universitat de Barcelona i reconegut per la Generalitat de Catalunya, l’IEB va rebre un important impuls l’any 2008 amb la constitució de la Fundació IEB (participada per Abertis, Applus, Gas Natural Fenosa, La Caixa, Ajuntament de Barcelona i Diputació de Barcelona, i a la que des de 2014 s'ha incorporat també la Universitat de Barcelona). També acull la Càtedra de Federalisme Fiscal de la UB (que compta amb la col•laboració de l’Instituto de Estudios Fiscales), la Càtedra de Sostenibilitat Energètica de la UB (finançada per la Fundación para la Sostenibilidad Energética y Ambiental) i la Càtedra UB Smart Cities (creada per la Universitat de Barcelona).\nDurant el període 2007-2013 el nombre de membres de l’IEB s’ha pràcticament duplicat, arribant en l’actualitat a està integrat per més de 60 persones, entre investigadors i doctorands. La recerca dels seus membres es centra principalment en les àrees del federalisme fiscal i l’economia pública; l’economia urbana i la innovació; l’economia del transport i les infraestructures; l’analisi dels sistemes fiscals i la sostenibilitat energética.\nLa recerca realitzada es publica principalment a revistes acadèmiques especialitzades i de referència internacional en els respectius àmbits. De fet, el nombre del publicacions científiques durant el període 2007-2013 ha augmentat gairebé un 600%, primant a més les revistes amb major impacte. La recerca també es presenta a congressos, seminaris i workshops, i gaudeix sovint del recolzament de projectes competitius nacionals i internacionals.\nAmb la finalitat de fomentar i donar a conèixer la recerca, l’IEB publica una sèrie pròpia de documents de treball, publica periòdicament els IEB Report i l’Informe IEB sobre federalisme fiscal i finances públiques, així com altres publicacions la Newsletter o les Info IEB. Igualment, l’institut organitza un important número d’activitats, tant de caire pròpiament de recerca (com seminaris, workshops, escoles d’estiu, etc.) com de caire més divulgatiu (simposis, conferències, jornades, etc.).\nGràcies a l’excel•lència investigadora i la col•laboració entre universitat, sector públic i empresa, l’IEB ha esdevingut un centre de recerca de referència amb vocació internacional.\nQuè fem? • El Programa de Recerca en Federalisme Fiscal promou la investigació sobre les finances públiques en sistemes de govern multinivell (estatal, regional, local, etc.) i el debat sobre el finançament local, autonòmic, etc. La recerca engloba temes com els efectes de la descentralització dels serveis públics, l’assignació de determinats impostos a nivell subcentral, o els efectes de les transferències intergovernamentals. Aquest programa inclou la Càtedra UB de Federalisme Fiscal.\n• El Programa de Recerca en Ciutats promou la investigació en economia regional i urbana, centrant l'anàlisi en el paper de les ciutats com a motor de prosperitat. S'analitzen els determinants del creixement de les ciutats, les economies d'aglomeració, el funcionament dels mercats de treball locals i el disseny de les polítiques públiques per donar les respostes adequades als problemes actuals de les ciutats. Aquest programa inclou la Càtedra UB Smart Cities. .\n• El Programa de Recerca en Infraestructures i Transport promou la investigació en aquest àmbit des d’un punt de vista econòmic, amb la finalitat de generar coneixement que sigui útil a la societat i pugui orientar les polítiques públiques. Se centra en aspectes com els efectes de les inversions en infraestructures i les polítiques de transports sobre el creixement econòmic i l’entorn; alhora que s’estudia l’impacte de les polítiques de distribució regional, regulació i competència en el sector del transport, així com els costos de les infraestructures per als usuaris.\n• El Programa de Recerca en Anàlisi de Sistemes Impositius promou la investigació en l’àmbit de la imposició, analitzant quins són els efectes dels impostos, com es poden configurar de la millor manera i com incideix la correcta administració en els seus efectes finals. El programa posa especial èmfasi en la recerca empírica i l’anàlisi del sistema fiscal espanyol, per generar un coneixement útil pel conjunt de la societat.\n• El Programa de Recerca en Capital Humà promou la recerca relacionada amb l'educació i la formació dels individus i l’anàlisi dels sistemes i polítiques educatives des d’una perspectiva econòmica. Entre altres temes s'analitzen les polítiques d'educació i de formació, els sistemes educatius universitari i no universitari, l'educació i el creixement econòmic, els efectes no monetaris de l'educació i les avaluacions internacionals de competències de població jove (TREPITJA) i població adulta (PIAAC).\nA més, l’IEB acull la Càtedra de Sostenibilitat Energètica de la UB que promou la investigació en la producció, el subministrament i l'ús de l'energia necessària per mantenir el desenvolupament i benestar socials, amb un èmfasi especial en els aspectes econòmics, mediambientals i socials.\nLa recerca de l'IEB cobreix també altres àrees de l'Economia, com la innovació, l'economia pública, el mercat de treball, l'estat del benestar i el sistema financer.\nTambé es realitzen estudis econòmics, per encàrrec principalment d’institucions, i es participa en projectes europeus, col•laborant amb altres centres de diferents universitats del continent. L’IEB ha realitzat estudis per a institucions com l’OCDE, la Comissió Europea, el Ministeri d’Economia i Competitivitat o la Generalitat de Catalunya.


2a Jornada francòfona d’impuls al BatxiBac de Tarragona - URV Activ@\nEs fa al campus Catalunya el dimecres 22 de març, organitzada per l'Àrea de Francès del Departament de Filologies Romàniques i el Departament d'Ensenyament de la Generalitat\nLa Jornada ha tingut lloc a l'Aula Magna del campus Catalunya.\nLa Universitat Rovira i Virgili serà la seu, el dimecres 22 de març de la 2a Jornada francòfona d’impuls al BatxiBac de Tarragona. La jornada l’organitza l’àrea de francès del Departament de Filologies Romàniques, amb el suport de la Facultat de Lletres, conjuntament amb el Departament d’Ensenyament de la Generalitat.\nEl conjunt d’actes que es duran a terme, per una banda, acullen professorat i estudiants de batxillerat de la demarcació de Tarragona per tal de donar impuls, des de la URV, al programa de la Generalitat de Catalunya anomenat BatxiBac –destinat a estudiants de secundària que obtenen la doble titulació de Batxillerat i Baccalauréat-. De l’altra, mostren el conjunt de possibilitats formatives que ofereix la Facultat de Lletres de la URV i ensenyen el campus als futurs estudiants universitaris. Segurament, les decisions sobre el seu futur immediat tindran molt a veure amb la possibilitat de tenir un contacte previ amb les universitats més properes.\nHan estat a la mesa de l’acte, d’esquerra a dreta, la professora organitzadora Immaculada Rius, Salvador Pérez dels Serveis Territorials d’Ensenyament, Natàlia Català, directora del Departament de Filologies Romàniques, Josep Bargalló de l’ICE de la URV i Vicenç Llorca, del Departament d’Ensenyament.\nEn el marc de la jornada, que gaudeix de la col·laboració del professorat de les EOI’s de la demarcació i de l’ICE de la URV, es realitzaran conferències, tallers i altres activitats per tal de fomentar la interacció entre els participants. Hi ha un centenar d’inscrits, entre alumnat i professorat, i assisteixen també els estudiants de francès de la Universitat. Els temes de les conferències i dels tallers versen sobre la llengua, la literatura, la història i la cultura franceses. Les conferències d’enguany són: la inaugural, a càrrec d’Òscar Segarra, es titula “L’empire colonial français en Afrique noire. Le Sénégal”. La segona, a càrrec de María Ángeles Caamaño, és: “Le voyage, une rencontre avec l’altérité”.\nEn l’actualitat l’àrea de francès de la URV ofereix l’estudi d’aquest idioma, com a segona llengua estrangera, als estudis de Filologia hispànica, Filologia catalana i Estudis anglesos de la Facultat de Lletres, així com al grau de Turisme de la Facultat de Geografia i Turisme.\nAmb aquesta jornada s’intenta aglutinar l’àmbit francòfon de les contrades tarragonines i oferir la seu de la Universitat com a punt de contacte entre el conjunt professorat de francès, per tal de tirar endavant iniciatives relacionades amb l’ensenyament de llengües modernes concebudes com a llengua-cultura. Es contribueix així a fomentar l’estudi de les llengües romàniques tot fent palesa la seva importància de cara a la internacionalització de la formació universitària.\nII Jornada Francòfona d’impuls al BatxiBac de Tarragona\nArxivat a: Facultat de Lletres, Preuniversitaris, Societat i cultura, URV Internacional\nAmb les etiquetes: Departament de Filologies Romàniques, francès


Primer castell de nou al Pati | Colla Joves\nPrimer castell de nou al Pati\nColla Joves > 2017 > Primer castell de nou al Pati\nEl quatre amb el pilar per Completes\nRodatge de castells de 8 i un altre pilar a Sant Pere i Sant Pau\nPosted by collajoves on 12 Juny, 2017 in 2017, actuacions de la colla, Arxiu multimedia\nLa diada del Pati va esdevenir un any més el primer repte d’alçada de la temporada. La Joves hi arribava amb ganes d’estrenar el castell de nou i, de fet, aquest va ser el castell de sortida. Els vermells van encarar en la primera ronda un 3de9f que va pujar un xic remenat, tot i que es va poder carregar amb comoditat. Va ser ja amb la sortida dels més menuts quan l’estructura es va trencar.\nEl 4de8 amb el pilar que fa setmanes que els del carrer d’en Gassó cuinen a foc lent a l’assaig va ser el castell escollit en la segona ronda. L’estructura de quatre va ser pràcticament perfecta. Però amb la deixada dels segons, el pilar va patir una forta batzegada i, amb la sortida de l’enxaneta, l’espadat va caure deixant un mal regust de boca.\nEls vermells van tancar la diada amb un 4de8 sense complicacions i amb dos pilars de 5 i dos de 4. Abans de la diada, la Colla Joves Xiquets de Valls va enlairar un vano de 5, en què les enxanetes van lluir la samarreta de Fan del Lluís, en suport a aquesta associació.\nObrint Valls al món\nCom cada any, i des de la dècada dels 90, la Colla Joves Xiquets de Valls, va convidar colles foranies a participar a la Diada del Pati, que se celebra amb motiu de l’aniversari del Local Social de l’entitat. Una diada que enguany ha arribat a la 35a edició i que va comptar amb un cartell de luxe. Els Castellers de Vilafranca van actuar per primera vegada a Valls, sense limitacions, i van oferir el seu millor repertori completant el 3de9 amb folre i el pilar, el 2de9 amb folre i manilles, i el 4de9 amb folre, a més de carregar el pilar de set folrat. De la seva banda, els Castellers de Barcelona van completar el 3de9 amb folre “més llunyà” que van acompanyar del 2de8 amb folre i el 4de8. També van exhibir un gran nivell els Moixiganguers d’Igualada que van descarregar la tripleta de vuit i els Nens del Vendrell que van acompanyar la clàssica de vuit del primer pilar de 6 de l’any.\nMés enllà dels castells, la Colla Joves Xiquets de Valls va exhibir el seu potencial social i el treball de tots els seus membres organitzant una festa oberta a la ciutat i a tots els públics. Les activitats van començar a les 12 del migdia amb les Endevinalles musicals a càrrec de Berta Artigal, Rosabel Bofarull i Marta Amigó. Un acte que va omplir de canalla el local del carrer d’en Gassó.\nActe seguit, els gegants vermells: la Roser i el Muxerrillo, van tornar a lluir la camisa de la Joves i van ballar al so de l’Escola de Grallers i Timbalers de la colla, davant d’un públic encuriosit.\nJa al vespre, els assistents a la diada del Pati, que van omplir la plaça durant tota la tarda, van poder sopar a les Food Truck que es van instal·lar al Pati i van ballar a ritme de gralles, primer i, amb les genials versions dels All Covers.\nTags:3d9f, 4d8, 4d8ap, diada del pati


Battistini House & Loft Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nBattistini House & LoftApartamentVia Pio Vii 81, Trionfale, Roma, Itàlia, 00167 - Veure al mapaNotable8,0Basada en48comentarisBattistini House & LoftVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 27 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Roma, Battistini House & Loft és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Battistini House & Loft és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Battistini House & Loft.\nCal que informeu el Battistini House & Loft de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


ARTILLERIA PESADA: Napalmed “iii” CDr\nNapalmed “iii” CDr\nREVISIÓN EN CASTELLANO\nNapalmed Records 2008\nEnfrontar-nos a "iii" ò qualsevol de les realitzacions d'aquest duo txec, no és qualsevol cosa. No només viatgem durant 80 minuts a un submón de textures despentinades i agressives, sinó que ho fem de la mà d'un disseny absolutament delicat i subtil.\nEls ambients opressius i insans, es succeeixen sense descans, deixant clar que la desolació i els paisatges ruïnosos, seran l'eix del treball. En certs moments, el descens d'intensitat, dóna més espai si és possible, a explosions de violència que els segueixen sense gaire demora.\nTreball gradual, improvisat però precís, gairebé quirúrgic, on podem apreciar l'art que ja els ha fet més que famosos.\nLa subtilesa dels canvis d'atmosfera, em recorda més a una progressió simfònica que no a un treball caòtic o més harsh. Dur, sí, però ple de matisos i de racons a explorar. Amb una audició no n'hi ha prou.\nEl disseny, les fotos i en definitiva tot el material gràfic, són d'una bellesa aclaparadora. Predominen els colors ocres i blaus en tons pastel, una mica gastats. Amb motius que van des de la natura a la indústria pesada, però combinats amb un encert màgic.\nCreació sorollista de la mà de la seva actual formació: Martin.B. i Radek.K.\nSegons ells mateixos ens diuen:\n"Industrial, soroll, materials, efectes, metalls, aigua, vibracions, ones, sons, ferralla, deixalles, respiració, veu, crits, gràfics, fotografies.\nGravacions casolanes acurades, mescles i mastering esmeradíssims, fets en estudi professional. Cap música, cap silenci, només 'pure harsh industry impro noise' en la més pura línia NAPALMED\nImprovisat principalment el 22/04/07, sons addicionals el 10/08/06, a Schoolshebna. Mesclat i masteritzado el 17/11/07 a 'deamon's pit' per Daemon i Radek.k .. "\nSens dubte és una feina que no pot faltar a la prestatgeria del bon melòman del soroll.\nCesc Fortuny i Fabré Barcelona 5 de febrer de 2010\nPublicat per DR Produccions a les 14:07


temps perdut: 2017\nPublicat per Mònica a 15:10 4 comentaris:\nFinal de primavera, inici d'estiu, intens, cansat, però ple de descobriments femenins. Entre ells, dues pintores. Hilma af Klint, sueca, pionera de l'art abstracte, que descobreixo a Personal Shopper, la fascinant pel.lícula d'Olivier Assayas, un director que m'agrada, Viaje a Sils-Maria és una de les meves pel.lícules preferides!. Aquí torna a treballar amb Kristen Stewart, meravellosa assistent personal, que es mou en un món materialista i inaccessible, les grans boutiques de luxe de París. Seguim els seus passeigs en moto pels boulevards carregada amb bosses…Ella viu un moment de dol, la tristesa per la mort del seu germà bessó amb qui vol contactar, per poder reconciliar-se amb la seva pèrdua. L'espiritualisme versus el materialisme. Em va semblar un film magnífic, ple de misteri, sensibilitat, solitud, tendresa. I el descobriment de Hilma af Klint i els seus quadres abstractes inspirats, segons deia, pels esperits. I Victor Hugo, que va voler contactar amb la seva filla, ofegada al Sena, i va iniciar diverses sessions d'espiritisme, reflectides en les seves Converses amb l'eternitat.\nClara Rilke-Westhoff. Paula Modersohn-Becker, 1905.\nPaula, pel.lícula de Christian Schwochow és un biopic de la pintora expressionista, Paula Modersohn-Becker. Malgrat no ser un gran film, em va interessar la vida, massa curta!, d'aquesta dona radical, moderna, que va fugir a París, escapant-se de les convencions, per poder expressar-se lliurament. Molt poètica, preciosa visualment, plena de llum, Paula ens mostra la lluita per la llibertat de la dona artista. Íntima amiga de Clara Westhoff, escultora i futura dona de Rilke, futura lectura del meu estiu!. I moltes ganes d'anar a Bremen, on hi ha el museu de Paula Modersohn-Becker.\nMarie Curie, dirigida per Marie Noëlle, és un retrat d'una dona que va canviar el món i la seva lluita contra el masclisme de la societat, de les institucions. La pel.lícula es basa en els seus anys més difícils, després de guanyar el primer Nobel, de perdre el seu marit en un accident, de continuar la seva feina amb passió, superant obstacles. I la seva força per brillar en un món d'homes, i per defensar la seva vida davant l'escàndol d'enamorar-se de nou, i reivindicar el seu segon Nobel. Gran interpretació de Karolina Gruzka, l'estètica és molt maca, plena de textures, de bellesa.\nChavela, documental dirigit per les nord-americanes Daresha Kyi i Catherine Gund. Reivindica la mítica cantant, com artista, com a dona. Una vida dura, intensa, marcada per l'alcohol, la passió, l'ànsia de llibertat. Se escapó de una cárcel de amor, de un delirio de alcohol, de mil noches en vela…li va escriure Sabina. Però alhora, una vida plena, va ser parella, breument, de Frida Kahlo, i segueix sent un referent del feminisme. Retrat emotiu, lluminós i obscur, com els diversos moments de la seva vida. I veure-la, sentir-la parlar, bategar…emociona.\nVaig anar al Cortijo del Fraile quan vem anar al Cabo de Gata, un dels viatges més bonics de la meva vida, malgrat el moment dur, d'incerteses que vivíem. Alguna cosa em va sacsejar, vaig sentir tota la força d'aquella terra, d'aquell indret…Hi vaig pensar, veient la imatge del cortijo, en un moment de Bodas de sangre, dirigida per Oriol Broggi. Una meravella. Des del text de Lorca, imponent, preciós, hipnòtic i, en la meva visió, ple de presagis. La música del gran Joan Garriga, des de Chopin, Tom Waits a La leyenda del tiempo de Camarón, obra que em fascina. Música que acompanya, que vibra, que ens manté en alerta. Les interpretacions, destacant per magnètiques i imponents, Nora Navas i Clara Segura, intercanviant papers, entregant-se una a l'altra amb generositat. Preciosa mise en scène, com una plaça de toros, vaig pensar en Picasso, en Barceló…o una pista de circ, on el cavall, com un personatge més, es mou amb sensualitat, regalant-nos instants de gran bellesa. Però, tot i això, ara estic molt sensibilitzada amb el tema cavalls, animals gregaris i lliures, i no m'acaba d'entusiasmar que siguin utilitzats en espectacles, de fet cap animal. I l'altre però, em va semblar una mica forçat l'accent andalús d'una escena. Per la resta, una joia. Tot el batec que vaig trobar al Cabo de Gata, que ens va transformar, retrobat a la sala de la Biblioteca. Tota la màgia de Lorca, de la lluna, de la mort.\nPublicat per Mònica a 20:21 2 comentaris:\nPrimavera de grans noms, Lorca, Shakespeare, Gil de Biedma, Txèkhov, Boccaccio….grans creadors de la humanitat. Federico García, dirigida per Pep Tosar, és un espectacle de dansa, cant, teatre, poesia que fa un recorregut apassionant sobre Lorca. Vaig veure aquesta obra, en una sala petita, al Grec de 2015, i em va agradar tant que quan vaig veure que, enguany, es representava al Romea, hi vaig voler tornar. Una meravella, la música, respirant flamenc, com m'entusiasma La leyenda del tiempo, els versos del poeta que Camarón va versionar musicalment, creant un disc que va revolucionar i sacsejar el flamenc més pur. El sueño va sobre el tiempo, flotando como un velero, nadie puede abrir semillas en el corazón del tiempo…I també ecos de jazz, de Billie Holiday, de Strange Fruit, de poemes a Nova York. I acompanyem a Lorca, en el seu darrer viatge, en el tren que el portarà de Madrid a Granada, el tren que no hauria d'haver agafat mai, que el portarà a la mort, però Lorca tan sensible, patia pels seus pares, aquell estiu de 1936 amb la guerra acabada de començar. L'acompanyem en la seva vida, intensa, en la seva obra, magnífica, eterna.\nI al Lliure, Gil de Biedma, un altre poeta que m'agrada molt. Las personas del verbo, llibre llegit i rellegit, dirigida per Joan Ollé. Em va agradar aquest Gil de Biedma dividit en tres, el jove, Ivan Benet, l'adult, Pep Munné i el madur, Mario Gas. Esplèndids tots tres, i també Judit Farrés, que m'agrada molt, aquí representant totes les dones, al voltant del poeta. L'obra és un itinerari per l'experiència personal de Gil de Biedma i també una crònica de la història, des de la Guerra Civil fins a la seva mort el 1990. I una versió, musicada per Serrat d'un dels meus poemes preferits, No volveré a ser joven, inèdita i estrenada per l'ocasió. Jo em quedo, i hagués posat, la versió que en va fer Loquillo, en un esplèndid disc de poemes cantats, que sempre he escoltat amb plaer. Nit brillant!\nI Shakespeare, el gran! Immens Lluís Homar, com a Ricard III al TNC dirigida per Xavier Albertí. Amb la seva pròtesi com a armadura, aquest malo, malísimo, personatge que caricaturitza el poder i tots els seus horrors. Però a qui seguim amb atenció, en els seus delirirs, conspiracions, seduccions, morts…I el muntatge, modern i trencador, amb piano inclòs (també!), i Julieta Serrano (quin plaer tornar-la a veure!) i Carme Elias, embogida i tràgica per tot el dolor. I el final apoteòsic, el rei reclamant un cavall al so del Bolero de Ravel. Shakespeare mai em decep.\nLady Macbeth, no és cap obra de Shakespeare, és una esplèndida pel.lícula de William Oldroyd, basada en una narració de l'escriptor rus Nikolai Leskov, que ell adapta a l'Anglaterra rural, victoriana. Una joia, l'empoderament d'una dona contra les convencions, contra l'opressió. Amb una preciosa fotografia que mostra la llibertat de la Natura i l'asfíxia, l'encotillament dels interiors. I els conflictes racials, de classe. I la maldat que sorgeix, com la protagonista de Shakespeare, potent, salvatge. Que em fa pensar si el mal ja era latent, dins seu, o és degut a la repressió i crueltat que pateix…Meravellosa la interpretació de Florence Pugh, en una de les pel.lícules de l'any.\nMaravilloso Boccaccio dirigida pels germans Taviani, que ja passen dels 80 anys, però ens segueixen regalant petites perles com aquesta. Basada en cinc contes del Decameró de Boccaccio, amb una gran bellesa plàstica, com m'ha recordat als colors intensos, les línies fines de Piero della Francesca! I evidentment penso en Pasolini, en la seva adaptació del Decameró, molt més sensual, eròtica, palpitant i vital. Millor. Però, precisament, per fer-ne una cosa diferent, m'ha agradat també, força, aquesta versió dels Taviani. Que parteix, com el llibre, d'un grup de joves que escapa de Florència, el 1348, per culpa de la pesta negra, refugiant-se al camp, on cada dia explicaran una història. Que lluminosa i preciosa la Toscana, els paisatges naturals, els carrers de Florència, el Campanile.Quines ganes d'Itàlia!\nTxèkhov en una adaptació d'Ivanov, breu i intensa. Molt ben resolta, però no m'ha acabat d'entusiasmar aquesta proposta de Rigola. No em diu res que els actors s'anomenin pels seus noms, que portin la seva pròpia roba, que juguin a futbol mentre anem entrant a la sala, això no em va agradar gens, fins i tot vaig sentir vergonya!, que en el programa s'escrigui només la lletra d'Under Pressure de Queen, ni una paraula per Txèkhov, i tampoc m'agraden els gats xinesos. Porto molts Rigola, molt gaudits, però aquesta vegada no he entrat en el seu joc. Dit això, grans actuacions, esplèndid Joan Carreras, antiheroi, egoista, turmentat. I un text, que a mi em fascina. Sóc txekhoviana, ho confesso.\nI després de tots aquests grans creadors, intemporals i eterns, Sergei Polunin, l'únic viu i jove. Espectacular i magnífic Dancer, el documental de Steven Cantor sobre Sergei Polunin, el ballarí ucraïnès, primera estrella del Royal Ballet, que va abandonar per no suportar l'exigència de la dansa, el pes de la fama, que el va portar quasi a l'autodestrucció. Les pressions familiars, la responsabilitat que sentia pel sacrifici de la seva família, amb pocs recursos, perquè ell arribés a l'èxit. La solitud d'un nen, en un país estranger, la Bellesa, del cos, de la dansa, de l'elasticitat, de la rebel.lia. Polunin, únic, especial, magnètic. Em va commoure aquest retrat extraordinari, aquesta reflexió sobre l'èxit, sobre el que desitgem, realment, a la vida.\nPublicat per Mònica a 18:42 2 comentaris:\nPublicat per Mònica a 18:04 2 comentaris:\nPublicat per Mònica a 20:24 3 comentaris:\nI un any més…disset, un dels meus números preferits. Tot i així el seu inici m'ha trobat escèptica…L'he començat a ritme de Bob Dylan, intentaré fer cas al seu missatge, serà el meu esperit del 17!\nPublicat per Mònica a 19:50 Cap comentari:


1. Aquest poema porta el mateix títol que el de Maria Mercè Marçal, que trobaràs a l’itinerari “amor. Llegeix primer el de Marçal anant aquí i després el de Teresa Pascual. Com expliques la coincidència en el títol? Penses que es tracta de la mateixa experiència? Treu-ne conclusions i comenteu-ho després en petit grup.\n2. In memòriam és una locució llatina que utilitzem per recordar una persona que ha mort. Busca paraules en el poema que puguis relacionar amb la mort, com segat o nit. Quina relació mantenen amb la pèrdua d’una persona?\n3. Llegeix aquí primerament la biografia de Maria Mercè Marçal i explica després les frases “segat el temps a favor de l’inici” i “sense perdó ni temps per a la súplica”. Escolta després el que explica Teresa Pascual. Reviseu les vostres conclusions de la pregunta 1 en funció del que ara sabeu.\n4. Com s’entén la frase “se’n pujava un aire rosa”? A què es refereix? Per quin altre color el canviaries?\n5. Penses que els dos poemes, el de Maria Mercè Marçal i el de Teresa Pascual, comparteixen el mateix to? Quines són les semblances i quines les diferències? Quina referència concreta hi ha al poema de Marçal al final del de Teresa Pascual?\n6. Has perdut mai un amic o amiga? Quina sensació t’ha deixat? Escriu quatre versos semblants al final del poema de Teresa Pascual en funció de la personalitat d’aquell o aquella que ens deixà abans d’hora. Envieu-nos-el a viulapoesia@viulapoesia.com.


Secretaria de Medi ambient i sos\nMedi ambient - L'ozó troposfèric\nAvís de superació del llindar d'informació a la població i/o alerta\n- Vigilància dels nivells d'ozó troposfèric -\nSuperacions enregistrades avui\nEN AQUESTS MOMENTS NO S'HA SUPERAT CAP LLINDAR\nRecomanacions en cas de superació\nEn cas de superació del llindar d’informació, la població més vulnerable redueixi l’exercici físic intens, especialment a l’exterior. Es considera població vulnerable els nadons, els nens en edat preescolar i les dones embarassades. Per aquest motiu, cal que recomaneu als centres d’ensenyament, establiments residencials per a les persones grans i entitats que organitzen activitats per a infants, gent gran o activitats esportives del vostre municipi, que redueixin les activitats que suposin esforços corporals intensos a l'aire lliure durant el període de superació del llindar d’informació d’ozó en aquest municipi.\nEn cas de superació del llindar d’alerta, l’Agència de Salut Pública de Catalunya recomana que la població més vulnerable eviti l’exercici físic intens, especialment a l’exterior, i que la població general redueixi l’exercici físic intens, també especialment a l’exterior. Per aquest motiu, cal que recomaneu als centres d’ensenyament, establiments residencials per a les persones grans i entitats que organitzen activitats per a infants, gent gran o activitats esportives del vostre municipi, que evitin o redueixin les activitats que suposin esforços corporals intensos a l'aire lliure durant el període de superació del llindar d’alerta d’ozó en aquest municipi.\n...sobre l'estat de la qualitat de l'aire ...sobre la teva salut\n93 444 50 85 (de dll. a div.)\n93 495 84 57 (caps de setmana i festius)


Enxampats per la policia local dos nois per pintades a Sant Esteve\nL’Ajuntament ha anunciat que ha obert un expedient sancionador que tindrà la seva corresponent sanció per les seves accions vandàliques en espais públics com privats i mobiliari urbà\nLa Policia local de Sant Esteve Sesrovires va aconseguir enxampar els autors de les pintades que han aparegut en les darreres setmanes al municipi i que han afectat tant espais públics com privats i mobiliari urbà. Es tracta de dos individus de 25 i 26 anys, veïns de Sant Esteve, que han reconegut els fets.\nL'ajuntament baixllobregatí ha anunciat que ha obert un expedient sancionador del qual se'n derivarà la corresponent sanció. Així mateix, es determinaran les mesures oportunes per tal de restablir l'estat original dels béns públics que han estat objectes d'aquests actes de vandalisme. Paral·lelament, la Policia Local informarà els particulars afectats dels procediments a seguir com a damnificats per aquests fets.\nEl treball de la investigació duta a terme per la nostra Policia Local ha estat clau per aconseguir enxampar els autors. Així mateix, el consistori recorda la importància de la col·laboració ciutadana en alertar els cossos de seguretat si es presencien aquests tipus d'accions o altres actuacions sospitoses.\nRedacció / Foto: AJ. Sant Esteve Sesrovires


Benvinguts a l'era dels 'uberphones' - YCOM\nBenvinguts a l'era dels 'uberphones'\nBenvinguts a l’era dels ‘uberphones’\nCapaços de substituir l’ordinador personal en un moment donat i d’oferir un rendiment fóra d’allò que és comú, comencem a veure els primers terminals d’aquest tipus amb Windows 10 i, aviat amb Ubuntu, tot esperant la reacció de Google amb el seu Android.\nEl 2010, i en el llançament del Nexus One, Google definia un “superphone” com aquell terminal més flexible en la quantitat de rols que podia assumir i en la potència del seu maquinari que els smartphones de l’època. Avui ens trobem en un moment en què superem aquella definició.\nBenvinguts a l’era de l’uberphone, un smartphone que és més que un superphone.\nSi fins ara els telèfons han anat acumulant rols com el de reproductor de música (substituïnt en aquest als tradicionals reproductors d’MP3 independents, com l’iPod) i de vídeo, o el de navegador GPS per a cotxe, un uberphone permet desplaçar també l’ordinador, la tablet i, fins i tot, el set-top box per esdevenir un tot-en-un capaç de permetre viure l’usuari connectat amb tan sols aquest dispositiu complementat amb una sèrie de perifèrics.\nLa definició no l’he tret de cap manual, ni de cap fabricant, ni tan sols d’un llibre d’estil. És, senzillament, la tendència que estic apreciant en els llançaments actuals de terminals i els que es prometen de cara a un futur proper.\nTècnicament, les característiques d’un uberphone serien:\nmicroprocessador amb diversos nuclis, habitualment a partir de quatre, capaç per tant d’enfrontar-se a múltiples tasques simultàniament (multitasca);\ngran quantitat de memòria RAM, a partir dels 2 GB com a mínim i, a partir d’aquí, anar pujant;\ngran quantitat d’espai d’emmagatzematge intern i possibilitat d’ampliar-lo mitjançant afegits com ara una tarja microSD;\npossibilitat de ser connectat a una pantalla externa per substituir un ordinador, amb plenes capacitats per a això i amb el programari adequat;\nalta velocitat de connexió a xarxes.\nSegur que molts de vosaltres esteu pensant en una gran quantitat de terminals amb Android que encaixen en aquesta definició, i en alguns dels models d’iPhone, però penseu-hi dos cops; segur que us permeten substituir un ordinador per a treballar?\nLa gran majoria de les persones que conec i que disposen d’un telèfon o una tauleta tàctil amb Android per a treballar, afirmen que aquesta no pot substituir un ordinador amb un sistema operatiu d’escriptori, ja sigui aquest Windows, GNU/Linux o Mac OS X, encara que el complementen en mobilitat i per a segons quins usos.\nIgualment, en el cas dels iPhones, aquests són més difícils de connectar a una pantalla externa, teclat i ratolí externs per a treballar-hi, pel què jo no els comptaria com a substituts o possibles substituts d’un ordinador, sense esmentar que el programari té el mateix problema que Android en el sentit que tampoc pot substituïr plenament un sistema d’escriptori.\nAmb què ens deixa això? Doncs sense ànims de semblar un fanboy de Microsoft, Windows 10 amb Continuum és la plataforma més ben posicionada per equipar als terminals que compleixin amb la definició d’uberphone. Per què? Doncs, senzillament, perquè permeten gaudir d’un escriptori de sobretaula un cop connectats a un monitor, teclat i ratolí externs, per a la qual cosa necessiten una configuració de maquinari potent.\nLa següent plataforma de programari de la llista és Ubuntu… quan Canonical es digni a incloure-hi la “convergència” que ja fa ben bé més de dos anys que predica.\nPel que fa a Android, una fusió amb Chrome OS o la inclusió de certs aspectes d’aquest darrer en el navegador Chrome per a Android, podrien fer factible la creació d’uberphones amb la plataforma de Google. Així, per exemple, un cop connectats a un monitor extern, podrien convertir Chrome en la seva interficie a tota pantalla, permetent executar aplicacions com el mateix Google Docs al qual accedim online (i fer-ho offline).\nDe predecessors d’uberphone amb Android ja n’hem tingut al nostre abast al mercat, com l’aproximació que suposa l’Asus PadFone, un telèfon que es pot acoblar a un tablet i convertir-se en tal. Però, sobretot, el Motorola Atrix, que comptava amb una familia de complements com una base multimèdia amb sortida de vídeo HDMI que permetia convertir-lo en un set-top box per al televisor (amb una interficie especial per a aquesta funcionalitat) i, sobretot, un laptop sense CPU (aquest paper el desenvolupava el mateix telèfon) en el qual hi connectàvem el terminal convertint-lo en tot un ordinador portàtil mentre en carregàvem també la bateria.\nVaig ser l’orgullós posseïdor d’un Motorola Atrix, i us asseguro que poder treballar online i offline amb el mateix dispositiu en diversos formats, podent viatjar més lleuger (el complement laptop pesava menys que un portàtil complet), va ser una autèntica delicia, malgrat que no li vaig poder treure tot el suc que hagués volgut per culpa d’un programari escàs i de que Motorola es va quedar a mig camí, no acabant d’apostar mai per aquest format i solució a la qual jo hi veia molt de futur.\nÉs una cosa que li demano als uberphones del futur, un complement en format laptop amb el qual poder-los convertir en ordinadors portàtils complets i, d’aquesta manera, poder-hi treballar còmodament en un tren o estant de viatge, sense haver de dependre de la connexió a Internet per recuperar les meves dades en el núvol o d’haver de fer traspassos entre dispositius.


Recomanacions literàries del passacarrers de Sant Jordi | Ajuntament de Sort\n22 abril 2020\tAjuntament, General, pallaresosacasa\nAmb motiu d’una diada de Sant Jordi ajornada, des de l’Ajuntament de Sort hem proposat una gimcana de llibres a diverses persones i associacions culturals del municipi de Sort i del Pallars Sobirà, relacionades amb l’activisme, la literatura, la cultura pallaresa i el món de l’educació. Els hem preguntat quina lectura, microrelat, poema o refrany recomanarien als lectors del municipi, a poder ser relacionat amb el territori.\nAquestes recomanacions són de: l’Associació Cultural La Contra Contrabandistes de lletres, diversos integrants de l’Associació Cultural Cambuleta, la il·lustradora i pintora Cinta Ramos Pallarés, la poetessa Ivet Eroles amb el seu projecte Muntanyesdeparaules i Montse Mont, professora de Llengua Catalana de l’Institut Hug Roger III.\nEstigueu atents perquè podreu sentir aquesta llista literària de microrelats i lectures llegits per elles mateixes al llarg de la diada de Sant Jordi, a través d’una megafonia itinerant que proporcionarà l’Ajuntament.\nAquesta megafonia itinerant tindrà tret de sortida al poble de Llessui demà dijous, a les 10 del matí i seguidament anirà als pobles de Saurí, Bernui, Sorre, Altron, Olp, Castellviny, Pujalt, Enviny, Llarvén, Montardit de Dalt, Montardit de Baix, Bressui, La Bastida i finalment arribarà a Sort.\nI de 13h a 15h el Drac de Sant Jordi, recorrerà els carrers de Sort!\nQue cap poble del municipi quedi sense poder gaudir del Dia Internacional del Llibre, encara que sigui des del balcó!\nMalgrat i el confinament…Feliç Diada de Sant Jordi a tothom!\nUs heu perdut el passacarrers? No heu sentit les recomanacions pels altaveus del poble? Cap problema, aquí mateix les trobareu!\nEn la tria atzarosa d’aquesta llista literària no hi falten els àlbums il·lustrats, els contes infantils i en parla pallaresa i entre els temes recomanats que més triomfen hi ha els llibres en clau de gènere, la poesia, relats infantils…\nAquesta iniciativa respon a la necessitat de difondre la literatura al nostre municipi en una ocasió excepcional de confinament per Sant Jordi, i amb l’objectiu també de reduir el dèficit en dinamització cultural i foment de la lectura que encara persisteix a la comarca, sobretot entre els infants.\nL’Associació Cultural La Contra – Contrabandistes de Lletres recomana l’àlbum il·lustrat Que no t’expliquin contes, escrit per Natza Farré i il·lustrat per la Gala Pont\nLa Dolça Puig i la Sandra Lobón, veïnes del Pallars Sobirà, es consideren contrabandistes de lletres i són les pioneres d’un espai literari efímer, La Contra, que va presentar-se aquest any passat a Sort. Aquest és el punt de partida d’un projecte que compta amb un fons bibliogràfic ric en literatura infantil i juvenil, però obert a tots els públics, amb la intenció d’abastir la fam de llibres en un territori on la literatura no arriba amb facilitat i, al mateix temps, fer pedagogia literària a través d’esdeveniments literaris al llarg d’un any.\nPer aquest Sant Jordi recomanen l’àlbum il·lustrat Que no t’expliquin contes, en què la Lluïsa, una lectora amb molta curiositat, contracta la Caputxeta Vermella per conèixer les protagonistes dels seus contes preferits.\nAquesta lectura capgira els referents de la nostra infantesa i ens conviden a fer un viatge crític que evidencia que les fake news fa segles que condicionen la nostra percepció del món.\nTrobareu La Contra a la seva pàgina web i Instagram\nL’Associació Cultural Cambuleta aconsella diversos contes infantils escrits en pallarès de la seva col·lecció Cambuleta, així com el llibre Arrelats: gent del Parc Natural de l’Alt Pirineu\nL’Associació Cultural Cambuleta és una associació del territori que treballa per promoure l’ús de la parla pallaresa, donar-la a conèixer i posar-la en valor. L’objectiu de l’associació és treballar en diferents projectes que ajudin a conèixer i emprar el pallarès i per tant a defensar-lo de la pròpia llengua catalana com a part fonamental de la identitat de les comarques del Pallars Sobirà i Jussà.\nPer aquest Sant Jordi de confinament no podia faltar la recomanació de la seva col·lecció de contes infantils Cambuleta, que ja porta 8 títols editats. Són inèdits i escrits íntegrament en pallarès, i acompanyats d’un CD i una guia de lectura on s’explica com es pronuncien i s’escriuen.\nAquests són els títols proposats:\nJoan Ordi aconsella el conte Cantallops, escrit per ell mateix i il·lustrat per Cinta Ramos, de la col·lecció de contes infantils Cambuleta.\nMarta Lluvich proposa el conte Lo Roïgó, un col·leccionista de paraules, del qual n’és autora i compta amb les il·lustracions de Marc Sans, també editat dins la col·lecció de contes infantils Cambuleta.\nI de nou Marta Lluvich ens recomana també el llibre Arrelats: gent del Parc Natural de l’Alt Pirineu, també editat per Cambuleta i escrit per ella mateixa, Joan Ordi i Eva Lluvich. Un llibre que pretén ser un homenatge a tots els que viuen al Parc Natural de l’Alt Pirineu i que explica les vivències de 15 protagonistes molt arrelats al territori, un de cada municipi del Parc.\nAl seu torn, Eva Tarragona ens aconsella el conte Lo Drac Gros del País Xic, escrit per ella mateixa amb il·lustracions de Jordi Ciborro, amb el qual comenta que molts ens podem sentir identificats en aquests dies de confinament.\nTrobareu l’Associació Cultural Cambuleta a la seva pàgina web i també a Instagram\nCinta Ramos Pallarés – Cinta Pintanúvols – proposa el conte infantil El viatge de la Bruna, un text de Montse Pallarés il·lustrat per Cinta Ramon i Bruna Roca\nLa Cinta Ramos és artista, il·lustradora infantil, tallerista i pintora mural arrelada a la comarca del Pallars Sobirà. Nascuda a Roquetes, ara viu i crea a 1400 m d’alçada, i col·labora amb moltes associacions culturals i en el món educatiu del territori.\nAquesta creadora ens presenta un projecte molt personal i especial, El viatge de la Bruna: del Pirineu al delta de l’Ebre, un llibre que neix de la mà de tres dones de generacions diferents: mare, filla i néta.\nEl conte està creat per elles mateixes, amb Montse Pallarès, escriptora i membre del grup de poetes Poemes al vent i del col·lectiu Versos contra la violència a càrrec del text; Cinta Ramos com a il·lustradora del conte i Bruna Roca, que amb només 8 anys s’estrena en el món de les lletres com a artista de les guardes del conte.\nTrobareu la Montse, la Cinta i la Bruna a la pàgina web del llibre El viatge sóc jo i a l’Instagram del llibre i la Cinta Pintanúvols\nIvet Eroles ens dóna a conèixer el seu poema Salvavides del projecte Muntanyesdeparaules\nIvet Eroles, periodista i antropòloga visual, té un peu a la Vall de Meià (Montsec – la Noguera) i l’altra al Pallars Sobirà, i sempre està disposada a explorar nous racons de món. La seva trajectòria professional està especialment vinculada a la comunicació d’entitats del Tercer Sector i del món dels esports de muntanya.\nL’Ivet sempre carrega llibres amunt i avall, i de la fascinació per la lectura li’n surten les ganes d’explicar-se a través de les paraules. Una inquietud compatible amb recórrer muntanyes, escenaris excepcionals per practicar esport i gaudir de la natura.\nAl seu projecte Muntanyes de paraules l’Ivet ens va donant pistes de qui és i com s’hi veu des de l’escriptura; la podem llegir sense filtres, ensenyant-nos les anotacions de les llibretes que abans tan sols guardava per ella mateixa, convertint-se en la finestra més neta d’on la podreu mirar.\nPodeu trobar l’Ivet Eroles a la seva pàgina web i al projecte Muntanyes de paraules\nMontse Mont, professora de Llengua Catalana de l’INS Hug Roger III de Sort, escull el poema T’estimo de Guida Alzina\nMontse Mont, professora de Llengua Catalana de l’Institut Hug Roger III de Sort ens recomana i llegeix T’estimo, un dels poemes inclosos al llibre Bocins de silenci, publicat l’any 1984 per la poetessa de Sant Feliu de Guíxols Margarida (més coneguda com Guida) Alzina (1946-2000), l’obra poètica de la qual destaca pel seu caràcter íntim i que entre altres reconeixements va obtenir el Premi Literari de Primavera de l’Ateneu de Montserrat (1980) i l’Hèlix de Plata del Festival de la Cançó Marinera de Palamós (1989).\nCol·labora: Associació Cultural La Contra, Contrabandistes de lletres / Associació Cultural Cambuleta / Cinta Ramos Pallarés / Muntanyesdeparaules / Institut Hug Roger III\n22 abril 2020 a les 22:04\nQue passareu per la Borda Paisan també?\n23 abril 2020 a les 11:54\nHola, ens confirmen que està previst i passaran per la Borda de Paisan, gràcies


Història Music Lan - Music Lan Studios\nSi bé la societat es va fundar el 27 de desembre del 1995, els orígens de l'activitat cal buscar-los en una data indeterminada del 1994 quan el conjunt “Digit Arts” format per : Adam Viusà, Dani Hernández, Ferran Guillamet, Joan Trayter, Jordi Rubau i Jordi Solé, varen decidir gravar el seu disc “El Sentit de la Raó” en el local d'assaig que tenien a la casa d'en Joan Trayter.\nAquest local tenia una superfície de 25 m2 i s'en hi varen afegir sis més per ubicar-hi la cabina de control.\nL'experiència va ser tan positiva que, tot seguit, amics i coneguts també hi varen voler gravar les seves creacions musicals per la qual cosa, en Joan Trayter, en Jordi Rubau i en Jordi Solé decidiren organitzar-se empresarialment fundant la societat esmentada al començament.\nEl estar legalment organitzats es varen obrir les portes a projectes ja de rellevància com per exemple l'orquestra Selvatana amb un disc de sardanes o el grup ”Moments” amb un de jazz. Això feu evident que amb les actuals i limitades instal-lacions no podien aspirar a anar gaire més lluny per la qual cosa es van plantejar l'estratègia de futur que no podia ser altra que, si es pretenia fer un pas qualitatiu endavant, era del tot necessari disposar de unes noves instal-lacions.\nAmb la família d'en Joan Trayter s'acordà la construcció d'un edifici de nova planta d'acord amb les exigències d'un estudi de nivell avançat, així, al 1997 es començaven les obres i a l'estiu del 1998 fou l'orquestra Maravella qui hi va realitzar la primera gravació.\nL'èxit va ser més que notable i es va entrar en una activitat frenètica passant pels nous estudis la majoria dels principals grups, no només de casa nostra sino també d'arreu de l'estat i així de l'estranger.\nAl 2000 es va construir un annex d'uns 100 m2 destinat a zona d'esbarjo i al 2001 la piscina.\nAl 2002 esdevindria la gran tragèdia, la mort sobtada d'en Joan Trayter que va commocionar el món artístic del nostre país.Tots vàrem fer pinya i En Jordi Solé es va fer càrrec de la direcció de l'estudi. Posteriorment s'incorporà a l'equip en José Luis Molero, ex-alumne d'en Joan a l'universitat essent el tàndem J. Solé – J.L. Molero l'equip que encara perdura en l'actualitat.\nAl 2004 s'ampliaren les instal-alcions amb la construcció del nou Estudi 2 amb un superfície nova que supera els 100 m2 amb la qual cosa es completava l'equipament per poder donar uns serveis de qualitat màxima que la filosofia de Music Lan exigeix. En total, la superfície construïda supera els 500 m2. Al mateix temps, es va adquirir una casa de nova construcció, d'uns 175 m2, molt a la vora de l'estudi, per poder allotjar als artistes.\nActualment Music Lan disposa de 2 estudis: Estudi 1 i Estudi 2 que configuren un entorn ideal per dur a terme qualsevol projecte de gravació, mescla i mastering al màxim nivell professional.


Relat "La veu del gat"\nInici > detall del relat: La veu del gat\nUn relat de: El Llangardaix\n- 2136 Lectures\nL'altre dia, mentre llegia el diari, se'm va acostar el meu gat, se'm va pujar a la falda i em va dir "meu".\nSí, "meu". I després se'm va quedar mirant, fixament, sense dir res. I jo també me'l vaig quedar mirant, entre un posat indefinit i sorprès. Ens vam mirar durant uns segons, no gaires, sota la llum de la làmpada del menjador. Em mirava amb aquells ulls de gat tan profunds i vidriosos, que semblen minerals incrustats sota la retina. I amb aquella ratlla negra tan captivadora, tallant.\nEl gat m'havia dit "meu", a mi. Havia volgut iniciar una comunicació, m'imagino jo. M'havia dit "meu" i se m'havia quedat mirant, esperant una resposta. Una resposta! Quina resposta? Vaig cloure i obrir ulls en un instant, atònit. Havia de respondre el meu gat? Com? I què li havia de dir, si no sabia ni el que m'havia dit ell? Sí, "meu", molt bé, però què significa això? Potser volia dir que tenia gana, que tenia set, que volia que el gratés, o potser que volia llegir-se el diari, ell també. No ho sabia. I era evident que m'havia preguntat quelcom, perquè el gat no havia deixat de mirar-me, era un esguard divertit, concentrat en mi, graciós, de gat bufó. Era evident que esperava una resposta. Vaig desar el diari, i vaig recolzar el cap al coixí, amb els ulls força oberts, sense saber què fer, ni què pensar.\nNo podia no respondre el meu gat. Era una òbvia falta de respecte envers l'animal, un exemple de mala educació. Si no contestéssim les preguntes que ens fan, què seria de nosaltres? Ens convertiríem tots en persones perverses i odiades entre nosaltres, desapareixeria la comunicació! No podries consultar els dubtes, viuríem en el desconcert tota la nostra vida. I, mai se sap, si comencem sense contestar el nostre propi gat, encara acabarem com no em voldria imaginar...Em veia obligat a respondre'l.\nAra, com? Amb quin idioma? Amb català, potser? O miolant? I si intentava miolar, tindria un sentit allò que emetria? I si tingués un sentit, faria una bona pronunciació? Era difícil, sens dubte...\nRumiava tot remenant el sucre d'un cafè calent amb la cullereta inconscientment. Pobre gat meu, no el podia decebre, en teoria jo era el seu amo, ell prendria exemple de mi, i si no el contestava, faria igual el meu gat amb els altres? Si perdia la comunicació amb les altres bestioles de la seva espècie, quedaria exclòs del seu gènere animal. I es convertiria en un gat esquerp, solitari i, potser, fins i tot rabiós! No, no i no! M'havia d'afanyar...\nSi li contestava en català, ja m'entendria? No ho sabia pas. I si el meu gat conegués el català, perquè no m'havia parlat mai, ell, en català? Ah, és clar, potser perquè no té les mateixes cordes vocals que nosaltres... Ah! Però ara que me'n recordo, un dia que se'm menjava el fideuà li vaig dir "Fot el camp d'aquí!" i no va marxar, no es va immutar. Això vol dir que no em va entendre, no? O potser sí que em va entendre però com que sabia que jo no sabia que m'havia entès es va veure amb cor de permetre's el luxe de fer veure que no m'havia entès i així continuar menjant-se els exquisits fideus...\nSe'm va acudir que el podria contestar amb llenguatge no verbal. Fent-li una mirada d'afirmació, o de negació, o de desconcert, simplement. Sí, és clar, li faria una mirada de desconcert i així li quedaria clar que no havia comprès el seu missatge. O potser no. Perquè el llenguatge no verbal dels animals no és pas com el nostre. Per exemple, quan estem feliços, els humans riem i els gossos, per exemple, mouen la cua. I els gats fan un rum-rum profund. M'havia mirat mai, el meu gat, amb una mirada de desconcert? Que jo sabés, no.\nNi les més famoses preguntes retòriques dels més famosos filòsofs del món m'havien fet pensar tant... Ep! I si el "meu" del gat no era cap pregunta!? I si allò era, simplement, una afirmació? Potser em deia, "Hola!", o potser em deia "He caçat un saltamartí" o potser em felicitava, perquè aquell dia va ser el meu sant. Ara sí que m'havia confós... O, pensant en el tema del llenguatge no verbal, potser el "meu" dels gats és una forma de comunicació espontània, instintiva, d'aquesta espècie animal. Potser era un signe de comoditat, o d'incomoditat, o d'alegria... QUÈ HAVIA DE FER?!\nDurant els següents dies vaig consultar les més prestigioses enciclopèdies zoològiques, vaig cercar tota la informació possible en pàgines web, vaig arribar a viatjar a Colònia, on havia sentit que vivia una vella psicòloga d'animals, ja morta quan vaig arribar. Vaig assistir també a diverses conferències a Delhi, Nova York o Frankfurt que parlaven una mica del tema. Però tota aquesta recerca no em va deixar res clar. És més, encara em va obrir més dubtes...\nDurant les nits no podia dormir, em passava les hores, els minuts, pensant en què havia de fer. Finalment, un miraculós dia ennuvolat, vaig tenir la idea. Faria com si no l'hagués sentit. Com si, concentrat en el diari, no hagués rebut aquella informació, com si el canal de comunicació hagués quedat tallat. La millor idea de la meva vida, quin pes m'havia tret de sobre! Així que, descansat, em vaig dirigir cap a la butaca, vaig agafar el diari, i me'l començà a llegir.\nFou llavors quan, de forma glaçada i tallant, vaig percebre la presència d'una presència fina, felina, prop meu. Vaig girar el cap lentament, atemorit. El gat encara em mirava.\nSons que parlen[Ofensiu]\nHe llegit el teu relat amb interès, però potser n'esperava quelcom més al final. Jo tinc un gat amb el qual parlo i espero que m'entengui. Quina ximpleria pot pensar algú! De tota manera et felicito pel clima que crees per atraure l'atenció del lector.\nMolt bon any i bons relats, company/a!\nUn relat simpàtic[Ofensiu]\nLlum d'Estels | 03-01-2007 | Valoració: 8\nQualsevol que tingui un gat o se'ls estimi un mínim no podrà evitar un somriure en llegir aquest relat.\nQue tindran aquestes bèsties que quan més estrany és el seu comportament més ens agraden?\nEnhorabona, m'he divertit llegint. La prosa de les divagacions del 'meu' em sembla ben portada i certera, gens confusa.\n...i ben portat, amb uns raonaments impecables.\nAlguna "erradeta" sintàctica i certa equivocació classificatòria del regne animal no desmereixen en res el sentit.\nM'he quedat de pedra. És genial!!![Ofensiu]\nUnicorn Gris | 02-01-2007 | Valoració: 10\nTinc dos gats a casa de varis anys d'edat, i t'he de dir que el teu conte és excel.lent. No podries haver descrit millor el comportament dels nostres felins preferits.\nSí, els gats parlen... perquè per parlar no fa falta les lletres. Sí, ho insisteixo: per parlar no fa falta les lletres.\nParlar és una forma d'expressar-se, potser la menys inequívoca, però no la única.\nA més, jo miro els gats com es comporten, miro com els alimento cada dia, i em pregunto (no és broma) si no seran més llestos que jo algun cop i tot.\nFelicitats i continua. Salut!!\nPD: Veig que sóc el primer que et poso nota, i ja et poso un 10. Bon presagi, endavant!!! xDDD


El Vallès Oriental és la tercera comarca més pobre del país | NacióGranollers\nEl Vallès Oriental és la tercera comarca més pobre del país\nLa renda per habitant és de 16.200 euros, molt per sota de la mitjana catalana, que és de 17.400 · L'Ametlla del Vallès té el nivell de renda més elevat, i la Llagosta el més baix\nper Redacció , 2 de juliol de 2012 a les 13:20 |\nUn antic local comercial, tancat arran de la crisi econòmica. Foto: Adrià Costa\nLa renda familiar del Vallès Oriental, elaborada amb la nova base comptable del 2008, és la tercera més baixa de tot Catalunya, segons les dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat). La renda per habitant a la nostra comarca és de 16.200 euros, uns 200 euros més que l'any anterior, però molt per sota de la mitjana catalana, que és de 17.400 euros. La comarca amb menys nivell de renda, amb 15.800 euros, és l'Anoia. El rànquing negatiu el segueixen el Baix Llobregat, amb 16.000 euros, i Osona, amb uns 16.200, un xic per sobre del Vallès Oriental.\nLa Val d'Aran continua sent la comarca amb més renda per habitant de Catalunya, amb 20.300 euros per habitant, i supera en un 16,2 per cent la mitjana catalana. La segueixen el Pallars Jussà amb 19.300 euros, i el Ripollès amb 19.100 euros, totes dues amb una renda un 10 per cent per sobre de la mitjana.\nEn general, l'any 2009 es detecta que els ingressos procedents de prestacions socials guanyen pes en la renda familiar de Catalunya en detriment tant dels procedents de la remuneració d'assalariats com de les rendes procedents de les activitats professionals i empresarials (excedent brut d'explotació). Al Vallès Oriental, però, aquesta tendència no és massa marcada, ja que les prestacions socials representen un 17 per cent del total de la renda, quan a Catalunya és del 18,1 per cent. Pel que fa als salaris, el percentatge la comarca és una mica més alt que a la resta de Catalunya, uns 2 punts (61 per cent enfront del 59,3 català). L'excedent brut d'explotació representa un 22 per cent del total al Vallès Oriental, quan a la mitjana del país és del 22,6 per cent.\nAquestes dades negatives (els experts alerten que ara, en plena crisi ecponòmica, són pitjors) són conseqüència de diversos components que s'han acumulat al llarg dels anys a la comarca: la desparició d'indústries i la creixent importància de la construcció, que s'ha desplomat amb la crisi. Un altre component, lligat al model econòmic de la comarca, és l'augment exponencial de la immigració des de l'any 2000, un sector de població lligat tradicionalment als salaris baixos. Els estrangers residents al Vallès Oriental el 2011 eren 44.591, xifra que representa l'11,2 per cent del total de la població (399.900), segons dades del padró municipal d'habitants. Aquesta va ser la primera vegada des de l'any 2000 que la població estrangera al Vallès Oriental va decréixer (-4,2 per cent) respecte a l'any anterior.\nLa Llagosta, a la cua de Catalunya\nPel que fa als municipis de Catalunya de més de 5.000 habitants i capitals comarcals (210 en total), l'anàlisi mostra que Matadepera (Vallès Occidental), amb 30.700 euros per habitant, és el municipi amb el nivell de renda més elevat de tot Catalunya, un 76 per cent superior a la mitjana catalana. El segueixen tres municipis de la comarca del Maresme: Alella, amb una renda per habitant de 26.900 euros, Teià, amb 26.500 euros, i Cabrils, amb 26.400 euros (tots tres per sobre de la mitjana catalana en més d'un 50%). A l'altre extrem, hi ha un grup de quatre municipis que tenen una renda per habitant inferior al 25 per cent de la mitjana catalana: la Llagosta, Badia del Vallès, Salt i Santa Coloma de Gramenet.\nPel que fa als municipis del Vallès Oriental, les desigualtats són molt grans. Si la Llagosta està al lloc més baix de la taula, l'Ametlla del Vallès és el setè municipi de Catalunya, amb 23.800 euros per habitant, amb el nivell de renda més elevat del país; és a dir, molt per sobre de la mitjana catalana. Sant Antoni de Vilamajor (19.400 euros), la Garriga i Lliçà de Vall (18.400), Sant Fost de Campsentelles (18.000) i Cardedeu (17.400), són els altres municipis que estan per sobre de la mitjana. La resta, per sota, amb la Llagosta i Canovelles (13.500) a sota de tot.\nEconomia, renda, població, vallès oriental


Un pas endavant per a l’Agència Tributària de Catalunya - Marta Espasa\nUn pas endavant per a l’Agència Tributària de Catalunya\nUn pas endavant per a l’Agència Tributària de Catalunya XAVIER BERTRAL\nEl govern de la Generalitat ha anunciat la creació de 186 noves places de personal a l’Agència Tributària de Catalunya (ATC) i un augment del 25% del seu pressupost. Aquest és, sens dubte, un pas en la bona direcció perquè suposa dotar aquesta institució dels recursos suficients per poder exercir les funcions que actualment li atorga l’Estatut.\nEstà comprovat que, perquè un sistema descentralitzat funcioni de manera eficient, és del tot necessari que el govern central traspassi no tan sols la capacitat de decidir i de gestionar determinades polítiques de despesa, sinó també la capacitat de decidir i gestionar els recursos necessaris per poder finançar les competències traspassades. Aquesta és la manera que tenen els governs de retre comptes amb els seus ciutadans i de donar-los l’oportunitat de valorar l’acció del seu govern. És una cosa tan senzilla com comparar els serveis que ofereix una administració amb el seu cost impositiu. Amb aquest objectiu, les administracions han de ser plenament visibles tant pel costat de la despesa com pel de l’ingrés. Doncs bé, a diferència dels municipis, on els contribuents saben perfectament els impostos que paguen als seus ajuntaments, les comunitats autònomes, a excepció de les forals, són molt poc perceptibles fiscalment. Això és perquè l’Estat els ha traspassat un nivell molt baix de responsabilitat fiscal, tant pel que fa a la capacitat normativa com pel que fa a la de gestió.\nDe fet, la Generalitat només té competències per gestionar els impostos que ha creat (els anomenats impostos propis) i els impostos cedits per l’Estat de baix nivell recaptatori, com són l’impost sobre el patrimoni, el de successions i donacions, el de transmissions patrimonials, el d’actes jurídics documentats i les taxes sobre el joc, els quals representen tan sols el 5% dels impostos recaptats a Catalunya. Cal tenir en compte que la Generalitat es finança amb altres impostos, com una part de l’IVA, l’IRPF, impostos especials, l’impost sobre l’electricitat i el de matriculació, entre d’altres, però d’aquests no en té cedida la gestió, sinó que qui s’encarrega de fer-ne la liquidació, la inspecció i la recaptació és l’Agència Estatal de l’Administració Tributària (AEAT). Aquest és un aspecte que sens dubte cal revisar a fons. No té gaire sentit que s’assigni la recaptació d’un impost a una administració però que aquesta no tingui capacitat ni de modificar-lo ni de gestionar-lo. Som davant d’una situació de falta d’autonomia fiscal, de baixa responsabilitat fiscal i d’una gran dependència financera de l’Estat, ja que, si bé la Generalitat té dret sobre el rendiment d’aquests impostos, com que els gestiona l’AEAT, els recursos del govern autonòmic acaben depenent de les bestretes que l’Estat li va fent en els períodes establerts.\nPer mostrar la reduïda dimensió de l’agència tributària catalana només cal comparar els seus 325 treballadors amb la plantilla de quasi 4.000 efectius que té l’AEAT a Catalunya o amb els serveis de recaptació locals de les diputacions, que compten amb uns 1.080 treballadors.\nUn altre fet que cal destacar és que actualment l’Agència Tributària de Catalunya compta amb un baix desplegament al territori: només disposa de quatre delegacions (una a cada capital provincial) i té subcontractades diverses tasques de gestió tributària a funcionaris estatals o a la mateixa AEAT. En concret, al llarg de la geografia catalana, la gestió d’alguns d’aquests impostos dels quals té cedida la recaptació la realitzen els registradors de la propietat a través de convenis signats periòdicament, i la via executiva dels deutes derivats dels impostos cedits la té delegada per conveni a l’AEAT. Que l’agència catalana dugui a terme aquestes tasques de manera directa és el mínim que cal fer per exercir les poques responsabilitats tributàries que té assignades avui la Generalitat.\nAra bé, cal aprofitar el moment d’impuls d’aquesta institució per anar més enllà i repensar bé el model d’agència que es vol per a Catalunya. És una oportunitat per fer una agència moderna i eficaç, en la línia de les noves tendències que s’estan desenvolupant a escala internacional en matèria de gestió tributària. En aquest sentit, les idees que caldria seguir són les que, en lloc de centrar-se en el control i la repressió de l’incompliment, se centren en la noció de servei i cooperació amb els contribuents, sense descuidar la lluita contra el frau fiscal.\nEls museòlegs critiquen el projecte de l'Hermitage perquè no és "ni per a la ciutat ni per al país"\nEl Consell per la República reivindica la unilateralitat i l'1-O com un mandat per "desplegar" els efectes de la DUI


Set empreses opten a les obres del futur Museu d'Art\nL’antiga Audiència es convertirà en la seu definitiva de l’actual Morera\n© L'edifici de l'antiga Audiència acollirà el museu Morera.\nLa Paeria ha rebut set ofertes d’empreses per fer-se càrrec de l’execució de les obres d’adequació de l’edifici de l’Antiga Audiència, a la rambla Ferran, que es convertirà en la nova seu del Museu d’Art de Lleida, l’actual Museu d’Art Jaume Morera. El concurs de licitació va ser publicat al BOP l’agost passat i el termini es va acabar ahir.\nLa taula de contractació iniciarà l’obertura de pliques demà. L’objectiu del consistori és iniciar les obres abans d’acabar l’any. El pressupost de licitació és de 4.887.375,75 (IVA inclòs).\nL’obra comptarà amb el cofinançament del programa europeu Feder, amb una aportació d’1.968,377 euros; el departament de Cultura de la Generalitat amb un milió d’euros distribuïts en 250.000 euros aquest any, 375.000 euros el 2018 i 375.000 més el 2019 i 510.000 euros procedents de la Diputació (170.000 cada any, del 2017 al 2019).\nA aquestes xifres s’han d’afegir les aportacions de la Paeria. Així mateix, l’ajuntament de Lleida espera que el ministeri de Cultura també hi col·labori. El termini previst d’execució de les obres és de 25 mesos.\nAquest projecte ha estat elaborat pel director de l’equipament, Jesús Navarro, i l’arquitecte municipal, Jaume Terés. A més ha comptat amb l’assessorament museogràfic de l’empresa Croquis.\nVal a recordar que el maig d’aquest any any el museu va complir 100 anys i mai no ha pogut gaudir d’una seu definitiva. La Paeria pretén que aquest espai es converteixi per fi en el que aculli l’art municipal de forma permanent.\nLa planta baixa, pensada com una plaça pública, tindrà els serveis d’acollida al visitant. L’última (la cinquena) inclourà una sala d’actes, l’aula didàctica i una terrassa mirador amb vistes a la Seu Vella. També seran visitables les sales de reserva (quarta planta).\nEdifici mediambiental eficient\nEl Museu d’Art serà el primer edifici públic amb consideració energètica A, és a dir, un immoble eficient des del punt de vista mediambiental. A més, les tres sales d’exposicions previstes estan concebudes de la mateixa forma per permetre’n la reconfiguració permanent.


Creem lesdeveniment perfecte per a la teva empresa - Micol Lux Events\nInici > Blog > Italia > Creem l'esdeveniment perfecte per a la teva empresa\nCreem l'esdeveniment perfecte per a la teva empresa\nEn Micol Lux Events treballem estretament amb una àmplia xarxa de col·laboradors en tots els sectors, totalment enfocats a organitzar el millor esdeveniment corporatiu per potenciar els missatges i la imatge que la teva empresa vol transmetre.\nEscoltem als nostres clients\nNingú millor que tu sap quin és l'objectiu que persegueix el teu projecte. Nosaltres t'ajudem a fer-ho realitat. Escoltar i compartir les sensacions i idees dels nostres clients és el millor punt de partida per a desenvolupar cada projecte d'una forma única i personal.\nUn cop fixat l'objectiu, el nostre treball consisteix a oferir-te les millors opcions i guiar-te en tot moment. Per exemple, vam aconseguir les millors localitzacions i les transformem en l'escenari perfecte per al teu esdeveniment: il·luminació, decoració, disseny, càtering, so, audiovisuals, espectacles ... Tot aquesta complexa tasca de recerca, organització i coordinació són responsabilitat nostra.\nEspanya & Itàlia, el nostre territori\nUna de les senyes d'identitat de Micol Lux Events és l'organització de viatges corporatius i esdeveniments empresarials a Espanya i Itàlia, aprofitant així el gran potencial que en aquest sentit ofereixen dos països.\nEls nostres professionals poliglots brinden als nostres clients un servei de traducció espanyol-italià i italià-espanyol i es desplacen a qualsevol lloc on se celebri l'esdeveniment.\nA més, més enllà de el dia o els dies en què es desenvolupi de l'esdeveniment, en Micol Lux Events posem especial atenció a l'post esdeveniment, el moment en què es reflecteix realment l'abast real de la feina feta i el veritable grau de satisfacció dels convidats i dels clients que confien en el nostre bon fer.\nEstem amb tu des del principi fins al final, perquè el teu èxit serà també el nostre.