Rovio no reté els seus clients i acomiadarà el 37% dels seus treballadors a finals de 2015 - Viquinotícies\nRovio no reté els seus clients i acomiadarà el 37% dels seus treballadors a finals de 2015\nL'empresa creadora de la popular saga Angry Birds, Rovio Entertainment, no està passant bons dies i diverses fonts indiquen que pròximament seran acomiadats prop de 260 empleats, que representen prop del 37% dels seus treballadors, amb la finalitat de simplificar el negoci i convertir-lo en alguna cosa més rendible, després de l'anunci dels mals resultats obtinguts per la companyia en els últims anys.\nL'empresa està intentant reviure el seu joc amb el llançament d'una nova versió (Angry Birds 2), a més dels ingressos generats per la venda de la franquícia a diverses marques i productes on els ocells ataquen als porcs, com Angry Birds Star Wars. A més, fonts de la companyia preveuen que el llançament de la seva pel·lícula The Angry Birds Movie, projectada per al proper any, podria millorar el difícil panorama econòmic que travessa la companyia finlandesa.\n“Calen canvis fonamentals per garantir que Rovio té èxit en les seves ambicions globals de ser l'empresa líder de l'entreteniment, amb els jocs per a mòbils en el seu cor.” — Pekka Rantala , CEO de Rovio\n(castellà) Reuters Rovio recortará el 37 % de su plantilla — es:El Economista (México). 26 d'agost del 2015.\n(castellà) Angry Birds planea despedir hasta el 37% de sus trabajadores — es:Diario Financiero. 26 d'agost del 2015.\nObtingut de «https://ca.wikinews.org/w/index.php?title=Rovio_no_reté_els_seus_clients_i_acomiadarà_el_37%25_dels_seus_treballadors_a_finals_de_2015&oldid=151863»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 jul 2018 a les 07:53.


El Barcelona Beer Festival obre portes a l'Hospitalet amb 500 tipus de cervesa\nLa Farga de l'Hospitalet de Llobregat acull des d'aquest divendres fins diumenge la sisena edició del Barcelona Beer Festival, un certamen dedicat a la cervesa artesana en el qual es podran degustar 500 tipus diferents de cervesa de tot el món.\nEl festival, que per primera vegada se celebra a l'Hospitalet, compta amb una àrea professional en què diferents empreses donen a conèixer ingredients, productes i serveis per a l'elaboració de cervesa.\nA més, els visitants poden degustar cerveses de diferents tipus --tradicionales, històriques, negres, de sabors àcids, afruitats, agres i lácteos-- en una gran barra formada per 100 tiradors.\nDurant la roda de premsa d'inauguració del certamen, el director del Barcelona Beer Festival, Mikel Rius, ha explicat que es tracta d ' "un punt de trobada de la cervesa artesana, perquè els aficionats puguin venir a degustar i també perquè els elaboradors i professionals puguin fer negoci ".\nEl festival reivindica la cervesa com un producte gastronòmic i es postula com una plataforma on provar les novetats i estils desconeguts, així com conèixer a elaboradors i professionals del sector.


Notícies :: Notícies xct :: Reunió dels Grups de Treball XCT amb el Departament de Territori i Sostenibilitat\nReunió dels Grups de Treball XCT amb el Departament de Territori i Sostenibilitat\nDijous 12\tAbril 2018 - 13:34\nDurant la reunió es van establir vincles entre les accions de treball dels diferents Grups de Treball XCT i l'ESNATURA\nEl passat 11 d'abril es va convocar una reunió amb els Coordinadors dels Grups de Treball de Custòdia del Territori de la XCT i el Servei de Planificació de l’Entorn Natural del Departament de Territori i Sostenibilitat.\nActualment hi ha 5 Grups de Treball a la XCT, formats per entitats membres i entitats observadores, que treballen i desenvolupen accions relacionades amb diferents aspectes de la custòdia del territori: Grup de Treball de Custòdia Marina i Litoral, coordinat per Graëllsia; Grup de Treball de Custòdia Fluvial, coordinat per el Grup Natura Freixe; Grup de Treball de Custòdia Agrària, coordinat per IAEDEN; Grup de Treball de Custòdia Forestal, coordinat per Social Forest; i Grup de Treball de Custòdia Municipal, coordinat per l'ajuntament de Granollers.\nLa reunió va servir perquè tots els Grups de Treball coneguin els objectius principals i les accions previstes per el 2018 de la resta de Grups. A més, durant la reunió es va fer un repàs d'aquelles accions dels Grups que incideixen o mantenen vincles amb els objectius de l'ESNATURA Estratègia del patrimoni natural i la biodiversitat de Catalunya, que ha d’esdevenir el full de ruta del Govern de la Generalitat en matèria de conservació de la natura per als propers anys, del 2017 fins al 2030.


2 comentaris i opinions sobre l'hotel, de clients i visitants : Hotel rivoli ramblas\nMés fotos de rivoli ramblas>>\nL'hotel Rivoli Rambles Barcelona 4**** és un edifici històric, dins de l'estil "Art Decó"; instal·lacions modernitzades amb elements dels anys 20 i un disseny d'artistes reconeguts\ndes de 49,5 €/Persona\nTotal d'habitacions: 125\nHotel rivoli ramblas: Habitacions disponibles- Preus i ofertes - Millors descomptes - Reserva online. No trobes l'habitació o tarifa que busques? Truca'ns: +34934451530\nUn hotel de 4**** L’edifici és històric i les seves instal·lacions modernitzades respecten i harmonitzen elements ornamentals dels anys vint amb un disseny avantguardista. BLUE MOON és un Cocktail-Bar que es troba dins de l’hotel. Dins del mateix hotel es troba el càlid i confortable restaurant Le Brut, obert al públic en general, oferint als seus clients una amplia selecció de cuina mediterrània i internacional. Menjadors privats amb antiguitats, donen aspecte confortable i personal. Els salons amb capacitat des de 10 a 200 persones ofereixen un ampli ventall de possibilitats per tot tipus d’actes socials i de negoci.Il·luminats per la llum natural adquireix una sensació de benestar envoltada en el seu alegre cromatisme de suaus entonacions: l'hotel pretèn comunicar als seus clients el més grat clima per a les hores d'oci i negoci. Disposen dels més avançats medis audiovisuals i de traducció simultànea.\nL’hotel disposa de 90 habitacions d’acurat disseny i de les que 10 són suites. El seu confort és total. Insonoritzades i climatitzades, varies d’elles amb terrassa, i totes equipades amb TV., canals internacionals, vídeo, fil musical, telèfon directe, minibar i caixa de seguretat individual. Ateses amb servei d’habitacions i servei de bugaderia.\nEs troba en ple centre de Barcelona, Les Rambles. A tan sols 20 minuts de l’aeroport i rodejat de llocs emblemàtics i nous punts d’interès de la ciutat.


gener | 2014 | Cercle Català de Marsella\nNº 1 / Gener 2.014 – PORTADA\nTransició… vers un nou cicle? Jordi Palou-Loverdos.\nPatrimoni de la Catalunya Exterior. Monument a Josep Carner a Brussel·les.\nHistòria del ruc català. Maribel Gallèn.\nUn gran acord per a una gran majoria.\nqüestionari de l’escola goya de terrassa (v).\nEncostipat suat, encostipat curat\nQue és el més dolç per qui sap confegir,\nPerò hi ha nit en platges i sahares,\nPer els infanst que Et saben dir de Vós.\nPorto una leica i pàl.lids pensaments,\nCançons d’hivern en fontanes de murtra\nVàlids per tots, per l’amo i el remença,\nOmple-la Tu amb Ta divina ufana,\nEl Port de la Selva – Nadal de 1.948\nNº 1 / Gener 2.014 – Notícies i Calendari.\nSocis, feu efectiva la vostra cotització d’enguany que pensem mantenir a 20 €. Lectors del butlletí, renoveu la vostra suscripció que és sempre de 12 €. Ajudeu-nos a continuar la nostra tasca per tal de fer conèixer Catalunya!\nPer decisió presa per l’Ajuntament de París, una placa a la memòria d’en Conrad Miret i Musté, serà posada a les parets de la sinistra presó de La Santé, on morí a mans dels torturadors nazis el mes de febrer del 1942. En Conrad Miret, fou el primer cap de la MOI (Mà d’obra immigrada) organitzada per combatre els alemanys. Aquest reconeixement es deu a les gestions de l’Amicale des Guerrilleros Espagnols en France.\nEn el marc de Marsella Capital de la Cultura 2013, l’Ajuntament de la ciutat organitzà a la Cité des Associations unes jornades del 29 de novembre al 7 de desembre, consagrades al voluntariat i el paper de les Associacions. Entre les ciutats invitades hi havia Barcelona. Fou ocasió d’acollir les senyores Dolors Saladrigas i Emma Calvet, que ens arribaven de la capital catalana.\nEn el mateix marc de Marsella capital de la Cultura; 15 persones, membres de diferents Associacions, han estat guardonades per l’Ajuntament de la ciutat amb la Medalla del Voluntariat, entre elles, la nostra Tresorera, Teresa Cardona. Felicitacions!\nEl dijous 12 de desembre des del Palau de la Generalitat, el President de Catalunya, el senyor Artur Mas, donava a conèixer l’acord conclòs entre les diferents forces polítiques que donen support a la necessitat de fer un referèndum pel dret a decidir. La data proposada ha estat el 9 de novembre del 2014 (vegeu aquí).\nDissabte, 25 de gener a les 3 de la tarda\nCom a cloenda menjarem el tortell dels reis (sense reis)\nNº 1 / Gener 2.014 – Patrimoni de la Catalunya Exterior – Monument a Josep Carner a Brussel·les.\nPatrimoni de la Catalunya Exterior\nMonument a Josep Carner a Brussel·les\nJosep Carner (Barcelona 1884-Brussel·les 1970) ha estat conegut també com el príncep dels poetes catalans i el màxim representant de la poesia del Noucentisme. Durant la guerra civil espanyola va ser un dels pocs diplomàtics que es mantingué fidel a la República. A causa d’aquest fet i del manteniment de les seves fermes conviccions catalanistes i democràtiques, el 1939 el seu allunyament de Catalunya esdevingué forçat i no hi va tornar a residir mai més. Es casà amb la professora i crítica literària belga Émilie Noulet en segones núpcies i emprengué el camí de l’exili, primer a Mèxic (1939 al 1945), on fou professor al Colegio de México, i després a Bèlgica, on morí l’any 1970.\nTambé va formar part del govern de la Generalitat a l’exili, presidit per Josep Irla, ja que Josep Carner no es va deslligar mai del seu país. Va exercir de professor al Col·legi d’Europa de Bruges, a la Universitat Lliure de Brussel·les, on originàriament s’havia d’erigir un monument a l’il·lustre poeta, obra de l’escultor Francesc Carulla, finalment acollit per la Universitat Catòlica de la capital belga. L’escultura no solament representa Josep Carner sinó també l’esperit noucentista que ell encarnà, el de la catalanitat patriòtica i cultural. Carner va ser un home brillant i la seva conversa era sempre radiant. Josep Pla va dir d’ell que “amb la paraula feia el que volia. Era prodigiós, enlluernador”.\nEl monument, inaugurat el 28 de setembre de 2001 als jardins de la Universitat Catòlica de Brussel·les, existeix gràcies a la iniciativa i tenacitat del Centre Josep Carner de Brussel·les, que va presidir durant molts anys Mercè Roca i Masgrau, que morí al novembre de 2008, i als esforços de gestió de l’IPECC (Institut de Projecció Exterior de la Cultura Catalana) amb la col·laboració de la Generalitat de Catalunya, així com a l’interès de la mateixa Universitat per acollir un testimoniatge a la memòria del poeta a Brussel·les.\nNº 1 / Gener 2.014 – Història del ruc català – Maribel Gallèn.\nPublicat al nº 28 (juny 2.013) del Cartulari de la Catalunya Comtal\nEs creu que el ruc català podria haver estat introduït a la península fa uns 3000 anys per part dels fenicis. És la subespècie d’ase Equus asinus somaliensis que donà naixement als ases del Pròxim Orient i en acabat als d’Europa. Es diu que Plini el Vell (23-79 d. C.) ja va fer constar que a la Plana de Vic s’hi venien ases, aleshores dits ausetans.\nL’ase català és el més gran i corpulent d’entre totes les races de rucs, amb una alçada entre 1,35 i 1,64 m. i el seu temperament és viu. La seva expressió és franca. Mai està trist. Té les orelles molt grans i ben muntades, entre 35 i 42 cm. de longitud. Per molts anys que tinguin, no es veu cap ruc català amb les orelles pendulars per manca de vivesa. Els ulls són grans, vius, bondadosos, plens de noblesa. Té un temperament sanguini, enèrgic i valent i, en contra del tòpic, és molt intel·ligent.\nEn general és un ase de conformació harmònica, de silueta esvelta i estirada. El seu cos no és molt voluminós, té harmonia amb les seves llargues extremitats. Se’l considera el més adient per produir mules de la millor qualitat. És notable la seva fecunditat i potència genètica, de gran poder hereditari, la qual cosa li dóna preponderància sobre altres races.\nEl ruc català, a l’estiu, és negre lluent, amb un pèl curt i molt suau al tacte. El morro i el voltant dels ulls són de color blanc argentat; també ho són les aixelles, el ventre, el pit i l’interior de les anques. A l’hivern li creix un pèl llarg, de color marró, que el protegeix del fred.\nTotes les explotacions són de petits ramaders i es troben situades al Pirineu català i en el prepirineu, sempre sobre els 400 m. d’altitud, en terrenys amb zones d’al·luvions de les conques dels rius Ter i Segre. El clima és mediterrani de muntanya, amb temperatures mitjanes moderades tot l’any.\nHa estat, tradicionalment, l’animal ideal per a la pagesia, el transport, la mineria etc. Tothom volia ases per a treballar, així que criadors d’Andalusia, Castella, Itàlia, Egipte i Mèxic, intentaran incloure en aquestes exportacions ases de diferents llocs fent-los passar per catalans. L’estafa no va durar massa, ja que, per evitar-la, es va crear un llibre registre on cada animal exportat acreditava la seva genealogia amb un certificat. Això va portar a la creació del Llibre Registre Català d’Ases.\nJoan Amades de recerca pel Pla d’Urgell dalt d’un ruc. (Biblioteca-Arxiu Joan Amades).\nAltres publicacions de diversos països han parlat d’aquest animal en termes igual d’elogiosos. A França, se l’han volgut apropiar amb una raça inventada, l’âne des Pyrinées.\nL’exèrcit nord-americà sempre ha apreciat aquestes mules i les ha preferit abans que qualsevol altra raça, no tan sols el segle XIX, en què l’exportació era molt important, sinó també en el segle XX. En l’actualitat, l‘any 1991, un coronel del exèrcit americà va recórrer Catalunya cercant un guarà català per encàrrec de l’OTAN. És curiós que l’exèrcit més potent del món necessiti el nostre burro català!\nA principis del segle XX, el seu nombre era de més de 50.000 caps. Se’n reconeixen dues varietats, la vigatana o de Vic i la urgellesa o d’Urgell. L’ase mallorquí és considerat per alguns una varietat de l’ase català, i per altres, individualitzada.\nDurant la revolució industrial, el guarà ha perdut progressivament la seva importància en el món rural. Las màquines han substituït la utilitat del ruc en l’explotació agrícola i forestal. Avui és un animal en perill d’extinció i actualment hi ha uns 400 caps.\nJoan Gassó i Salvans.\nDonem les gràcies al Sr. Joan Gassó i Salvans (1930-2013), que fa poc ha mort, un home amb il·lusió que s’ha dedicat a la protecció i recuperació del ruc català de forma altruista, és el principal reproductor que hi ha a Catalunya, a la seva finca Can Fluïves, al terme municipal d’Olvan, al Berguedà, una finca que amb els anys s’ha convertit en un nucli zoològic on es preserva el guarà i es dona a conèixer al món; hi ha més de 150 caps. Esperem que la seva flama no s’apagui mai.\nLa seva qualitat és reconeguda arreu del món. Com a exemple significatiu, cito la revista americana The Farmer. El març de 1916 detallava: “Catalunya és la font dels millors guarans del món, sent aquests els fundadors del guarà americà que tanta tradició tenen als estats de Kentucky, Tennessee i Missouri”.\nDurant un temps, les nostres vides s’han vist acompanyades a través de dibuixos en samarretes, adhesius en cotxes, en clauers…, d’un animaló ben curiós: El ruc que neix a Banyoles. El que de ben segur sabreu és que es tracta del ruc català.\nHan pres el ruc català en alguns sectors de Catalunya com a un símbol catalanista en contraposició al brau d’Osborne, típic de la iconografia espanyola. Per això mateix, hi ha qui se’n posa un de perfil en el cotxe o la moto. N’hi ha que el consideren l’animal nacional de Catalunya, per fer així defensa d’un sentiment i una manera d’entendre un país i la seva gent, per promoure una identitat, una cultura i uns costums. Només volen expressar un sentiment latent i un crit de llibertat per a la nostra terra.\n– Associació per al Foment de la Raça Asinina Catalana (AFRAC).\n– Zoo de Barcelona.\n– Gran Enciclopèdia Catalana de les Ciències.\n– Joan Gassó i Salvans.\nNº 1 / Gener 2.014 – Un gran acord per a una gran majoria.\nUN GRAN ACORD PER A UNA GRAN MAJORIA\nDesprés de setmanes d’incertesa, l’acord. Un gran acord per a una gran majoria, que recull el sentir de la majoria dels catalans i catalanes, siguin autonomistes, federalistes o independentistes: el poble ha de decidir.\nÉs una bona pregunta perquè permet l’acord\nLa reivindicació de l’exercici del dret a decidir, i per tant la convocatòria d’un referèndum o consulta a Catalunya, es la demanda d’una immensa majoria de la ciutadania, transversal a nivell ideològic, social i territorial, i és el compromís també de la majoria de les forces polítiques en el Parlament.\nAcordar un proposta per anar al Congrés d’una pregunta i una data compartides entre CiU, ERC, ICV-EUiA i CUP permet assegurar la majoria social i política al voltant de la consulta per fer-la possible. Davant el «no es pot i no vull» de Rajoy, la unitat per fer possible que «Catalunya pot i vol», que «Catalunya sí vol».\nÉs clara i inclusiva\nPerquè permet la gestió directe del mandat de la ciutadania i perquè ha de comportar que tots els catalans i les catalanes cridats a votar sàpiguen què representa el seu vot.\nPerquè la doble pregunta permet aglutinar en un sí majoritari opcions diferents per trencar. I permet continuar avançant cap a la independència o un Estat federal, en funció de la capacitat de diàleg de l’Estat espanyol. Per això és punt de trobada entre independentistes i federalistes. Per això seguim obrint la porta a construir junts i juntes aquest camí als companys i a les companyes del PSC.\nÉs de trencament i per un procés constituent\nPerquè Catalunya està a punt de començar un procés per trencar amb l’statu quo vigent. Per deixar de ser una comunitat autònoma i ser un Estat, i des de la sobirania i llibertat de ser-ho, decidir mantenir o no el vincle polític amb Espanya des d’una relació d’igual a igual amb l’Estat.\nPerquè el procés de la consulta inicia també el procés per debatre quin model d’Estat volem. No només en la relació amb Espanya sinó també el model econòmic o social, quina relació amb els mercats. Volem decidir-ho tot.\nAquest no és l’acord d’ICV-EUiA o de CiU, ERC o la CUP. Aquest és l’acord d’una majoria parlamentària i social. Un acord que no és el final de res, perquè els reptes segueixen sent extraordinaris, complexos i requereixen temps i perseverança. Però és l’acord en que tots hi hem treballat de forma discreta, tenaç i convençuda. Això ha acabat bé, però ara segueix el repte: guanyar la consulta. Que guanyi la democràcia.\nNº 1 / Gener 2.014 – SUPLEMENT – Qüestionari de l’Escola Goya de Terrassa (V).\nQüestionari de l’Escola Goya de Terrassa sobre la vida dels Centres Catalans a l’Exterior (V)\nContinuem en aquesta edició per internet del butlletí INFORMACIONS la publicació extractada de les preguntes i respostes al qüestionari que el passat curs 2012-2013, els alumnes de 4t. d’ESO (Ensenyament Secundari Obligatori) de l’Escola Goya de Terrassa van enviar al Cercle Català de Marsella per servir de base a un treball de periodisme escolar, pel que tenen d’interès social i històric.\nEscola Goya: Hi ha bona convivència entre catalans i marsellesos?\nCercle Català de Marsella: Amb els documents i fotografies de l’acte que tingué lloc l’11 de novembre del 2012 responem a aquesta pregunta.\nTambé cal saber que el Cercle Català és invitat a totes les recepcions oficials, ja siguin del Conseil Regional (equivalent a la Generalitat), Conseil Général (equivalent a la Diputació), Ajuntament o Ajuntaments de Barri o de pobles de les rodalies amb els quals tenim relacions. Sovint, en aquestes recepcions ens trobem amb el cónsol de torn de l’estat espanyol. S’estranyen. Ja els hi hem explicat que ells representen una cosa i que nosaltres, sense títols ni retribucions, en representem una altra.\nEscola Goya: Hi ha molts socis francesos que els hi agradin els costums catalans?\nCercle Català de Marsella: Si no els hi agradessin les costums catalanes, ja no vindrien al Cercle. Entre nosaltres han descobert una cultura, una història (sovint lligada estretament amb la història de la Provença). Alguns han après a ballar sardanes, d’altres els encanta la truita amb patates o l’escalibat d’albergínia i pebrot o el pà amb tomàquet i pernil.\nEscola Goya: Hi ha mitjans de comunicació que utilitzin el català a Marsella?\nCercle Català de Marsella: A les revistes, butlletins i altres medis de comunicació amb llengua occitana, els nostres articles o comunicats són publicats integrament en català. Ja no és el mateix amb els diaris locals. Els nostres comunicats d’activitats o articles els enviem en francès, puix l’objectiu és el d’arribar al més gran nombre possible de lectors.\nS’editen en català les aportacions a col·loquis, conferències, etc. de la mateixa manera que s’editen en la llengua d’altres intervinents que ho fan en francès o en occitano/provençal. Per exemple últimament el Conseil Regional ha editat tres llibres amb les actes dels col·loquis que han tingut lloc a Marsella i Avinyó. Les intervencions dels catalans: “El poeta de Marsella. Victor Gelú”, “Mirèia i els seu temps” i “El teatre a l’Edat Mitja al Llenguadoc i a Catalunya”, han estat editades en català.\nEscola Goya: En els cursos de català que oferiu vosaltres, noteu que els hi costa poc o molt aprendre el nostre idioma?\nCercle Català de Marsella: Aquí respondria amb una pregunta. En els cursos de matemàtiques, d’història, de geografia i altres matèries que us imparteixen els vostres professors, us costa poc o molt dominar-los?\nCaldria dir que aquí tot depèn de l’alumne. N’hi ha que ja tenen una base més o menys sòlida del domini de la llengua. N’hi ha que treballen aferrissadament. N’hi ha que fan l’orni.\nPerò el més gratificant és que es pot constatar gradualment un millor coneixement de la llengua i un interès creixent per les coses de la nostra terra.\nEscola Goya: En general, quina imatge dóna Catalunya fora de les seves fronteres?\nCercle Català de Marsella: Avui, gràcies als mitjans de comunicació, internet i altres, Catalunya està a l’abast de tothom. Hi ha coses que s’expliquen per elles mateixes. Tothom que parla de Gaudi, fa referència a Barcelona i ben entès a Catalunya. El mateix passa amb altres artistes, Dalí, Tàpies, Miró. Els autors catalans comencen a ser coneguts. Existeixen traduccions al francès dels més clàssics: Josep Pla, Mercè Rodoreda, però també s’en troben d’en Baltasar Porcel, Maria Barbal, Lluís Anton Baulenas, Francesc Seres o Maria-Mercè Roca. Els poetes també són molt traduits. L’”Estaca” d’en Lluís Llach, ha estat traduîda a un munt d’altres llengües i, en general, és una cançó de revolta.\nEn el terreny de l’esport tothom sap qui és el “Barça”. De la mateixa manera que a la televisió es transmeten imatges de les colles castelleres.\nI és aquí que entra la nostra missió. La d’arrodonir tot això amb la nostra presència i les nostres activitats.\nCal pensar que la manifestació de l’11 de setembre del 2012 ha estat amplament publicada i comentada, no solament als diris locals, sinó als diaris de caràcter estatal com són “Le Monde”, “Libération”, etc. També ho ha estat a la televisió nacional.


Dos dels terroristes de Barcelona i Cambrils van vendre joies a Vinaròs abans del 17-A – Vinaròs News\nDos dels terroristes de Barcelona i Cambrils van vendre joies a Vinaròs abans del 17-A\nALCANARORDRE PÚBLICVINARÒS 8 Agost, 2018 Vinaròs News\nSegons publica el digital Aguaita.cat, dos dels terroristes van vendre joies en una botiga de compra-venda d’or i una joieria de Vinaròs dies abans...\nSegons publica el digital Aguaita.cat, dos dels terroristes van vendre joies en una botiga de compra-venda d’or i una joieria de Vinaròs dies abans d’atemptar a Barcelona i Cambrils, segons consta al sumari al que ha tingut accés l’ACN.\nJust el dia abans de l’atropellament mortal a la Rambla de Barcelona, Mohamed Houli Chemlal va anar a la botiga i va vendre divuit arracades, quatre anells, dos cadenes i sis penjolls d’or i va obtindre 1.180 euros. Va assegurar a la botiguera que estava de vacances a Vinaròs i que eren de la seua mare.\nEl dia 14 va repetir l’operació a una joieria i va vendre set objectes per 550 euros. El dia 12, Youssef Allaa va anar a la botiga de compra-venda d’or i va obtenir 800 euros per dos anells i un collaret d’or. En total, 2.500 euros que els terroristes van destinar a la preparació dels atemptats, segons els investigadorsi com també publica l’esmentat diari digital de les Terres de l’Ebre. Llegiu-ho complet a AGUAITA.CAT: http://www.aguaita.cat/noticia/12791


Tremosa: o malvivim amb un setge financer o busquem una alternativa ! directe!cat\nL’Eurodiputat ha assegurat que "Una intervenció d'Europa podria ser més favorable per a Catalunya que no pas la gestió que el govern central està fent de la crisi".\nRamon Tremosa ha participat a una taula rodona de la Fundació CatDem sobre la integració fiscal on ha deixat clar que cal que Catalunya tingui el control de tots els tributs que paga. Per Tremosa, Espanya i Rajoy "han perdut tota la credibilitat que havien tingut a Europa", i en aquest sentit ha desitjat que la unió fiscal europea avanci ja que "una intervenció d'Europa podria ser més favorable per a Catalunya que no pas la gestió que el govern central està fent de la crisi".\nconcert econòmic, Núria Bosch, pacte fiscal, ramon tremosa\nEl debat ha comptat també amb la participació de la catedràtica Núria Bosch, el secretari general tècnic de la Hisenda Foral de Biscaia, l'inspector de les finances de l'Estat Heribert Pedrol i Agustí Colomines, director de la Fundació CatDem. L’Eurodiputat ha fet aquestes declaracions al debat 'Els reptes econòmics de la Unió Europea. Com afectarà la nova integració fiscal a les comunitats autònomes?' que s'ha celebrat a l'Aula Europa de la seu de les institucions europees a Barcelona a iniciativa de la Fundació CatDem.\nA llarg del debat s'ha parlat de com la nova integració fiscal de la UE, que s'està debatent aquests dies, podrà afectar les comunitats autònomes i la proposta del pacte fiscal que ha fet president de la Generalitat, Artur Mas. Així mateix, s'ha destacat la necessitat del pacte fiscal per reactivar l'economia de Catalunya, tot i que que s'han reconegut les dificultats que implicarà la consecució d'aquesta proposta en el marc de l'actual realitat espanyola.\nNúria Bosch, catedràtica del Departament d'Economia i Empresa de la Universitat de Barcelona i membre del consell de govern de l'Institut d'Economia de Barcelona, s'ha posicionat a favor de la independència fiscal més que no pas del pacte fiscal, el qual serà molt difícil d'assolir, ha dit. Així, segons Bosch, "Catalunya es mereix la independència fiscal, bé sigui a través d'un acord amb l'estat espanyol o, fins i tot, sense que existeixi aquest acord".\nDe la seva banda, José Rubí, Secretari General Tècnic de la Hisenda Foral de Bizkaia, ha afirmat que "cal desmitificar el concert econòmic" i ha afirmat que "existeix més població catalana a favor del pacte fiscal (prop del 75 %) que no pas població basca a favor del concert econòmic (suport que arriba fins al 68%)". Malgrat tot, ha remarcat que "la crisi econòmica ha canviat aquesta perspectiva i ha fet que hi hagi una clara majoria que hi estigui d'acord i entengui el concepte de concert econòmic".\nFinalment, Rubí ha afirmat que "aquest model té encaix a Europa" tot i que ha reconegut que l'Europa dels Estats "difícilment comprendrà la realitat de les comunitats autònomes perquè aquest és un problema domèstic".\nHeribert Padrol, llicenciat en Dret per la Universitat de Barcelona i inspector de les finances de l'Estat, ha destacat que "caminem cap a una cessió del poder dels estats de la Unió Europea". Malgrat que aquest sigui un escenari desconegut en l'àmbit europeu, ha dit, "a Catalunya coneixem perfectament la situació actual: el dèficit fiscal que representa el fre pel desenvolupament de Catalunya".\nIndependència, ara va de debò 27.06.2012.\n27 de gener de 2017, 10.55 h\n#10 Que no tooots home NO TOTS. Ja ets prou gran per saber identificar-los, sinó raona una mica...\n26 de gener de 2017, 12.37 h\nFundació CatDem Barcelona\n4 de juliol de 2012, 10.07 h\nPodeu veure les intervencions íntegres de Tremosa, Bosch, Padrol i Rubí durant aquesta Taula rodona seguint aquest enllaç:\n29 de juny de 2012, 20.20 h\nExplica-li al teu cap Mas, tot i que no crec que t'escolti.\n29 de juny de 2012, 18.30 h\nAl Sr José Rubi, jo li prpoposaria que els bascos donéssin a l'estat espanyol el 10% del seu PIB corrresponenet al temps que fa que gaudeixen del concierto económico-32 anys?.Com que no és tant aventatjós que els hi regalin... O millor dit que ens ho donin als catalans.\nQuina barra dir que "no es tan ventajoso..".! Què ens prenen per babaus o per estúpids?Precisament ells que des que en gaudeixen- del concert econòmic-\ns'han despegat per sobre d'Espanya ... i de Catalunya en el ranq... Llegir més\n29 de juny de 2012, 14.10 h\n...... aquests politics tots l'estàn cagan, demagogia + mentides + por + impostos\n+ corrupció + futur inexistent.... = un nou terrorisme expeditiu.\n29 de juny de 2012, 11.35 h\n#2 T'obsessiones massa amb el que anomenes "agenda sobirenista". La vía dels tribunals ja fa 30 anys que es demostra que no es efectiva. I no per culpa dels tribunals, precisament. Tot ve d'el pecat original que es va cometre amb la constitució. No es va ser prou ambiciós en el seu moment i es va fer una cosa ambígua, subjecte a interpretacions, confiant que amb les lleis i reglaments s'aniría per bon camí. Aixó va demostrar la ingenuitat, incompetència o mala fe dels catalans que van p... Llegir més\nEl "segte financer" va per tots. Un tema és el de la corrupció que n'hi ha a tots els paisos per desgràcia i un altre és l'expoli que pateix Catalunya. Com és que sempre que és toca aquest tema es treuen els casos de corrupció de Catalunya. No hi ha corrupció a la resta d'Espanya? llavors que te a veure una cosa amb l'altra.\nEns hem de treure l'expoli de sobre i llavors tindrem més diners per perseguir la corrupció nostra i més temps per millorar el nostre país. Només tota la ener... Llegir més\n29 de juny de 2012, 10.23 h\nSoc lector del directe, però de vegades m'entra una gran tristor, quan llegeixo coses com "al llarg del debat" traducció literal de la expressió castellana "a lo largo del debate" és ben fàcil escriure en català "durant tot el debat". De vegades sembla que aquest diari s'escriu en castellà i es tradueix amb el traductor de Google.\n29 de juny de 2012, 10.21 h\nJo penso que Tremosa pot tenir raó. Tan és que sigui de CIU com de on vulgui, qui te raó té raó.


UNA BONA CASTANYA | Cervesa Artesana, Cervesa del Montseny\nEl Montseny té 35.000 hectàrees de castanyers. Són castanyers catalans, de la nostra terra, però molts estan abandonats. Trist, però cert. Però la cosa està canviant. Fins fa ben poc no existia una indústria de la castanya a Catalunya, i el 80% de les castanyes provenien de Galícia i el 20% restant de la Xina. Però en els darrers han sorgit noves empreses que han començat a recuperar les castanyes del Montseny i han començat a comercialitzar aquestes castanyes catalanes, que a més a més de ser ben bones, són ecològiques.\nA poc a poc la castanya catalana comença a fer-se un lloc en el mercat gràcies a les seves propietats: és un fruit natural, ric en hidrats de carboni i en fibra, i té poc greix. La castanya conté un 50% d’aigua i la meitat de calories que la resta de fruites seques. A més, aporta proteïnes, vitamines i minerals, i una gran quantitat de nutrients com el calci, important per a la conservació dels ossos. Més concretament, la castanya del Montseny té un color pujat i brillant, és dolça i fàcil de coure, i es recull a la tardor en unes condicions ambientals ideals dins del marc incomparable del Parc Natural del Montseny.\nLes nostres castanyes són, per tant, ben bones. I es poden menjar tot l’any! Són un aliment molt recomanable per incloure en la dieta, un tresor que de mica en mica hem redescobert, que forma part del nostre patrimoni i que enceta tota una sèrie de possibilitats que tot just comencem a conèixer. Perquè es poden fer tants productes amb les nostres castanyes. I de fet ja s’estan fent: farina, secallona, pa, formatge, licor… i cervesa artesana.\nUna cervesa de casa nostra\nEl mestre cerveser de la Companyia Cervesera del Montseny, Jordi Llebaria, amb una clara voluntat d’innovar i fer cerveses més atrevides, es va fixar en un producte de proximitat, tan arrelat a la zona del Montseny, com era la castanya de Viladrau. I va apostar amb força per crear una varietat de cervesa amb aquest fruit del castanyer.\nTot i que va ser complicat trobar una recepta adequada, on se substituïen parts dels cereals de la cervesa per les castanyes, finalment, el mestre Llebaria va treure un producte ben arrodonit, trobant l’equació perfecta per encabir de forma excel·lent el sabor de la castanya dins d’una cervesa artesana. D’aquesta manera va néixer la Montseny Castanya. I quin bon resultat!\nLa Montseny Castanya, d’estil Imperial Brown Ale i amb un 7,8% vol. d’alcohol, està elaborada amb un 75% de malta d’ordi i un 25% de castanya del “Pujol de Muntanya” de Viladrau. Quan la serveixes al got, té una aparença elegant, d’un color ambre opac, que esdevé brillant a contrallum, amb una corona de crema densa i persistent. És en la seva aroma on apareix la castanya, sota un fons de fum i maltes torrades. En boca hi guanya la dolçor i la calidesa de l’alcohol, però sempre amb el matís de la castanya del Montseny.\nGràcies a aquests productes artesans fets amb castanyes, i mostres com la Fira de la Castanya de Viladrau, que se celebra des de l’any 1995, s’està recuperant un producte de la terra tan desconegut i tan nostre com és la castanya de Viladrau i del Montseny. Recordem que fins a mitjans del segle XX, la castanya de Viladrau era la més valorada de les castanyes que es comercialitzaven a Catalunya, i fins i tot les famoses castanyeres de Barcelona només volien torrar castanyes de Viladrau. Cal celebrar aquest retorn de la castanya catalana i cal aconseguir que els castanyers del Montseny, que n’hi ha que tenen més de 700 anys, no morin mai.


de maig 2018 | Pau Miserachs\nCau la mentida\nFER FRONT A LA INTOLERÀNCIA\nEl que està passant, entre rasclets i rampinya\ngossos en lloc d'ovelles?\nNomés el poble pot decidir\nby Pau Miserachs / dijous, 31 de maig de 2018 / Posted in diàleg, discriminació, Estat, moció de censura, solidaritat\nUna falsa idea d'igualtat ha desligitimat la redistribució de la riquesa, promovent l resignació davant les desigualtats. La solidaritat queda en mans de les actitivitats caritatives, mentre s'accentua la discriminació.La idea de justícia tampoc serveix per crear una millor redistribució de la riquesa. Avui però ha caigut al Parlament el poder de la dreta conservadora que volia obrir pas a la dreta reaccionària. La moció de censura presentada per el PSOE ha tingut els seus fruits. Se li ha donat confiança per treure del poder la supèrbia. Queda per veure com serà el diàleg amb Catalunya. No esperem que continui el negacionisme ni la repressió. Mesures esperem per alliberar els polítics catalans presos. Mesures esperem per restablir el règim democràtic i que es respecti la política catalana. Ha caigut la mentida que molt bé il·lustrava amb veu amable la Ministra de Cospedal aquesta tarda aprofitant una compareixença abans de plegar. Un bon discurs i ja està ot guanyat deu creure. Però no es tractava de capanya electoral, sino d'una moció de censura al Parlament espanyol on el seu discurs no servia per res. Pura demagògia del darrer minut. Ara esperem que la setmana vinent tinguem govern nou i veiem desaparèixer de l'activitat política tota aquesta gent que tat ens han perseguit. Ara serà el moment de posar l'Estat en el paper que li correspon.\nby Pau Miserachs / dimecres, 30 de maig de 2018 / Posted in caciquisme, càrrecs, corrupció, ignorància, institucions, llibertat, prejudicis\nManuel de Pedrolo deia que la llibertat no és fer el que vulguis, és no haver de fer allò que volen els altres. Aquesta expressió val tant per les dretes com per les esquerres, pels monàrquics com pels republicans, doncs ser lliure, segons Nelson Mandela, no és només alliberar-se de les les pròpies cadenes, sinó viure d'una manera que respecti i millori la llibertat dels altres. Ara s'ha posat de moda que els grans responsables polítics a partits i institucions són triats i decidits fora de la via electoral. Uns amb tota la ingenuïtat i els altres amb tota la convicció de que han perdut la virginitat. La demoràcia sabem que no es fa per decret ni per acord politic, sinó amb l'educació i néixer cada dia. Però en la nostra societat política hi ha encara molts murris disposats a grimpar. Els grimpadors es pensen que tractant de ninnundis els que treballen i fan partit ja tenen obert el camí cap els càrrecs. Més aviat çes la raó dels ximples que diría Voltaire, doncs, com argumentava Sócrates, no reconeixen la pròpia ignorància. El que no es pot exigir als demòcrates és combregar amb la mentida i les veritats prefabricades amb paraules. El que cal és una aferrissada defensa de les llibertats, sense prejudicis i sense la corrupció que afebleix la democràcia i facilita el caciquisme. La política ninundi que és la dels cacics i la que declara ninnundi als que proposen el que no es vol escoltar ni convé als cacics, està condemnada al fracàs. Només correspon a societats verticalitzades, sense somnis i sense futur.\nby Pau Miserachs / dilluns, 28 de maig de 2018 / Posted in bandera, bàrbars, democràcia, feixistes, profanació institucions\nUn Guàrdia Urbà i una periodista de BTV han resultats ferits per els manifestants volents que diumenge pel matí van intentar assaltar l'Ajuntament, senseque haguem vist cap reacció policial ni judicial fins ara. Mal camí el de la violència i la profanació de les institucions. Aquesta vegada l'Ajuntament que governa en minoría Ada Colau ha sigut l'escenari elegit per fer la provocació a la democràcia i ell raonament. Per aquesta gent violenta només preval l'irracional darrera la bandera espanyola., com els hooligans. També sorprèn la lentitud amb la que l'Ajuntament encaixa la situació i no sabem què espera perquè no dona resposta a un fet gravíssim que equival a un aixecament amb hostilitat contra l'ordre establert. La bandera no tapa la violència. Fer ús de la bandera per decorar actes violents és un sacrilegi a la volutat democràtica del poble que va votar la Constitució que reconeix aquesta bandera aixecada ara contra la democràcia. És inadmissible la impunitat amb la que es belluga aquesta gent violenta i antisocial, clarament feixista. No tenim coneixement de cap investigació policial ni de la Fiscalia per acabar amb aquestes accions. Hora és ja de que es deixin de persegur alcaldes i es posin a localitzar, seguir i expedientar els bàrbars antidemòcrates que s'embolcallen amb la nandera espanyola per justificar la violència.\nby Pau Miserachs / diumenge, 27 de maig de 2018 / Posted in dimissió, especulació, inversors, nació, neofalangisme, partit corrupte\nHem acabat la setmana amb una moció de censura presentada per Pedro Sanchrz al Congreso de los Diputados per fer fora el PP del Gobierno. El recolzen des de Podemos, i ara busquen el vot favorable de catalans i Bascos. Els socialistes no han anat a Estremera a negociar amb Oriol Junqueras, ni als peus de l'arbre de Gernika per prometre fraternitat amb el país Basc, amb el seu reconeixement com a nació. Volen el poder per convocar eleccions i lliurar el govern al neofalangisme de Ciudadanos? Ho veurem en poques setmanes en funció dels acords que facin amb Ciudadanos. Com sempre, Catalunya no pesa, ni se l'escolta per molt que diguin en Tardà i en Rufián, fent un de diputado bueno i l'altra de diputado malo. No són gens agradables les intencions del PSOE envers CAtalunya, pot ser menys severes que les de Ciudadanos. El PP s'ha convertit en el partit més dolent, perquè els jutges el declaren un partit corrupte arrel del cas Gurtel, mentre esclata el cas Zaplana. Els càrrecs del PP desconeixen el significat de la paraula dimissió en democràcia.\nItàlia és la segona novetat de la setmana que dissimula el govern espanyol del PP i no analitza l'oposició, més important que el vot favorable a l'avortament a Irlanda. Ja si comptava amb l'alliberament de l'avortament. Però el que Itàlia ens presenta és un nou escenari de crisi europea. S'especula amb la possible creació d'una moneda paral·lela concidint amb l'augment del dèficit públic. Moody's situa la nota sobre el deute italià "sota vigilància amb implicació negativa", tradueixo literalment de la informació que publica avui Le Monde. Alguns diuen ara que fou un error l'entrada de Itàlia a la unió monetària. Crea problemes a Europa. Ara a Itàlia es proposen pagar amb bons els deutes de l'Estat que pugen més de 50.000 milios milions d'euros. També se sap que un 36% del deute d'Itàlia el posseeixen inversors estrangers, i pot començar un procés d'economia especulativa. Itàlia està endeutada en 2.300 mil milions d'euros i els 500 mil milions que tenen les banques i asseguradores italianes. En cas de pànic, apunta Le Monde, el Banc Central europeu no podría fer gran cosa sobretot si s'extén al deute espanyol, que podria ser l'herència del PP a Pedro Sánchez: una societat en pànic i amb una forta perdua de valor de l'economia espanyola, amb un horitzó de recessió segur. Haurà de menester la Unió Europea de Catalunya com a motor de creixement mediterràni? Podrem per fir organitzar la nostra economía sense el rasclet del Sr. Montoro i la rampinya del PP? Podrem tenir bora pròpia i no dependre de l'ibex?\nMentre això passa a Itàlia, l'SNP prepara el camí cap un nou referèndum d'independència a Escòcia, com informa Vilaweb. Espanya calla i Europa no diu res ni s'oposa a aquest referèndum.\nQue el Real Madrid hagi guanyat la copa d'Europa no difumina ni fa oblidar la situació de tapacrisi creada per la política de retallades i de menysteniment social i perecució dels independentistes catalans del PP. Portar cada dia més catalans al jutjat no resolt res, però activa consciències dormides o mortes. Catalunya no claudica ni claudicarà. Pedro Sánchez té ara la oportunitat de dialogar amb Catalunya i separar-se de la politica repressiva del PP. Tot està per veure a partir de dilluns.\nby Pau Miserachs / divendres, 25 de maig de 2018 / Posted in barraquisme, barris vulnerables, inseguretat, manters, mendicitat, narcotràfic, pisos buits, pobresa\nTots els partits saben que tindrem eleccions municipals dins d'un any. I comencen a escalfar els motors de la campanya. Tenim candidats proclamats, com en Alfred Bosch per ERC i Neus Munté pel PDEcat, altres que ho volen ser com Jordi Graupera i Ferran Mascarell. Apareixeran nous partits com el Moviment 1 d'octubre creat per el president Puigdemont a l'exili, se suposa per segur la seva pròpia linea sense intrferències d'Artur Mas. Collboni pel PSC i Ada Colau per els Comuns tsmb´r competiran, ara enemics, desprès del seu divorci d'hivern. Pel que fa al domicili no tinc clar si l'alcaldessa viu a Barcelona o a Sant Just Desvern. La seva decoració no surt a l'Hola. El que si tinc clar és que té cotxe i xòfer i quan surt de Barcelona per l'aeroport es fa obrir la sala d'autoritats. Ada Colau darrerament es multiplica per aparèixer de nou a la sexta, es clar que ara més assentada com alcaldessa i sense dir que els banquers son uns criminals. Tot i així, mentre critica que no li facin cas per fer el que vol, com la multiconsulta que li han espatllat, va descobrint que els pisos buits a Barcelona no arriben al 3%, molt per sota de les previsions pel que fa als petits propietaris. Com era d'esperar soón els grans tenidors els que controlen la major part, i la culpa, com sempre passa al govern. L'alcaldia vol disposar de pisos per el lloguer social, però no ofereix compensacions a la baixa de preus del lloguer, com podria ser l'exempció fiscal, la bonificació per obres a l'edifici, la garantia del pagament dels lloguers. S'en va parlar als diaris no fa pas gaire, i encara no sabem quin és el parc real de l'habitage disponible. Tot va amb la lentitut habitual de la burocràcia, com l'inici de les obres del Camp Nou que porten a l'espera des del referèndum del 2014, perquè no està encara aprovat el pla. I això passa mentre 3.000 pèrsones o més estan sense casa a Barcelona. Prop d'un miler ja viuen a la via públicai altres no poden pagar els lloguers. La pobresa severa afecta a la ciutadania i la Capital de Catalunya no es pot permetre aquestes situacions. El que tampoc es pot permetre és tornar al "chabolismo" de les barraques dels anys 50, ara amb immigrants i desnonats. És possible que l'Ajuntament deixi sense protecció els drets bàsics dedicant-se a repartir queixes? Al Raval es parla d'un pla de xoc per redreçar la situació anàrquica i la inseguretat creada per el narcotràfic, la comercialització otganitzada de la droga, mentre comerciants i manters, aquests en qualitat de venedors ambulants, es disputen l'espai públic dels punts més passejats i comercials de la ciutat, amenaçant la supervivencia empresarial de molts comerços, beneficiant de l'efecte crida de la tolerància municipal, al igual que els pidolaires que practiquen la mendicitat estratègicament situats. La imatge tercer món està assegurada amb la permissivitat de l'Ajuntament. Colau, tard, tres anys desprès de la seva elecció es troba davant el rebuig ciutadà que no havia imaginat i la cada dia més llarga llista de problemes que no arriba a resoldre'ls, empenyada en tornar a remodelar la avinguda diagoal i posar més tramvia, desprès d'haver retirat el tramvia blau. Però no la veiem als barris, no sabem si ha tornat a explicar-se dadvant els veíns de nou barris als que fa uns anys entisiasmava amb el seu paper de "la senyora". En el seu editorial del 21 de maig, la Vanguardia considera que l'alcaldessa es mostra satisfeta de la tasca duta a terme: és cert, no ha aturat la contaminació de la ciutat, ha agreujat el marasme del tràfic urbà, no pot amb els grans cacics econòmics, ni creant una companyía elèctrica per competir. Colau no ha parat l'arribada de manters i pidolaires. Només busca cops d'efecte i tornar a ser la imatge televisiva. Per dur a terme la seva feina, segons informava El País el 10 d'abril de 2018, Colau multiplica ls ajuts i encàrrecs a cooperatives afins als seus plantejaments, se suposa ideològics. Colau ha entrat en la carrera del clientelisme si això és veritat. Pot ser que sigui la seva manera d'entendre les llibertats, els drets socials i la democràcia organitzant l'estat del benestar des de l'Ajuntament. Colau no ataca dialècticament el problema de la persecució del color groc, de la protesta groga dels republicans catalans. Pot ser que la contaminació acústica del Raval que no crec arribi a Sant Just desbordi i superi el pla d'usos. Els problemes moltes vegades no se solucionen fent plans restrictius que desincentiven l'inversió en els negocis de la zona. Error com el de potenciar els hostels i negar la construcció de nous hotels, crear problemes amb les terrasses, i no haver atacat abans el problema dels pisos turístics il·legals. I ara només li queda seguir navegant amb la seva peculiar aura de divagacions i cara simpàtica. Per Colau la culpa de tot si ella no pot, serà dels indepes decididament republicans que li poden espatllar anar a sopar amb el Rei. Molts reptes i sense poder acabar cap projecte estrella. Pot ser tingui raó Xavier Roig, amb el que explica en el seu article Barcelona, els problemes venen de lluny, publicat al diari Ara el propassat 25 de maig, amb alcades mediocres i inactius, sense superar la la grisor que governa la ciutat des de fa molts anys. Colau no ha sapigut desempallegar-se del lobi turístic de sempre, dels senyrs del turisme que dominen la ciutat, caient en el model "platja, paella, sangria i sol". L'editorial de La Vanguardia del 21 de maig, gairebé lloa l'alcaldessa, suposadament perquè no s'entèn amb els republicans, que és el que convé al sector que controla el negoci del turisme de la ciutat. Només l demana autocrítica 'per avançar en el diàleg i treballar en la definició de les ambicions de Barcelona del futur'. És prou evident que no se li pot permetre a l'alcaldessa seguir amb la grisor instal·lada a l'alcaldía sense saber el que vol ni com resoldre l'atenció social que cada dia exigeix més inversions als barris vulnerables, situació que no ha de mesurar amb xifres que vanten la supèrbia dels càrrecs, sinó amb situacions reals. I encara més: Pensant Ada Colau que es pot atacar el President Joaquim Torra per conservador, minoritari i republicà poc inclusiu, i sense mirar al seu voltant, opina que el President no eixampla la idea de republica. Però segueix sense veure que el govern republicà és a la presoo a l'exili i no el defensa quan es tracta de fer-se propaganda i critica el President Quim Torra si no obra diàleg amb l'Estat, quan sap que és el Sr. Rajoy qui no vol dialogar amb el govern català. Colau, volent viure al mig del pont per recollir de les dues bandes, segueix en la divagació irreflexiva i un cert to demagògic que no fa recomenable votar-la. Molt ha d¡'explicar l'aldessa del perquè no ha tocat els intocables del turisme i fa lo fàcil que és carregar contra Joaquim Torra perquè no és d'esquerres. Com a bona comunista clàssica, Colau no té pàtria. No ha dit que la seva pàtria sigui la classe obrera. Però tampoc és internacionalista. Llavors què és en realitat?\nby Pau Miserachs / dijous, 24 de maig de 2018 / Posted in corrupció, decència institucional, pressupostos\nHi ha instal·lats en els partits.Són els que apareixen per els llocs d'interès economic per recollir la collita sense haver treballat, fugint de tota responsabilitat. És el mateix que el dret de pernada dels temps medievals, però ara amb els diners de tots i alguna secretària sin es deixa. Avui es tracta de servir-se de la Constitució i de les posicions de domini dins des partits per protegir altres interessos, com fer recompte sense paperetes o constituir-se en la reserva espiritual d'occident sense que li demanin. El Partit Nacionalista Basc va votar ahir a favor dels pressupostos de l'Estat. Per la gent catalana els dirigebts del PNB són espanyols que han trait Catalunya per treure beneficis de l'Etat. Ara pensem que els bascos van a la seva i no tenen decència institucional. Encara no s'han adonat que el 1978 es va fer una Constitució per què la jurés el poble, no el rei que ja hi era posat pel dictador. Ha passat per alt als mitjans de comuicació que el maig del 38, el bombardeig de l'aviaciò feixista italiana a Granollers va deixar més de 300 morts instantanos i centenars de ferits, molts més que a Gernika. Encara ningú ha demanat perdó. Són fets que s'amaguen perquè s'oblidin i el jovent els desconegui. Albert Rivera continua demanant més foc contra Catalunya, suposadament treient de pollaguera els seus protectors. D'altra banda sembla que la administració Rajoy taca el cercle de la corrupció de l'era Aznar, practicament també involucrada, diuen, en algun affaire. Noes tracxta de la Comunitat Valenciana tant sols, doncs la corrupciò ha sigut el mal endèmic del PP i abans del Partit Socialista espanyol,\nby Pau Miserachs / dimecres, 23 de maig de 2018 / Posted in catalanisme, corrupció, delictes, demòcrates, idees, indeoendència\nCosta de fer entendre als ocupants de la Moncloa que només el poble pot decidir els perfils idonis dels seus governants. El fet que no retirin el 155 activa el descontentament i el desafecte, doncs fa inviable el govern democràtic de Catalunya. A Catalunya, intentem que la llei sigui una bona eina per el nostre rescat mentre la corrupció, els jutges i fiscals en vaga, el catalanisme transversal i les reclamacions dels pagesos, els pensionistes, els funcionaris, els professionals de la medicina, els mestres, els sindicats per un nou salari mínim, són els senyals d'una descomposició creixent i alarmant del règim. Amb les retallades han fet inviable el dret a la igualtat d'oportuitats i el benestar. Han creat, com he dit varies vagades, la societat del malestar. La Justícia europea posa en entredit la justícia espanyola del Tribunal Suprem, posant de relleu que treballar per la independència d'una nació no és delicte. Molt i molt falla el plantejament d'atribuir delictes a dirigents polítics i mantenir-los en presó preventiva, fent antihumà l'empresonamernt de persones que no han delinquit. Amb la presó volen destruir les idees. Amb la pressió política volen destruir la capacitat de les institucions catalanes. Amb la intervenció, volen afeblir Catalunya. Amb la repressió s'han proposat atemorir el poble i fer esclaus sumisos del poder. Què equivocats estan. No són demòcrates. No reconeixen que nom´s el poble pot decidir. Ni la Gurtel, ni Zaplana ni el que encara queda per saber els fa entendre que l'abús, la corrupció i la força són elspitjors conoanys d'un govern.\nby Pau Miserachs / dijous, 10 de maig de 2018 / Posted in comuns, confluència social., cultura catalana, institucions, resistència alternativa\nCada dia celebrem alguna cosa. Ahir a Europa es celebrava el final de la 2ª Guerra Mundial amb la derrota dels nazis. Fa uns dies fou el dia mundial de la llibertat de premsa. Però a BArcelona no celebrem res aquests dies, vist el fracàs de la gestió de la alcaldessa Colau i el seu equip. Ara s'ha descobert que el 95% de la despesa la decideixen per decret. A més es carreguen el servei d'electricitat dient que està passat de preu i organitzen una companyia elèctrica municipal per substituir Endesa com a proveïdor elèctric de la ciutat. Res més genial per tenir obertes les portes giratories quan s'acabi el mandat. Ada Colau ha anat a Madrid pel seu compte a parlar amb el PP pel tema desnonaments. No n'ha sortit. No té poder. S'havia pensat que s'imposaria al PP i no n'ha sortit. Encara no sap com són els de l'Estat espanyol ni el que significa per ells els que no poden pagar els lloguers. Amb això vol tapar que no ha complert el seu programa d'habitatge social i assequible. No poty prsentar un relat alternatiu fiable ni ha trobat la projecció cultural que cinvé a la ciutat. No té cutura oficial i sort té dels que organitzen activitats. Colau sap que hi han altres maneres de fer ciutat com també de pensar cultures a la ciutat i per la ciutat. Hi ha un model de gestió diferent al dirigit per els interessos comercials d'un sector de la ciutat que vol controlar l'economia i els guanys dels negocis. L'equip de treball Desbordes de la Cultura , en el seu informe <<Desbordar Barcelona>> (Barcelona 2017), assenyala que amb els jocs olímpics de Barcelona 92 es va acabar amb la contracultura barcelonina, i es va prioritzar una remodelació urbanística per rellançar la ciutat amb la operació macro-urbanística i projectant-la al mercat internacional. Els primer ajuntamets democràtics, el de Narcís Serra (1979-1982) i el de Pasqual Maragall (1982-1997) van enfonsar els moviments veïnals amb una campanya de desprestgi contra la acció cultiral lligada a la democràcia participativa i a l'autogestió dels barris, si be Pasqual Maragall va portar el desarrollisme als barris i va professionalitzar la gestió cultural, creant institucions i equipaments. La defensa de la cultura catalana i la lluita per el progrés es converteixen en una indústria cultural sota aquest mandat socialista, organització que continua existint i ha aprofirtyat l'alcaldessa. Però tot es va fer sense trencar el circuit endogàmic, patriarcal i petit burgés de la ciutat que no impideix el néixement als barris de la resistència alternativa que reclamava una nova Transició. El socialisme petit burgés de la època no va activar la confluència social que, en canvi, van organitzar la gent jove dels barris, com a nova escola de democràcia, plural i antisegregacionista. Amb l'Ajuntament governat per CiU tampoc va millorar la situació, aplicant aquell govern pressupostos considerats sense sentit social. La arribada de Ada Colau a la casa de la vila tampoc ha millorat les coses ni el diàleg amb les altres forces politiques per fer politica de ciutat amb una visió progressista, dons la ciutadania no s'interessa per debatre les activitats de l'Ajuntament de Barcelona ni en els Consells de Districte ni en els Consells de Barri. Cada cop hi va menys gent. Les limitacions del debat no convencen i no agraden a una ciutadania que comença a estar molesta per la forma de governar els comuns. Mssa protocol i censura previa a les preguntes i intervencions als Districtes. Només veu i es queixa de les obres, reformes del que no es necessita reformar i projectes impossibles de l'alcaldessa, la despesa que sembla no tenir control als plens, i la manca de projecte i de compliment del seu programa electoral que la va fer alcaldessa. Comissionats, als càrrecs i assessors li fan la feina. Però no li donen èxits. Alguna cosa hauria de canviar l'alcaldessa i anar preparant la seva sortida el més dignament possible, en lloc d'empantenegar la ciutat, permetre la mendiciat organitzada, el narcotràfic, la contaminació, el robatori del contingut dels contenidors per comerciitzar privadament, transportats per camions de dubtosa legalitat, els carteristes que roben els turistes a qualsevol lloc, metro i autobusos, sense que es vegi actuar la Guàrdia Urbana, promoure turisme d'espardenya i sense diners amb els hostels, impedint fer hotels de qualitat i limitant les terrasses que donen feina a molts treballadors, i molt més. A BArcelona no tenim res per celebrar. Els aliats ens van deixar penjats, la informació en mans de quatre industrials o de l'estat, la ciutat caient sense solució si no cnvien les cos i torna la cultura democràtica i alternativa a la mateixa alcaldessa.\nby Pau Miserachs / dimecres, 9 de maig de 2018 / Posted in benestar, corrupció, desencía, desigualtat, idioma, vell ordre\nAlerta a l'àrea metropolitana per la contaminació, sense sostre ocupat espais públics per fer-se notar a la recerca i espera de solucions,el racisme i a xenofòbia com primera causa de discriminació a Barcelona. La immigració torna.Gents de Venezuea, Colombia, el Marroc, Rumania i Regne unit lideren la llista. Els assentaments es produeixen en sa majoria a Andalusia, Catalunya, Madrid i València. Estem parlant de més d'un milio setcentes mil persones. Amb aquesta realitat està per veure si existeix una política d'acollida que ajudi a la cohesió, la inclusió i la recuperaciò de persones que possiblement acabaran demanat la nacionalitat espanyola. Molts viuran sota la precarització laboral, la corrupció, i el desencís en la creença de que veurien un país nou que els permetès prosperar amb faclitat. El poder segueix concentrat en favor de qui disposa de riquesa i no li preocupa la desigualtat ni la pobresa dels altres. L'atur i la pobresa és cosa de les institucions, no de l'organització de la societat que necessita treballadors a baix salari. Inacceptable i indigne pot considerar-se aquesta realitat en l que ens belluguem. Queda en darrer pla la millora i consolidació de les necessitats dels més febles, dels nouvinguts perduts en l'entramat burocràtic i sense dominar l'idioma del seu nou país, desconeixent tot el que fa rferència al sistema jurídic, els costums i l'educació. Som en un estat de benestar exigu i incipient, fals i flagrantment desigual que no fa res per integrar els nouvinguts. Les institucions del Regne d'Espanya no estan a l'alçada del que es necessita. Els electors que donen suport als partits de dreta tampoc, i a més són partidaris de la discriminació entre partidaris de la nació unica i els partidaris de defensar el nacionalisme català com a vigent, el boicot als productes dels dissidents, el rebuig a llengues i cultures que siguin diferentes de l'espanyola. De fet el que està en qüestió és el vell ordre que permet aquestes situacions.\nby Pau Miserachs / dimarts, 8 de maig de 2018 / Posted in barretines, catalanofòbia, democràcia, falses denúncies, ideologia\nM'han explicat que l'altra dia a Badalona, sembla, una núvia que esperava la celebració del seu matrimoni civil, es va trobar que la Jutgessa de torn no la volia casar si no es treia la xapa que rivindica llibrtt presos polítics que portava al vestit. La cosa no va anar a més tot i que la jove protestava perquè a la sala hi havia la foto del Rei d'Espanya que no era del seu gust ni li queia simpàtic. El problema és interesaant, perquè la Justícia s'administra en nom del Rei, segons hi ha escrit a la Constitució. El Rei no és jutge i no hauri de intervenir en el món judicial, un poder que no li correspon en democràcia, però el Rei controla consitucionalment i presideix la Justícia com la Reina d'Anglaterra controla la religió. Però el matrimoni no és un acte de Justícia, sinó el perfeccionament d'un contracte, per la qual cosa ni les lleis processals ni el Codi Civil preveuen com han d'anar vestits els nuvis i menys encara quina decoració ha d'haver-hi a la sala de matrimonis que tant pot ser una Sala de jutjat, el despatcx el juthge o una sala d'Ajutament o un cèntric restaurant ornamentat amb flors. És llògic que la núvia no vegi g+flors en el retrat del Rei que sembla la vigili mentre diu un "si vull". La turbulència psicològica va quedar servida. La ideologia havia arribat als jutjats de Badalona, sense diàleg, impositiva. Sensació de topada de mentalitats. També de classe? Però no n'hi ha prou amb aquest incident. Ahir nit a la Plaça Francesc Macià de Barcelona Mossos van haver d'interferir una topada de caire violent, moralment decebedor, entre grups d'ultradreta de Tabarnia disposats a treure llaços grocs, amb gent del GDR que era al mateix lloc fent el contrari dels tabarnesos. Neteja i antineteja es van trobar al mateix lloc. Els insults mutus van saltar a l'aire. La turbulència estava servida. Els de Tabarnia que tapaven la seva fesonomia amb barretines volien atacar els pacifics del GDR que alguns confonen equivocadament amb terroristes, quan a l¡'hora de la veritat els violents són els altres que trenquen vidres, mobiliari i exerciten la violència física contra les persones que no volen cantar un ¡Viva España!. Cal estar amatents a aquestes coses i exigir al Sr. Millo que els faci tornar gent normal, assenyada i respectuosa amb els que no pensen com ells, que el seu món ha passat amb la mort del dictador, que tornin a la democràcia i es deixin de pel·lícules coactives i imposicions. Com a nova informació, segueixen les falses denuncies contra les escoles catalanes per adoctrinament. Ara ja sabem que són prefabricades des de fora de Catalunya. És una maniobra propagandística catalanofòbica més que no condueix a res de positiu. La percepció és que el govern central ha provocat l'enfrontament donant facilitats a la ultradreta que ara se'ls vol menjar. No pensaran que votar no serveix per res? No creuran aquesta gent violenta que amb una mica de vilència anticatalana, el poder i la autoritat legítima és d'ells? Perquè no ordenen el Sr. Millo i la Sra. Satamaria a la Policia i a la Guàrdia Civil que desmantelli aquestes organitzacions violentes i antisocials que mostren odi contra tot lo català? Perquè s'han proposat rear inseguretat als carrers i violència moral a la gent pacífica i dialogant? Creuen que guanyen alguna cosa amb aquestes actituds desafiants? Perquè la Fiscalìa no ataca aquest problema i demana resoponsabilitats als caps de Societat Civil Catalana que han promogut aquesta situació amb el vist i plau de la dreta unionista i monàrqica espanyola? No s'adonen que estan perdent la guerra contra Catalunya? No veuen que la democràcia guanyarà?\nby Pau Miserachs / dilluns, 7 de maig de 2018 / Posted in educació, model d'Estat, pirmi, saitat\n50 aniversari de maig de 1968, el de la imaginació al poder. Final de trajecte de la organització ETA amb la commemoració dels 200 anys de Marx. Petjades de difícil recorregut a Catalunya per refer el camí de la reconstrucció i superar el derrotisme, perquè no estem derrotats espiritulment. No cal ser dogmàtic ni doctrinari per endegar una nova polñtica per trobar el model adequat a la situació catalana. Cal tornar a anar per feina i no fer grans discursos. Ens toca fer un país econòmicament fort, amb institucions que fan estat. Com diria el vell president Jordi Pujol, Catalunya no pot ser mai una eina per el guany d'una ideologia. A l'acte del seu homenatge celebrat avui al CIC de Barcelona, s'ha mostrat amb un pensament clar de defensa del que hem avançat i el que no podem deixar que esborri una ventada de sorra. Catalunya necessita governar-se, el control de la sanitat, l'educació, la aplicació lingüística, la política social i la migració, defensar el Pirmi, el benestar i el medi ambient. Ens cal redefinir un model d'Estat adaptable a Europa, tornar a animr la consciència de país amb perspectiva històrica. i de catalanitat, punts bàsics que no consideren les dretes unionistes i obliden els socialistes monàrquics.\nby Pau Miserachs / dissabte, 5 de maig de 2018 / Posted in assistència social., bombolla, especulació, lliure mercat, oportunitats, socialisme.\nHi ha gent que pensa que tenim un govern municipal sense percepció democràtica, però que segueix un ordre dins d'un orde sense fanatismes., amb noves dinàmiques per reconquerir a les properes eleccions el poder de govern que se li escapa. Veiem actituds a la cúpula del govern que s'assemblen a atacs de paranoia histèrica i neuròtica per la degradació urbana, el retard en posar en marxa solucions que no apareixen. La Barcelona actual arrenca de la Barcelona del 92 que, dirigida per Pasqual Maragall i el seu equip, fou un homenatge al socialisme utòpic del segle XX, involucrat en el desarolisme urbà i el lliure mercat. Aquell Ajuntament governat pel socialisme burgés, va obrir la porta a l'especulació urbana, amb pisos valorats l'any 1992 entre 25 i 42 milions de pessetes, sense subvencions, destinats a ciutadans amb un bon nivell econòmic. Foren els pisos de la Vila Olímpica que es venien abans de les olimpíades, acompanyats de zones verdes, bones platges, un marina nova i d'hotels de gran categoría en la mateixa zona. Aquesta fou la transformació de Barcelona: Modernitzacio i vistes al mar amb una renovació d'infraestructures urbanes, rondes de mobilitat ràpida i tunels. Era encara la ciutat del transport individual i el vehícle privat. El barri olímpic esdevingué una zona residencial de clase mitjana alta dins de la ciutat, i no es va aprofitar per fer habitatges socials per reduir els reductes de la precarietat social. No es coneixen habitatges de la Vila Olímpica que passessin a membres de la classe obrera. El socialisme olímpic fou doncs un socialisme dels dits de "caviar". Les inestables vivendes socials continuaven fora del centre urbà, a Badalona, l'Hospitalet, Cornellà, Ciutat Badía, El Turó de la Peira, Ciutat Meridiana, Trinitat Vella o el Carmel, amb comunicacions interurbanes i assistència social deficients. La Vila Olímpica no havia sigut programada per habitatges socials, escletxa que encara hi és a l'Auntament. El socialisme polític de la petita burgesía havia oblidat les classes treballadores i l cohesió social. La protesta fou atacada fulminantment amb la persecució de presumptes terroristes republicans del 92, per l'Audiència Nacional que habia substituït els Tribunals d'Ordre Públic. Els jocs olímpics eren com ara la pàtria i tot s'havia de sotmetre al seu èxit. Fidel Castro i el Rei Juan Carlos eren benvinguts. Jordi Pujol, el President de la Genralitat feia el seu paper sabent que el protagonisme oficial sería de l'alcalde socialista. Però no convenia res que poguès alterar el bon desenvolupament de la festa. Era l'èxit de Samaranch més que de Pasqual Maragall. Però la ciutat veia i agraïa la feina a Maragall, no a l'ex franquista Samaranch. Els treballadors tampoc van merèixer millors oportunitats, excepte treballar a les obres, però sense millorar d'habitat ni de condicions laborals. D'aquella política que va dirigir un arquitecte com a Regidor del PSC, moltes coses han quedat per xplicar, silenciades en la desmemòria, doncs l'important era l'èxit dels jocs, junt amb la primera bombolla immobiliaria i la recessió post olímpica. Els preus de pisos i locals de negoci i restauració es van apujar notablement a tota la Barceloneta i la zona del port. Es va perdre la Barcelona diversa a partir del moment en que la immigració començava a tornar a casa. Haviem creat una Barcelona de ficció, amb una excel·lent façana marítima. El socialisme democràtic no es veia per en lloc. El capitalisme s'havia apoderat de Barcelona. L'especulació tenia el seu lloc assegurat. El negoci no havia fet més que començar, i encara dura, de bombolla en bombolla. L'Ajuntament actual no ha sapigut desembolicar la trama social i ha perdut la oportunitat de la permanencia. El desgrat de la població és conegut, i l'alcaldessa sap que possiblement no podrà revalidar càrrec i passarà a la oposició. La Capital de la república catalana ha d'aplicar una nova dinàmica i socialisme democràtics que obliguen a una millor gestió i més efectiva dels recursos. No es pot començar a pensar en entretexir draps nous a pocs mesos de final de mandat, havent a més tret l'alcaldessa la placa de la Plaça de la República que i havia a la façana de l'Ajuntament, que és com es coneixía la actual Plaça de Sant Jaume en temps de la República. Pot ser que li agradi més a l'alcaldessa apostar per la protecció del Rei d'Espanya, perquè monarquia a Catalunya no n'hi haurà cap més.


Montse femcuinetes: INCIT'UP- PRIMERA EDICIÓ DELS PREMIS D'INNOVACIÓ PER A STARTUPS GASTRONÒMIQUES\nINCIT'UP- PRIMERA EDICIÓ DELS PREMIS D'INNOVACIÓ PER A STARTUPS GASTRONÒMIQUES\nIncit’up, nous premis d’innovació per a startups.\nEl Clúster Foodservice de Catalunya lliurarà aquest reconeixement el 19 de novembre en el marc del Fòrum Gastronòmic Girona\nEl Clúster Foodservice de Catalunya en col·laboració amb el Fòrum Gastronòmic i ACCIÓ, organitza els primers premis d’innovació per a startups, adreçats a totes les empreses que proposin una innovació tangible aplicable al sector alimentari i/o gastronòmic.\nL’objectiu d’aquests guardons és incentivar a emprenedors a desenvolupar un projecte innovador per tal de contribuir a la millora d’un dels sectors més importants del país, l’alimentari.\nEs poden inscriure totes aquelles startups que hagin iniciat l’activitat a partir de l’any 2015, tinguin la seu social dins el territori espanyol, i que tinguin un equip format per un mínim de dues persones -amb almenys una d’elles dedicada a temps complert-.\nAlgunes de les propostes que respondrien als criteris per poder participar serien la millora significativa d’un producte o servei, un nou mètode de comercialització o de comunicació o un nou avantatge competitiu, entre d’altres.\nEls projectes presentats seran valorats i consensuats per un jurat competent i altament qualificat. Els tres classificats rebran una compensació econòmica que va dels 1.000€ als 3.000€ i un guardó exclusiu elaborat per un/a artista de reconegut prestigi. A banda de la dotació econòmica, els guanyadors comptaran amb l’assessorament de mentors experts.\nLa startup guanyadora es donarà a conèixer durant la cerimònia d’entrega de premis, que finalitzarà amb un sopar de gala.\nPer a més informació: www.clusterfoodservice.org\nEtiquetes: FIRES, NOTÍCIES GASTRONÒMIQUES, PREMI


'Patria', la primera sèrie espanyola d'HBO | betevé\n‘Patria’, la primera sèrie espanyola d’HBO\nLa sèrie 'Patria', d'Aitor Gabilondo, és una adaptació fidel de la novel·la de Fernando Aramburu sobre la banda terrorista ETA\nLa cartellera | dijous, 12 de novembre del 2020, a les 15.49\nAquest relat de l’impacte que el terrorisme d’ETA va tenir, i té, sobre la població d’Euskadi va formar part de la Secció Oficial del Festival de Sant Sebastià passat.\nEl dia en què ETA anuncia que abandona les armes, la Bittori es dirigeix al cementiri per explicar-li a la tomba del seu marit, el Txato, assassinat pels terroristes, que ha decidit tornar al poble on van viure tota la seva vida. Per més que hi arribi d’amagat, la seva presència altera la falsa tranquil·litat del poble, sobretot la de la seva veïna Miren, amiga íntima en un altre temps, i mare d’un terrorista empresonat i sospitós dels pitjors temors de la Bittori.\nLa sèrie consta de vuit episodis. Félix Viscarret dirigeix els quatre primers i Óscar Pedraza, la resta. El punt de partida és el de la Bittori, que vol saber qui va assassinar el seu marit a sang freda tantes dècades enrere i, si aquesta persona encara viu, perdonar-lo i fer-ho abans que mori. No busca justícia, sinó tancar una vella ferida, que també és la d’una comunitat trencada pel fanatisme polític durant tant temps.\n‘Patria’ se centra, especialment, en els drames personals que es van viure, més enllà dels atemptats que acaparaven els telenotícies; concretament en les dues famílies, la de la Bittori i la de la Miren. Elles representen dues mares coratge, dues amigues tan diferents com unides fins que la violència les separa tràgicament. La història de les seves vides abans i després de l’assassinat del marit d’una d’elles, serveix per parlar d’amenaces, odi, por, traïció, fanatisme, mort, silencis còmplices, dolor i, sobretot, de la impossibilitat d’oblidar i del perdó.\nResponsable de sèries com ‘El Príncipe’, ‘Allí abajo’ i ‘Vivir sin permiso’, Aitor Gabilondo feia anys que li donava voltes a la idea de fer una sèrie sobre ETA, no només per explicar què va passar, per què i com, sinó per comprovar fins a quin punt va trastocar la societat i, també, per posar veu a uns sentiments difícils de pair per a totes les parts implicades. La lectura de la novel·la de Fernando Aramburu va ser definitiva per dur a terme aquest projecte ambiciós, complex i que encara genera controvèrsia.\nFidel al llibre d’Aramburu\n‘Patria’ respecta l’estructura fragmentada del llibre, que va barrejant, al llarg de 30 anys, des de les primeres manifestacions independentistes fins al 20 d’octubre del 2011, quan es produeix l’alto al foc d’ETA.\n‘Patria’ adapta de forma fidel la novel·la. La trama, els diàlegs, les localitzacions, la fotografia, l’ambient i les interpretacions, en especial, de les actrius, tot resulta versemblant, apassionant i emotiu. Fins i tot, que els mateixos actors siguin creïbles a diferents edats gràcies a un bon treball de maquillatge i perruqueria. Ara bé, que sigui tan lleial a l’obra original, també fa que eviti qualsevol matís. Parla de terrorisme d’ETA, i mostra les activitats de la banda, atemptats, extorsió a empresaris i kale borroka. Però, en canvi, parla poc de terrorisme d’Estat, tot i que veiem registres policials abusius, tortures en una comissaria o viatges llargs per veure el fill pres. Tampoc no hi ha la mateixa quantitat d’etarres que de víctimes.\nPotser no és la gran història sobre el conflicte basc perquè no ofereix una visió completa i proporcionada, però tampoc no ho feia el llibre. I potser tampoc no fa falta. El més important és explicar que, malgrat el dolor el pateix tothom, l’únic camí possible és el de la reconciliació.\n— cine — ETA — plataformes digitals\n‘Podría destruirte’ de Michaela Coel


Es constitueix la Comissió Territorial d'Urbanisme de l'àmbit metropolità de Barcelona - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEs constitueix la Comissió Territorial d'Urbanisme de l'àmbit metropolità de Barcelona\nquery_builder 27 febrer 2012 18:09\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat, Lluís Recoder, presideix la constitució d’aquesta nova comissió, que tramitarà els expedientes urbanístics de 35 municipis de l’àrea metropolitana de Barcelona. La seva composició és paritària entre la Generalitat i el Consell Metropolità. En un futur, aquesta comissió serà substituïda per una altra que integrarà la ciutat de Barcelona.\nLa creació de la Comissió Territorial d’Urbanisme de l’àmbit metropolità de Barcelona és fruit del Decret que el Govern va aprovar el passat mes de desembre, i que també en regulava la composició i el funcionament. El seu àmbit d’actuació és el mateix que el de l’Àrea Metropolitana de Barcelona, excloent la capital catalana, que té una Comissió pròpia.\nAixí, la nova Comissió tramitarà els expedients urbanístics dels 35 municipis següents: Badalona, Badia del Vallès, Barberà del Vallès, Begues, Castellbisbal, Castelldefels, Cerdanyola del Vallès, Cervelló, Corbera de Llobregat, Cornellà de Llobregat, Esplugues de Llobregat, Gavà, l’Hospitalet de Llobregat, Molins de Rei, Montcada i Reixac, Montgat, Pallejà, la Palma de Cervelló, el Papiol, el Prat de Llobregat, Ripollet, Sant Adrià del Besòs, Sant Andreu de la Barca, Sant Boi de Llobregat, Sant Climent de Llobregat, Sant Cugat del Vallès, Sant Feliu de Llobregat, Sant Joan Despí, Sant Just Desvern, Sant Vicenç dels Horts, Santa Coloma de Cervelló, Santa Coloma de Gramanet, Tiana, Torrelles de Llobregat i Viladecans.\nLa Comissió Territorial d’Urbanisme serà vigent fins que s’aprovi definitivament el Pla director urbanístic de l’Àrea Metropolitana de Barcelona. Una vegada aprovat el PDU, aquesta comissió territorial serà automàticament reemplaçada per l’anomenada Comissió d’Urbanisme de l’Àrea Metropolitana de Barcelona i integrarà la capital catalana, sumant així 36 municipis.\nPel que fa a la seva composició, la presidència recau en el conseller de Territori i Sostenibilitat i la vicepresidència en el president de l’Àrea Metropolitana de Barcelona.\nPel que fa a les vocalies, deu són en representació de la Generalitat (cinc del Departament de TES i cinc dels altres departaments) i deu del Consell Metropolità. Així mateix, a les reunions de la Comissió podrà assistir un representant de l’Estat, amb veu i sense vot. Els acords s’adoptaran per majoria simple dels assistents i, en cas d’empat, el vot del conseller dirimirà el resultat.\nD’altra banda, es podran convidar a participar als alcaldes dels ajuntaments dels quals s’estigui tramitant el programa d’actuació urbanística municipal o bé la seva revisió. Pel que fa a la periodicitat de les seves reunions, serà d’una vegada cada dos mesos, com a mímin. Alhora, el Decret va crear una Ponència tècnica per l’examen i l’elaboració de les propostes prèvies a la resolució dels expedients que hagin de ser sotmesos a la Comissió.\nPDF | 137


PUERTAS MANSERGAS - Gremi de Serrallers de Catalunya\nDurant gairebé 60 anys han fabricat portes per als seus avis i els seus pares, ara fabriquen portes per a vostè … i ja estan pensant en com seran les portes que faran per als seus fills.\nPer a ells, a Mansergas, fer portes no és un joc. Pensen, dissenyen, construeixen i instal·len portes segures, silencioses, ràpides i elegants, pensades per durar moltíssims anys de servei irreprotxable.\nDeixeu-vos contagiar de la seva passió per oferir-li, el que sens dubte possiblement és el millor producte del mercat amb una relació de preu adequat, gràcies a la nostra enorme capacitat de producció i l’eficàcia de la nostra gestió.\nNo ho dubti, la seva passió i la seva raó última d’existir és afrontar cada projecte oferint la nostra prestigiosa vasta experiència, en un catàleg de solucions pròpies exclusives i patentades, que abasta des de les modestes solucions per a petites portes de garatges particulars de gran fiabilitat, fins sofisticades implementacions d’exquisit disseny en els materials mes nobles en els entorns més complexos, passant per producció massiva per a grans sèries i exportació internacional.\nDurant aquests anys, desenes de milers de portes escampades pels cinc continents els avalen, vostè els coneix, al llarg de la seva vida ha creuat altres tantes desenes de milers de vegades per innombrables portes construïdes per nosaltres, ens ha visitat ja en travessar els fingers dels aeroports, les entrades dels supermercats, les portes dels pàrquings, en entrar en els comerços, en visitar els museus i els bancs.\nHan sabut reafirmar el significat a paraules com formalitat, serietat i compromís. Algunes de les solucions en tancaments, com ara els comandaments d’obertura i tancament remots, només estan disponibles en el mercat sota la nostra supervisió. De la mateixa manera, les seves solucions no queden desemparades i disposen de tot el potencial d’assistència tècnica post venda que ofereix la seva organització en un temps de resposta récord.\nManteniment preventiu de portes i persianas\n93 588 56 60


EL RACÓ DEL KUS: Què bonic és viatjar pagant l'empresa\nAquí estic, d'aquí una horeta i mitja o així aniré a dormir, que demà toca llevar-se a les 5.40. I això perquè avui he baixat a dormir a Barcelona en comptes de fer-ho al pis d'entre setmana de Manresa.\n5:55 Sortir amb el cotxe (sí, trencaré la meva tradició i em dutxaré abans d'anar a dormir).\n6:15 Aparcar a l'aeroport\n6:55 Surt l'avió cap a Frankfurt\n9:00 Arribada a Frankfurt i recollida cotxe lloguer\n12:20 Arribada si tot va bé a la nostra fàbrica perduda en una merda poble anomenat Haynrode perdut al mig de les Alemanyes de l'Est i després d'haver conduït solano més de 300 km\n13:00 Comença la reunió per discutir els costos de la planta i la poítica d'ofertes que ha de dur la planta segons la direcció industrial de la divisió,\n15:30 Fi de la reunió??\n16:30 Després d'una visita ràpida a la planta i discutir un tema amb un d'allà, tornada cap a Frankfurt.\n19:40 Arribada a Frankfurt Flughafen\n21:00 Surt l'avió cap a bcn.\n23:00 Arribada a bcn (segur que més tard)\n23:30-24: Dormint a casa de bcn\nTot això si tot surt bé i no hi ha cap imprevist. I tot això per llevar-se el dia següent, conduïr fins a Santpedor i arribar a l'empresa no a les 8 però tampoc més tard de les 9 i llegir els 50 mails que en un dia s'hauran acumulat. Qui diu que viatjar per empresa és un plaer?\nEscrit per sukkus a les 20:51\nmai més publico un dia futur!!!!!! Collons, al final encara va ser pitjor. L'avió va arribar a Frankfurt amb 45 min de retard i a sobre m'havia deixat el carnet de conduïr!! Per un moment vaig pensar, molt bé, 1100 € tirats a les esconmbraries (no meus, eh?) perquè ja em diràs com arribo a la mierda pueblo aquella. Però al final hi va haver solució. Vaig llogar el cotxe amb el carnet del comercial que tenim vivint prop de Frankfurt (que el pobre va haver de venir a l'aeorport) i em vaig endur jo el cotxe, jeje, sort q aquest cop no em va parar la poli.\nAixo es pq t'ho mires malament!\n5:40 Veure com surt el Sol entre les dues torres de Marina\n5:55 Donar una volta per Barcelona, mentre el sol comenca a escalfar la ciutat, amb el descapotable\n6:15 Despres de no saber on anar...arribar-te a l'Aeroport\n6:55 En 40 minuts decideixes anar a Alemanya pq el teu alemany s'esta rovellant\n9:00 Bon dia Frankfurt!!! Ja estas alli de bon mati per a memnjar-te unes kartoffen. Decideixes llogar un pepino de cotxe\n12:20 3 hores conduint per autopistes sense limit de velocitat, amb el teu cotxas i escoltant Coldplay a la radio, quin luxe!\n13:00 Practicar l'alemany, avui toca parlar sobre Organitzacio Industrial!\n15:30 Quin dinar et fotras...ja me'l veig, cambreres rosses i altes oferint tot tipus de menjar tipic alemany!\n16:30 Tour per la planta (com qui va a veure les caves)\n19:40 Quina sort, amb el que t'agrada conduir!!! 3 hores mes de cotxe...i pensar que si estessis a santpedor et tocaria estar currant com un loco!\n21:00 Birra gratis durant un parellk d'hores, peli, collons, ni a casa s'hgi esta tan be\n23:00 BCN! Sempre es bo arribar-hi un altre cop! Veure el mpirulo aquell alli plantat alegra el dia!\n23:30-24: Bona nit, dema sera un altre dia....em sembla que dema agafare el cotxe i anire d'excursio a Sant Pedor!\nApa...no crec que sigui tan facil, la meva unica experiencia de viatge pagat va ser el de la india, i suposo que es molt diferent.. pero t'asseguro q estar durant un mes dormint 4 hores per dia, currant com un loco i anant brut, llardos i menjant picant, tambe te el seu costat maco! A mes, aixo fa que es disfruti mes el cap de setmana!\njajaja, sí, està clar que tot és com un s'ho miri, s'ha de ser positiu, el què s'acosta més a la realitat és el cotxe. Com ja sé què són les multes allà, quan hi havia límit a creure, però quan no... Com mola anar amb un cotxe que no es teu en un país amb bones carreteres i on es pot correr el que vulguis xD. 205 km/h i m'adelantaven.


La violència de gènere és una xacra més present del que podem pensar: el 35% de les dones i les nenes pateixen alguna agressió física o sexual al llarg de les seves vides, segons dades de l'ONU. Però, què passa quan el maltractament és psicològic? Amb motiu del Dia Internacional de l'Eliminació de la Violència contra la Dona, que se celebra el 25 de novembre, Enrique Beltrán, membre de Saluspot i psicòleg en Psicologia Domiciliària Enrique Beltrán, explica com detectar la violència psicològica contra la dona i com treballar per eliminar-la.\nQuins signes indiquen a una dona que està sent maltractada psicològicament?\nEstem acostumats a escoltar que en les relacions humanes hem de cedir en algunes qüestions o sacrificar una mica de la nostra independència a favor de la parella. Fins a cert punt és veritat: som éssers socials, per la qual cosa no podem ser completament egoistes. Però quan una dona percebi que coarten la seva llibertat, quan se senti anul·lada o no respectada, pateix maltractament psicològic. El signe de maltractament seria la pèrdua de control sobre la seva vida produïda per coaccions d'un altre.\nCom pot donar-se compte el seu entorn que està sent maltractada?\nS'observa un canvi en la conducta habitual: no es tracta de veure una conducta concreta sinó de percebre si les coses que feia abans de la relació amb una persona ara deixa de fer-les. Si una persona extravertida, que sol sortir per oci i visitar amics i familiars, es torna introvertida i deixa de relacionar-se amb els altres quan té una parella, pot ser símptoma de maltractament. És cert que hi ha persones tímides per naturalesa, de manera que sospitarem si hi ha un canvi després de tenir parella. El canvi de conducta sol ser subtil i progressiu, la qual cosa dificulta la seva percepció.\nPer què costa més reconèixer el maltractament psicològic que el físic?\nLa frontera per a considerar que es pateix maltractament psicològic és difusa i traspassar-la és un procés lent i progressiu. És normal que quan la persona és conscient del maltractament ja porti anys sofrint-ho. També pot passar que la persona s'ho negui a si mateixa o que intenti autoconvèncer que no és per a tant.\nCom ha d'actuar una dona quan percebi que és maltractada?\nEs presenten dues opcions: abandonar la parella o intentar que millori la relació. Encara que aquesta decisió depèn de molts factors, el principal és que la persona maltractada consideri que pot refer una relació sana amb l'altra persona. És fonamental aplicar la comunicació assertiva per informar de la decisió que es prengui. La comunicació assertiva és la forma d'expressar els nostres pensaments i sentiments de forma clara sense ser agressiu ni dòcil.\nQuè teràpies psicològiques se segueixen en casos de violència de gènere?\nLa teràpia indicada serà la que millor s'ajusti a cada cas. Potser hi hagi algun programa genèric que ens ajudi de forma orientativa, però hem de ser conscients que les circumstàncies i la personalitat de cada un són específiques.\nQuines àrees han de treballar-se en la teràpia?\nÉs molt important treballar l'autoestima perquè les persones maltractades solen pensar que no són capaços de fer alguna cosa, que no es mereixen alguna cosa millor, que són en part culpables del que ha passat, que han fet alguna cosa malament, etc. Hi tècniques cognitives per millorar aquests pensaments. Potser hagin patit estrès excessiu durant anys amb conseqüències perjudicials per a la salut mental i física, de manera que s'aplicaria una teràpia d'inoculació de l'estrès. També hem d'observar si hi ha símptomes de depressió per tractar-la, a més d'entrenar en habilitats socials, com l'empatia, la comunicació assertiva, saber dir no i tècniques de suggestió.\nLa societat i l'educació afavoreixen que la dona sigui víctima de violència masclista?\nLa cultura en què vivim ens ensenya la importància de l'èxit: triomfar és guanyar molts diners, tenir la família ideal, ser atractius i perfectes, i si no es té tot això almenys que la gent pensi que sí. El desig d'aquest tipus d'èxit ens genera unes expectatives irreals i ens obliga a suportar situacions desagradables amb l'objectiu de mantenir un estatus social o evitar el "què diran". La persona maltractada pot sortir del problema, el maltractador és un problema.


Al Portús i a Cervera, Marine Le Pen lamenta les fronteres\nMarine Le Pen, candidata de l'RN a l'elecció presidencial, El Portús, 9 de gener de 2022 © MLP Officiel\nEl candidat de l'RN ha visitat el Rosselló per parlar d'immigració\nEn el marc de la seva campanya per a les eleccions presidencials, aquest diumenge, 9 de gener, la presidenta del Reagrupament Nacional (RN), Marine Le Pen, ha fet un viatge a Catalunya del Nord per repassar els seus fonaments. Arribada dissabte al vespre a Perpinyà després de passar per Besiers i Carcassona, ha vingut a parlar de la immigració il·legal al Rosselló. Per expressar les seves idees sobre el tema, la candidata s’ha desplaçat a la comissaria de la policia fronterera francesa (PAF) del Portús, a l’autopista A9. Acompanyada per Louis Aliot, batlle de Perpinyà, i Catherine Pujol, diputada de la segona circumscripció de Catalunya del Nord, ha tingut l’oportunitat de conversar amb els agents i de constatar l’evidència per als habitants del territori: “Aquí sem al que hauria de ser la frontera, que ja no ho és pas”.\nAquesta presència ha permès a Marine Le Pen castigar un augment “dramàtic” del nombre de detencions d’il·legals en territori francès, a través de les comarques del Nord de Catalunya, estimat en 13.000 persones el 2021. La diputada de Pas-de-Calais ha criticat la política de l’Estat: ” Els mitjans que es posen a disposició de la nostra policia i de la nostra gendarmeria per protegir les fronteres no són mitjans suficients”. Més tard, a Cervera, ha pogut observar, de la mateixa manera, que la Unió Europea continua sent una realitat. L’antiga presidenta de l’RN s’ha traslladat finalment al Centre de Detenció Administrativa (CRA) de Ribesaltes, on s’allotgen els estrangers a l’espera de ser expulsats.\nUna visita que evita els mals del territori\nAquest recorregut per les antigues fronteres franco-espanyoles s’ha destinat a portar el missatge electoral de la candidata, que ha resumit les seves intervencions sobre la immigració estrangera però no ha esmentat les dificultats econòmiques, culturals i fins i tot ambientals del territori, en estreta connexió amb la seva demogràfica. Abans d’aquesta visita, Louis Aliot va admetre sense voltes que es tractava bàsicament, en el fons, d’utilitzar el territori com a plató de televisió: “El repte d’aquest viatge és situar la campanya en temàtiques locals, de proximitat”, va descatar el vicepresident de l’RN. .\nA Tahití, Louis Aliot busca el patrocini de Marine Le Pen\naliot cervera el pertús el portús le pen louis aliot marine le pen policia reagrupament nacional


Núria Coll, premiada per un reportatge sobre mòbing immobiliari emès a "El matí de Catalunya Ràdio"\nLa XV edició del Premi del Consell Municipal de Benestar Social als Mitjans de Comunicació 2007 ha distingit, en l'apartat de ràdio, la periodista d'"El Matí de Catalunya Ràdio" Núria Coll, pel reportatge "Quan a una persona li diuen escarabat".\nL'Ajuntament de Barcelona ha premiat el treball de denúncia de Coll sobre el mòbing immobiliari, que es va emetre a "El matí de Catalunya Ràdio" durant la temporada 2006-2007. El reportatge, de 10 minuts de durada, recull el testimoni de diversos llogaters de renda antiga del carrer Enric Granados, al barri de l'Eixample de Barcelona, a qui els propietaris del pis on viuen els pressionen perquè abandonin la finca. L'objectiu és construir-hi habitatges de luxe.\nNúria Coll va constatar el mal estat de l'edifici, que té danys estructurals per la negativa dels propietaris a arreglar-lo. Tot plegat, segons s'explica a "Quan a una persona li diuen escarabat", es traduïa, per exemple, en una barana de l'escala que s'aguantava amb un filferro o amb pisos totalment apuntalats on fa molt de fred. Les víctimes d'aquesta situació de mòbing són fonamentalment persones grans i, sobretot, dones que viuen soles.\nEls XV Premis del Consell Municipal de Benestar Social als Mitjans de Comunicació 2007, que reconeixen i distingeixen els treballs periodístics sobre els temes socials de la ciutat comtal, s'han lliurat aquest dimarts, 29 de gener, al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona. En l'edició d'aquest any s'hi han presentat 50 treballs, 16 dels quals en l'apartat de ràdio. El guardó està dotat amb 6.010 euros.


L'associació El Generador promou les danses urbanes amb el Festival HOP\nEl festival pretén ser un punt de trobada de companyies i ballarins que a través del llenguatge de les danses urbanes intenten entrar al món de la creació escènica. Per poder participar-hi cal presentar una proposta abans del 29 de juliol.\nEl Festival HOP, certamen de creació escènica de danses urbanes, arriba enguany a la tercera edició. És una plataforma d’exhibició i de trobada que busca impulsar i desenvolupar els diferents estils de les danses urbanes relacionades amb la cultura hip-hop. L'associació El Generador Art i Creació Cultural, impulsor del festival, ja ha presentat les bases per tal que els artistes que tinguin interès en participar-hi puguin presentar les seves propostes.\nHi poden participar creadors locals, nacionals i internacionals que investiguin sobre les danses urbanes a nivell escènic i que tinguin una història que explicar, un espectacle o un fragment d’una obra. L'hauran de presentar abans del 29 de juliol.\nHi haurà tres categories i els premis seran els següents:\nSolo: Durada de 5 a 10 minuts (300 €)\nDuet: Durada entre 5 a 12 min (600 €)\nGrup: Durada de 10 a 15 min (1300 €)\nA més, una de les obres guanyadores serà seleccionada per participar en el Certamen Internacional de Coreografia Burgos & Nova York (Burgos) en l’edició del 2016.\nL'associació El Generador Art i Creació Cultural és una entitat sense ànim de lucre que es dedica a l'organització, producció i difusió d'esdeveniments artístics i culturals amb voluntat de "democratitzar la cultura apropant la creació contemporània a la gent".\nEl Generador, Festival HOP, dansa, arts escèniques i audiovisuals


No et trobarem a faltar - xagori - 3/12/2005 12:56\n- Als Fòrums de la WEB STAP hi ha des del seu inici unes normes i l'Administrador del Fòrum actua en conseqüència, fins i tot tu mateix ho consideraves així: http://boards2.melodysoft.com/app?ID=xagori&msg=3422 Que tu no sapiguessis que l'Administrador del Fòrum, en Xavier Gómez Ribera i xagori, fóssim la mateixa persona, no me'n culpis, mai ho he amagat ( http://www.sant-andreu.com/xagori/ferho.htm ).\nEl que sí és veritat és que quan, amb més o menys encert, interving com a Administrador del Fòrum, ho faig com a tal, procurant no barrejar la meva opinió personal, com a xagori o Xavier Gómez, amb les decisions que corresponen a un administrador d'un fòrum i penso que me'n surto més bé que malament.\nSi has llegit, com dius, el comunicat que va fer la Comissió de Festes, i et prens la molèstia, veuràs que hi ha prou elements no acceptats per les normes dels Fòrums de la WEB STAP com per a que coherentment no el permetés. Que ho vulguis acceptar, o no, ja és ben bé cosa teva.\nQuan interving com a xagori o com a Xavier Gómez Ribera,(poques vegades, no perquè me'n amagui, sinó perquè tothom que ha volgut sap que xa-go-ri son les dues primeres lletres del meu nom i cognoms) és per a donar la meva opinió personal i que, aquesta, no vulnera mai les normes dels Fòrums.\nFatxes. No recordo haver-t'ho dit mai. I, de la mateixa manera que ara deixo el teu missatge bo i que intenta ser força ofensiu, si és que ho he deixat en altres missatges, és perquè m'ha semblat una manera de parlar, i que el sentit que s'hi dóna no degrada especialment la dignitat de les persones, així en general. Potser em vaig equivocar. Potser m'equivoco ara deixant el teu missatge contra mi... m'equivoco sovint, saps? però mai, mai, tragiverso ni menteixo conscientment.\nEls "banners" que no vols seguir-me deixant, compta que ja no me'ls deixaves, perquè aquest fòrum és 'llogat' a MelodySoft i són ells qui gaudien dels teus 'favors'.\nUna cosa sí et vull dir per acabar: no siguis fals, home, i no em diguis "cordialmente" després de tota l'escombraria que has vessat.