El Lloc d’On Venim, les Regles de la Terra i Com Tot Acaba de Canviar – Jan Anguita\nEl Lloc d’On Venim, les Regles de la Terra i Com Tot Acaba de Canviar\nL’article d’avui és especial.\nSi fa temps que segueixes el blog, segurament hauràs vist que de tant en tant publico articles canalitzats (per exemple, aquest sobre per què som aquí).\nEl procés de la canalització pot estranyar una mica, però en el fons és completament natural.\nTots tenim una part humana i una part que va més enllà del que és humà. Això ho tenim bastant clar. Doncs canalitzar és simplement connectar amb la part que va més enllà del que és humà i deixar que s’expressi a través de la part humana. Qualsevol persona ho pot fer.\nQuan vaig començar a canalitzar, va aparèixer un dubte a mi: què faig a partir d’ara, escriure articles canalitzats o no canalitzats? Són dues opcions diferents, i cadascuna té les seves característiques.\nPer a mi, els articles canalitzats són més espontanis i amorosos. Em sento molt millor quan els escric i quan els llegeixo.\nPerò també em sento distant. És com si no hi fos del tot, i se’m fa una mica estrany.\nPer aquest motiu, fa temps que li dono voltes a la possibilitat d’escriure articles semi-canalitzats. És a dir, buscar un punt mig on es trobin les dues parts: la humana i la que va més enllà del que és humà.\nI això és el que provaré avui.\nNo sé com sortirà. La part humana té dubtes. L’altra està encantada amb la idea i ho veu claríssim. Però les dues ho fan amb molt d’afecte i molt d’amor.\nSalutacions estimat. Em dic Jan, i vinc d’un lloc anomenat Arcturus.\nA la part humana que hi ha en mi se li fa una mica estrany dir això. Sé que a moltes persones els pot semblar una bogeria, o fins i tot una estupidesa. A una part de mi també li sembla una mica una bogeria.\nPerò la part que va més enllà del que és humà es troba molt bé dient-ho en veu alta. Es troba molt i molt bé.\nEstà molt bé tocar de peus a terra. És molt important en aquesta experiència humana. Hem vingut aquí a crear, i no podem fer-ho si estem amb el cap als núvols.\nPerò també és important no oblidar del tot els nostres orígens.\nDeixa’m que et pregunti una cosa: d’on creus que véns?\nCreus que vas aparèixer del no-res directament en aquest planeta i ja està? Creus que no eres enlloc abans d’entrar al ventre de la teva mare?\nEn el fons del teu cor, saps que no és així. Saps que ets etern. Saps que tot el que existeix no pot tenir ni principi ni final.\nPensa-ho bé. Com podria ser que alguna cosa tingués principi? Com podria ser que alguna cosa tingués final? Com podria ser que una cosa que no existeix passi a existir? Com podria ser que una cosa que existeix deixi d’existir?\nNo pot passar mai una cosa així.\nTotes les coses són eternes. Res té principi. Res tindrà mai un final.\nI això t’inclou a tu.\nI si ets etern, vol dir que has estat a molts llocs abans. La Terra no és la teva primera aventura. Ni tan sols és la teva segona aventura.\nSé que pot sonar estrany, però en realitat no és tan difícil d’imaginar.\nAra ets aquí a la Terra, encarnat dins d’un cos humà. Tan estrany és pensar que hagi pogut passar una altra vegada?\nTan estrany és pensar que hagi pogut passar a altres planetes?\nOblida per un moment les teves creences i utilitza simplement la teva intuïció i el teu sentit comú.\nNo té res d’estrany.\nSi no hagués passat mai, llavors sí que podria semblar estrany. Si una cosa no ha passat mai, és lògic dubtar-ne. Però quan una cosa ha passat una vegada, és una prova irrefutable que és totalment real.\nTot i així, és molt possible que la teva resposta sigui: doncs a mi sí que se’m fa estrany Jan. Té certa lògica pensar que, si estem ara encarnats a un planeta, hem pogut estar-ho abans a d’altres, però se’m fa estrany igualment.\nI en part és comprensible aquesta resposta. Però m’agradaria que te n’adonessis que no et sembla estrany perquè realment ho sigui. Ets aquí, encarnat dins d’un cos i vivint a un planeta. No té res d’estrany pensar que una cosa que ha passat un cop hagi pogut passar altres vegades.\nL’única cosa que fa que sembli estrany és que no ho recordes.\nSi tots recordéssim les nostres encarnacions anteriors, seria el més normal del món. En parlaríem a les nostres converses quotidianes igual que parlem de molts altres temes.\nPerò no ho recordem.\nAixò sí que és una mica estrany.\nI aquesta és la pregunta que té més lògica fer-se.\nLa qüestió no és si hem estat a altres llocs abans o no. La qüestió és per què no ho recordem.\nLes Regles de la Terra\nAvui parlarem de diverses coses que a moltes persones els poden semblar molt estranyes.\nLa primera és la que ja hem comentat: aquesta no és la teva primera aventura com a ésser encarnat en un cos. Has estat altres vegades a la Terra. Has estat altres vegades a altres planetes. Has estat altres vegades a altres galàxies.\n(Per descomptat, no t’ho creguis només perquè jo ho digui. No donis per cert res que no vegis per tu mateix. Escolta sempre el teu cor i confia en ell més que en qualsevol altra cosa.)\nLa segona cosa que pot semblar estranya de la qual parlarem avui és que el nostre planeta (i l’univers en general) té una sèrie de regles. I aquestes regles no són les que són per atzar ni res semblant, sinó perquè algú ho ha decidit així.\nTot el funcionament de la Terra, des de la seva posició a la galàxia, fins a les lleis físiques de les partícules subatòmiques, passant pel funcionament de cada òrgan i cèl·lula del teu cos, són regles que algú ha dissenyat.\nPer exemple: tots tenim la sensació que hem de menjar i respirar per mantenir el nostre cos en funcionament. En part és cert, però no és un fet absolut. És simplement una regla.\nTambé creiem que no podem volar. I en part també és cert: si saltem per la finestra, caiem. Però, igual que abans, no és un fet absolut ni etern, és només una regla.\nÉs semblant al que passa als esports. Pot un jugador de futbol tocar la pilota amb les mans? La primera resposta que probablement ens ve al cap és que no, però en realitat sí que pot. El que passa és que, si ho fa, l’àrbitre xiularà falta, perquè va en contra de les regles.\nI per què l’àrbitre vigila que es compleixin les regles i pita falta si algú no ho fa? Doncs perquè si no, el joc no té cap sentit. Si els jugadors fessin el que volen sense límit, llavors ja no seria futbol, seria una altra cosa.\nI això és exactament el que passa a la Terra. Pots volar? Sí. Pots travessar parets? Sí. Pots sanar qualsevol malaltia només amb la ment? Sí. Qualsevol pregunta que comenci amb “pots”, la resposta és sí.\nPerò si ho fessis directament sense cap tipus de restricció, ja no seria la Terra. Ja no seria l’experiència que vas decidir venir a viure aquí.\nI per això, durant milers d’anys, l’Univers ha estat “vigilant” que es compleixin les regles.\nEs pot dir que l’univers ha estat limitant de forma deliberada els nostres moviments; de la mateixa manera que un àrbitre limita el que un jugador pot fer durant el partit.\nSón les regles del joc que vam decidir jugar.\nL’Increïble Potencial que Hi Ha Ara dins Teu\nÉs molt possible que et sorgeixin moltes preguntes després de llegir tot això: i per què hi ha d’haver regles? Les regles no són una cosa negativa i limitant? Per què l’univers posa regles? I per què aquestes i no unes altres?\nSens dubte, són qüestions molt interessants, però si hi entréssim ens allunyaríem d’una altra qüestió que volia comentar-te avui.\nÉs una qüestió molt important. És el motiu principal del missatge d’avui.\nLes regles han desaparegut.\nFa un moment et deia que l’univers ha estat “vigilant” les regles i limitant els nostres moviments de forma intencionada. Cal dir que ho ha fet amb el nostre ple consentiment, amb molt d’amor i amb un propòsit molt elevat, però tot i així en molts moments ha sigut dur per a nosaltres.\nDoncs bé, ja no ho fa.\nJa no hi ha ningú vigilant ni limitant res.\nJa no hi ha regles.\nDes del seu inici, l’aventura de la Terra es va dissenyar per tenir dues etapes. A la primera, les regles havien de ser molt fermes. La segona és pura llum i llibertat.\nDoncs bé, la segona etapa ja ha començat, i l’àrbitre de la primera se n’ha anat a casa. Ets completament lliure de fer el que vulguis.\nTe n’adones del que significa això?\nTe n’adones del potencial que hi ha en tu ara mateix?\nAl llarg de la teva extensa existència humana, moltes vegades has tingut la sensació que intentaves fer algunes coses i que l’univers et frenava, oi? Doncs tenies raó. L’univers ha estat frenant-te.\nPerò ja no ho fa.\nÉs com si de cop apaguessin la gravetat i poguessis volar. A nivell espiritual, acaba de passar exactament això. Han apagat el limitador del potencial humà que hi havia al nostre planeta.\nL’únic problema és que hem passat tant de temps vivint amb les condicions antigues, que seguim aplicant-les per pura inèrcia. Dins del nostre cap seguim veient els límits antics encara que ja no hi siguin.\nSegons com es miri sembla que res ha canviat, perquè a la pràctica seguim vivint gairebé igual, però la realitat és completament diferent.\nAbans hi havia un límit real en aquest planeta. Estàvem envoltats de murs per gairebé tots els costats.\nAra només hi ha un camp lliure i diàfan esperant que ens posem a córrer.\n12 respostes a “El Lloc d’On Venim, les Regles de la Terra i Com Tot Acaba de Canviar”\nmaig 22, 2017 a les 5:50 pm\nCom ho saps això, Jan?\nmaig 23, 2017 a les 7:07 am\nTot l’univers és una unitat. Això vol dir que tots estem connectats amb tot, i que podem accedir a qualsevol informació que vulguem. Qualsevol persona ho pot fer.\nmaig 22, 2017 a les 7:55 pm\nQuina feinada a canviar crences que ens ve. Ens hem de preparar per això tan fort.\nNecessito saber més !\nmaig 23, 2017 a les 7:08 am\nLes nostres creences són ara l’únic límit que tenim al davant, sí 🙂 Una abraçada Montse!\nmaig 22, 2017 a les 8:51 pm\nI per què aquest canvi ara?\nPer cert, estic flipant amb això i intentant assimilar-ho i veure quines regles em podria saltar per solucionar coses… Després m’hauré de creure que sóc capaç de fer-ho!\nmaig 23, 2017 a les 7:09 am\nÉs una bona pregunta Neus. Des del principi es va decidir així. Tots els jocs tenen un límit. Els partits de futbol duren 90 minuts, per exemple. Aquest havia de durar fins ara. Una abraçada!\nmaig 22, 2017 a les 10:17 pm\nQuan dius abans, a que et refereixes?\nmaig 23, 2017 a les 7:11 am\nMés o menys a abans de l’any 2012. Els canvis que s’estan produint són progressius, però aquesta data és un punt que marca l’eix del canvi.\nmaig 24, 2017 a les 5:46 am\nEl meu fill és esportista d’elit, i d’una modalitat extrema, i m’ensenya vídeos del que fan ell i altres amb altres modalitats, i aquest tema m’ha fet veure que realment l’ésser humà NO TÉ LÍMITS. El TOT ÉS POSSIBLE és cert, però hem de llançar-nos, i la ment ens hi ha d’acompanyar!\nmaig 26, 2017 a les 9:02 pm\nTotalment d’acord Cèlia!\njuliol 15, 2017 a les 6:41 pm\nPerò per què tenim l’honor d’estar presents just en aquest canvi TOTAL? Per què el 2012, ara?\njuliol 17, 2017 a les 4:44 pm\nÉs una bona pregunta Cèlia, i també és molt encertat anomenar-ho “honor”.\nEm costa una mica donar respostes molt concretes a aquestes preguntes, perquè una part de mi també en dubta. Però és el 2012 perquè així ho vam decidir des del principi de tot. L’aventura de la Terra es va plantejar així. I tenim l’honor de ser aquí perquè som les ànimes que més entusiasme em mostrat per participar en aquest moment.


S'ha publicat l'edició 2019 del Global Ranking of Academics Subjects, del rànquing de Xangai — Observatori de rànquings — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nS'ha publicat l'edició 2019 del Global Ranking of Academics Subjects, del rànquing de Xangai\nSou a: Inici / Notícies / S'ha publicat l'edició 2019 del Global Ranking of Academics Subjects, del rànquing de Xangai\nLa UPC es col·loca entre les 50 millors del món en tres disciplines\nEl Global Ranking of Academic Subjects editat per ShanghaiRanking Consultancy, posiciona les millors institucions en cinquanta-quatre disciplines, dues més que l’any passat, a partir de l’anàlisi d’una sèrie d’indicadors centrats especialment en la recerca, tot i que tenen també en compte el reconeixement a partir de premis de prestigi atorgats al PDI.\nLa UPC es col·loca enguany en vint-i-cinc categories, una més que l'any passat.\nEs posiciona entre les 50 primeres universitats del món en Tecnologia i Ciències Instrumentals, Teledetecció i Enginyeria Elèctrica i Electrònic. Es col·loca entre les 75 primeres en Enginyeria Civil, Recursos Hídrics i Tecnologia i Ciències del Transport; i entre les 100 millors en Matemàtiques.\nEs pot consultar la informació actualitzada, seguint aquest altre enllaç.


About: Gasherbrum IV\nEl Gasherbrum IV és el 17è pic en la Llista de les muntanyes més altes de la terra i la 6a en la Llista de les muntanyes del Pakistan. És un dels pics del massís de Gasherbrum. Els Gasherbrums són un remot grup de muntanyes que es troba a l'extrem nord-est de la Glacera de Baltoro a la serralada del Karakoram, en l'extrem occidental de l'Himàlaia. El massís conté tres dels cims de 8.000 metres (si s'hi inclou el Broad Peak). Gasherbrum sovint es diu que significa "paret brillant", presumptament una referència a la molt visible cara oest del Gasherbrum IV, però en realitat prové de "rgasha" (bonic) + "brum" (muntanya) en baltí\nEl Gasherbrum IV és el 17è pic en la Llista de les muntanyes més altes de la terra i la 6a en la Llista de les muntanyes del Pakistan. És un dels pics del massís de Gasherbrum. Els Gasherbrums són un remot grup de muntanyes que es troba a l'extrem nord-est de la Glacera de Baltoro a la serralada del Karakoram, en l'extrem occidental de l'Himàlaia. El massís conté tres dels cims de 8.000 metres (si s'hi inclou el Broad Peak). Gasherbrum sovint es diu que significa "paret brillant", presumptament una referència a la molt visible cara oest del Gasherbrum IV, però en realitat prové de "rgasha" (bonic) + "brum" (muntanya) en baltí (ca)\nGasherbrum IV (ca)


Aquest diumenge, 13 de gener, el Museu de la Pell enceta la segona edició del programa de cultura i lleure familiar Creactiva’t al Museu! amb un taller dedicat a la festa dels Tres Tombs, celebració que des del 1981 és Festa d’Interès Turístic i des del 2010, Festa Tradicional d’Interès Nacional.\nAl llarg d’aquesta activitat, els participants coneixeran l’antic ofici de baster o guarnicioner a través de les selles de muntar i els arreus d’animals de càrrega que es poden veure tant al Museu de la Pell com al Museu del Traginer Col·lecció Antoni Ros. A més, hi haurà una part de taller on es farà un petit objecte de pell inspirat en els vistosos guarniments de lluiran els cavalls durant la festa dels Tres Tombs d’Igualada, gràcies a la col·laboració amb l’Antic Gremi de Traginers d’Igualada. El taller començarà a les 12h i s’adreça a famílies amb infants a partir de 6 anys. L’admissió és gratuïta però l’aforament és limitat.\nEl programa Creactiva’t al Museu! Diumenges familiars al Museu de la Pell reuneix deu propostes mensuals molt variades, que van des de tallers diversos a contacontes, visites o activitats lúdiques. L’objectiu és posar en valor l’experiència de crear i d’aprendre gaudint en família, al voltant de les exposicions temporals i les col·leccions del Museu, la història i l’expressió de la cultura local. És una iniciativa del Museu de la Pell i del departament de Promoció Cultural de l’Ajuntament d’Igualada, amb la col·laboració de l’Antic Gremi de Traginers d’Igualada, el Museu del Traginer Col·lecció Antoni Ros, el festival fotogràfic FineArt, el Col·lectiu Eixarcolant, l’Associació Cultural Dessota, l’Aula de Música Tradicional de l’Anoia (AMTA), els Moixiganguers d’Igualada, el Vinseum Museu de les Cultures del Vi de Catalunya, la Fundació Joan Brossa, Fira d’Igualada, l’Associació del Barri de la Font Vella i la Diputació de Barcelona.\nVisita guiada a les exposicions permanents · Complementàriament a aquesta proposta, com succeeix cada mes, el mateix 13 de genere, a les 11:30h, el Museu de la Pell d’Igualada convida a participar en una visita guiada i gratuïta per les seves exposicions permanents, que permetrà conèixer el món de la pell i les adoberies.\nA Cal Boyer, antiga fàbrica cotonera del segle XIX i seu central del Museu, el visitant hi podrà distingir tres àmbits: L’home i l’aigua, Univers de pell i L’ofici d’adober. L'home i l'aigua presenta una visió general de les qualitats i l’ús de l'aigua. Aquí, la col·lecció d'estris i enginys hidràulics es reforça amb el Canal d'Experimentació, que ajuda el visitant a comprendre els mètodes de canalització i d'aprofitament energètic i industrial de l'aigua. Univers de pellés una de les sales centrades en la pell i es dedica a explicar el seu ús per la humanitat al llarg del temps a través d’una selecció acurada d'objectes confeccionats total o parcialment amb pell, que exemplifiquen les múltiples aplicacions i utilitats del cuir. L’altre espai dedicat a la pell, L'ofici d'adober, se centra en el treball de la pell a Igualada des de fa generacions. Aquí, eines i màquines són els testimonis dels inicis manufacturers i de la millora constant fins a la implantació industrial, que explica la vigència dels processos productius de les adoberies actuals i la configuració de tot el barri del Rec.


starbase 5 d’octubre de 2011, a les 13:16\nMacos, no ho vaig organitzar jo sino el col.lectiu 'Gastrobloc@ires' del que formo part i del que en aquesta ocasió vaig ser cap visible. Merci per les gràcies que en realitat son per a tot el grup i evidentment el plaer va ser nostre!! :)\nMiquel 5 d’octubre de 2011, a les 14:22\nuna buena y fructifera matinal,un placer poder compartirlo con todos\ncrismas 5 d’octubre de 2011, a les 14:33\nQue preciosidad de puestos, me ha recordado al mercado de la boquería.\nJordi 5 d’octubre de 2011, a les 14:36\nAquesta darrera foto sembla talment el sostre del mercat!!\nFelicitats per la iniciativa....\nLA COCINERA DE BETULO 5 d’octubre de 2011, a les 14:48\nSegur que va ser tot molt interesant.\nRicard Sampere 5 d’octubre de 2011, a les 15:20\nEn la actualitat es el meu mercat "preferit" de BCN. I per questions de feina dormo dos dies per setmana just a 200m, que fa que pugui fins i tot anar-hi a esmorzar....\nLa Cuina Violeta 5 d’octubre de 2011, a les 16:57\nM'agrada tant aquest mercat. Tant per dins com per fora. I moltes parades tenen el seu encant...\nGemma 6 d’octubre de 2011, a les 8:57\nVa ser una visita molt interessant, el mercat de Sta Caterina és fantàstic, tant per l'edifici com per les parades.\nJa tinc ganes de seaber quina serà la següent trobada de blocaires!\nRosa, 6 d’octubre de 2011, a les 15:44\nQue bé que ho haureu passat, ja tinc ganes d'anar a una.\nFem un mos 6 d’octubre de 2011, a les 19:51\nEn cap moment volíem causar-te incomoditats, som conscients que Gastroblocaires organitzava la visita, però com que tot a anat a traves teu, doncs al moment de fer el comentari l’hem fet a l’Oscar “cabesa visible”\nVa ser una matinal molt enriquidora.\nHas descrit molt bé la matinal\nAquest mercat també te molt d’encant.\nEl mercat te molt encant, i algunes de les parades també com es pot veure.\nSens dubte un mati molt interessant\nFem un mos 6 d’octubre de 2011, a les 19:52\nEs un mercat força interessant, tenim per costum anar a la Boqueria, però crec que a partir d’ara canviàrem\nPer fora es preciós, i per dins esta molt ben distribuït\nDoncs ànims i apuntat, es molt enriquidor


150 anys de la insurrecció barcelonina: la revolta de les quintes (Xavier Theros)\n12 min. 05/04/2020 00:00\n651x366 150 anys de la insurrecció barcelonina La revolta De les quintes / DISTRICTE MUNICIPAL DE GRÀCIA 150 anys de la insurrecció barcelonina La revolta De les quintes / DISTRICTE MUNICIPAL DE GRÀCIA\nA Catalunya, el segle XIX va ser una llarga successió de guerres i revoltes. Les campanyes militars, des de la Guerra del Francès fins a la de Cuba, i tant a les colònies com en els aixecaments populars contra l’estat liberal, van necessitar una gran quantitat de soldats. El reclutament es feia pel sistema de quintes, però al combat només hi anaven els pobres, aquells que no podien pagar-se la redempció en diners. Així, a principis d’abril d’ara fa 150 anys, Barcelona i els municipis limítrofs, com Sants o Gràcia, van esclatar en una espiral de protesta que va acabar a canonades.\nEl sistema de quintes va ser introduït per Felip V, just després de la Guerra de Successió. Es posava en marxa quan el govern publicava la quantitat de tropes que necessitava. Llavors, tenint en compte la seva població, es designava un nombre de joves per a cada municipi. I després es feia un sorteig, i se’n triava un de cada cinc (el quinto ). Aquestes lleves significaven una tragèdia per als afectats, ja que el servei era d’entre sis i vuit anys, amb una taxa de mortalitat que vorejava el 50%. Allunyava de les seves llars pares de família, i els feia perdre la feina. Per als més joves significava no poder-se formar en cap ofici. No era estrany, doncs, que molts busquessin la manera d’evitar el servei i enviessin un substitut en el seu lloc. Si es tenien diners, es podia entregar una redempció en metàl·lic i lliurar-se’n. Si no es podia pagar de cop, era possible subscriure una pòlissa a pagar en terminis. Només els pobres acabaven lluitant, per defensar els interessos i les propietats dels rics, que podien estalviar-s’ho.\nCatalunya havia aconseguit mantenir-se al marge d’aquest sistema fins a l’any 1770, quan es va provar d’instaurar a casa nostra. Com a resposta, a Barcelona va esclatar l’avalot de les quintes del 1773. La reivindicació d’eliminar-les seguiria present sobretot a partir del 1837, quan es va unificar el sistema per a tot el país. Es demanaria en les bullangues del 1842 i el 1843, i sobretot en el motí de les quintes del 1845, quan la gent es va negar a celebrar el sorteig i es va enfrontar a la Guàrdia Civil.\nLa contribució de sang\nEl setembre del 1868, la facció progressista de l’exèrcit va aconseguir fer fora del tron el Borbó i constituir-se en govern provisional, sota el control dels generals Joan Prim i Francisco Serrano i de l’almirall Juan Bautista Topete. Aquest executiu prometia la fi d’aquest sistema, batejat per Prim com la contribució de sang. Així, en un primer moment van eliminar les lleves forçades i es van substituir pels Voluntaris de la Llibertat. Però aquestes unitats estaven plenes de revolucionaris, i el govern va optar per tornar a les quintes, sobretot quan els independentistes cubans es van aixecar en armes.\n651x366 Una barricada a la plaça del Pedró el 25 d’octubre de 1869. Una barricada a la plaça del Pedró el 25 d’octubre de 1869.\nEmpès per les circumstàncies, el ministre de la guerra, Prim, va decretar la que es va vendre com l’última lleva a Espanya, amb un sorteig de 25.000 soldats, el març del 1869. Aquesta mesura va enfurismar els republicans federals, que van organitzar grans manifestacions de protesta. A Gràcia, el seu alcalde, el capità de Voluntaris de la Llibertat Francesc Derch, va obrir una subscripció popular per pagar les redempcions i lliurar els joves graciencs de la guerra. El municipi de Sants va fer el mateix.\nAquella tardor els republicans es van alçar en armes. Al setembre Barcelona es va despertar entre vagues i barricades al carrer, que van ser desallotjades expeditivament per l’exèrcit. A l’octubre va tenir lloc el conegut Foc de la Bisbal, quan forces comandades pel diputat federal Pere Caimó, amb canons portats de Sant Feliu de Guíxols, i amb la col·laboració d’un assessor militar suís conegut com a Radaelli, van resistir, dintre de la població de la Bisbal d’Empordà, l’atac de les tropes governamentals.\nInsurrecció a Sants\nL’any 1870 els republicans acusaven els ministres del govern, en especial a Prim, de traïció. En aquest clima, el 7 de març es va començar a discutir al Congrés de Diputats una nova llei organitzativa per a l’exèrcit. El govern volia mantenir les quintes, mentre a tot Espanya es creaven lligues antiquintes, els membres de les quals es comprometien a no complir el servei militar. El diumenge 20 de març es van celebrar concentracions multitudinàries, al crit de “Fora les quintes! Fora el govern!” Però, finalment, es va resoldre fer una crida de 40.000 reclutes per anar a combatre a Cuba. El sorteig tindria lloc el diumenge 3 d’abril.\nVan fer una barricada amb troncs d’arbres al passeig de Gràcia\nA Barcelona i altres localitats la lleva no es va poder fer en la data prevista. La revolta va començar l’endemà, al municipi independent de Sants, quan un grup de dones es van dirigir a l’Ajuntament, llavors a la desapareguda plaça de la Constitució (a l’encreuament entre el carrer de Sants i la rambla de Badal), i el van assaltar. Van cremar documents i mobiliari, van apunyalar l’alcalde, Gaspar Rosés, i van matar l’alcalde segon, Gabriel Carbonell. Va ser arrossegat per la multitud fins a la cantonada del carrer Sugranyes, on va ser executat. A continuació, van ocupar el campanar de l’església de Santa Maria, on van tocar a sometent.\nDones i joves de la població van obligar a aturar empreses, com La España Industrial, i van aixecar una gran barricada al pont d’en Rabassa, davant mateix de la fàbrica, a la qual van seguir d’altres. Quan va aparèixer l’exèrcit, el van rebre a trets. I al carrer de Sants la tropa va ser hostilitzada amb pedres i testos llençats des dels balcons. Mentre això passava, van arribar revoltats de diverses localitats del Baix Llobregat, i la lluita es va estendre a l’Hospitalet, Sant Boi, Hostafrancs i la Bordeta. El moment àlgid va ser el bombardeig de Collblanch des del castell de Montjuïc. Finalment, les forces governamentals van recuperar el control i van esclafar el motí. Com a conseqüència, van morir trenta obrers, sis soldats i un capità.\nA Barcelona també es van aixecar barricades, sobretot als barris de Sant Pere i el Raval. El Centre Republicà, la seu del qual estava al convent de les Mínimes del carrer del Carme, es va fortificar. El parapet del carrer Ponent, avui Joaquín Costa, estava defensat per un sol home, el periodista Josep Roca i Roca, que seria director de setmanaris com La Campana de Gràcia, L’Esquella de la Torratxa o El Pontón. L’exèrcit va decretar l’estat de guerra, mentre en altres viles properes, llavors independents, com Sant Martí de Provençals o Sant Andreu del Palomar, hi havia tirotejos.\nLa revolta a Gràcia va esclatar el mateix dilluns, després de rebre una comissió de Sants. El capità general de Catalunya, Eugenio de Gaminde, va enviar tropes per garantir que es fes el sorteig. Però un grup de dones van aparèixer a la plaça d’Orient (avui, la plaça de la Vila) i, ignorant la presència dels militars, van assaltar l’Ajuntament i van cremar tota la documentació de la lleva al mig del carrer. També van fer sonar la campana de la Torre del Rellotge, dia i nit, moment èpic de la revolta. Preveient violències com les de Sants, l’alcalde, Francesc Derch, va aconseguir calmar els ànims i va convocar tots els homes armats a una reunió al voltant de l’Arbre de la Llibertat, un cedre plantat feia poc al mig de la plaça del Sol.\n651x366 Una imatge de la Font de les Ceres, al límit entre la frontera de la vila de Gràcia i la de Barcelona. Una imatge de la Font de les Ceres, al límit entre la frontera de la vila de Gràcia i la de Barcelona.\nLlavors, la majoria de carrers estaven sense empedrar. A manca de llambordes, els amotinats van fer una gran barricada amb troncs dels arbres tallats al passeig de Gràcia. A Major de Gràcia es van aixecar una desena de parapets, i se’n van veure d’altres a la part meridional del barri. Així mateix, els obrers van destruir les vies fèrries per evitar que el govern enviés reforços militars. Els combats es van iniciar al Camp d’en Vidalet, mentre s’aturava a trets la tropa entre Sant Gervasi i Sarrià. Els revoltats disparaven també des dels terrats. Un grup de carbonaris, una mena de maçons d’origen italià, van situar un canó de campanya, que tenien amagat al seu local, en una barricada a la Travessera de Gràcia, des d’on van obrir foc contra l’exèrcit.\nEn els motins contra les quintes, les dones eren les principals protagonistes\nLa reacció del general Gaminde va ser instal·lar el seu quarter general a la Casa Gibert de la plaça Catalunya i situar la seva artilleria al passeig de Gràcia, davant d’on més tard es construiria la Pedrera. En aquell indret hi havia una font monumental dedicada a Ceres que dificultava el tir, un brollador que seria traslladat al Poble-sec, a la plaça del Sortidor. Des d’aquella cruïlla es va bombardejar Gràcia durant tres dies seguits, amb especial dedicació a fer emmudir la campana. Espantats, molts habitants de la vila es van refugiar en un gran campament d’emergència que es va muntar a Vallvidrera. Després, Gaminde va enviar la infanteria a l’assalt, que va ser rebutjada pels paisans armats en dues ocasions. Tanmateix, van arribar més armes i efectius, cinc mil soldats durant el setge i gairebé mig centenar de canons, que van decantar definitivament la balança a favor del bàndol governamental.\nEntre el 8 i el 9 d’abril, Gràcia va ser ocupada per quatre columnes diferents. Es van fer dos-cents presoners i uns quants afusellaments, com el dels carbonaris del canó, que van ser executats als peus de l’Arbre de la Llibertat. El cedre va ser tallat el 1896 per l’alcalde Derch, i en el seu record es va batejar una de les vies que desemboquen a la plaça del Sol com a carrer del Canó. El nombre final de morts va ser de vint-i-set, i es van denunciar molts pillatges i abusos de la tropa. El nombre de cases afectades per les bombes va ser elevat. Fins i tot es va arrestar la campana de la plaça de la Vila, coneguda popularment com la Marieta. Va ser desmuntada i portada al Pontón, nom popular del vaixell Europa ancorat al port, que es feia servir com a presó. Rebatejada com la Trencada, aquella campana es va convertir en un símbol de resistència i llibertat per als republicans. Aquell mes de maig sortia un nou periòdic anomenat El Pontón, Periodic més coent que un bitxo, molt crític amb el govern. Les tropes van seguir ocupant Gràcia encara un mes després de sufocada la insurrecció. I Gaminde va començar a ser conegut com el general Bum Bum.\nUna revolta en femení\nLa revolta de Gràcia va provocar infinitat de rumors. Es deia que un enginyer anglès havia dissenyat les defenses, o que hi combatien milers de revolucionaris dirigits per un coronel carlí. La sorpresa va ser que, quan l’exèrcit va ocupar la població, es va adonar que havien estat lluitant contra uns pocs civils armats amb escopetes, dones i infants.\nNo era la primera vegada que una revolta tenia caràcter femení. Reclamaven el seu lloc en la protesta política, com ja ho havien fet durant els Rebomboris del Pa del 1789. En el cas dels motins contra les quintes, elles van ser les principals protagonistes. Mares i mullers havien encapçalat les manifestacions, com la de Reus del 1869. I van crear comissions que lluitaven per deslliurar els seus fills i marits del servei. Entre els principals caps del Foc de la Bisbal figurava Isabel Vila, més coneguda pel malnom de Cinc Hores. La primera dona sindicalista al nostre país: va ser pionera a reclamar la jornada de cinc hores per als infants de les fàbriques.\nA Barcelona van ser elles les que van iniciar la insurrecció, tant a Sants com a Gràcia. Van participar en la construcció i manteniment de les barricades, així com en l’organització del campament de refugiats de Vallvidrera. Fins i tot la premsa estrangera, com el diari francès Le Monde Illustré, va destacar el seu protagonisme en els combats. El cas més paradigmàtic va ser el d’una anciana remeiera coneguda com l’Herbetes de Montserrat, que va lligar una corda a la campana de la Torre del Rellotge, la va passar pel seu balcó i, des de casa seva, va estar tocant a sometent sense interrupció. Acabat el motí, va ser detinguda i empresonada a Alcalá de Henares. Tres anys més tard, amb la proclamació de la Primera República, seria amnistiada.\nLa fi de les quintes\nTot i durar només una setmana, la Revolta de les Quintes va tenir un gran impacte en l’opinió pública. Pocs dies després dels fets, l’editor Inocenci López Bernagosi va començar a publicar el setmanari satíric La Campana de Gràcia, amb la qual cosa va fer que aquell episodi formés part de l’imaginari revolucionari català. Posteriorment, quan es va censurar La Campana, trauria una nova revista, anomenada L’Esquella de la Torratxa, com a paròdia de la famosa campana. Aquell juny del 1870 es va celebrar el Primer Congrés Obrer i es va constituir la federació local de l’Associació Internacional de Treballadors (AIT).\nLa revolta no va aturar les quintes, però va desfermar un gran nombre de col·lectes i rifes per recaptar diners amb els quals pagar les redempcions, i aquell any cap barceloní va ser allistat. El 1872 es van tornar a viure aldarulls contra les lleves, les quals, malgrat resultar abolides durant la Primera República, es van tornar a organitzar amb l’excusa de la Tercera Guerra Carlina. Després de la Setmana Tràgica es va suavitzar el sistema, que no seria abolit fins a la llei de reclutament del 1940. A partir de llavors, es va eliminar la possibilitat de deslliurar-se del servei militar pagant una quantitat en metàl·lic. Així, es va iniciar una nova fase de protestes, aquesta vegada contra les lleves forçades, que acabaria l’any 2001 amb la fi del servei militar.


“El pitjor de tot és el tsunami psicològic de desesperació on ens té l’Estat” (I) | a destemps\n“El pitjor de tot és el tsunami psicològic de desesperació on ens té l’Estat” (I)\n21 Abril 2011 § Deixa un comentari\nDesprés de passejar una estona pel campament de El Molino, fer algunes fotos i xerrar amb la Nelly a la seva botiga de queviures, ens vam asseure a la banqueta que hi havia a la porta de l’entrada de la casa de la Ximena Toledo, dirigenta del sector. Sector 4, casa 318. Aquesta és la seva nova adreça.\nVa arribar amb 10 minuts de retard, és a dir, puntual. De la mà, son fill petit i sa filla mitjana, de 12 anys. Ens saluda, es disculpa (li diem que no cal), ens fa entrar i comença a disparar; realment, té caràcter, parla amb el cap i amb l’estómac, i sembla del tot incombustible.\n“Vivim en terra de ningú, sense res”, és la seva entrada. I afegeix que el que volen ells/es una reconstrucció de debò, que té dues vessants: la reconstrucció de l’espai on vivien, i una vida digna mentre això no finalitza. “Per naltros, és el mateix: mentre esperem un habitatge definitiu, volem un habitatge digne”. Ens explica que, de tot el que veiem, només la nevera li ha regalat Creu Roja; “tota la resta, comprat a crèdit”. De fet, la raó és ben senzilla: “Volem viure decentment, com vivíem abans”.\nAl campament, les mediaguas (les cases de fusta que els han habilitat, i que tenen tres metres de profunditat per sis de llargada) no tenen lavabo ni dutxa. Els lavabos són contenidors marítims de 20’ que ha posat el govern, i que s’han de compartir. I això ara, perquè durant dos mesos van funcionar amb lavabos químics. “Som 35 famílies per 16 contenidors. I encara, perquè hi ha sectors on han de compartir els banys entre tres o quatre famílies. Tu saps la pèrdua de privacitat i intimitat que vol dir això?”. Ella té sort: la seva casa i la de la seva filla gran, que recentment ha tingut una criatura, són adjacents, de manera que el lavabo el comparteixen entre elles, i també han habilitat les mediaguas de manera que una fa les funcions de menjador i sala d’estar, i l’altra, de dormitori.\nA la Ximena l’escandalitza el que estan fent les autoritats amb la part afectada. “El mar va entrar pels costats, pel riu [lateral de la part urbanitzada], que és la part més baixa, no va entrar pel mig: per què volen expropiar aquella part? Perquè és la part comercial”, ens explica. “L’expropiació no està justificada. És un negoci immobiliari, volen fer un nou Pingueral”, en referència a una zona turística rica que hi ha ben a prop. Diuen que volen fer una llei per evitar constricció, “però no hi confiem”.\n“Abans hi havia un mur de passeig, cal fer un mur de contenció i un bon malecón. El tsunami del Japó ja tornat a entrar pel mateix lloc. Si el que volen és salvar vides, per què no compren els cerros i els donen cases a la gent, i a baix fan serveis públics o creen fonts laborals? Ens cal una processadora d’aliments, empreses que treballin el tèxtil, etc.”. Critica que s’està traient a la gent que l’únic que feia era guanyar-se la vida, pagar la universitat als/es fills/es, etc. “Volen donar el mar als rics, que no el gaudeixin els pobres”, assegura. I afegeix que Dichato és un lloc preciós “fins i tot destrossat”.\n« “El pitjor de tot és el tsunami psicològic de desesperació on ens té l’Estat” (II)\nUna història sense final »\nYou are currently reading “El pitjor de tot és el tsunami psicològic de desesperació on ens té l’Estat” (I) at a destemps.


Formulari de comanda de gasoil (ca)\nBENVINGUT AL FORMULARI DE COMANDA DE GASOIL CALEFACCIÓ\nComanda a Valliwash\nTelèfons de contacte: (fixe o mòbil)*\nProducte:* Gasoil calefacció\nData del servei:* Laborables de dilluns a divendres Petició de servei en dissabte\nNOTA: En formularis amb descompte per servir dissabte no s´accepten comandes de varies descarregues amb una sola adreça.\nPer tant els preus son individuals i el descompte també.\nPer comandes multiples en dies laborables poden utilitzar la zona d´observacions o trucar al 93 683 38 67 per demanar un preu de grup. Gràcies.\nOBSERVACIONS : (horari preferent , altres observacions...) (400 chars left)\nVostè esta realitzant una reserva de gasoil al preu vigent en el dia d'avui. El petroli te oscil.lacions de preu que fa que aquests s'actualitzin cada vegada que hi ha una variació. El preu d'aquesta reserva es el confirmat en aquests moments, tot i que pot patir futures variacions a l'alça o a la baixa abans se ser servit. VALLIWASH/ PETROMIRALLES nomes pot garantir el preu resultant de la reserva que vostè realitza en aquests moments a través de la nostra web.*\nMitjançant la marcació de la casella corresponent i entrada de dades en els camps marcats amb un asterisc (*) en el formulari, accepten expressament i de forma lliure i inequívoca, que les seves dades són necessàries per a atendre la seva petició, per part del prestador, sent voluntària la inclusió de dades en els camps restants. L'Usuari garanteix que les dades personals facilitades són correctes i es fa responsable de comunicar qualsevol modificació d'aquests. Pot obtenir més informació consultant l'Avís legal disponible en la part inferior de la pàgina.*\nSón aquestes dades correctes?\nTelèfons de contacte: (fixe o mòbil)\nOBSERVACIONS : (horari preferent , altres observacions...)\nMoltes gracies per fer servir el formulari de "Comanda de Gasoil calefacció" de valliwash.com


3 exercicis de respiració conscients: pirateig\nPrincipal Meditació 3 exercicis de respiració conscients\nActualment, l’únic que hi ha a la ment de la gent és el coronavirus.\nEl nostre món, de fet, té una crisi i hi haurà més patiment per davant. Potser fins i tot molt de patiment.\nÉs un moment increïblement dur. No hi ha manera d’eludir-ho.\nI, sincerament, no tinc ni idea de què passarà, quant durarà això o quan les coses tornaran a la normalitat.\nNo estic aquí per dir-vos que 'tot sortirà bé'.\nEl meu cor es dirigeix a tots els afectats per aquesta pandèmia i pregueu que us mantingueu segurs i sigueu intel·ligents.\nPerò, això és el que sí sé ...\nMolts de nosaltres passarem molt més temps a casa nostra.\nI, per molt avorrit que sigui, ens ofereix l’oportunitat d’aprendre noves habilitats.\nAra bé, si alguna vegada heu llegit articles al bloc Hack Spirit, ja sabeu que crec que la meditació és una habilitat increïble que val la pena aprendre.\nSobretot quan se sent constantment estressat i en pànic.\nLa meditació m’ha ensenyat a acceptar les meves emocions i millorar el meu enfocament. (Mireu la meva història aquí sobre com l’aprenentatge de la filosofia oriental va canviar la meva vida).\nFins i tot els científics han descobert que la meditació regular pot disminuir els nivells d’estrès i millorar la qualitat del son.\nLa pregunta és: Com podeu aprendre a meditar i calmar-vos?\nÉs més fàcil del que es pensa.\nEn general, les tècniques de meditació més eficients i fàcils són els exercicis de respiració.\nPerquè quan el cos està estressat passa al mode de lluita o fugida.\nTot i que això ens ajuda a afrontar situacions que requereixen una acció ràpida, causa problemes quan la resposta és provocada contínuament per esdeveniments del dia a dia, com ara problemes de diners o problemes de relació.\nMitjançant tècniques de respiració, enganya el cos per relaxar-se.\nSegons Viure Fort , això es deu al fet que respirar lentament 'activa l'hipotàlem', que està connectat a la glàndula pituïtària del cervell que després envia neurohormones que inhibeixen les hormones que produeixen estrès i desencadenen una resposta de relaxació al cos.\nAixí doncs, sense més preàmbuls, aquí teniu tres exercicis de respiració que han demostrat que ajuden a la gent a calmar-se:\n1. Respiració igual\nEn realitat, això és el que em va fer començar amb la meditació i encara ho faig servir fins avui.\nEls ioguis solen fer de 6 a 8 recomptes per respiració. Això ajudarà a calmar el sistema nerviós i reduir l’estrès.\nRecordeu que l’objectiu principal d’aquesta tècnica és igualar la respiració.\nQuan l’has d’utilitzar? Aquesta és una tècnica brillant perquè ho podeu fer en qualsevol lloc i en qualsevol moment en què us sentiu estressat. També és una tècnica excel·lent abans de dormir.\nAquesta tècnica de respiració és generalment la primera tècnica que s’ensenya als principiants. És fàcil d’explicar, senzill de fer i, el més important, ajuda a la majoria de la gent a relaxar-se.\nDe fet, aquest estudi va trobar una respiració igual i conscient va ajudar els estudiants universitaris reduir l’ansietat abans de realitzar una prova.\nA mesura que tingueu més experiència, us sentireu més còmodes augmentant les vostres inhalacions i espiracions, cosa que us farà relaxar-vos encara més.\n2. Relaxació progressiva\nCom es fa: Es tracta d’un procés en dos passos.\nEn primer lloc, respireu profundament i tensareu una part concreta del cos, com ara la mà. Després de mantenir aquesta tensió durant 5 segons, deixeu anar la tensió i exhaleu la respiració.\nMentre feu el segon pas, haureu de sentir que els músculs s’alliberen i es flueixen a mesura que la tensió surt.\nSegons els experts, és millor respirar pel nas i sortir per la boca.\nAquesta tècnica té un avantatge addicional:\nAugmenta la consciència de les sensacions associades a la tensió i, en conseqüència, us ajuda a identificar-vos quan us sentiu estressat.\nDiversos estudis han demostrat que practicar regularment una relaxació muscular progressiva us pot ajudar a controlar l'estrès.\nQuan l’has d’utilitzar? Podeu utilitzar-lo en qualsevol lloc. Tanmateix, requereix una mica més de concentració que la respiració igual, així que definitivament no feu això mentre conduïu.\nA més, si veieu que us feu mal als músculs mentre us tenseu, reduïu-lo una mica. Fer mal als músculs no és l’objectiu.\n3. Alternar la respiració del nas\nCom es fa: Estic segur que podeu endevinar què implica aquesta tècnica pel títol.\nPer practicar, manteniu el polze esquerre sobre la fossa nasal esquerra i inhaleu profundament per la fossa nasal dreta.\nEn el moment màxim d’inhalació, tanqueu la fossa nasal dreta amb el dit anular i expireu per la fossa nasal esquerra.\nQuan l’has d’utilitzar? Segons els ioguis, aquesta tècnica et fa sentir més centrat i tendeix a despertar-te.\nPer tant, és ideal per fer-ho abans d’una reunió important o per començar el dia lliure.\nLa respiració alternativa de la fossa nasal té una història bastant llarga en la medicina ayurvèdica.\nCreien que harmonitzava els dos costats del cervell, donant lloc a un equilibri mental i emocional.\nAquí teniu què alguns estudis han trobat :\n1) Activa el sistema nerviós parasimpàtic.\n2) Millora les funcions respiratòries, com ara la força i la resistència respiratòries.\n3) Millora l'atenció i el rendiment motor.\nSi voleu aprendre tècniques conscients més pràctiques que us poden calmar i millorar el vostre estat d’ànim en aquests moments difícils, consulteu el meu llibre: L’art del mindfulness: una guia pràctica per viure en el moment .\nAquest llibre és una introducció fàcil de seguir al poder que canvia la vida del fenomen d’atenció plena.\nnoia de ioga nua instagram\nsignes que un home casat està enamorat de tu\nCom fer un cafè fort més fort a casa


Teatre | Malgrat tot\nEn la vida política hi ha moltes dosis de teatre i escenificació.\nETA, amb el comunicat de fa 2 setmanes o amb el que acaba de fer públic -tot i que amb elements molt més positius-, gasta una retòrica ampul·losa i fora de la realitat. Quan ja no representa ni la majoria de l’esquerra abertzale ‘oficial’ continua auto-erigint-se en representant del poble basc.\nPer l’altre cantó, la majoria de les forces polítiques i els mitjans de comunicació espanyols van menysprear la declaració de fa 2 setmanes i -tot i que els serà més difícil fer-ho ara- continuaran fent veure que no té interès.\nEn fi, més enllà del teatre d’uns i altres, hi ha els processos i els canvis (que modestament alguns ja assenyalàvem) que han portat a la situació actual: que ETA es troba en un procés de final d’etapa, que l’esquerra abertzale tradicionalment vinculada a ETA ja en té prou de violència i de retòrica vana i que, per tant, som molt més a prop del final definitiu de la violència al País Basc. Així, ho vulguin admetre o no, els governs i els partits polítics (bascos i espanyols) hauran d’assumir la nova situació i aprofitar-la intel·ligentment per tal que el final d’ETA sigui el més irreversible, endreçat i ràpid possible.\n« El món al revés: Sarkozy, 27 – Reding, 0 Negar l’existència de Palestina »\nQuico Gusi (08:28:48) :\nAqusest article em fa pensar que la humilitat, es una condició indispensable per a tots plegats ,en qualsevol procés de pau.\nJoan (11:17:50) :\nI caldria que la nova situació no fos “el més democràtica possible” sinó que tothom s’hi esforcés perquè fos democràtica de debò, en tots els seus aspectes, superant els entrebancs legals actuals.\nAixí tancaríem la violència amb pany i forrellat!!!\nÉs temps de fer possible la pau « Malgrat tot (11:36:37) :\n[…] I bé. Ja fa molts mesos que s’estava coent un procés important al País Basc (‘Practicant la pau‘) i uns quants que ETA va començar a donar senyals de resposta, encara que fos tímidament. També vam advertir que hi ha qui feia, i faria, massa teatre. […]


Taula redona sobre el tren Xàtiva-Ontinyent-Alcoi - Portal de Xàtiva\nAlcaldes d’Agullent, d’Albaida, Muro i Agres a més dels portaveus de Compromís a Xàtiva, Ontinyent i Alcoi van parlar en una taula redona sobre el tren Xàtiva-Ontinyent-Alcoi. En la cita estaven representades les comarques centrals, L’Alcoià, El Comtat, La Vall d’Albaida i La Costera, i es va analitzar la situació de la línia fèrria que vertebra les comarques.\nVan compartir una jornada de treball i van debatre sobre la situació del tren i del seguiment i tractament que estan donant la societat i els partits polítics.\nVan participat l’alcalde de Muro, Rafel Climent; el d’Agres, Josep Manel Francés; el d’Agullent, Jesús Pla; i el d’Albaida, Josep Albert; a més dels portaveus de Xàtiva, Cristina Suñer; el d’Alcoi, David Abad; el d’Ontinyent, Josep Francés; i el de la Vall d’Albaida, Joan Gilabert.\nEls alcaldes i regidors de Compromís, van denunciar per una banda, la situació de precarietat que pateix la línia, amb la reducció d’inversions, la falta de control dels viatgers. També criticaren «la falta de voluntat política per impulsar un tren per a treballadors que puguen anar a València, Alcoi, Ontinyent, etc. fent servir el tren i d’estudiants amb horaris adients sobre tot dilluns i divendres, a més del turisme amb millora d’instal·lacions i d’horaris per al cap de setmana, donada l’oferta turística que poden oferir les nostres comarques».\nPer altra banda, van denunciar l’actitud del PP, com que no ha participat en cap de les activitats i comissions proposades pels ajuntaments i per les plataformes cíviques i la del PSOE, «en voler rendibilitzar, mediàticament i electoralment la problemàtica del tren, així com capitalitzar les reivindicacions que són i seran de tots, utilitzant a la resta d’alcaldes i regidors i deixant de costat a la resta de partits de les comarques centrals als mitjans de comunicació».\nPer acabar, van anunciar que han presentat esmenes tant als pressupostos de la Generalitat Valenciana, com al de l’Estat espanyol demanant més inversions, així com preguntes parlamentàries mitjançant el diputat de Compromís al congrés dels diputats, Joan Baldoví, i que «esperen que esta línia no siga una desfeta més dels governs del PP, com ja ho han sigut la banca valenciana, la ràdio televisió valenciana i el València Club de Futbol».\nAnterior Entrada anterior: L’Aranya d’Albaida culmina el seu 90é aniversari\nSiguiente Entrada siguiente: Concentració per la llibertat d’expressió esta vesprada a Xàtiva


UNA NACIÓ, UNA SELECCIÓ - Els dies i les dones\nL’any 1971 Pau Casals pronunciava aquest memorable discurs davant el món sencer. Trenta-cinc anys després encara no disposem d’ambaixadors oficials que facin saber que Catalunya, els Països Catalans, són una nació i que com a tal, mereix representació en tots i cadascun dels àmbits on les altres nacions queden representades.\nVolem sobirania pel nostre país. Governar d’acord amb les lleis que fem nosaltres. Gestionar els nostres recursos. Tenir les eines necessàries perquè la nostra llengua no s’estingeixi. Estimar, viure i sentir en català amb la naturalitat que ho fa un francès, un italià, un basc o fins i tot un espanyol.\nA punt que vint-i-dos jugadors representin aquesta voluntat en un camp de futbol, tornem a insistir en la que és i ha de ser la nostra reivindicació fonamental: volem ser una nació i volem tenir un estat per continuar avançant i poder dir que la nostra nació no és la millor del món senzillament perquè fa segles que hi ha qui s’entesta en no deixar-nos-ho demostrar.


Home Notícies XXV LCFA SR\nEls Falcons remunten 14 punts als Legends.\nEl primer partit de la història contra els Legends a Torrelles de Llobregat no va començar bé pels Falcons, que van notar les baixes d'alguns jugadors i el fet que d'altres jugaven en posicions poc habituals.\nEl primer quart va ser un anar i tornar dels atacs sense crear cap mena de perill, però al segon el millor jugador dels Legends, Alejandro Moreno, va trencar uns quants placatges i va còrrer mig camp per anotar el primer TD del seu equip en competició oficial.\nEls Falcons van començar a jugar més per l'aire, però Legends va interceptar (també per mitjà de l'Alejandro Moreno) un llençament massa forçat del quarterback saltenc i el va retornar per TD, posant el 14-0 al marcador.\nL'atac dels Falcons va reaccionar ràpidament amb un llarg llençament d'en Ramon Quintana que en Josep Caixàs va convertir en el 14-7 amb el que es va arribar al descans. Aquesta gran jugada va donar aire als jugadors dels Falcons, que van sortir al camp a la segona meitat amb molta més concentració i contundència.\nEl tercer quart va transcòrrer sense anotacions, però amb els Falcons molt a prop de la Endzone contrària, i a la primera jugada del darrer quart Gabriel Santana rebia un pase per TD. El coach Formatjé va decidir anar a pels dos punts de la conversió en comptes de xutar el punt extra i Giancarlos Andia va aconseguir la recepció que posava als Falcons pel davant al marcador 14-15.\nAquesta anotació va ser un cop molt dur pels Legends, que es van anar diluint davant de l'empenta dels saltencs al darrer quart. Dos recepcions per TD d'en Nil Sicart, que va aprofitar molt bé els grans bloquejos de la línia d'atac, i la fermesa de la defensa, amb dues intercepcions pràcticament consecutives d'en Ramon Quintana a les acaballes del matx, van consolidar la victòria dels Falcons per 14-29.\nCal destacar el debut d'en Gerard Matas com a Defensive End, que va cuallar un gran partit i la nova intercepció de l'Albert Prat, que amb en Miguel Angel Quilez i l'Aloit Tubert van ser una secundària infranquejable.\nEls altres partits de la jornada van tenir els següents resultats:\nReds 26 Imperials 27\nEagles 37 Senglars 12\nUroloki 6 Bocs 66\nAmb aquesta victòria Bocs es converteix en lider invicte, pel darrera queden Imperials, Eagles, Senglars i Falcons empatats amb 2 victòries i una derrota i tanquen la classificació Uroloki i Legends que encara no han guanyat cap partit.\nEl proper partit pels Falcons serà després de l'aturada nadalenca, el 13 de gener a les 17:00 a Argentona.


Bloc de pisos al barri de les Corts de Barcelona. Marc Rovira\nEl debat sobre les pujades dels preus ha arribat a l’habitatge, que està creixent amb força a nombrosos països d’Europa fins al punt que el Banc Central Europeu ja s’està plantejant actuar per frenar possibles bombolles.\nLa sobrevaloració dels mercats residencials "està cada cop més estesa i això és una preocupació", ha explicat aquest dijous Luis de Guindos, vicepresident del BCE. "Crec que hem de començar a plantejar-nos la possibilitat de tornar a implementar mesures macroprudencials [a la banca]", ha afegit l’exministre d’Economia espanyol.\nEls preus de l’habitatge van créixer al tercer trimestre més d’un 10% interanual a 13 dels 27 països de la UE, especialment al nord i al centre del continent, segons Eurostat. Això afegeix més tensió a les escalades de preus que s’estan veient en àmbits com l’alimentació o l’energia, que estan disparant la inflació a nivells rècord (en el cas d'Espanya, l’IPC està al màxim de les últimes tres dècades ). A Espanya els preus no van escalar amb tanta força: ho van fer un 4,2%, quan la mitjana de l’eurozona va fregar el 9%.\nL’anunci del BCE sobre possibles "mesures macroprudencials" podria implicar que el supervisor imposés a les entitats financeres noves restriccions per impedir que el crèdit flueixi en excés cap a l’immobiliari. Un exemple habitual és el de limitar la concessió d’hipoteques que superin el 80% del valor del pis, ja que es consideren préstecs de més risc. Un altre cas podria ser, per exemple, demanar més requisits de capital per als bancs que prestin en sectors on el BCE considera que hi ha un excés de crèdit.\nLes polítiques macroprudencials es poden implantar per països de forma individual (en el cas espanyol seria el Banc d’Espanya) o també pot ser que el BCE opti per aplicar-les de forma generalitzada —i fins i tot més exigent— a tot el continent, segons explica un portaveu de la institució.\nPel que fa als preus, si bé és cert que de mitjana encara no s’han recuperat els rècords de l’època de la bombolla immobiliària, hi ha grans desigualtats territorials, especialment entre determinades ciutats (en algunes zones de Barcelona i Madrid sí que s'estan fregant els nivells previs a la bombolla) i d’altres territoris que tenen menys atractiu per als ciutadans i els inversors.\nDe totes maneres, l’arribada de la pandèmia no va provocar una davallada dels preus, tal com pronosticaven inicialment algunes veus. El valor dels pisos ha seguit creixent ininterrompudament tot aquest temps a Espanya, per molt que alentissin el ritme durant alguns trimestres per l’arribada del covid-19. Les empreses del sector immobiliari que estan trigant més a recuperar-se són les que depenen més del mercat estranger, com les que venen cases de luxe, ja que aquest tipus de client sí que està trigant més a tornar, segons expliquen fonts del sector.\nPoca morositat tot i la pandèmia\nA banda de la bona marxa immobiliària, els bancs s’estan trobant que —a diferència de la crisi anterior— la morositat no s’està convertint en un gran problema. El 2013 es va arribar a fregar una morositat del 14%, és a dir, que un de cada set euros que els bancs havien concedit com a crèdit es considerava molt difícil de recuperar. Ara, en canvi, la morositat està en el 2,93%, segons les dades publicades aquest dijous pel Banc d’Espanya.\nÉs cert que hi ha més de 130.000 milions en crèdits ICO que es van entregar durant l’inici de la pandèmia i que encara no s’han hagut de tornar, però les estimacions del Banc d’Espanya són que tan sols un 2% d’aquests crèdits (l’equivalent a menys de 3.000 milions) seran morosos. Això significa que, si es compleixen els pronòstics del Banc d’Espanya, la morositat no sembla que s’hagi de ressentir gaire quan al llarg d'aquest any els crèdits ICO vagin vencent i s’hagin de començar a tornar. A banda del 2% que es considera de dubtosa recuperació, hi ha un 16% dels crèdits ICO que el supervisor té sota "vigilància especial" per si s’acaben tornant dubtosos. Però fins i tot si això passés, la xifra de morositat només quedaria lleugerament per sobre del 3%.\nimmobiliari BCE Luis de Guindos preus pisos


El PP demanarà al Senat que es reprenguen les obres de la variant « Infobenissa\nEl PP demanarà al Senat que es reprenguen les obres de la variant\nEl grup popular de Benissa segueix exigint una de les infraestructures més demandades pels benissers, la variant de la N-332, les obres de la qual van quedar paralitzades fa més d’un any.\nDes del PP de Benissa s’està intentant que el govern d’Espanya, presidit per Zapatero, es retracte i que deixe de discriminar la Comunitat Valenciana i en particular al municipi de Benissa, pel que fa als pressupostos generals de l’estat.\nJa s’ha reiterat en nombrosos plens municipals la necessitat d’executar aquest projecte. Fins i tot a la Corts Valencianes el portaveu popular de comissió d’infraestructures, el benisser David Serra va exposar aquesta reivindicació. El passat 22 de Setembre es va registrar en la comissió d’infraestructures del senat, una moció (consulteu text en en pdf) revindicant les represa immediata de les obres de la variant. Serà el senador alacantí, Agustín Almodóbar, qui defense aquesta moció quan el govern tinga a bé la seua inclusió en el corresponent ordre del dia. En ella s’insta el Govern de Zapatero perquè es reprenguen les obres de la variant a la N-332, al seu pas per Benissa. Unes obres que porten més d’un any paralitzades i que estan provocant enormes molèsties als veïns i visitants del municipi.\nEl president local i portaveu del PP a Benissa, José Maria Serna ha expressat el seu agraïment al grup popular al senat per fer-se ressò de les reivindicacions dels benissers i ha instat el govern central perquè es tinguen en compte aquestes reclamacions de forma imminent, donada la seua necessitat tant econòmica, turística i ambiental.


La Casa de les Aigües. Barcelona i l’aigua a principis del segle XX – Agència Catalana de l'Aigua\n12 febrer, 2019 13 febrer, 2019 xarxesDeixa un comentari\nEl lloc central de la visita va ser la Casa de l’Aigua de Trinitat Nova i en aquest espai, Josep Maria Palet, director de l’ICAC, va explicar-nos quins eren els elements que formen part d’aquesta infraestructura i els motius pels quals es va construir.\nOrigens i motivació\nEl subministrament d’aigua a les ciutats ha estat, des de la construcció de les primeres ciutats, un tema, cabdal. En el cas de Barcelona, tant a l’època romana com més endavant, a l’Edat Mitjana, es va estudiar i donar solució a aquesta problemàtica, construint elements tan importants com els aqüeductes que conduïen l’aigua a la Barcino romana o el Rec Comtal en l’època medieval.\nA més de garantir l’arribada de l’aigua en quantitat suficient calia que aquesta complís tots els requeriments de qualitat per a evitar problemes sanitaris, com el que va partir Barcelona l’any 1914 en forma d’epidèmia de tifus.\nArrel d’aquest darrer fet, les autoritzats de la ciutat van decidir impulsar la construcció d’unes instal·lacions que haurien de millorar el tractament i el transport de l’aigua cap a la urbs. Amb aquests efectes es van construir, entre els anys 1915 i 1919, la Casa de l’Aigua de Trinitat Vella i la Casa de l’Aigua de Trinitat Nova, la primera d’elles feia la funció d’estació d’elevació i bombament i la segona duia a terme les operacions de tractament, emmagatzematge i distribució.\nAmbdues cases estan connectades per una impressionant canonada que travessa el subsòl de l’actual avinguda de la Meridiana.\nEs d’un dels primers edificis construïts amb formigó armat a Barcelona, un conjunt modernista, obra dels enginyers Felip Steva i Planas i Joan Sitjes, que es troba situat a l’actual barri de Nou Barris.\nLa Casa de les Aigües de Trinitat Nova Imatge de http://www.barcelona.cat\nL’aigua procedent del riu Besòs arribava a aquesta instal·lació procedent de l’estació de la Trinitat Vella, i ho feia mitjançant una canonanda, com la que veieu en la imatge, de ferro i amb un diàmetre de 50 cm.\nLa conducció transportava l’aigua fins a un primer dipòsit on es els sòlids presents decantaven i on es duia a terme l’addició de clor com a desinfectant.\nInterior de la Casa de les Aigües Dipòsit de decantació i cloració.\nInterior del dipòsit de decantació i cloració.\nEl següent pas era conduir les aigües cap a un gran dipòsit sectoritzat i impermeable que permetia emmagatzemar l’aigua abans de la seva distribució cap a la ciutat vella de Barcelona. Es va arribar a plantejar la construcció d’un aqüeducte per a conduir l’aigua cap a l’aleshores en expansió zona de l’Eixample, però aquesta solució va ser finalment descartada.\nA destacar que les solucions tècniques i els materials emprats en la construcció de la instal·lacions van ser innovadors i de gran qualitat per a l’època. Per a procedir a la distribució de l’aigua es va optar per a la construcció d’un llarg túnel, on es troba la canonada de subministrament.\nInterior del túnel de connexió entre les dues cases d’aigua. Canonades d’impulsió i retorn.\nDetall d’una part del dipòpsit d’emmagatzematge d’aigua.\nAquestes instal·lacions van estar operatives fins l’any 1989 i, actualment, després d’una important rehabilitació, són un punt de referència cultura de la ciutat.\nCasa de l’Aigua MUHBA\nDescobreix Barcelona. Nou Barris.


Gallec, català i basc. La importància de traduir les llengües cooficials a l’Estat espanyol\nEn un país tan plural com Espanya, el fet de parar atenció a les llengües cooficials és cada cop més important i, en alguns casos, absolutament necessari per obrir-se camí en les comunitats autònomes bilingües.\nLa constitució de 1978 estipula que el castellà és la “llengua oficial de l’Estat”, i que “la resta de llengües espanyoles seran també oficials en les comunitats autònomes respectives”. Aquest és el cas del català, oficial a Catalunya, les Illes Balears i la Comunitat Valenciana (amb el nom de valencià); del gallec, oficial al territori de la Comunitat Autònoma de Galícia, i del basc, oficial al País Basc espanyol.\nAquestes llengües conviuen en situació de cooficialitat amb el castellà en aquests territoris, per la qual cosa és important oferir un servei de traducció en aquestes comunitats per tal de garantir els drets lingüístics dels ciutadans.\nLa cooficialitat en l’àmbit públic i institucional\nEls ciutadans que viuen en les comunitats autònomes bilingües tenen dret a expressar-se en la llengua que desitgin, per la qual cosa les administracions i institucions públiques garanteixen l’atenció al ciutadà en almenys dos idiomes.\nQuè passa al sector privat?\nEn ser un dret, i en molts casos una necessitat, que el ciutadà pugui comunicar-se en la seva llengua materna, cada cop són més les empreses privades que decideixen oferir els seus serveis en català, gallec o basc. En molts casos, l’atenció al client en la seva llengua materna es valora molt positivament i pot millorar la imatge d’una empresa. Per això, el fet de disposar de serveis de traducció en tots tres idiomes esdevé cada vegada més un encert i un aspecte pel qual cal apostar.


Redescobrir Vicens Vives | Blog d'Humanitats\nEntre tota aquesta producció, m’agradaria destacar dues obres aparegudes el 2012 a l’editorial Quaderns Crema: la biografia intel·lectual a càrrec de Cristina Gatell i Glòria Soler Amb el corrent de proa, i la recuperació per part de Miquel Àngel Marín Gelabert del pràcticament desconegut Espanya contemporània (1814-1953).\nAquest darrer representava l’aportació espanyola al projecte de l’editor milanès Carlo Marzorati, compromès en una aventura agosarada: oferir una història contemporània europea (segles XIX i XX), on les històries nacionals s’encaressin des d’una perspectiva continental. Més enllà de la seva rellevància en la construcció d’un imaginari comú per l’Europa postbèl·lica, per Vicens suposava un reconeixement indubtable en sumar-lo a una nòmina d’autors de primera fila i, alhora, una oportunitat única per encarar la contemporaneïtat espanyola sense les constriccions de la dictadura franquista.\nTot aquest potencial, però, semblava haver-se malbaratat, doncs cap original havia pogut ser localitzat en el seu arxiu i l’edició en francès havia passat desapercebuda. Per fortuna, cinc dècades després, l’historiador Miquel Ángel Marín Gelabert l’ha rescatat i, a través d’una acurada edició, ens ha permès accedir a un text important. Important perquè en poc més de 200 pàgines, Vicens ens ofereix una síntesi brillant i desacomplexada de la història d’Espanya des de l’ocupació napoleònica fins 1953. Tot i que, sens dubte, allò més sucós es concentra en l’anàlisi dels 15 primers anys de dictadura a través de sis disjuntives essencials: “dirigisme o llibertat econòmica, socialisme d’estat o justícia social, autoritat o llibertat, unitarisme o regionalisme, ortodòxia o dissidència, incorporació o divisió intel·lectual”.\nEvidentment, el seu valor no rau en la seva vigència com a manual –la pròpia evolució historiogràfica l’ha fet envellir—, sinó com a testimoni. Perquè assenyala i obre els camins que havien de centrar l’atenció de les següents generacions d’historiadors. I perquè ens redimensiona la figura de Vicens. Sense les limitacions ideològiques i acadèmiques del franquisme, accedim a les seves reflexions més sinceres sobre el passat recent i el futur immediat espanyols.\nEl Vicens de Marzorati manté les característiques que l’havien convertit en un referent dins l’assagística (llegibilitat, amenitat, síntesi, modernitat, intuïció…), però hi suma la novetat temàtica –contemporaneïtat—, d’enfocament –europeista— i, sobretot, la honestedat. Només cal donar una ullada a la bibliografia utilitzada, on al costat dels textos canònics franquistes apareixen les darreres referències internacionals, així com autors eliminats de les lleixes i les aules espanyoles. Conscient d’adreçar-se a un públic europeu i parapetant-se rere una edició internacional i en francès, el gironí destil·la “un discurs nou i que mai més no tornarà a repetir”.\nEl text de Cristina Gatell i Glòria Soler ens ajuda a entendre i quiratar l’excepc ionalitat del Vicens de Marzorati. Serà de les poques ocasions en què l’historiador gironí podrà manifestar-se obertament, sense les limitacions que caracteritzaren la seva vida acadèmica, política i personal. Amb el subtítol de Les vides polítiques de Jaume Vicens Vives, les autores ja ens adverteixen de la seva voluntat de centrar-se en el Vicens ciutadà i de la diversitat del propi personatge.\nEl prometedor historiador del temps de la República acabarà sent l’home-pont per excel·lència entre les diferents sensibilitats catalanistes de l’interior i de l’exili, a més d’un interlocutor qualificat amb certs sectors del poder central. Però, entremig i durant els anys centrals de la seva vida, prevaldrà el pare de família, l’acadèmic, l’investigador i l’empresari que haurà de sobreviure a la misèria –econòmica, moral i científica— de la postguerra.\nFins 1955, la política serà present a la seva complexa agenda quotidiana. Però, hi serà com a eina, conscient de què sense influències en aquest camp, la càtedra i, posteriorment, la consolidació de la seva Escola haguessin estat impossibles. La publicació de Notícia de Catalunya dóna un tomb a les seves prioritats i normalitza la seva figura dins la societat catalana i, sobretot, dins dels nuclis polititzats.\nTanmateix i malgrat el seu interès i la seva innata capacitat de lideratge, Vicens se’ns mostra sovint poc dotat per la política i el ‘politiqueig’. En ell, l’optimisme i la confiança en les pròpies forces es combinaven amb “una notable ingenuïtat i una escassa visió”. Amb tot, la prematura mort de l’heterodox historiador va fer que, per bona part de la generació política i intel·lectual protagonista de la Transició, esdevingués un referent ineludible.\nAmb el corrent de proa demostra que, malgrat l’Any Vicens i els treballs previs (Muñoz, De Riquer, Santirso…), la seva figura –complexa i suggerent— justifica plenament l’interès, com a estudi de cas i com a representant d’una generació. De la seva biografia sorgeix l’evidència d’una societat catalana molt més diversa que no la grisor franquista feia intuir. En paraules de Verdaguer: “i a on tu veus lo desert / eixams de móns formiguegen”.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de _Història, Comentaris, Ressenyes per Jaume Claret Miranda. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


CaixaBank emet un Bo Social Covid-19 de 1.000 milions d'euros per finançar a pimes i microempreses de les zones més desafavorides d'Espanya\nRedacció Catalunyapress | dijous, 2 de juliol de 2020\nCaixaBank ha fet la segona emissió sota el sota marc de bons verds, socials i sostenibles que va publicar l'agost 2019. En aquesta ocasió, l'entitat ha col·locat 1.000 milions d'euros a 6 anys, amb opció de redimir el bo als 5 anys, en format de deute sènior preferent.\nCaixaBank guanya el títol de millor entitat de banca privada a Europa per la seva cultura i visió digital el 2020\nL'objectiu de l'emissió és mitigar els efectes de la COVID-19, a través de finançament a pimes i microempreses domiciliades en les regions espanyoles més desafavorides. Aquestes zones són les que es troben dins el percentil 30 en termes de PIB per càpita, és a dir, amb menys de 19.665 euros, o amb taxes de desocupació superiors al 16.69%.\nL'entitat, presidida per Jordi Gual i el conseller delegat de la qual és Gonzalo Gortázar, proposa que els fons captats es destinin a promoure l'ODS número 8 “Treball decent i creixement econòmic”, on ja ha identificat 1.700 milions d'euros elegibles seguint els estrictes criteris definits pel marc de CaixaBank i que intenten esmorteir els efectes de la COVID-19.\nEl preu del bo s'ha fixat en 117 punts bàsics sobre el midswap, després de rebaixar la indicació de preu inicial en 33 punts bàsics i el cupó ha quedat establert el 0,75%. L'èxit de l'emissió es reflecteix en la demanda, que ha superat els 3.000 milions d'euros i en l'elevada qualitat de mateixa. D'acord amb els bancs que han participat en la transacció, un 72% dels bons ha estat adjudicat a inversors reconeguts en el mercat com inversors socialment responsables, (SRI) i entre aquests, el 56% compta amb el major reconeixement en inversió responsable (“Dark SRI”).\nEl compromís amb les empreses i la recuperació econòmica es posa de manifest amb el creixement de la cartera de crèdit brut del Grup, que des de l'inici d'any i fins al 31 de maig va ser de 13.300 milions d'euros, cosa que representa un increment del 5,8%.\nAquest bo torna a demostrar l'alineament del finançament amb el model de banca social i responsable de CaixaBank. Aquesta estratègia està sent reconeguda pels inversors de renda fixa que destaquen com l'entitat ha sabut reflectir aquesta estratègia en un marc de bons socials creïble i sòlid.\nL'emissió espera comptar amb una qualificació Baa1/BBB+/A -/A per Moody’s, S&P, Fitch i DBRS respectivament. Els bancs col·locadors d'aquesta nova emissió han estat CaixaBank, HSBC, ING, Natixis i UniCredit.\nSegona emissió sota el marc SDG\nD'aquesta manera, CaixaBank ha fet la seva segona emissió sota el marc SDG (bons verds, socials i sostenibles). Amb la primera emissió de setembre de 2019, CaixaBank va obtenir el premi “Bo Social de l'any 2019” per la prestigiosa publicació Environmental Finance. Aquesta operació inaugural incloïa préstecs de MicroBank a individus o famílies amb ingressos disponibles iguals o inferiors a 17.200 euros, amb l'objectiu de finançar necessitats diàries com a despeses en salut, educació o reparacions en les llars i vehicles, així com préstecs a autònoms i pimes en les regions més desafavorides d'Espanya.


Bongiovanni 2 Taormina Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDissenyat tant per oci com per negoci, Bongiovanni 2 està situat idealment a Taormina City Center; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Taormina. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Bongiovanni 2.\nDescompte a Bongiovanni 2


Cinc mites sobre el gluten que no t’hauries de creure\n“El gluten és dolent per a la salut”: una de les afirmacions que cal desmentir\nCinc mites sobre el gluten que no ens hem de creure. // CC0\nActualitzada el 27-09-2019 12:37\nFa 15 anys pràcticament ningú sabia el que era el gluten. Ara, “ha passat a ser trending topic i en molts articles que es troben a la mar d’Iiternet, és el presumpte culpable de molts problemes de salut”. El gluten és una proteïna envoltada de mites i llegendes.\nHo constatem a Sin gluten y sin riesgos (Zenith), un llibre que s’acaba de publicar, escrit per Nuria Pablos, celíaca i especialista en benestar emocional, i Elisa Mora de Checa, celíaca, doctora en biologia per la Universitat de Barcelona, especialista en divulgació científica, que ha treballat al Departament Tècnic de Celíacs de Catalunya. Amb aquesta biòloga repassem cinc mites sobre el gluten que no ens hauríem de creure.\nCinc mites sobre el gluten que no t'has de creure. // CC0\nMite 1: La celiaquia és una intolerància al gluten\nAquesta sentència és un mite, perquè, de fet, la celiaquia no és una intolerància, sinó una malaltia. Fins al 2012 es considerava intolerància, efectivament, però en un congrés de la Societat Europea de Gastroenterologia, Hepatologia i Nutrició Pediàtrica es va determinar que era una malaltia autoimmunitària.\n“La celiaquia és una malaltia sistèmica, que afecta tots els òrgans”, explica a RAC1.cat Elisa Mora. El problema és que és molt difícil de diagnosticar, i es poden trigar anys a tenir un diagnòstic fiable. Els símptomes són extremadament diversos: “Hi ha gent que té la típica simptomatologia digestiva, però altres persones són asimptomàtiques –no noten res si mengen gluten fins que és massa tard–, hi ha dones que pateixen avortaments, gent amb problemes de fertilitat, amb problemes d’osteoporosi…”.\nLa celiaquia és una malaltia sistèmica, que afecta tots els òrgans\nElisa Mora celíaca, doctora en biologia i autora de ‘Sin gluten y sin riesgos’\nCom funciona la celiaquia? “El sistema immunitari de les persones celíaques té una disfunció i percep el gluten com un agent extern del qual s’ha de defensar. Això genera una reacció a dins del budell, que el destrossa, una atròfia. El budell té un replegament per aconseguir absorbir més nutrients. La reacció que provoca la celiaquia és que aquestes muntanyetes de dins del budell, es destrossen i es va fent pla, no es poden absorbir nutrients, i d’aquí venen problemes de nutrició i derivats (problemes als ossos per falta de calci, problemes de visió nocturna perquè et falta vitamina A…). Però a banda, com que és una reacció autoimmunitària, van a parar a la sang substàncies inflamatòries que afecten la resta d’òrgans i es crea una inflamació als budells que pot ser origen de molts problemes de salut futurs”.\nTothom parla d’intolerància, però no és així, “ni és cert que n’hi hagi graus, i alguns celíacs puguin menjar una miqueta de gluten sense problemes”. Hi ha, segons Mora, molta infoxicació a la xarxa i molta rumorologia.\nMite 2: Cada cop hi ha més persones al·lèrgiques al gluten\nLa celiaquia no és una al·lèrgia, i per això la frase és incorrecta. “Una al·lèrgia és una reacció exagerada del sistema immunitari, en què davant d’una proteïna s’allibera una quantitat molt gran d’histamina que provoca picors, tos, ofegament i en els casos més greus, un xoc anafilàctic, però no ocasiona un dany continu com la celiaquia al budell”.\nÉs cert, però, que cada cop hi hagi més celíacs? Els últims estudis indiquen que hi ha un argument de persones celíaques, de prevalença, tot i que la mitjana es mantingui a l’1%. Però això pot ser que s’han dedicat molts esforços, cada cop més, per detectar la celiaquia i fer-ne el diagnòstic precoç, davant la dificultat que representa diagnosticar-la: “Com diuen els metges, és una malaltia camaleònica, per la gran quantitat de símptomes que presenta”.\nMite 3: A la farmàcia em poden dir si el gluten se’m posa malament\nPels especialistes mèdics en celiaquia, això és molt clar: “El diagnòstic de la celiaquia és molt complicat, i es necessiten un conjunt de proves mèdiques que ha d’interpretar un especialista”, afirma Mora. “A la farmàcia hi ha un test que amb una gota de sang detecta anticossos, aquest té base científica. Poden detectar-te anticossos, i això s’utilitza per fer cribratge. Si te’ls troben, has d’anar al metge a fer proves”. Però el cas és que el test de sang no és efectiu al 100% perquè pot ser que el test d’anticossos et surti negatiu, però igualment tinguis celiaquia.\n“El problema dels testos és que sempre els ha d’interpretar un professional, perquè molts celíacs tenen dèficit d’immunoglobulina A, i podrien donar un resultat falsejat. Mai pot anar ningú a una farmàcia per saber si és celíac o celíaca”.\nMite 4: El gluten és dolent per a la salut\nNo és cert que el gluten sigui dolent, a molta gent no se li posa malament. “Molta gent afirma que s’ha tret el gluten de la dieta i se sent millor, però si ho analitzem, veurem que han deixat de menjar productes ultraprocessats fabricats amb farines refinades; han canviat d’hàbits, han començat a menjar fruita i verdura, han començat a fer una dieta més sana, i per això se senten millor. Llavors, és el gluten o és el canvi de la dieta?”, ens explica aquesta doctora en biologia, autora del llibre Sin gluten y sin riesgos. Evidentment, si menges millor, millora la teva salut. El gluten en si mateix no és ni bo ni dolent, només és una proteïna.\nAfegeix Mora que, per trobar-nos millor, celíacs i no celíacs, en general “no hauríem de menjar tants cereals refinats, sinó més cereals integrals, com aconsellen els nutricionistes”, i com hem comentat en nombrosos articles a RAC1.cat.\nMite 5: La dieta sense gluten aprima\nHi ha gent que quan es vol aprimar fa dieta sense gluten. “Si treus la brioixeria, i els processats, evidentment que t’aprimes. Però si substitueixes tot el menjar de brioixeria i pa amb gluten per les alternatives (pa i brioixeria) sense gluten, el que passa és que han substituït aquesta proteïna, en la industria alimentària, amb formulacions químiques amb molts ingredients. No tot el menjar processat sense gluten és més sa que la resta”.\nÉs a dir, hi ha ultraprocessats sense gluten molt poc sans. “La conclusió és que celíacs i no celíacs hem de portar una alimentació basada en producte fresc”, i no intentar aprimar-nos eliminant el gluten, si no tenim problemes amb aquesta proteïna.\n09-05-2018 15:01 SALUT\nUn de cada cinc celíacs s’informa per internet


SOS MonumentsCarta Fundacional o Manifiest - SOS Monuments\nCarta Fundacional o Manifiest\nDavant de la proliferació d’intervencions agressives en el Patrimoni Cultural de Catalunya, davant de la manca d’un debat públic i contrastat d’aquestes actuacions i davant de la desinformació i indefensió de l’opinió pública, un grup de professionals de disciplines diverses, reunits en l’Associació SOS Monuments, manifestem com a prioritàries, les següents necessitats:\n1. Reconèixer els valors d’identitat històrics i artístics de l’ampli arc del Patrimoni Cultural de Catalunya: béns mobles (pintura, escultura, ceràmica, mobiliari, artesania, llibres, documents, etc.), construccions populars, arquitectura, restes arqueològiques, patrimoni industrial, jardins històrics, conjunts històrico-artístics, centres històrics, paisatges humanitzats, etc..\n2. Proclamar la universalitat del Patrimoni Cultural de Catalunya, no com a propietat exclusiva dels catalans, sinó com un dret de pertinença de la humanitat. Cada generació n’és solament mera depositària de manera transitòria.\n4. Sensibilitzar l’opinió pública en favor de la salvaguarda dels valors genuïns d’aquest Patrimoni, base de la nostra identitat col·lectiva.\n5. Informar i Debatre tant sobre les propostes d’intervenció a emprendre, com sobre les actuacions realitzades als diferents àmbits; des de l’opinió pública fins a la dels especialistes i professionals, per dret irrenunciable de ciutadania.\n7. Actuar en la defensa dels béns culturals d’interès nacional, local o altre, promovent la incoació d’expedients de declaració dels mateixos, 0 bé mitjançant accions populars quan siguin necessàries.\n8. Conservar al màxim el Patrimoni Cultural, en particular l’arquitectònic, amb:\n9. Publicitar mitjançant estudis, memòries, anàlisis crítiques i butlletins, els resultats de les intervencions dutes a terme, tant per part de les administracions com per les persones privades, per tal de difondre els exemples d’actuacions reixides.


Santiago Salvador reelegit president per l'Assemblea General de FEPEVAL - Nou Horta\nDimecres, 27 Març 2019 09:56\tEscrit per Redacció Publicat en Comarca-VAL Vist 233 vegades\nLa Federació de Polígons Empresarials de la Comunitat Valenciana, que representa a 40 entitats de 150 àrees industrials amb més de 6.000 empreses, ha celebrat aquest matí la seua Assemblea General. El màxim òrgan de representació de FEPEVAL ha confirmat per unanimitat la renovació de Santiago Salvador com a president de l'entitat per quatre anys més i ha designat una nova Junta Directiva Executiva formada per 15 membres. Les Àrees Empresarials d'Alzira, L’Andana, La Safor, AEMON, AESI Silla, ASET Torrent, Asivalco, Asocreva, AUPIM, EMPAL, Elx Parc Empresarial, El Rubial de Villena, L'Esperança de Sogorb, Les Talaies i València Parc Tecnològic conformaran aquest nou òrgan que pretén donar un nou impuls a l'entitat per a afrontar els reptes dels pròxims anys.\nEn la ment de tots, tal com va indicar el president de Fepeval, Santiago Salvador, està “desenvolupar la Llei Industrial que, amb tant treball, aconseguim la seua aprovació en 2018 per les Corts Valencianes. Per a això és clau fomentar la creació d'Entitats de Gestió i Modernització en les àrees empresarials mitjançant la col·laboració públic privada”, va apuntar Salvador. L'increment del nombre d'associats, així com de Fepeproveedors, la implantació de Plans Integrals d'Emergència en els polígons, el desenvolupament del mapa industrial, promoure el desplegament de Banda Ampla en àrees industrials o el desenvolupament de projectes a través de convenis amb l'IVACE i AVI són uns altres dels objectius clau per a 2019. Salvador també ha destacat el desenvolupament de FEPEVAL que, en els seus 20 anys d'història, ha passat de les 8 entitats fundadores a les 40 que el componen actualment. El president ha destacat “el pes creixent de l'entitat, que es va demostrar amb la creació de la primera Llei d'Àrees Industrials d'Espanya. Estem molt satisfets però cal continuar treballant”, ha afegit. També és molt destacat el paper que *FEPEVAL juga a nivell de l'Estat, a través de la Confederació Espanyola d'Àrees Empresarials, igualment presidida per Santiago Salvador i que està impulsant una Llei Industrial a nivell del conjunt d'Espanya.\nEn l'assemblea celebrada hui l'entitat ha estat acompanyada per l'Alcaldessa d'Algemesí, Marta Trenzano, que juntament amb el president d’EMPAL, Juan Carlos Ferragut, han donat la benvinguda als assistents i disposat el necessari per al desenvolupament d'aquesta trobada. D'altra banda, FEPEVAL ha reconegut la labor d'Adrián Palmero i Rafael Ibáñez, gerents d’EMPAL i Polígons Riba-roja de Túria A-3, que recentment han deixat els seus càrrecs per a afrontar nous reptes.\nEl conseller d'Hisenda, Vicent Soler, ha participat en la clausura de l'Assemblea General, en la qual ha destacat que “la vida econòmica dels municipis depén de les àrees empresarials”. Soler ha reconegut la necessitat de dur a terme el desplegament de Banda Ampla en els polígons, lamentant que la meitat de les àrees empresarials encara no disposen d'aquest recurs clau”. La necessitat d'afavorir la innovació, especialment en les petites i mitjanes empreses, facilitant-los armes per a ajudar-los a competir en el món globalitzat ha sigut uns altres dels aspectes indicats pel conseller. Finalment, Soler, ha felicitat a Fepeval pels 20 anys de treball desenvolupat i ha animat als seus membres a “continuar treballant, de complicitat amb l'administració pública, un paper clau per a afavorir la competitivitat de les àrees empresarials”.\nModificat el Dimecres, 27 Març 2019 09:59\nMés en esta categoria: « La Mancomunitat acull la VIII Jornada de Museus Locals en l’Horta Sud\tLa Policia Nacional deté a una mare per maltractar a la seua filla menor »


Indústria de la fusta FEVISA SL a Vilafant, caixes per cava i vi\nUn univers d'elegància i prestigi\nÀmplia gamma de tipus d'impressió o gravat\nEstoigs i caixes de fusta per a vi i cava\nA partir de sol·licituds dels nostres clients, s'inicia el procés de fabricació de caixes o estoigs amb la màxima qualitat i en funció de les seves necessitats. Les diverses varietats de caixes o estoigs per a caves, vins o licors, se solen fabricar en pi o pollancre.\nRes ajuda més a la qualitat d'un producte que una presentació que ressalti el seu prestigi. Fem estoigs i caixes amb faig, cirerer, cedre, sapel·li, ... que van destinats al sector de regal o joieria. També fabriquem caixes de fusta per a la indústria tabaquera.\nOferim tot tipus de productes o complements, com a presentadors i expositors, pupitres per al cava, cavallets de fusta, que es fabriquen en dos tipus de fusta: pi i faig. Personalitzem caixes i estoigs per a tot tipus d'articles o marques.\nFevisa, Indústria de la Fusta\nEstoigs de fusta i caixes de fusta per a vi i cava\nA finals dels anys vuitanta, neix la nostra empresa, Indústria de la Fusta Fevisa, S.L., amb l’afany de dissenyar i fabricar estoigs de fusta i caixes de fusta per a vi i cava per poder satisfer les necessitats d’un sector amb un fort creixement, el sector vitivinícola, oferint la possibilitat de presentar els diferents vins, caves i licors de manera totalment personalitzada i amb una imatge de qualitat i prestigi.\nBona part de la nostra producció d’estoigs de fusta i caixes de fusta per a vi i cava és un treball realitzat sota comanda per cadascun dels nostres clients. La nostra estructura empresarial facilita una important relació de proximitat amb el client que permet conèixer exactament el que necessita per oferir-li allò que busca. Per aconseguir-ho, treballem amb productes i matèries primes de la millor qualitat, amb proveïdors de confiança, disposem de tecnologia i maquinària per una òptima producció, i un equip de treballadors amb una llarga experiència a la nostra empresa.\nLa producció avui\nActualment, la segona generació està al capdavant de la producció, amb el mateix ànim i la mateixa voluntat de fer una feina ben feta, per a una absoluta satisfacció.\nPersonalitzem caixes i estoigs per a tot tipus d’article o marca


1.500.000 persones - El Gerió Digital\nMilers d'estelades han omplert el Passeig de Gràcia rebutjant la ingerència del TC espanyol\nDissabte, 10 de juliol de 2010 20:30h\nPanoràmica de la manifestació © Directe!cat\n1.500.000 persones (1,1 milions segons la Guàrdia Urbana) han assistit aquesta tarda a la manifestació del 10-J que ha començat poc després de les sis de la tarda en defensa de l'autogovern i en resposta a la sentència del TC sobre l'Estatut, segons dades de la Guàrdia Urbana de Barcelona. Els carrers adjacents al Passeig de Gràcia eren tan plens que la manifestació no ha pogut arribar a destinació.\nJustament, la capçalera ha estat el que ha portat més polèmica al llarg d'aquesta setmana. Finalment, lema i senyera comparteixen la capçalera. En un primer terme se situa la senyera flanquejada a banda i banda per dos cartells amb el lema i darrere hi ha una gran pancarta amb el lema complet de la manifestació. Darrere de la senyera, hi ha el president de la Generalitat, José Montilla; el president del Parlament, Ernest Benach; els expresidents del Govern, Jordi Pujol i Pasqual Maragall, i els expresidents del Parlament, Joan Rigol i Heribert Barrera.\nDegut a l'assistència massiva de gent, la manifestació s'ha dissolt en arribar a la Gran Via, i a la plaça Tetuan s'ha dut a terme la lectura del text a càrrec de l'actor Lluís Soler i l'actriu Txe Arana i s'ha interpretat l'himne d''Els Segadors' que ha donat per dissolta la marxa.


Aquest joc de mòbil sap què mires a la tele (Albert Cuesta)\nAquest joc de mòbil sap què mires a la tele\nEl codi de l’empresa Alphonso indentifica quins anuncis i programes veiem\n2 min. 09/01/2018 18:22\nUna llegenda urbana diu que si Facebook l’encerta tant amb els anuncis que ens mostra -a les seves pròpies pàgines i aplicacions, i a les de tercers que fan servir el seu gestor de publicitat- és perquè espia les nostres converses amb el micròfon del telèfon mòbil per saber quins són els temes que ens interessen. La xarxa social ha desmentit repetidament que sigui així, i de fet tampoc li cal aquesta mena d’intrusió perquè com a propietària de WhatsApp i Instagram ja sap molt bé de què parlem.\nAra bé, que Facebook no ens escolti no vol dir que no ho facin altres empreses. El New York Times ha descobert que centenars de jocs per a mòbils disponibles a les botigues d’aplicacions de Google i Apple inclouen codi de l’empresa Alphonso que escolta contínuament el so del que mirem a la tele per identificar quins anuncis i programes veiem. Aquestes dades, combinades amb la geolocalització, permetrien relacionar l’exposició dels usuaris a la publicitat amb el seu comportament: per exemple, una marca de cotxes podria saber a quin canal hem vist el seu anunci abans de visitar el concessionari. Alphonso diu que la informació es transmet de manera anònima als seus servidors, que els usuaris concedeixen voluntàriament el permís per accedir al micròfon quan instal·len les aplicacions, i que a la seva web hi ha publicades les instruccions per desactivar-lo. Però no inspira gaire confiança que el seu sistema d’escolta funcioni en segon pla, fins i tot quan l’usuari no està fent servir el joc. I encara menys que s’hagi trobat el codi inclòs en jocs per a nens.\nL’ús de la veu com a interfície alternativa per comunicar-nos voluntàriament amb els nostres dispositius serà cada vegada més habitual, si ens hem de guiar per la pressió comercial de les marques amb els altaveus intel·ligents i connectats. Veurem com s’ho fan per conciliar-ho amb la principal reticència dels consumidors a adoptar-los, que és precisament la por que algú escolti el que diuen a casa.\nLa relació més senzilla amb la tecnologia


Tota la informació continguda en aquesta pàgina web, així com el seu disseny gràfic i els codis utilitzats, estan protegits per drets d'autor o altres drets de protecció recollits en el Reial decret legislatiu 1/1996, de 12 d'abril, pel qual s'aprova el Text Refós de la Llei de Propietat Intel·lectual. Aquests drets pertanyen exclusivament a DCIP CONSULTING SOLUTIONS S.L. (com a empresa propietària de inviTRA) o als seus llicenciadors.\nTot el contingut de la pàgina web, incloent dissenys, text, gràfics, imatges, vídeo, informació, aplicacions, programari, música, so i altres arxius, així com la seva selecció i disposició (d'ara endavant, el contingut) són propietat exclusiva de DCIP CONSULTING SOLUTIONS S.L., dels seus llicenciadors o de bancs d'imatges en els quals DCIP CONSULTING SOLUTIONS, S.L. té llicència d'ús, amb tots els drets reservats.\nEs permet la còpia i redifusió parcial o completa d'un màxim de 5 articles o il·lustracions per domini i empresa, tant per a ús comercial o no comercial. No obstant això és d'obligat compliment atribuir-se i citar mitjançant un enllaç clar i visible a reproduccionasistida.org o a la URL de l'article o il·lustració que ha estat copiada.\nCap part del contingut de la pàgina web, a excepció de l'indicat en el punt “Està permès” podrà ser modificada, copiada, distribuïda, emmarcada, reproduïda, republicada, descarregada, extreta, mostrada, publicada, transmesa o venuda, totalment o parcialment sense el consentiment per escrit del titular. No es podrà carregar o republicar contingut de la pàgina web en cap lloc d'Internet, Intranet o Extranet ni integrar la informació en bases de dades o compilació.\nTotes les marques, logotips i anagrames mostrats en aquesta pàgina web són propietat de DCIP CONSULTING SOLUTIONS o de terceres empreses. Queda expressament prohibida la utilització, sense previ consentiment, de qualsevol element d'aquesta pàgina web que sigui objecte de protecció d'acord amb la legislació vigent relativa a la propietat industrial. En concret, no podran utilitzar-se marques, noms comercials, rètols d'establiments, denominacions, logotips, eslògans o qualsevol tipus de signe distintiu pertanyent al Titular.\nSi s'incorregués en una infracció de copyright, es prendrien les mesures legals oportunes sobre la base de la Llei de Propietat Intel·lectual.\nPer a qualsevol sol·licitud especial o dubte, pot contactar amb nosaltres en [contacte].


Actualitzada 02/07/2021 a les 06:24\nHe de reconèixer que l’actual Govern i l’actual majoria parlamentària que li dona suport són veritablement els campions del màrqueting i de la propaganda, encara que després moltes de les coses que anuncien estan buides de contingut o no són necessàriament certes, ni en una part ni en el tot. Això que, puntualment almenys, sembla que els resulta positiu i favorable des d’un punt de vista més particular i electoralista no crec que ho sigui des d’una perspectiva més global de país. I pel que fa a les conseqüències que puguin tenir les decisions que s’estan prenent i les que no es prenen en els grans debats que hi ha sobre la taula, informació que sistemàticament es manlleva a la discussió pública dels ciutadans.\nSom de ple en una gestió política que prioritza l’anunci de la gestió mediàtica dels debats i dels eslògans més que no pas la presa concreta de decisions o la solució o resposta davant dels grans reptes que té actualment el nostre país al davant. Sembla que estan del tot convençuts que amb accions de màrqueting polític poden dissimular la manca de solucions concretes per a la problemàtica de l’habitatge, la falta d’una agenda política verda i de protecció del medi ambient i dels espais naturals o la falta de projecte polític per a les noves generacions del nostre país.\nEls exemples serien encara més variats i notoris i la substitució de la política real per la de l’anunci sembla que ja està, malauradament, instal·lada del tot. Aquests darrers dies hem assistit a un nou exemple d’eslògans publicitaris, buits de contingut i de propostes concretes en relació, en aquest cas, amb l’acord d’associació amb la Unió Europea. Els socialdemòcrates vam ser els primers a parlar en aquest país de l’encaix amb Europa, però la forma com s’estan desenvolupant les negociacions i el fet de no implicar el teixit productiu i els col·legis professionals en la negociació genera dubtes importants sobre els impactes en els empresaris del país que, de nou, no es resolen a cop d’eslògan, sinó que demanen debat intern, clar i directe, i d’una defensa forta i valenta de les posicions andorranes a Brussel·les.\nIsard va dir..En els fons tots els partits tenen la mateixa visió del país i del seu funcionament. Per això no existeix una alternativa política real. O dit d'una altra manera, el sistema polític es basa en una partit únic camuflat.\nEl globalisme i el seu sistema polític-econòmic utilitza falses esquerres i dretes per dividir, enfrontar i saquejar a les nacions, ells no són d'esquerres ni de dretes, ells controlen les dues ideologies perquè la gent mai opti per opcions patriotes i identitàries de democràcia real. Caldria fer una reflexió molt profunda del que s'entén per esquerra i dreta i des d'aquesta reflexió es podrien desmuntar molts conceptes erronis.\nEn els fons tots els partits tenen la mateixa visió del país i del seu funcionament. Per això no existeix una alternativa política real. O dit d'una altra manera, el sistema polític es basa en una partit únic camuflat.\nQuina diferència hi ha entre la propaganda de Govern, la seva i la de corea del Nord?\n#1 tu com tots poder tirant a menys\nI vosaltres que vau fer estan al poder quan la crisi del 2008 que encara a dia de avui hi es? res tots els aturats van tenir de marxa sense cap ajuda de res mes de 10.000 persones. Ara no estàs tampoc per la feina sols parles dels pisos que saps que es el que mes preocupa però de la feina ni parlar-ne, ja li as explicat amb aquest de la EU que va venir ahir que aquí un es queda sense feina i no te ni cobertura sanitària a menys que ho pagui de la seva butxaca? Però si tu parles parles parles parles i no saps fer res mes, mira que ni ha de problemes al país però tu amb el teu aire de super yupi poca cosa mes