Corinna va tornar a l'emèrit els dos milions dels pisos suïssos amb interessos\nBarcelona. Dissabte, 25 de juliol de 2020. 09:38\nCorinna Larsen va tornar en poc més d'un any els dos préstecs que el va transferir el rei Joan Carles I el 2009 per un total d'1,56 milions d'euros per a la compra d'un dúplex a l'estació hivernal suïssa de Villars.\nHo va fer abonant un interès del 4%, tal com havia quedat establert als contractes subscrits a Panamà, i en la primera de les dues devolucions es va incloure una rebaixa final de gairebé 20.000 euros, segons la documentació a què ha tingut accés Vozpópuli.\nCom es va fer la devolució\nLes dues parts havien creat societats offshore al país centreamericà per a la transferència dels esmentats préstecs. Del costat del rei Joan Carles, el seu advocat Dante Canonica va obrir Calden Overseas INC. Mentrestant, l'empresària germanodanesa va registrar Siam Partners SA amb l'ajuda del seu també representant suís, Maurice Turrettini.\nPer al primer préstec, Canonica va quantificar que des del 29 de maig de 2009 al 15 de desembre de 2010 l'interès havia de quedar fixat en 116.506,85 francs suïssos a favor del senyor Juan Carlos (uns 85.500 euros al canvi d'aquella època). I per al segon pagament, l'estimació des del 16 d'octubre de 2009 al 15 de desembre de l'any següent va ser de 14.877 euros pel mateix motiu.\nPer tant, la suma d'ambdós interessos superava els 100.000 euros per a un préstec d'1,56 milions que Corinna havia rebut un any abans del cap de l'Estat. Així, l'empresària havia de transferir el 15 de desembre de 2010 un total d'1.991.506,80 francs suïssos (uns 1,46 milions d'euros) per la devolució del primer préstec i 338.877 euros per la mateixa operació del segon.\nEl desfasament de 25.200 francs suïssos (al canvi de llavors, uns 18.500 euros) bé va poder quedar-se en el compte de Canonica a USB, en concepte d'honoraris per aquesta operació financera, o bé ser fruit d'una negociació in extremis en la que va sortir guanyant Corinna ja que al final va haver d'abonar menys diners del previst inicialment.\nEls dos pagaments es van efectuar el 21 de desembre de 2010, sis dies després del que l'advocat del rei emèrit havia escrit a la carta a Turrettini.\nMONARQUIA Joan Carles I va donar dos milions d'euros a Corinna per comprar pisos a Suïssa El Nacional\nmonarquia El cap de seguretat de l'emèrit movia els diners opacs per correu electrònic El Nacional


[ Espai Claudàtor ]: P+PF+PP no és = Poesia\nPublicado por Príncep de les milotxes en 11:03\nInteresant elocubració. Interesant apunt el contrast entre les teves veïnes i "les preocupacions mentals" dels de la lliga de fútbol.\nLamentablement vivim en una societat de desigualtat i desequilibris.\nPerò això, comparteixo amb tu que de les poques coses que haurien d'anar en Majúscula és la Poesia.\n9 de novembre de 2009, a les 17:51\nAixò demostra que el mur de Berlin no va caure. Simplement s'ha traslladat. Ara és al cervell d'aquesta gentola, ben enrajolat.\n9 de novembre de 2009, a les 19:57\nTens tota la raó príncep.\n9 de novembre de 2009, a les 20:41\n"Per a Mercedes, Teresa i Carmen, la meua admiració, el meu reconeixement i el meu afecte. Amb les vostres mirades i el batec del vostre cor és imprescindible trobar-se per dignificar esta vida.\nPer als qui tenen el mur traslladat al cervell, el meu profund i radical despreci.\nGràcies, príncep, per ser una volta més, torsimany de realitats ".\n10 de novembre de 2009, a les 10:03\nAquestes diferències sempre han estat i seran. Ja ho deia Lope de Vega: "El vulgo es necio, y pues lo paga, es justo / hablar en necio para darle gusto."\nPer això no en sortirem, perquè els pobres paguen amb gust la tv i les revistes de princeses, els cau la bava, i els homes amb el futobol igual: incapaços de fer vaga de protesta al camp.\nVulgars i necis paguen els llestos i aprofitats.\n12 de novembre de 2009, a les 10:45\nCertament,Princep, la punxeguda opinió que emana del vostre article navega, sense dubtes, per les poc concorregudes rutes de la raó.\nDissortadament, però, el text (directe, concís, incòlume i amarat d'una certa puritat, diria jo)es topeta en la seua singlada contra un mur semblant al que proposa el senyor Porcar, però que en aquest cas, pareix ja atàvic en la nostra societat. Aquest mur fa que probablement Mercedes, Carmen i Teresa i les seus companyes i companys de treball, parlaran a l'hora de l'esmorzar de futbol, de la Baronessa Thyssen i del seu fill, dels polítics (no de política), etc.\nI és que el món és més comlicat del que pareix.\nAixò sí,té vosté raó quan diu que Poesia és l'única paraula que s'hauria d'escriure amb majúscula... bé, potser Narratica també.\n12 de novembre de 2009, a les 19:55\nAi amics i amigues, patir fins quan?\nDesmuntarem aquest vel que ens idiotitza? Ho intentarem?\nVinga, doncs, a fer costura!


Si Gramsci aixequés el cap... | Directa\nLes intervencions d'aquesta esquerra han anat des de l'intent de desprestigiar el Procés associant-lo al pujolisme, fins a l'extrem d'assimilar el discurs de Puigdemont amb el de Hitler\nXavier Garcia Juan Manuel Pericàs 26/10/2017\nL'esquerra tradicional de l'Estat -inclosa la catalana- ha quedat tan desorientada per la deriva que ha pres el moviment sobiranista a Catalunya que, per no marejar-se, s'ha aferrat al manual. En lloc d'esguardar de cara la realitat, ha desviat la mirada amunt, víctima d'un espanyolisme naturalitzat, i, assenyalant el PDeCAT, ha sortit amb el llistat d'arguments de sempre contra el nacionalisme burgès, com si aquest fos el tret principal del moviment que està sacsejant Catalunya. Les intervencions d'aquesta esquerra han anat des de l'intent de desprestigiar el Procés associant-lo al pujolisme, fins a l'extrem d'assimilar el discurs de Puigdemont amb el de Hitler, passant per un argumentari deslegitimador del referèndum, tant peculiar com discutible.\nAlguns dels comentaris d'aquesta esquerra, per obvis, són innegables, i és que qualsevol pot veure que aquesta no és la revolució proletària que conduirà Catalunya al socialisme\nAlguns dels comentaris d'aquesta esquerra, per obvis, són innegables, i és que qualsevol pot veure que aquesta no és la revolució proletària que conduirà Catalunya al socialisme. Però, si fem una anàlisi concreta de la situació concreta, veurem que la classe va traient el cap en tot plegat, i que l'esquerra podria contribuir a fer que el resultat deixés tant Catalunya com Espanya en una situació molt més propera a un canvi veritablement transformador.\nÉs cert, doncs, que el moviment sobiranista té les seves contradiccions. Aquestes se senten, per exemple, a les manifestacions quan les mateixes persones que criden "els carrers seran sempre nostres!", bramen a continuació, tot aplaudint, "la nostra policia són els mossos!". En què quedem? Què és el que és nostre? Els carrers o els mossos? Les dues coses no són compatibles, com es va posar de manifest al 15-M, a l'encerclament del Parlament, o en tantes manifestacions.\nCertament, el segon és un crit nacionalista. Només a partir de l'etiqueta made in Catalonia podria algú pensar un nosaltres que pogués compartir amb la policia. Però, el primer és un crit popular, qui pot reivindicar els carrers sinó el poble? I aquest és el crit que més s'ha sentit aquests dies, aquesta és la nova divisa, i no només simbòlicament, com vam poder comprovar l'1 d'octubre, en el que el referèndum no hagués estat possible sense la presa col·lectiva dels carrers. L'1 d'octubre també va ser, doncs, una jornada de contradiccions. L'exaltació del vot i el referèndum com a moment culminant de la democràcia té molt de ciutadanisme burgès i d'ideologia de classe mitjana, però el ciutadà és qui creu que detenta els drets, no té cap necessitat d'enfrontar-se amb la policia, només ho fa qui, com a poble oprimit o classe explotada, veu les anomenades forces de seguretat com a forces de repressió.\nNomés a partir de l'etiqueta made in Catalonia podria algú pensar un nosaltres que pogués compartir amb la policia\nAquest vessant de classe de la mobilització s'ha vist accentuada per l'èxode (ni que sigui fictici) de les grans empreses i bancs, desvetllant al mateix temps una nova contradicció al si del moviment: la por que s'havia perdut enfront l'Estat espanyol, ha reaparegut, a les xarxes i als mitjans, davant la pressió d'aquells que regeixen l'economia. En el cas de la banca, sorprèn que després de descobrir-se bona part del seu costat fosc, a saber, els desnonaments criminals, l'estafa global de les preferents, el desfalc del recat bancari, l'engany de Bankia... encara se li tingui cert respecte com a institució social.\nEn aquest punt caldria la intervenció de l'esquerra per arrossegar el relat i el sentit comú: el fet objectiu del trasllat de les seus i l'estat d'ànim general dels subjectes brinden l'ocasió per a l'atac sense pietat a la banca privada i la defensa d'una banca pública, que no sortiria corrent d'entrada, i que podria gestionar-se democràticament. En relació a Gas Natural o Agbar, aprofitant la seva aparent fugida, es podria donar força al discurs de la sobirania energètica i de la gestió pública de l'aigua. Per contra, s'ha deixat el terreny lliure als teòrics del neoliberalisme, entre els quals, els favorables al Procés han mirat de treure importància als fets, amb un despit expressat, segons el cas, de forma més o menys fatxenda, però sense un bri de crítica de fons.\nEls que escrivim aquestes línies no estem lliures de culpa. A voltes hem desconfiat del Procés, del lideratge de CiU-CDC-PDeCAT, de l'immobilisme d'ERC, de la meitat (exacta) de la CUP, i hem vist el fantasma de la revolució passiva a cada cantonada. Però els últims dies de setembre i, especialment, el primer d'octubre han mostrat que en molts aspectes estàvem equivocats. És cert que el PDeCAT continua sent un partit burgès i que, com si fos el Gòllum, no és més que un aliat circumstancial i instrumental, que cal lligar ben curt i mirar-lo sempre de reüll, però també ho és que no van ser els partits els qui van arraconar la Guàrdia Civil a la Conselleria d'Economia, ni els que van protegir la seu de la CUP, o els que van posar i defensar les urnes. És per això, que llancem aquesta pedreta a l'esquerra que no ha tret els ulls del manual, ja que encara és a temps de reconèixer a la seva classe movent-se, i contribuir a aquest moviment.\nJuan Manuel Pericàs i Xavier Garcia són membres del col·lectiu CATerètic\nSi Gramsci aixequés el cap... Flattr donate!


conqueridor turc mogol\nHi ha una problema amb la translliteració dels noms, cognoms i topònism: n'hi ha de catalans, n'hi d'anglesos i de castellans. De vegades això es fa difícil veure qui és qui o on.\n11 Timur crida els jats 1361\nNaixement de TimurModifica\nTimur/Tamerlà va néixer el 8 d'abril de 1336 a Kish (transliterat en català Kix, nom alternatiu Shahr-i Sabz o Shakhr-i Sabz, transliteració catalana Xahrizab, traducció «Ciutat Verda») fill d'un notable de la tribu Barles de nom Amir Taragai o Taraghai, descendent de Karaxar Nevian (Noyan) que fou comandant en cap sota el kan Txagatai (el fill segon de Genguis Khan). La seva mare era la filla d'un sadr (alt oficial religiós) de Bukharà. Diversos historiadors ha posat en dubte aquesta data, creuen que va néixer a l'entorn del 1330, però en tot cas és la data oficial que de moment figura a les fonts contemporànies i a les biografies.\nEl 1346 (quan tenia suposadament deu anys) Timur fou promès a la filla del amir de la tribu Barles, Jaku Barles. Aquest matrimoni no s’arribà a realitzar.\nEn una data entre 1347 i 1349 com a molt aviat, i probablement el 1351, Timur fou enviat pel seu pare a servir a Qazaghan; el 1351 hauria tingut quinze anys. Timur va caure be a Qazagan i el jove destacava per la seva valentia i habilitats. Seria aleshores, vers el 1351 o 1352, quan Qazaghan li va concedir la ma de la seva neta Aljai.\nTimur agafa esposaModifica\nQuan Timur tenia uns vint anys (1356, però podria ser una mica abans, vers 1354 o 1355, amb divuit o dinou anys) Qazaghan li va donar com esposa a la seva neta, Aljai Khatun Agha, filla de Moslama ibn Qazaghan. Al mateix temps el va fer Ming bashi (comandant de mil, equivalent a coronel). Van tenir un primer fill: Jahangir, i es va fer una festa a la que no van assistir ni el seu oncle Hajji Barles, cap de la seva tribu, ni el cap de la tribu de la esposa, Bayazid Jalayir. La data del naixement fou probablement el 1356 (a vegades se cita 1357) va néixer el primer fill de Timur, Jahangir. El nom inicial va ser Muhammad, però més tard, quan les coses anaven be a Timur, aquest va considerar millor afegir al nom, Jahangir que vol dir «rei de l'Univers». Vers 1356 o 1357 va néixer també el segon fill Umar Xaikh però de la concubina Tolun Agha.\nDesprés de destituir Qazaghan (1358) i poc després el seu fill i successor Abd Allah ibn Qazaghan, va pujar al poder Buyan Suldus, cap dels Suldus, que tenia com aliats Hajji Barles i Bayazid Jalayir. Cadascuna de les tribus va guanyar poder. Timur, com un dels caps secundaris dels Barles, disposava d'una força reduida (probablement uns quaranta homes i com a molt tres-cents) amb la qual va maniobrar amb els diferents caps tribals. Es va aliar amb Eltxi Bugha Selduz per conquerir el Badakhxan. Els reis de Badakhxan es van sotmetre i van esdevenir vassalls de Timur i Eltxi Bugha. A Hajji Khwaja Azdi de Shumergan li va comunicar que estant ara la província de Balkh sense ocupar (a la ciutat de Balkh, Eltxi Bugha Selduz s'havia proclamat Malik o sigui rei), havia enviat un exèrcit per ocupar la zona i que volia partir-la amb ell; aquest es va mostrar d'acord i va enviar un exèrcit a Balkh.\nEl teoric gran amir, Buyan Seldus, pel seu costat, al sentir tot això va deixar el Badakhxan, o es trobava, i es va dirigir cap a Shadman i a Balkh. Els reis de Badakhxan es van comprometre a acudir sempre que fossin convocats pel gran amir. Quan Selduz va entrar a la província de Balkh va topar amb Hajji Khwaja Azdi de Shumergan que el va enfrontar, però fou derrotat i es va haver de refugiar a Kish, amb Timur. Aquest li va imposar condicions de vassallatge després del qual es va dirigir a Shumergan, d'on va expulsar Selduz i va restaurar Azdi. Seguidament Tamerlà va fer aliança amb l'Amir Husayn.\nInvasió del kan Tughluq Timur (1360)Modifica\nA començaments del 1360 el kan de Mogolistan, Tughluq Timur, aprofitant les disensions existents va envair Transoxiana. Un relat detallat es pot trobar a l'article «Bayan Suldus». Davant els mogols, anomenats jats a Transoxiana, les tribus van fugir cap al sud. Timur va acompanyar el cap dels Barles, Hajji Barles, fins al riu Oxus, i allí va retornar amb l'excusa de controlar els dominis dels Barles davant el buit de poder. Una vegada altre cop a Kish va tenir contactes amb l'avantguarda mogol, per anar a veure el kan, però el viatge es va retardar per la malaltia del seu pare, Taragai.\nTaragai va morir en un monestir mentre Timur era a la ciutat Verda (Kish o Xahr-i Sabz), al sud de Samarcanda; Timur va haver de restar allí a causa de la mort del seu pare i per les cerimònies d'enterrament, junt amb uns pocs centenars de guerrers. Timur va preparar la escena. Va situar el cos del seu pare en el lloc d'enterrament dels homes sants a la Ciutat Verda; el seu conseller espiritual, el savi Zain al-Din, li va donar uns consells. Es van preparar una sèrie de regals: cavalls, ornaments de plata, or i joies de tota mena. Zain al-Din hauria pogut obrir els cofres de l'església.\nCom que havien passat prou dies, Timur va rebre una segona crida del kan i es va disposar a anar a la seva cort. Finalment van aparèixer els mongols del nord i un oficial es va presentar al lloc i fou rebut tranquil·lament per Timur com un hoste desitjat. Es va fer una festa i es van matar ovelles i corders. L'oficial no va poder donar l'ordre de saquejar; va demanar regals que li foren concedits i finalment se li va anunciar la intenció d'anar a veure el kan. Tot seguit Timur i una escorta van marxar cap on era el campament del kan, que ja s’havia mogut fins prop de Samarcanda. Prop del lloc, dos guàrdies els van aturar i va haver de donar més regals. Finalment van poder arribar a l'ordu o campament reial del kan. Aquesta descripció difereix una mica l'autobiografia: «Va seguir endavant i a la plana de Kheshem va trobar al comandant en cap de l'exèrcit mogol que el va rebre cordialment. Tres generals van informar favorablement el kan».\nFou portat a presència del kan i fou un dels pocs caps (encara que fos de segon nivell) que es va presentar. Timur es va acostar on era el kan, rodejat de tota la noblesa. El va saludar com a pare i com a kan i ell mateix es va presentar com Timur, cap dels Barles. E realitat bona part dels guerrers de la tribu amb les famílies i ramats corresponents havien fugit amb Hajji Barles. Va oferir al kan totes les riqueses que portava en regals i el va informar que havia hagut de fer regals a un oficial i dos guàrdies. El kan era impressionat pels regals i l'aplom de Timur. Va enviar missatgers a l'oficial i guàrdies que havien rebut regals de Timur per ordenar que retornessin tot el que havien rebut (per quedar-s’ho ell). Els tres oficials, que ja sospitaven que haurien retornar els regals, es van revoltar i se'n van anar al nord on van aixecar un exèrcit i van saquejar tot al seu pas.\nTimur és nomenat tuman bashi i beg o amir dels Barles (1360)Modifica\nAl campament mogol, Tughluq Timur va rebre la noticia d'aquesta revolta en el seu exèrcit al Mogolistan i va demanar consell a Timur de si havia de tornar a reprimir-la o enviar un exèrcit. Timur li va dir que si hi anava sol hi havia un perill seria derrotat o fet presoner; però que s’hi enviava un exèrcit els perills eren dos: ser derrotat o be que les tropes s’unissin als revoltats. El kan va agrair el consell i va decidir seguir-lo i va anar cap al seu país de procedència, després de nomenar Timur com a cap del tuman (la tribu) de Karachar Noyan, o sigui els Barles. No sembla que el nomenés governador general de Mawara al-Nahr o Transoxiana com asseguren algunes biografies de Timur que magnifiquen la seva figura; en realitat hauria estat nomenat simplement tuman bashi (comandant de deu mil) amb autoritat per escrit i un segell; amb aquest títol Timur esdevenia cap dels Barles amb autoritat sobre una amplia regió; havia reeixit de prendre el poder dels Barles almenys de moment; un nomenament mes important que segur que Timur buscava, en tot cas devia quedar per quan el kan tornés.\nPoc després va arribar al campament l'amir Bayazid Jalayir, que havia deixat la seva tribu a l'altre costat del riu Jihun i anava a presentar els seus respectes al kan. Yazdi diu que en Bayazid Jalayir va anar a veure a Timur, con a nou príncep de l' ulus Txagatai. Timur actuava ara com el cap suprem i estava disposat a imposar l'obediència a les seves regulacions a les tribus nòmades. Va tornar a Kish o Shahr-i Sabz (Ciutat Verda) on va establir la seva residència.\nGovern de Timur a Transoxiana (1360)Modifica\nTimur reclamava la direcció del ulus Txagatai. Durant alguns mesos del 1360 (probablement la part final de la primavera i l'inici de l'estiu) els sayyids, els caps religiosos, els savis, i altres persones principals de Mawara al-Nahr esperaven rebre la petició de Timur de llegir la seva proclamació i fer la pregària en el seu nom, però Timur ho va ajornar, oficialment perquè primer volia alliberar el país de lladres i bandits i subjectar totes les tribus nòmades, després de lo qual no hi hauria problema en llegir la khutba i encunyar moneda al seu nom. Timur va envair Transoxiana ajudar amir Husayn a expulsar Buyan Sulduz de Shadman i li va facilitar la conquesta de Badakhxan. De moment Timur es va quedar a Shadman i en va donar el govern a Khidr Yasauri, però després va cridar aquest i la va entregar a Husayn. Un cap dels Sulduz, Tughluq, va atacar Husayn a Shadman; Husayn va demanar que Timur l'ajudi i aquest va acudir i obligar els Sulduz a retirar-se\nHajji Barles recupera el poder (1360)Modifica\nA la tornada a Kish a la fi del 1360, es va trobar que el seu parent Hajji Barles havia retornat i s'havia aliat amb Bayazid Jalayir. Els dos bàndols es van enfrontar a Akyar, i segurament la victòria fou per Hajji Barles, que no obstant, a causa de les multiple baixes d'oficials patides, va retirar-se cap a Samarcanda on s'estava Bayazid Jalayir que es va proclamar gran amir. No obstant, gairebé tots els oficials de Timur van desertar i es van passar a Hajji, que els va enviar a Samarcanda, incloent Jaku Barles i Khidr Yasauri, els mes lleials a Timur. Per Jaku Barles hi ha indicacions contradictories; Yazdi diu que va restar lleial. Timur va haver de lluitar en nom de Bayazid i Hajji contra Khidr Yasauri que va derrotar i va haver de fer front a un probable intent de matar-lo (detalls d'aquests fets a la biografia de Hajji Barles)\nConflicte amb els Apardi (1361)Modifica\nPoc després que Timur havia abandonat el campament on eren Bayazid i Hajji, aquest darrer li va enviar un missatge per informar-lo que Abdallah ibn Taysu i Zinda Hasham Apardi (fill i successor de Muhammad Khoja Apardi ) havien aixecat tropes per fer-li la guerra i l'aconsellava no creuar el Jihun i reunir les tropes del desert. Ell mateix li enviaria tropes sota el comandament de l'amir Khogam o Txugham Barles. Timur no va esperar l'arribada de l'amir; va tirar enrere per reunir les tropes del desert i va refer els passos cap on havia vingut. Això va coincidir amb la sortida de Bayazid Jalayir de Kish en direcció a la seva regió tradicional, Khujand on la ciutat d'aquest nom no estava a les seves mans.\nTimur actua a Tirmidh (1361)Modifica\nAmb les seves forces Timur va arribar a la regió de Tirmidh. En aquesta regió Timur va rebre al Sayyid Ali Jerhiri de Tirmidh, un dels religiosos mes prestigiosos i savis (a Tirmidh hi havia en aquest temps una notable universitat). Pensant que anava a sotmetre’l, es va posar al front dels nòmades per resistir. Timur es va dirigir a Sayyid Ali, al que va recordar les obligacions que tenia amb ell, però les paraules no van fer efecte i la horda d'Ali Jerhiri, més nombrosa que els soldats de Timur, va atacar; el combat es va lliurar en un lloc anomenat Ankar; la confiança dels soldats i la millor tàctica dels homes de Timur va permetre la victòria d'aquest des del primer moment. Ali va fugir i es va refugiar amb Bayazid Jalayir (més tard Timur el va perdonar). Timur va entrar a la mateixa Tirmidh.\nTimur crida els jats 1361Modifica\nEl 1361  Timur s’havia imposat a quasi tota la Transoxiana però a nivell local encara hi havia molts tirans que oprimien la gent sobre la qual governaven.\nLlavors va escriure una carta al kan de Mogolistan o kan dels Jats com ells l'anomenaven (que recordem era el sobirà de Timur del qual derivava el seu càrrec) i li va prometre explotar Transoxiana si l'ajudava. El kan va acceptar i va enviar un exercit nombrós que com un parell d'anys abans va acampar al riu Sihun prop de Khujand i va cridar Timur i Bayazid Jalair. Aquest darrer va anar llavors a retre homenatge al kan i expressar-li la seva lleialtat deixant Samarcanda a càrrec d'un lloctinent, però el kan el va executar. També Bayan Suldus i Hajji Barles havien anat a retre homenatge al kan però després de l'execució de Bayazid, Hajji Barles va quedar tant espantat del càstig que va fugir a Kish i va ordenar a la sev tribu de reagrupar-se i fugir cap al sud; llavors va buscar l'aliança de Timur; després va arribar a l'Oxus (Amu Darya, àrab Jihun) perseguit per forces mogols. Una gran batalla es va lliurar a la riba del Jihun en la qual es va aturar l'exèrcit del kan el temps suficient per permetre el pas del bestiar de la tribu a l'altre costat en seguretat, Hajji va creuar sense problemes i va dirigir la horda cap al Khurasan on van començar a saquejar per on passaven i exigint tribut a les tribus; un germà d'Hajji, Aideku Bahatur, fou capturat pels vilatans de Sabzawar i executat; també un grupet va capturar Hajji prop d'una vila del Juvayn anomenada Khusrugird, i el van matar. Tropes dels jats van entrar al Khurasan i Timur va poder agafar els assassins del seu parent i amb permís del kan, com a venjança per la mort de Hajji, va concedir als Barles la comarca de Jaser pel manteniment de la tribu o mes concretament dels seguidors de Hajji. Timur ja governava els Barles sense oposició.\nEl kan governa el ulus (1362)Modifica\nTughluq va requerir la immediata presència de Timur. El seu conseller en cap, Amir Hamid Kurlukut, l'havia informat que hi havia nombrosos caps locals a Transoxiana i que disposaven d'al menys trenta mil cavallers entre tots; que calia que Timur dominés aquests caps a fi i efecte de que passessin al bàndol dels jats, perquè si s’unien serien massa forts per les forces del Khan. Aconsellava demanar parer a Timur sobre que fer per aquest objectiu.\nJa abans d'anar a veure el kan, Timur havia previst la situació i havia escrit a tots els caps de ciutats i districtes de Transoxiana i els havia aconsellat d'unir-se a ell. Si refusessin, les ciutats i els bens serien destruïts pels jats; la majoria va reconèixer la seva autoritat. Llavors Timur va anar a veure al Khan amb els seus soldats i dependents i amb els caps locals sotmesos. Van tenir una gran recepció del kan al qual van portar molts regals. Timur va explicar que s’havien comprat amb la recaptació del país; que ell nomenava als recaptadors i els que no pagaven eren castigats, s’obtenien així molts darusts (peces d'or).\nEl kan acabava de saber que Husayn havia reunit un gran exèrcit al Badakhxan i llavors va confirmar Timur en el seu càrrec de cap del tuman dels Barles, com a hereu del seu oncle Hajji; també li va concedir la regió de Kish, així com la de Balkh i el Shamerganat (al sud-oest de Balkh). En tornar d'una expedició contra amir Husayn al Khuttalan, el kan va fer matar el amir Buyan Suldus, del que sospitava que no li era del tot fidel.\nDesprés de l'expedició victoriosa a Khuttalan, Kunduz i l'Hindu Kush contra amir Husayn, els jats dominaven tot el país amb tots els caps de ciutats i grups nòmades. Tots es van haver de sotmetre i els petits governants a vegades titulats sultans van ser aniquilats amb rapidesa; alguns, que no havien fet gaire mal, van poder recuperar el favor del kan i de Timur i un decret els va ordenar unir-se a l'exèrcit de Timur. Ara el que Timur havia menester era que Tughluq Timur abandonés el país deixant-lo com a virrei absolut amb un domini total i sense oposició. Va suggerir al kan que podia conquerir Khurasan, només calia travessar el riu Amu i que trobaria poca oposició. El kan va aprovar gran part dels consells de Timur i va deixar-lo al càrrec de Mawara al-Nahr mentre anava a conquerir el Khurasan.\nVirregnat d'Ilies Khoja (1362)Modifica\nEls caps de Kiptxak es van rebel·lar i van posar al tron Beishky o Bazarji Aghlan, descendent de Genguis Khan. Tughluq va demanar consell a Timur que li va suggerir d'anar-hi immediatament i imposar-se als rebels abans que es fessin forts perquè si procastinava (ho deixava per després) ja no podria. Això implicava abandonar temporalment del projecte de conquesta del Khurasan.\nPerò el Khan no el va deixar sol amb el poder a Mawara al-Nahr. Va nomenar virrei el seu propi fill Ilies Khoja per damunt de Timur. L'administració fou confiada a una sèrie d'amirs i nobles sota la direcció de l'amir Bikijuk (una mena de supervisor general). Timur va esdevenir el sepah salar (comandant en cap). La queixa de Timur per haver estat relegat i posat sota les ordres de Ilies i de Bikijuk fou inútil. El kan va recordar a Timur que d'acord amb la llei de Genguis Khan, la família de Genguis governa i la família de Gurigan (en aquest cas referit a la família de Timur) serveix, d'acord al pacte entre avantpassats. El Khan va sortir cap a Kiptxak.\nIlies Khoja no tenia talent de governant. Les tropes jats van començar a saquejar i cometre tota mena d'injustícies. L'amir Bikijuk va assolar Samarcanda; el príncep Ilies es mostrava satisfet amb els saquejos. Les noies de Samarcanda foren enviades com esclaves a diversos llocs i els venerables sayyids foren empresonats. Zain al-Din va demanar ajut i Timur va enviar una queixa al kan que no va fer gaire efecte. però el kan va emetre un edicte que permetia a Timur controlar Ilies i imposar-li restriccions, així com a tots els comandaments i que els oficials que desobeïssin podrien ser severament castigats i els culpables d'injustícia haurien de retribuir en proporció a la ofensa. Timur es tornava a situar de facto com el cap amb mes poder de Transoxiana. Immediatament va prohibir a Ilies Khoja i als seus oficials exercir autoritat sobre els natius; els perjudicats van esdevenir enemics de Timur i van instigar contra ell tota mena de maledicències. Segons assegura Timur les malifetes no van parar: 400 verges de Samarcanda van ser venudes com a captives; també foren fet captius setanta descendents de Mahoma que vivien a Tirmidh que van esdevenir esclaus. Els notables de Transoxiana van demanar a Timur posar fi a la situació i aquest es va sentir avergonyit; va reunir les seves forces, es va dirigir cap al nord i va fer alliberar molts dels captius. Ilies va informar al seu pare que Timur havia aixecat l'estendard de la revolta. Aquest es va justificar dient que combatia la injustícia tal com el kan havia ordenat. Bikijuk, el general, també va donar un avís desfavorable sobre Timur al kan i el kan va emetre un edicte ordenant la seva mort. Timur va considerar prudent fugir ja que tot el país li podia retirar la fidelitat. Ilyes va fer front a una revolta de Husayn Sufi de la dinastia sufita de Khwarizm, que li va prendre Khivà i Kath.\nTamerla guerrer errantModifica\nExpulsió dels jats (1364)Modifica\nTornada dels jats (1365), tercera guerraModifica\nLa batalla de Laï o dels TollsModifica\nTimur va organitzar els seus amb una dreta sota Belanchy Arlat (amb la major part de les tropes d'Amir Husayn); l'avantguarda amb Melk Bahadur; l'esquerra amb els kiptxaks sota amir Sarbugha Quiptxak; ell mateix es va situar amb l'esquerra i Jaku Barles estaria a la reserva. El pla era avançar i atacar mentre que Husayn protegiria la rereguarda amb uns mil homes. Husayn no va voler dividir les forces i va preferir avançar tots junts i va imposar aquest criteri.\nL'enemic (munkelay) es va apropar i les tropes lleugeres dels dos bàndols van xocar. El general Zinda Hasham va atacar furiósament a la dreta on era Husayn i va trencar aquesta ala però una part del camp van mantenir posicions. Ilies va enviar una divisió manada per Amir Shams al-Din, per reforçar la carrega; aquesta força s’acostava molt a Husayn i veient que seria derrotat, Timur es va dirigir allí i va carregar contra les posicions de Shams al-Din amb 17 esquadrons i el va posar en fuita; així Timur va poder carregar contra el centre d'Ilies Khoja que va trontollar; llavors va cridar a Husayn i a Tahan Bahadur per que acudissin a rematar la feina; Husayn va interpretar la petició com una acusació de covardia feta davant de tot l'exèrcit i la va emprendre contra el missatger. Timur va enviar un altre missatger, en aquest cas un parent d'Husayn, Mulk Mehedy, convocant-lo urgentment ja que estava a punt d'obrir pas, però Husayn estava molt enfeinat i no podia reunir les seves tropes que havien estat trencades per l'enemic. Mehedy li va comunicar que Timur havia trencat la primera línia enemiga i que era a punt d'obrir pas amb la reserva, i que n'hi hauria prou amb les forces d'Husayn per fer fugir l'enemic, però fou colpejat per Husayn i va haver de tornat abatut amb Timur al que va confessar que considerava que Husayn volia posar Timur en perill mentre ell se’n escapava. Sense ajut Timur va derrotar la dreta enemiga però a manca d'assistència de Husayn va haver de desistir de mes combats i va reagrupar les seves tropes i es va retirar cap un rierol proper a la plana de la batalla. Quan l'enemic ho va veure també van desistir de lluitar mes per mor del cansament i la tensió, i van acampar igualment. La falta d'assistència de Husayn és esmentada en diverses fonts. Segons Lamb, l'exèrcit de l'ulus Txagatai es va dividir en tres cossos: dreta (sota Husayn), esquerra (sota Timur) i centre. Cada un era dividit en principal i reserva. Llavors Timur i l'ala esquerra va poder trencar l'ala dreta rival i es va dirigir cap a l'estendard enemic però va fallar i quan el portaestendard anava a matar l'amir Jaku Barles li va salvar la vida i va matar el soldat contrari. El centre dels dos contendents es va barrejar mentre que l'ala dreta sota Husayn fou rebutjada. Timur va fer sonar timbals i trompetes i al mancar el portaestendard dels jats, aquests es van desorientar i van començar a retirar-se. Timur va córrer en ajut de Husayn i tant havia avançat que els va agafar pel darrere. Ilies Khan mantenia amb cautela la seva reserva i semblava disposat a retirar-se del tot. Va ser una oportunitat gloriosa i Timur va enviar un missatger a Husayn per instar-lo a reformar les seves divisions sense demora i avançar per atacar als jats; ell mateix ja començava a atacar però Husayn no va poder acudir. Timur va decidir que no enfrontaria cap mes batalla amb Amir Husayn com a segon comandant.\nA la nit Husayn va enviar un missatge a Timur demanant excuses per la seva conducta desencertada d'aquell dia i oferia continuar la lluita. Timur va respondre que la oportunitat havia passat; que després que ell s’havia obert pas, amb la seva arribada la victòria haguera estat ben fàcil, però ara ja no era el mateix a l'estar tots agrupats.\nDesprés d'haver passat la nit al camp de batalla i haver descansat els cavalls, al matí els dos bàndols van estudiar les posicions respectives. Els jats van començar a tocar els tambors per atacar, però va començar a ploure i cada vegada mes fins al punt de que la turmenta va convertir la plana en un fangar intransitable on els cavalls no es podien moure. Tot i així els guerrers de Timur es van disposar a lluitar amb les espases. El mag Yedchy va ser capturat i se li va tallar el cap, moment en què la pluja va aturar. Timur va ordenar la carrega i van dispersar l' enemic i va fer sonar els tambors de victòria. L'estendard (tugh) dels jats, que portava amir Shams al-Din va marcar la retirada i el van seguir les tropes; Timur amb dos mils cavalls es va dirigir contra forces enemigues la meitat de fortes, que van lluitar però foren sobrepassades i van poder a l'estendard; la segona línia dels jats va venir a ajudar la primera línia ja trencada i la batalla va continuar del matí a la nit; dos mil jats i mil soldats de Timur van morir. A la seva biografia Timur no esmenta aquesta batalla, el que va indicar que, encara que la descripció de Petis de la Croix es optimista, probablement fou una derrota seriosa com prova que després van planejar emigrar a Khurasan. El cert es que el segon dia l'enemic era millor preparat i divisions separades dels jats van poder rebutjar les forces de Timur que es va haver de retirar a través d'un camp ple de fang i de morts seguit dels seus guerrers barles.\nYazdi no esmenta l'error de Husayn i atribueix totes les desgracies a la pluja causada per una pedra màgica que posseïen els mags mogols; dona a la batalla en nom de «batalla de Laï o dels tolls» i el situa el 30 de maig i 1 de juny del 1365 tot i que per l'error sistemàtic del traductor Patis de la Croix s’indica del 1375.; no obstant la pluja mes aviat sembla una turmenta típica de la primavera a les estepes, amb les quals els camps esdevenen un fangar i sovint el riu nega les terres planes a la vora com va passar en aquest cas; en aquesta situació evidentment era difícil lluitar amb tant de fang i tanta aigua. Diverses fonts esmenten com Jaku Barles hi va salvar la vida a Timur.\nRetirada cap a Kish (1365)Modifica\nA la nit les tropes disperses es van reagrupar. Els oficials consideraven que a manca de cooperació de Husayn haurien de retirar-se cap a Kish. Timur va decidir que en endavant no compartiria més el comandament amb Husayn ni mai hi hauria dos generals en un mateix exèrcit. Les tropes foren dispersades per anar a Kish pel seu compte i reagrupar-s'hi, i així es va fer. Husayn va acampar a uns quart quilòmetres, avergonyit per la seva conducta. Husayn suggeria reunir les forces i travessar el riu Oxus/Jihun per marxar al Khurasan, però Timur va apel·lar al seu honor i ho va rebutjar. Husayn va marxar a Sali Sarai, va reunir tota la seva tribu i van anar cap al sud del riu a esperar a veure si els jats hi arribarien, i si ho feien van decidir anar a l'Índia.\nTimur es va quedar. Se’n va anar cap a Samarcanda, va comprovar que la ciutat podia aguantar un setge i va seguir cap a la Ciutat Verda per aixecar un nou exèrcit mentre els jats s’ocupaven en assetjar Samarcanda. Cal esmentar que la princesa Aljai (Oljei Terken), esposa de Timur, havia fet d'infermera dels ferits en les operacions de la guerra. Timur va fortificar Kish (Ciutat Verda) i va reunir un exèrcit de dotze regiments (tres d'ells manats per Timur Khoja, Janjy Bahadur i Abha Bahadur; els jats van arribar a Kukeng, al districte de Samarcanda i els tres regiments foren enviats a la zona. Daud Khoja i Hindushka, amb el comandament d'altres dos regiments, hi van ser enviats al darrere; però una vegada reunits els cinc regiments passaven el temps en beure i fer festa.\nLlavors va córrer el fals rumor, propagat per un oficial emborratxat, que Timur planejava eliminar-los a tots després de derrotar els jats i els soldats, espantats, es van dispersar i la major part van acabar al campament dels jats. La guàrdia avançada dels jats va trobar a diversos desertors que els van guiar a les posicions de Timur Khoja i Abas o Abha Bahadur que van oferir una lleu resistència i van fugir.\nTimur passa al sud del riu Jihun (1365)Modifica\nTimur llavors va prohibir el vi. Qui fos sorprès bevent-ne se li feria beure plom fus i els seus bens serien confiscats. La situació era insostenible per Timur i va acabar passant el riu cap a Balkh i va acampar a la vora del riu Amu (Jihun). S'hi van reunir les diferents tribus disperses, les tribus de Kebeg Khan i Eltxi Bugha Sulduz. Els jats ja eren a les portes de Samarcanda. Timur va acabar de passar les seves forces a l'altre riba del riu.\nVa ordenar la mort de Timur Khoja, que acabava de retornar, però a petició de molts altres amirs i caps finalment el va perdonar i només li va imposar una multa. Samarcanda no era una ciutat fortificada i no tenia ciutadella. Els habitants es defensaven com podien i les lluites eren diàries. Els notables locals (Mulazade Samerkundy o Mawlana Zade Samarcandi, Mawla Khurdek Imam Bokhari, Abu Beker Kelevi... demanaven a Timur atacar per allunyar els jats i aquest es va veure en la necessitat de retravessar el riu amb els set mil homes que li romanien.\nLa sort de Timur (1365)Modifica\nPlanejava o be un atac nocturn al campament combinat amb una tàctica de terra cremada a l'entorn, o be un atac sense cap desgast al territori. Però abans de decidir va arribar la noticia de que una plaga afectava els cavalls i que els jats s’havien hagut de retirar. L'avantguarda sota Abas Bahadur va avançar cap a Samarcanda seguida de la resta amb el mateix Timur. Els jats aleshores, sense de cavalls, van preferir fugir cap al desert. Timur els va perseguir però quan els va trobar estaven en condicions tant deplorables que els va deixar en pau. Va enviarJaku Barles a ocupar de Samarcanda\nTimur era un bon jugador d'escacs i en aquest temps se’l va poder veure fer diverses partides, quasi sempre sol ja que sempre guanyava els seus oficials. També era un home amb sort i una nova mostra de fortuna fou el que va passar a Samarcanda, que quan resistia als jats i aquests ja entraven a alguns barris, una plaga va afectar els seus cavalls i es van haver de retirar.\nDerrotats els jats, es va establir una mena de govern compartit entre Tamerlà i Husayn, però fou aquest darrer que es va fer amb el domini de Samarcanda i de bona part de Transoxiana. La disputa pel poder entre els dos homes va durar més de cinc anys amb moments de guerra i altres de reconciliació. El 1368 es van reconciliar per fer front al perill que suposaven encara els jats, però la lluita va tornar a esclatar entre ambdós. El 1369 Tamerlà va ocupar Balkh i va prendre el títol d'amir de Transoxiana (Mawara Nahr) el 8 d'abril d'aquest any si bé el príncep txagataïda Suyurgatmix, fill del difunt kan Tughluk Timur de Mogolistan, restava kan de Txagatai, i nominalment Tamerlà hi estava sotmès. Tots aquests esdeveniments es relaten extensament a la biografia d'Amir Husayn.\nTimur després de la victòria de Balkh (1370)Modifica\nDesprés que Timur es va imposar a Amir Husayn i aquest va ser executat (1370), alguns clans i tribus, com els caps Suldus i Jalayir i els badakhxanis volien tornar a l'antiga divisió per tribus sense un cap suprem encara que fos un diputat d'un kan genguixhànida sense poder; altres preferien un líder fort per evitar la tornada dels jats. Hi havia tres pretendents a la direcció suprema. El primer era Muhammad Shah de Badakhxan, un dels prínceps d'aquest país. El segon amir Kai Khusraw Khuttalani, que era gendre del Khan del desert Kiptxaq i governador de Khuttalan. El tercer, Shaikh Muhammad Sulduz, fill de Bayan Selduz, qui era el cap de diverses milers de famílies de l'horda dels Sulduz. El primer proposava dividir el país en quatre parts fraternalment i aliats per lluitar contra els jats. Muhammad Selduz va afirmar que cap dels pretendents podia ser elegit kan i que el príncep Suyurgatmix Aghlan, era de la posteritat de Genguis i havia de ser situat al tron, amb Timur com el seu diputat i comandant en cap. Es va votar unàniment per a Timur. Timur situa aquesta proclamació a l'any 771 de l'hègira. Com que aquest any 771 començava el 13 d'agost de 1369 i anava fins a l'1 d'agost del 1370 coincideix amb la presa de Balkh l'abril del 1370 i la seva proclamació a les poques hores (10 d'abril del 1370).\nTimur acabava d'obtenir la victòria i era un musulmà creient, per la qual cosa finalment a tothom va acceptar el nomenament com a senyor de Transoxiana. Zain al-Din va prendre jurament a tots els caps de tribu, reconeixent Amir Timur con a gran senyor. Alguns genguixhànides havien governat nominalment els darrers anys: sota l'amir Qazaghan fou kan Bayan Kuli, que fou deposat i executat per Abdallah fill i efímer successor de Qazagan, que va nomenar com a kan Xah Timur que fou deposat i executat quan va pujar al poder Buyan Suldus; Adil Sultan Khan, proclamat en el període de co-govern entre Amir Husayn i Timur, va morir el 1364 i el proclamat per Amir Husayn, Kabul Shah Khan, va ser executat per les forces favorables a Timur; ara Timur va posar un altra de nom Suyurgatmish Khan.\nGovern de Timur a Transoxiana (1370)Modifica\nVa ordenar reprimir els lleials a Husayn que van ser atacats abans que la cort se n'anés de Balkh i els presoners foren encadenats o decapitats i els seus edificis cremats o enderrocats fins als fonaments. També va ordenar mantenir la vigilància amb els jats del nord, que a partir d'aquell moment ferien una expedició anual. Timur es va adonar que els mongols no eren tant bons en combat quan es defensaven que quan atacaven i va emprar com a tàctica l'atac. Com a governador de Balkh fou designat Murad Barles, fill de l'amir Txugham Barles, amb un codi de conducta extens. El 7 de maig del 1370 va sortir de Balkh cap a Samarcanda; va acampar a la vora del Jihun a 7 fersukhs (s’indica 21 km però generalment el farsakh mesura al menys 4 km o sigui serien 28) i va esperar fins que va arribar la seva família i tot el pesat equipatge de l'exèrcit. A la comitiva es va unir Shaikh Husayn Sufi que havia vingut des de Khwarizm. Després va aixecar el camp i en va establir un segon a Kish.\nEl campament de Kish es va establir a la plana de Kushmiq a la vora del riu Qashqa. Alli va rebre els notables locals Va realitzar diversos nomenaments: Amir Daud, com a governador (daruga) de Samarcanda i cap del diwan o consell, l'amir Jaku Barles dels Barles, nomenat ajuda de camp (tavachi); altres caps militars també van rebre el càrrec de tavachi: Iskander, Abas Bahadur, Saif al-Din, Alem Shaikh, Alafi Kutxin, Ardaxir Kutxin, Kumar Inak (germà de Temuke Kutxin); com amirs del diwan va designar a Sarbugha, Husayn Barles, Ak Bugha, Hajji Mahmudshah, Eltxi Bahadur i Dolerkha Bahadur. També va designar un bon nombre de mukadam sipah de l'exèrcit (equivalents a capitans o tinents). Entre els comandants militars esmentem el mogol Khitai Bahadur (abans un cap jat) i l'àrab Shaikh Ali Bahadur. Entre els individuals que havien passat al seu costat hi havia Bayan ibn Bikijuk, fill de Bikijuk, que agraïa que Timur hagués salvat la vida del seu pare després de fer-lo presoner.\nAl cap de dos mesos es va traslladar a Samarcanda, on el divendres 8 de maig la khutba fou llegada en el seu nom i en commemoració va ordenar construir una mesquita. La ciutat fou declarada capital de l'Ulus Txagatai (Transoxiana o Mawara al-Nahr). Samarcanda en va esdevenir la capital per sempre. S'hi va construir l'anomenat Ak Saray o Palau Blanc. Els edificis que es van construir molts eren en blau que era el color preferit dels turcs-tàtars i la ciutat fou a vegades anomenada Gok Kand (Ciutat Blava)\nA Samarcanda va formar un Consell i va elaborar un codi regulador del seu govern; qualsevol reclamació contra Timur es podia presentar i havia de ser coneguda també cada persona coneguda d'ell des de la infantesa als que hagués concedit càrrecs o favors o qui hagués conegut, amic o enemic, per actuar de manera uniforme per a tots; als seus servidors els va prohibir canviar les ordres que ell donava per cap motiu i qui fos culpable de donar ordes contraries seria castigat; un codi va regular els pagaments d'oficials i soldats i regles pel conferiment de títols i alts càrrecs. Les regulacions serien escrites i regularien les assemblees públiques, les maniobres militars o la conducta dels soldats envers els seus companys per a la maniobra d'exèrcits al camp durant la guerra i per a la conducta dels meus soldats envers els seus companys. Al primer consell va fixar les subvencions permanents (Syurghelat) de terres amb fins benèfics, i va designar Sayyid Abd Allah com a superintendent (sud) d'aquesta institució i magistrat en cap dels Sayyids; Sayyid Abd al-Rahman fou designat cap dels afers religiosos (Shaikh al Islam) i Sayyid Zia al-Din, jutge en cap; Akbugha fou designat supervisor d'edificis. Va ordenar que, en totes les cerimònies, els mushykh i ulemes havien de seure a la seva dreta però entre ells es van disputar quin dels dos havia de seure mes proper al tron. Mentre es feia l'Assemblea, es va presentar un ambaixador de Sayyid Ali el wali governant de Mazanderan, amb un missatge del seu senyor. Sayyid Ali fou explicada seria descendent del Profeta. En aquest mateix consell, el govern de Samarcanda fou confirmat a Amir Daud. Amir Jaku Barles va rebre diverses insígnies pels seus serveis igual que altres caps. Husayn Barles fou nomenat president del Consell. El gran segell fou per Ak Timur, i altres càrrecs van anar pels amics propers de Timur. Samarcanda, Bukharà i les seves dependències van ser eximits de taxes.\nPel mes de juny es va convocar un kurultai a Samarcanda a la qual havien d'assistir tots els caps de l'ulus Txagatai. Tots ho van fer excepte un, Zinda Hasham Apardi, amir de Sheburgan, fill de Muhammad Khoja Aparti, que va entrar en rebel·lió.\nPer cimentar el seu poder Timur es va casar, devers l'estiu del 1370, amb l'esposa de Husayn, Sarai Mulk Khanum, dona de gran bellesa i que havia estat al costat del seu marit en els moments durs com ho havia fet també la primera esposa de Timur. Ella era descendent de Genguis Khan (era filla de Ghazan Khan) el que donava dret a Timur a portar el títol de Timur Güregen en turc o Timur Gurigan en mongol (Kurgan, Kergen i altres variacions, o sigui Timur gendre) i eventualment devia suposar poder administrar territoris en nom del kan. Timur de fet va conservar el modest títol d'Amir (comandant o general) a vegades complementat amb Buzurg Amir (Gran Amir) o Kalan Amir (Gran [alt] Amir). Mai va usar el títol de sultà i se l'anomenava habitualment com “senyor Timur”\nVigilància als mogols (1370)Modifica\nPrimer incident del regnat de Timur: revolta d'Amir Musa i Zinde Khusham (estiu del 1370)Modifica\nPrimera expedició al Mogolistan el 1371Modifica\nRevolta de Kepek Timur (1371)Modifica\nSegona expedició al Mogolistan de 1371Modifica\nPrimer conflicte de Tamerlà amb Khwarizm (1371)Modifica\nSegona expedició de Tamerlà a Khwarizm (1372)Modifica\nLa segona expedició de Tamerlà a Khwarizm (1372) fou una campanya militar de Tamerlà contra el rebel Yusuf Sufi, senyor de Khwarizm. Sultan o Shah Mahmud, fill de Kai Khusraw Khuttalani, havia abandonat Samarcanda per ordre del seu pare que conspirava contra Tamerlà, i s'havia dirigit (1371) acompanyat d'Abu Ishaq, fill de Khidr Yasauri, i Hajji Mahmudshah Bukhari, a la cort de Khwarizm; allí van aconseguir convèncer a Yusuf Sufi de continuar la rebel·lió del seu germà Husayn Sufi (mort el 1371). Al final de la tardor de 1371 Yusuf va reocupar Kath confiant en les promeses que li feien el fill de Kay Khusraw i els altres conspiradors. Els agents de Jahangir ibn Timur al regne de Khwarizm foren expulsats i els corasmis van tornar a la rebel·lió\nL'any 1372 Timur va reunir les seves tropes prop de Karshi (Nakhab) i de Xahrisabz, i va sortir de Samarcanda amb l'excusa d'una cacera però decidit a fer una incursió a territori de Khwarizm per venjar-se de Yusuf Sufi. A la plana de Karshi va convocar una assemblea de nobles i religiosos on va fer comparèixer a Ky Khuseru; aleshores va exhibir el tractat secret d'aquest amb Yusuf Sufi; Ky Khuseru es va veure descobert i va confessar i va acceptar el càstig que li fos dictat; fou privat del comandament de l'Horda Khuttalani que fou donat a Muhammad Mirak (o Mirka), fill de Shir Bahram, de l'altra branca familiar amb la que justament existia una gran enemistat; a Muhammad també li va entregar a Ky Khuseru perquè fes amb ell el que volgués. Després es va dirigir a Khwarizm passant el desert.\nYusuf Sufi, assabentat de la sort del seu aliat i de l'arribada de Timur, va enviar un ambaixador a pregar als caps i a Jahangir ibn Timur a intercedir pel seu perdó. També va enviar a la seva neboda, Khan Zade, amb una comitiva i regals (or, gemes, pells fines, setinats, tapissos ornats, i fins i tot un tron daurat), per a ser confiada a Jahangir. Khan Zade era molt expressiva i va demanar el perdó pel seu oncle a Timur. Aquest va accedir i va confiar el regne de Khwarizm a Jahangir ibn Timur però Yusuf Sufi l'administraria per delegació, tornant després a Samarcanda. Amir Yadghar Barles (descendent de Lala, fill de Karaxar Noyan), Daud Dughlat i l'amir Oljeitu Apardi foren els encarregats de portar la núvia Khan Zade a Samarcanda on fou rebuda per les principals dones de la família timúrida entrant amb tot honor i pompa. Després es va celebrar la cerimònia nupcial en presència dels sayyids i ulemes. D'aquesta manera es va estendre el domini de Timur a la zona que no havia estat governada anteriorment per Qazaghan; els jalayirs occidentals es van reunir als seus parents jalayirs situats a l'ulus de Txagatai i al Mogolistan.\nEnllaç de Jahangir ibn Timur (1373)Modifica\nTercera expedició de Timur al Mogolistan (1374)Modifica\nTercera expedició de Timur a Khwarizm (1375)Modifica\nQuarta expedició de Timur a Mogolistan (1376)Modifica\nMort de Jahangir (1376)Modifica\nRendició de Sarbugha i mort d'Adil Shah Jalayir (1377)Modifica\nExpedició al Mogolistan d'Umar Xaikh (1377)Modifica\nCinquena expedició de Tamerlà al Mogolistan (1377)Modifica\nPrimer, segon i tercer intent de Toktamish per assolir el poder (1377)Modifica\nGuerra contra la Horda Blanca (1377)Modifica\nNaixement de Shah RukhModifica\nTimur estableix Toktamish com a kan de l'Horda Blanca (1378)Modifica\nLa situació a Pèrsia el 1378Modifica\nCasament de Timur (1378)Modifica\nConflicte de Khwarizm (1378)Modifica\nQuarta expedició a Khwarizm (1379)Modifica\nKish segona capitalModifica\nIran oriental (Mazanderan. Khurasan)Modifica\nConquesta del Juwayn (1381)Modifica\nA l'estiu Timur va anar a una residència apropiada anomenada Ugul Yatu Yailak. Alli va romandre uns dies donant temps a l'exèrcit a avançar cavalls i equipatges i també a descansar un temps curt. En aquest temps també van entrar al Juwayn, per castigar el grup de lladres que havien atacat els Barles quan es retiraven cap a la zona i havien mort al seu cap Hajji Barles i al germà d'aquest Aideku o Ideku Barles entre altres. La senyoria hereditària de la regió fou concedida a Muhammad Dervix, fill d'Ideku i a Ali Dervix, net d'Hajji. Després d'això Tamerlà va tornar a Samarcanda a passar el hivern.\nHivern a BukharàModifica\nRevolta d'Herat i Isfizar (1383)Modifica\nMort de Dilshad Agha i de Kutluq Tarkhan (1383)Modifica\nSisena expedició a Mogolistan (1383)Modifica\nTimur torna a Khurasan (1383)Modifica\nSubmissió de Farah (1383)Modifica\nDevastació i conquesta de Sistan (1383)Modifica\nConquesta del Zamindawar i guerra amb els Nekudaris (Desembre 1383 - Gener 1384)Modifica\nSubmissió dels uganis (1384)Modifica\nConquesta de Kandahar (1384)Modifica\nRetorn a Samarcanda (1384)Modifica\nCampanya de Gurgan i Astarabad (1384)Modifica\nConquesta de Rayy i Sultaniya (1384)Modifica\nIncursió a Rustamdar (1384)Modifica\nHivern a Samarcanda (1385)Modifica\nExpedició al Petit Lur (1386)Modifica\nCampanya de Tamerlà a l'Azerbaidjan (1386)Modifica\nPrimera i segona expedició de Tamerlà a Geòrgia (1386-1387)Modifica\nSubmissió de Shirwan i Gilan (1387)Modifica\nComença el setge d'Alinjak (1387)Modifica\nContactes amb Xina (1387)Modifica\nCampanya contra els turcmans, Van, Erzincan i Kurdistan (1387)Modifica\nSubmissió dels muzaffàrides (1387)Modifica\nConseqüències de la guerra a Transoxiana (1388)Modifica\nRevoltes de Mireke i dels Boroldai (1388)Modifica\nMort del kan (1388) i casaments dels prínceps (1388)Modifica\nSegona guerra de Transoxiana (1388-1389)Modifica\nRevolta dels Ja'un-i Qurban i mort del darrer Kart (1389)Modifica\nGuerra del Mogolistan (1389)Modifica\nHivern prop de Samarcanda (1389-1390) i Kurultai d'Akyar (1390)Modifica\nContinua la guerra al Mogolistan (1390)Modifica\nBeyliks d'Aidin, Sarukhan, Mentese i Hamid (1390)Modifica\nPrimera gran expedició contra Toktamix (1391)Modifica\nBaiazet segueix creixent (1391-1392)Modifica\nNomenament del Govern de Kabulistan, Zabulistan i Aracòsia i casaments reials (1392)Modifica\nCampanya dels Cinc Anys (1392-1395)Modifica\nBaiazet I el Tro continua la seva expansió (1393-1396)Modifica\nLur-i Buzurg (1395-1396)Modifica\nRestauració d'Aiza a Mardin (1396)Modifica\nLa victòria otomana a Nicòpolis (1396)Modifica\nPalau de Baghi Khemal (1397)Modifica\nXah Rukh virrei del Khurasan (1397)Modifica\nCampanya de Muhammad Sultan al Golf Pèrsic (1396-1397)Modifica\nTimur a la Ciutat Verda (1397)Modifica\nArranjament de la pau amb Mogolistan (1397)Modifica\nAmbaixada de l'emperador de la Xina (1397)Modifica\nSituació a l'Àsia Menor el 1398 i 1399Modifica\nNova derrota de Toktamix (1399)Modifica\nCampanya del Set Anys (1399-1404)Modifica\nLes esposes i concubines de TimurModifica\n↑ A l'autobiografia es relata així, però Yazdi diu que Ky Khuseru fou entregat als antics oficials de l'amir Husayn (al qual havia matat) els quals el van matar. És possible que fos entregat a ells per Muhammad Mirak. Yazdi situa el fet del judici i mort de Kai Khusraw abans del hivern (de 1371-1372), suposadament el 1371, mentre que la autobiografia el situa després, ja el 1372, després del hivern de 1371-1372, mes consistent amb que la revolta de Yusuf es mantingués entre la tardor del 1371 i la primavera del 1372.\n↑ Charles Stewart, An autobiographic relat of the life of emperor Timur\n↑ 37,0 37,1 Ibid, II, 26\n↑ 39,0 39,1 39,2 Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, II, 34\n↑ 41,0 41,1 41,2 41,3 41,4 Tamerlane, Sword of Islam, Conqueror of the World, per Justin Marozzi\n↑ 63,0 63,1 63,2 63,3 63,4 63,5 Campaigne de Timur en Anatolie (1402), per Marie-Mathilde Alexandrescu Derca, Bucarest, 1942\n↑ 74,0 74,1 Ibid, III, 70\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tamerlà&oldid=30204046»\nDarrera modificació: 21 maig 2022 a les 18:36\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 maig 2022 a les 18:36.


Vent d Cabylia: de novembre 2012\nPostejat per Vent d Cabylia a les 00:25 6 comentaris:\nBuscant la llum a l'interior del Ministeri...\nEste home, Jorge Fernández Díaz, el Ministre de l'Interior encarregat de vetlar per la seguretat, la llibertat, la circulació i el respecte als drets fonamentals de tots els ciutadans espanyols, va ser ahir notícia per les seues declaracions sobre la sentència del Tribunal Constitucional a favor de la llei que permeté el matrimoni i l'adopció de les parelles homosexuals i en contra del recurs que presentà el PP en l'any 2005 amb la finalitat de restringir eixes noves llibertats individuals assolides jurídicament. Hi va dir que, per molt que el Constitucional ho ratificara, per a ell el matrimoni entre parelles del mateix sexe no era matrimoni i que, a més, estava en contra que tingueren el dret d'adoptar xiquets. Afortunadament, ell no té capacitat per a canviar la llei, però, si més no, resulta inquietant que una persona del seu poder faça eixes declaracions... Però això no ens hauria d'estranyar si ho relacionem amb una entrevista que va donar fa tres anys al setmanari ultracatòlic Alba, del grup Intereconomía.\nEntre altres coses, hi explicava que durant molt de temps havia estat el típic catòlic no practicant, però que en 1997, quan tenia 47 anys, nostre senyor Déu, que és bilingüe, li va dir: Hasta aquí hemos llegado. O caixa o faixa (sic). Llavors es va adonar que la vida només tenia sentit a la luz de Dios i des d'aquell moment duu un plan de vida muy próximo a la espiritualidad del Opus Dei: ir a misa todos los días, rezar el Rosario, hacer un rato de oración, otro de lectura de espiritu. I mira, el suprem faedor, en la seua infinita bondat el va premiar amb un càrrec públic de primera magnitud, un lloc, que segons les seues pròpies paraules és un magnífico campo para el apostolado, la santificación y el servicio a los demás, el lugar donde Dios quiere que esté. Perquè, per acabar-ho d'adobar, resulta que Fernández Díaz és providencialista: creu que Dios es el Señor de la Historia, del Tiempo, de la Cronología i que las cosas no suceden porque sí o gracias a los amigos o por lo listo que uno sea, sinó que responden a los designios de Dios.\nPotser Déu està de part dels homosexuals espanyols, doncs, o és que simplement la llei que permet el seu matrimoni és una prova per tal que els catòlics lluiten amb més força contra el nefand pecat de la sodomia. Perquè, si més no, eixa és la visió que per exemple té de l'Islam Vittorio Messori, el principal referent intel·lectual que reconeix Fernández Díaz. El tal Messori és un periodista i escriptor ultracatòlic italià que afirma, entre d'altres coses, que el significat providencial de l'Islam, el seu paper en els plans de Déu, és servir com a principal obstacle a l'objectiu cabdal de la maçoneria, que és crear un ordre mundial unificat per l'economia capitalista i un vague espiritualisme allunyat de la veritable fe catòlica. Sona a broma, però Messori és tot un fenomen dins del catolicisme italià i de l'Opus Dei, i té una forta influència, com hem vist, en persones com el nostre Ministre de l'Interior. Messori, per cert, és el mateix que diu coses com que el franquisme mantingué a Espanya fora de la Segona Guerra Mundial, evità el seu trencament social i posà les bases del seu desenvolupament polític i econòmic...\nDins d'este context "intel·lectual" i espiritual, doncs, no resulten estranyes les declaracions de Fernández Díaz. És un fanàtic religiós i com a tal té unes conviccions ideològiques ben profundes associades a la seua fe, irracional però molt ferma. Si això va en contra de les llibertats dels ciutadans que ell mateix governa, què importa? Allò que importa és l'oració, la providència i la llum divina... En quines mans estem, "per l'amor de Déu"?\nPostejat per Vent d Cabylia a les 08:46 5 comentaris:\nCategories: Política espanyola, Religió


ENDLESS FORMS MOST BEAUTIFUL: Els enzoms prodigiosos\nEls enzoms prodigiosos\nUna altra entrada molt interessant del blog CENTPEUS.\nEls enzims prodigiosos\nAhir va ser motiu de comentaris la sortida de to de Mercedes Milà amb en JM Mulet mentre discutien sobre el llibre “La enzima prodigiosa”, del que ella en fa molta propaganda. Com acostuma a passar en aquests temes, la ciència és un tema que els importa un rave i quan un científic explica perquè el que diu el llibre es un grapat de disbarats, la resposta va ser un intent de menyspreu personal: “Lo primero que te diré és adelgaces porque que estàs gordo!”.\nExplicar que aquestes pseudociències són un disbarat s’acaba fent una mica avorrit, però això dels enzims resulta força interessant i val la pena fer-li una ullada. En realitat, els enzims són prodigiosos, però no pel que es pensa la Mercedes Milà.\nUna de les coses que cal tenir present és que el nostre metabolisme està constituït per una formidable xarxa de reaccions químiques. A la glucosa li afegim un grup fosfat per transformar-la en glucosa-6-fosfat, que tot seguit es reordena i es converteix en fructosa-6-fosfat que al seu torn es torna a fosforilar per esdevenir fructosa 1,6,-difosfat, que es trencarà en dos molècules diferents… A cada una de les nostres cèl·lules hi ha funcionant milers de reaccions químiques simultàniament i de manera ben endreçada.\nTot això permet obtenir energia i mantenir-nos vius, però per això mateix, no pot funcionar de qualsevol manera i cal regular cada una de les reaccions. A més, han d’anar a ritme forçat. En condicions normals, moltes d’aquestes reaccions anirien massa lentes per ser compatibles amb el ritme frenètic que li cal a la cèl·lula. De manera que cal un sistema per accelerar-les. I això és el que fan els enzims. Tècnicament són simples catalitzadors, però en realitat són uns catalitzadors prodigiosos!\nEn realitat, la majoria d’enzims són proteïnes. Unes proteïnes grans que “agafen” les molècules que han de participar en la reacció i les posen juntes i correctament orientades per tal que la reacció tingui lloc sense problemes. N’hi ha que són extraordinàriament eficients. L’anhidrasa carbònicatransforma el bicarbonat en aigua i CO2 (i a l’inrevés), i ho fa a ritme de un milió de reaccions per segon. Per això, moltes begudes carbonatades fan bromera quan les posem a la boca i entren en contacte amb aquest enzim que també està a la saliva. Altres, com la Rubisco de les plantes, són molt lentes (tres reaccions per segon) però resulten tant importants per la vida que ha acabat sent la proteïna més abundant del planeta.\nAltres enzims regulen la seva velocitat en funció de quan material tenen per treballar. Si hi ha molt producte poden accelerar el seu ritme, mentre que si n’hi ha poc, la reacció va més lenta. Les cèl·lules també poden modificar l’activitat dels enzims modificant alguna part de la seva estructura. Com que són proteïnes, els hi poden enganxar altres molècules (com grups fosfat) que faran que l’enzim funcioni o es quedi inactiu. Com que això no deixen de ser reaccions químiques, vol dir que hi ha enzims que actuen sobre altres enzims. I també hi ha uns tercers enzims que actuen sobre els enzims que actuen sobre els enzims. En realitat existeixen autèntiques cascades de control enzimàtiques que permeten regular molt finament el metabolisme, tot i que tornen bojos als estudiants i als investigadors.\nI per descomptat, hi ha els enzims digestius. El menjar que ingerim passa per l’estómac, on l’àcid clorhídric el sotmet a un primer trencament, però després arriba al budell on el suc pancreàtic, fet essencialment d’enzims, s’encarrega de fragmentar fins als seus components més elementals els greixos, sucres, àcids nucleics i proteïnes que haguem ingerit. Aquells que resisteixin l’acció dels enzims digestius no seran absorbits pel budell i acabaran sortint per l’extrem final del tub digestiu.\nPer això són divertits els suplements amb proteïnes antioxidants com la superòxid dismutasa, amb col·lagen, amb DNA o RNA, amb àcid hialurònic o amb qualsevol altre enzim. Tots seran degradats abans de ser absorbits i només en quedaran els aminoàcids, sucres o nucleòtids que els formaven. Amb aquest material el nostre cos els pot fabricar de nou, o pot fabricar el que li faci falta en aquell moment.\nLa nostra vida es manté gràcies als enzims i les seves capacitats són prodigioses. Molt més interessants i reals que les promeses de venedors de fum. Tot i que, potser algun presentador pensa que com que soc calb i amb una mica de sobrepès, no estic qualificat per opinar sobre el tema.\n(per cert, la imatge de dalt és l’esquema de la tripsina, l’enzim que degradarà qualsevol altre enzim, prodigiós o no, que ens mengem)\nEtiquetes de comentaris: 2016-17, actualitat, altres blogs, BIO2bat, enzims


Ballesteros assegura que només pactarà amb aquells que posin la ciutat per davant de tot - Tottarragona.cat :: Diari digital independent d'informació i d'opinió de Tarragona\nBallesteros assegura que només pactarà amb aquells que posin la ciutat per davant de tot\nA poques hores de l'inici de la campanya electoral, l'alcaldable Josep Fèlix Ballesteros es mostra amb les «piles ben carregades» per afrontar un «inici de campanya electoral molt positiu i il.lusionant».\nEl cap de llista socialista assenyala que la candidatura del PSC «surt a guanyar i amb l'objectiu de governar en solitari». D'aquesta manera, Ballesteros vol deixar clar que en cas de necessitar una «aliança posterior», només serà amb «aquells i aquelles que garanteixin que la ciutat serà el primer i es comprometin a portar a terme polítiques de progrés fora de partidismes i polítiques sectàries».\n«Hem gestionat la ciutat durant aquests darrers anys i ho volem continuar fent gestionant nous projectes potents com la Tabacalera i el Banc d'Espanya. L'aposta clara per l'ecologia i la sostenibilitat amb el projecte de l'autobús gratuït, la voluntat de continuar treballant pel feminisme, la igualtat i les polítiques socials i l'aposta ferma per un urbanisme sostenible potenciant l'habitatge social», ha comentat Josep Fèlix Ballesteros.\nRedacció TT - 09/05/2019 - 19:53h\nEs pacta amb el diable si convé, si no hi ha cap més opció.\nEntenc pel titular de la notícia que Ballesteros no pactaria amb si mateix , doncs.\nes fácil que presente este desconocido alcalde para la ciudadanía de su curruculum en tantos años


29 septiembre, 2011 0 Comments\nAquest passat mes d’Agost, el grup de nois i noies de la Fundació SIQUE! hem anat de vacances a Benidorm. I que bé que ens ho hem passat!! Instal.lats en un hotel de la platja de Ponent, amb piscina, buffet lliure, habitacions amb terrassa, i ben a prop del mar, cada dia ens banyàvem a la piscina, anàvem a la platja a jugar amb les onades, gaudint del bon temps, de les nostres vacances, i de nosaltres mateixos!\nVàrem fer moltes sortides i visites com la del casc antic de la ciutat, amb petites casetes de color blanc i carrerons estrets, ben diferents a la resta de Benidorm, que estava ple d’edificis molt alts destinats al turisme. El poble d’Altea, situat a mitja hora en tren de Benidorm, ens va captivar per la seva pintura i artesania, penjada als balcons de les casetes que formàven el poble. A la visita per la zona sud anomenada «Countriside», vàrem visitar pobles com Guadalest, Nucia, Polop i Callosa d’en Sarrià, així com un viatge en vaixell. Per finalitzar la sortida, l’autocar ens va portar a una Reserva Natural d’animals! Aquests estaven lliures, ens hi vàrem acostar, i fins i tot tocar! I no ens oblidem de la nit de Benidorm, que també la vàrem gaudir: sortides a pubs musicals, discoteques i al karaoke, a mostrar la nostra part més artística. Bé, només ens queda dir que ens ho vàrem passar molt i molt bé, i que a hores d’ara ja estem començant a comptar quants dies queden pel proper Agost.\nFins el proper estiu!!\nTotes les fotos del viatge al nostre facebook. Fes-te amic.\nPrev:LA FUNDACIÓ SIQUE! ESTÀ DE FESTA\nNext:INICI NOUS TALLERS 2011 – 2012


Salou habilita un telèfon 900 gratuït pel servei de Policia Local\nEl telèfon 900 309212 substituirà l'actual 977 309212 per comunicar-se amb la Policia Local.\nDurant el Nadal es realitzarà una campanya entre els comerciants per tal de facilitar aquest nou número de telèfon\nActualitzada 09/11/2017 a les 10:54\nEls ciutadans de Salou podran comunicar-se amb la Policia Local de forma gratuïta. El número 900 309212, habilitat des del Servei de Sistemes d’Informació, substituirà l'actual 977 309212. La nova línia permetrà realitzar trucades a la policia sense cap cost pel ciutadà, ja que aquest l’assumirà l’administrador local amb les noves tarifes del nou contracte amb Movistar.\nEl nou servei s'aplica amb les noves prestacions i tarifes resultat de l'adjudicació del concurs públic de telecomunicacions i internet en que l'Ajuntament de Salou està inclòs. Es tracta d'un procediment de compra agregada que es va gestionar des del Consorci LOCARET i que es va resoldre el passat més de juliol i es va formalitzar el contracte , en el lot corresponent a telefonia fixa i internet, el passat 10 d'octubre.\nDurant el Nadal la Policia iniciarà una campanya entre els comerciants per tal de facilitar aquest nou número de telèfon. Es distribuirà un adhesiu perquè els establiments tinguin aquest telèfon visible


– La valoració es basarà en un “apte / no apte”. Valoració personalitzada de la participació a l’aula i, especialment, dels exercicis pràctics en funció dels següents paràmetres: aplicació de la teoria apresa, adequació a la realitat, aplicabilitat, gestió i optimització de costos. A més a més, es partirà de la base “coneixements inicials – coneixements apresos” final en funció dels resultats esperats d’acompliment dels objectius.\n– Els alumnes realitzaran un pla de comunicació integral al llarg del curs i segons el temari de cada mòdul. – Assistència mínima a un 80% de les hores del curs. PROGRAMA 1. PRINCIPIS DE MÀRQUETING


Millora el teu finançament | AFCA. ESTRATEGIA I FINANCES\nVols millorar el teu finançament?\n(i que deixi de ser una preocupació per tu?)\nEl finançament de la teva empresa pivota sobre 3 paràmetres:\nL'import necessari per que el funcionament del teu negoci no s'aturi.\nEl temps en el que necessites disposar dels diners i l'horitzó temporal en el que podràs cancel·lar el deute.\nEl cost, que depèn de les diverses opcions de productes i entitats i de la valoració que aquestes fan del risc de la teva empresa.\nSabem que la recerca de finançament pot convertir-se en un mal de cap...\nFins no fa gaire, la obtenció de nou finançament, la quantia concedida, la seva durada, i sobre tot el seu cost, depenia de la teva entitat financera. Tu demanaves i el banc decidia. No tenies la opció de contrastar entre vàries ofertes. No podies contrastar que fos el producte més idoni per la teva empresa. Ni el millor cost.\nDe vegades, el temps de resposta de l'entitat t'ha impedit tancar un contracte amb un client important. El ritme dels negocis no pot permetre's setmanes de demora per temes operatius de finançament .\nDarrerament hi ha moltes més opcions per finançar la teva empresa. Més àgils, més flexibles, més transparents... Et sents desbordat i no acabes de tenir la certesa d'estar prenent les millors decisions al finançar la teva empresa\n“Imagina per un moment que no et cal patir pel finançament, que saps fins on pots arribar i com aconseguir-ho. Imagina que pots triar de forma àgil i ràpida les millors opcions del mercat.”\nPer cada necessitat financera, hi ha una solució idònia en producte, termini i condicions. Des del moment que ens deleguis la recerca del finançament, ja ho veuràs diferent i podràs dedicar els esforços a fer créixer la teva empresa.\nSi ens deixes fer la recerca de finançament per tu tindràs els següents beneficis:\nPodràs dedicar aquest temps per fer créixer la teva empresa, i millorant els resultats.\nEliminaràs els dubtes i preocupacions sobre si estàs utilitzant les opcions més adequades que el mercat ofereix.\nPoder triar entre les millors ofertes del mercat de múltiples proveïdors de finançament, reduirà els costos del teu finançament. I si no trobem la operació idònia per a tu, no tindràs cap cost.\nHas sentit parlar de Crowdlending ?Innovació en solucions financeres.\n"Finançament directa entre particulars i empreses alternativa al sistema bancari on empreses de qualsevol dimensió poden obtenir crèdits a partir de petites aportacions individuals de multitud d’inversors."\nAra imagina que hi ha un canal. Que sense anar al banc pots finançar part del creixement de la teva empresa. Imagina que obrint el teu ordinador entres a una pàgina web i pots adjuntar uns fitxers amb els documents que expliquen la informació econòmica i financera del teu negoci. Que sense moure’t del teu despatx i en menys de 48 hores reps un email en el que et notifiquen que la qualificació del teu crèdit és positiva. Imagina que passat aquest filtre, aquest canal procedeix a buscar petits inversors interessats en aportar parcialment els seus diners fins arribar a la quantia que necessites. Que la petició de préstec es publica a un pagina web de forma totalment transparent i que abans de 30 dies tens els diners abonats al compte corrent de la teva empresa.\nEnvia un correu a a.rull@afca.cat i ens posarem en contacte amb tu. Buscarem la millor solució, tant en finançament tradicional com alternatiu.


Joan Pera: “Un poble sense teatre és un poble mort”\nInici > Joan Pera: “Un poble sense teatre és un poble mort”\nCom diu el mateix Joan Pera, “jo també soc història de la Temporada; hi he vingut quasi cada any i me’n sento orgullós i partícip, d’aquest aniversari.” D’acord: això és indiscutible. Però hi va haver una primera vegada; sempre n’hi ha una. I la de Joan Pera, que ahir exercia com a mestre de cerimònies en la inauguració de la modesta, però molt modesta exposició que commemora els 25 anys i les 50 edicions de la Temporada conjunta, va ser exactament el 24 de febrer del 1995 i –si hi rumien una mica ho endevinaran, segur– amb Paco Morán i La extraña pareja. Va firmar, és clar, al llibre d’or del Centre Cultural, i la dedicatòria no podia ser més premonitòria: “Tan de bo tornem algun dia, o molts dies, en una terra tan meravellosa com aquesta i a una gent tan acollidora de debò.”\nDoncs així ha sigut: una vegada, i una altra i una altra, fins a l’última, el juny del 2015 amb el monòleg Fer riure és un art. Segur que fins i tot ell n’ha perdut el compte. Era en qualsevol cas just, per no dir necessari, que fos ell, precisament ell, un dels protagonistes de la nit. Ell i, és clar, els artífexs de tot plegat, començant per Carles Torralba i Albert Moles –els consellers que el 1992 van tenir l’ocurrència pionera i aleshores gairebé marciana i junt amb les tècniques del moment, Cristina Rovira i Teresa Areny, de mancomunar la programació teatral– fins als titulars actuals, Marc Pons i Josep Roig. Entremig, una colla de noms –Albert Font, Maite Cano i Meritxell Rabadà, per la capital; Conxita López Ruano, Liz Aguilar i Maria Servat, a banda dels traspassats Josep Travesset i Josep Maria Escuer, per Sant Julià– reunits al vestíbul del Centre Cultural per “celebrar el manteniment d’una fórmula d’èxit i projectar-la cap al futur”, per dir-ho amb les exactes paraules del conseller Pons.\nLa sola longevitat de la Temporada –aquest quart de segle de què tan sols poden presumir un grapadet d’iniciatives culturals del país– ja ho és, un èxit dels grossos. També i sobretot els prop de 50.000 espectadors que al llarg d’aquests 25 anys i durant sis mandats de tots colors han desfilat pels 170 espectacles que s’han programat al Claror i al Comunal. Atenció també a la nòmina d’artistes que han trepitjat la Temporada, amb lloc destacat per Paco Morán i Rafael Álvarez, el Brujo, al costat d’una constel·lació d’estrelles de l’escena catalana, des de Pep Anton Muñoz, Montserrat Carulla i Lluís Homar fins a Emma Vilarasau, Jordi Boixaderas i Pere Arquillué, amb racó d'honor per al desaparegut Carles Sabater i el toc local –Pastorets i Cia És Grata de banda– que hi posen Maria Lanau, Joan Anton Rechi i Roger Casamajor.\nS’entén per tant que Pons proclamés amb legítim orgull que el cartell s’ha convertit en un clàssic de la programació cultural d'aquest racó de món nostre, que ho ha fet amb una oferta “estable, diversa i de qualitat” i que s’ha esforçat per portar fins al costat de casa “els millors espectacles i els millors artistes”. Es podrà discutir el criteri –sovint, el ganxo mediàtic de l’elenc, per no dir directament televisiu– que ha esquitxat bona part de la programació, amb una aversió cada vegada més accentuada al risc i als muntatges al marge del circuit més comercial. Per entendre’ns: programar patums que omplen, com el mateix Joan Pera, ho fa qualsevol. La pregunta és si aquest és, avui –repetim-ho: avui, perquè fa 25 anys les circumstàncies eren probablement unes altres– el sentit d’una Temporada de teatre sufragada amb diners públics. Com deia dies enrere Hèctor Mas a compte d'Ull-Nu, el seu festival no programa el que l'espectador vol veure, sinó el que consideren que l'espectador ha de tenir l'oportunitat de veure. No és el mateix. Tot el que precedeix, dèiem, es pot discutir, però el cert és que la capital i Sant Julià ho tenen clar, i que el públic els dona any rere any la raó.\nPerò no ens posarem ara llepafils perquè, com diu –de nou– Joan Pera, “el teatre és el baròmetre d’un poble, i un poble sense teatre és un poble mort”. Si això és més que una frase rodona, és evident que encara estem ben vius. I bona part de la culpa és de la Temporada, no en tinguin cap dubte.\nURL d'origen: https://www.bondia.ad/cultura/joan-pera-un-poble-sense-teatre-es-un-poble-mort


A més d'estalviar diners, els restaurants "zero residus" eviten la producció de deixalles i el malbaratament d'aliments\nEls restaurants de residu zero fan front a dos dels impactes ambientals més preocupants en l’actualitat: la generació de deixalles urbanes i el malbaratament d’aliments. Amb aquest objectiu, assumeixen diverses estratègies que no només els permeten evitar la producció d’escombraries, sinó que també estalvien diners i redueixen l’impacte ambiental.\nA Espanya són diverses les iniciatives que s’han engegat i que donen a conèixer què poden fer els consumidors perquè més locals hostalers se sumin a aquesta filosofia.\nA continuació es proposa una visita per diverses iniciatives i locals situats en diferents punts d’arreu del món, però units per la seva aposta per reduir les deixalles urbanes i el malbaratament alimentari:\nSilo: el cuiner Doug McMaster va crear el 2012 Silo by Joost a Melbourne (Austràlia) i, gràcies a la bona acollida del públic, dos anys més tard va obrir un altre establiment amb la mateixa filosofia a Brighton, una ciutat britànica situada a uns 70 quilòmetres de la capital londinenca. A Silo, que així és com es diu el local, les galledes d’escombraries s’han substituït per una màquina de compostatge situada a l’entrada, que transforma les restes de menjar en adob. Una altra de les qualitats de Silo és la reutilització dels envasos. La llet i les begudes les transporten en les seves mateixes caixes i garrafes, mentre que els gots per als clients són pots de melmelada reciclats. Més endavant, el seu objectiu és substituir els lavabos convencionals per sanitaris secs que no fan servir aigua i transformen els excrements en adob.\nTiny Leaf: el restaurant vegetarià de residus zero Tiny Leaf va obrir les portes a començament d’any al popular barri de Notting Hill de Londres. A més de fer servir productes locals i de temporada, aprofita els excedents donats per comerços i distribuïdors de la zona. Als clients, se’ls anima a emportar-se el menjar sobrant, per a la qual cosa se’ls lliura unes caixes gratuïtes fabricades amb material biodegradable. Els seus promotors, el cuiner Justin Horne i l’empresari Jonathan Krauss, participen a més en diverses causes ecològiques i solidàries. Després de l’èxit recollit, Horne i Krauss anunciaven fa poc que es traslladaran a un nou local més espaiós del barri.\nSandwich M’In: situat a Chicago (EUA), Sandwich M’In és un local de menjar ràpid que ja fa més de quatre anys que ha incorporat la filosofia de zero residus. El seu propietari, Justin Vrany, només compra productes frescos i locals, evita els aliments processats i envasats i reutilitza el menjar. Per exemple, el pollastre sobrant s’empra en les amanides, els ossos per al brou, etc. Els residus o bé es reciclen, inclòs l’oli usat de cuina (que s’utilitza per a produir biodièsel), o bé es composten per a adob o com a aliment del bestiar. Vrany integra l’ecologisme en tots els elements del seu negoci: reutilitza aparells de cuina d’altres restaurants, fa servir refrigeradors d’alta eficiència energètica, és client d’una comercialitzadora d’electricitat verda, etc.\nEn Aparté: el restaurant d’estil francès En Aparté, situat al barri barceloní del Born, es va transformar fa poc en un local de zero residus. Els seus amos, els germans Mathilde i Benjamin, han comptat amb l’assessoria en restauració sostenible de “Te lo Sirvo Verde”, que va analitzar com gestionaven els residus i quines mesures podien posar en marxa. Entre d’altres, han substituït les ampolles de litre i mig de llet per altres de 20 litres de productors locals; els elements individuals, com el sucre o la mantega, per productes a granel; o productes d’un sol ús, per altres de reutilitzables. Els seus responsables asseguren que, gràcies a aquestes mesures, a més de reduir l’impacte ambiental del negoci, han percebut un estalvi de diversos centenars d’euros en els seus costos operatius.\n“Sostenibilitat i Residus Zero/Zero Zabor”: el Basque Culinary Center, la Diputació Foral de Guipúscoa i l’Ajuntament de Sant Sebastià van presentar el 2013 el programa “Sostenibilitat i Residus Zero/Zero Zabor”. El seu objectiu era impulsar bones pràctiques en el sector gastronòmic per tal de minimitzar els residus, reutilitzar-los i reciclar-los, a més de promocionar la cuina saludable basada en l’aprofitament d’uns recursos mundials limitats i la producció local.\nEls consumidors són essencials perquè els restaurants es converteixin en la filosofia de residu zero o almenys redueixin tant com sigui possible la generació de deixalles i malbaratament d’aliments. Així, poden assumir alguns exercicis sostenibles que també poden seguir a casa, com ara:\nEvitar fer servir envasos i aliments d’un sol ús.\nReclamar iniciatives en el local per al reciclatge i el compostatge dels residus.\nDemanar el menjar just i emportar-se a casa el que sobra abans de llençar-lo.\nDemanar aigua en gerra o en got de l’aixeta abans que embotellada.


JxCat assegura que els diputats "no estan suspesos" i que no és necessari presentar l'escrit\nBarcelonaEls diputats d'ERC empresonats, Oriol Junqueras i Raül Romeva, han demanat per escrit que es designi Sergi Sabrià perquè mentre duri la seva suspensió exerceixi els seus vots. Segons ha pogut saber l'ARA, ho han presentat aquest migdia, després que al matí el ple ha activat el mecanisme per substituir els diputats suspesos pel jutge del Tribunal Suprem Pablo Llarena.\nAra per ara JxCat encara no ha presentat l'escrit i el portaveu adjunt del grup, Eduard Pujol, ha assegurat en roda de premsa que no ho farà perquè interpreten que els "diputats no estan suspesos". Defensen que els diputats afectats per la resolució de Llarena poden seguir votant a través de la delegació de vot que ja van presentar els diputats empresonats i exiliats a l'inici de la legislatura.\nSigui com sigui, abans de dijous s'ha de resoldre aquesta qüestió: serà llavors quan hi haurà la primera votació des que el Tribunal Suprem va suspendre els diputats. Una de les parts de l'acord entre JxCat i ERC era el "manteniment" de les majories parlamentàries a canvi que els republicans acceptessin votar al ple les suspensions. En un primer moment el grup de JxCat no era partidari d'establir aquest mecanisme i estava disposat a governar amb 59 diputats.\nRaül Romeva suspensió Oriol Junqueras


【Astvte】 | Bikeinn\nVeure-ho tot ( Astvte )\nAstvte a bikeinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de ciclisme. I el millor de tot és que et portem el material de ciclisme que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Astvte s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a bikeinn. Com a distribuïdor autoritzat de Astvte tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Astvte de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a bikeinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de bikeinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


La cuina de sempre: Amanida alemana\nAvui us presento la meva amanida alemana, de tantes que n'hi ha.\nÉs una recepta força coneguda al nostre país però, en aquesta ocasió, emprant productes alemanys. Clar, no és el mateix fer aquesta una amanida amb mostassa del Condis i frankfurt Purlom ...que amb salsitxes alsacianes....i aquí és on rau la diferència. Si voleu saber on comprar salsitxes bones bones d'importació, us recomano la lectura de l'Article: productes alsacians.\nTotal, que intentaré aclarir-vos una mica aquesta recepta, ja que l'autèntica amanida alemanya no té la salsitxa com ingredient imprescindible, més aviat tot gira entorn a les patates.\nSegons la wikipèdia en alemnay el plat es diu kartoffelsalat (a Àustria anomenada també Erdäpfelsalat) i és un dels plats més coneguts de la cuina alemanya. Es tracta d'un plat fet principalment amb patates cuites acompanyades de diferents ingredients. Aquesta amanida té diverses denominacions depenent de la zona on es consumeix i s'elabora, per exemple, a la conca del Ruhr es diu Erpelschlut. El nom de kartoffelsalat és la traducció literal a l'alemany d'"amanida de patata".\nLa preparació del kartoffelsalat es realitza coent patates (a Alemanya hi ha moltes varietats de patates com, per exemple, les Bamberger Hörnchen (Banyes de Bamberg), Cilene, Hansa, Laura, Kipfler o Sieglinde). Existeixen varietats de patata molt adequades per a aquesta amanida, que es caracteritzen per mantenir la forma després de la cocció, que no es desfan fàcilment, vaja. Les patates es poden tallar a rodanxes i posteriorment bullir-les o també és possible coure les patates amb la seva pell i posteriorment pelar-les (com he fet jo).\nLa preparació i ingredients de l'amanida de patates es diferencien bastant d'unes zones a altres, però la patata és l'ingredient comú a totes elles. No hi ha una recepta única d'aquest plat, ni tan sols a Alemanya.\nSi que es podría dir que hi ha dues variants bàsiques que les diferencien entre elles: les que porten maionesa i les que no.\nLes patates cuites i "nues" sense maionesa es poden trobar a les kartoffelsalat del sud d'Alemanya i d'Àustria i fins i tot Croàcia. En aquests casos s'elaboren amb una espècie de vinagreta a base d'una barreja de vinagre i oli. Se sol afegir a aquesta amanida una petita porció de cebes picades, unes tires de cansalada rostida i petits daus de cogombres. En qualsevol cas l'amanida es pot menjar calenta o freda, depenent dels gustos.\nA la resta de les zones d'Alemanya es pot trobar aquesta amanida elaborada amb maionesa. Es pot emprar també iogurt o nata. La kartoffelsalat amb maionesa sol tenir cogombre en tires, pomes i alguns trossos d'ou, restes d'algun rostit de carn, matjes (arengada especial), trossos de salsitxa i alguna herba o espècie.\nA veure que us sembla aquesta.\n2 salsitxes de frankfurt alemanes (en aquesta ocasió varietat Krakoviana)\n2 patates bullides amb una fulla de llorer\n1 ceba (ceba tendre o també cibulet)\njulivert sec picat\n3 culleradetes de mostassa (alsaciana\n- S'hi poden afegir trossets d'oliva negre\n- S'hi poden afegir daus de tomàquet\n- Podeu incorporar un ou dur ben picat\nAbans de res haurem de posar a bullir un parell de patates.\nLi podeu afegir una fulla de llorer a l'aigua...que aromatitzarà la patata.\nMentre bull la patata, preparem la resta d'ingredients.\nUtilitzaré aquesta magnífica mostassa alemanya que vaig comprar on-line.\nEls cogombres que siguin en vinagre.\nI les salsitxes?\nDoncs utilitzaré aquestes alemanayes fetes a l'estil krakovià.\nPerò començarem pelant la ceba...\n..us ha de quedar molt molt fina...\nTot el que us sigui posible.\nI la reservem en un bol.\nUn cop bullida la patata, refredada i pelada...la tallarem a daus macos.\nI ho incorporarem en el nostre bol.\nPicarem els cogombrets. Jo els faig per la meitat i desprès ben finets.\nAra prepararem una maionesa casolana.\nOu, oli de girasol, sal i unes gotes de llimona...i el minipimer ben fort.\nIncorporem a la maionesa tres cullerades de mostassa...\nAixò depen, si us agrada més forta la salsa hi podeu posar 4 o 5 cullerades. Tot depen del tipus de mostassa. La de Dijon li va molt bé també.\nAfegim una mica de pebre negre i julivert picat.\nRemeneu-lo bé fins que quedi una salseta ben lligada.\nLa reservarem a la nevera una estona. Recordeu que treballem amb ou cru. No ho deixeu aprop de fonts de calor.\nAra agafarem dues salsitxes...\n...i les fem bullir un parell de minuts. Ja venen cuites i la intenció és donar un cop de calor a les salsitxes.\nLes tallarem a rodanxes.\nI les incorporem al nostre bol.\nAra ja podem tirar la salseta per sobre...\n...i repartir-la bé. Remeneu l'amanida amb una cullera, però no massa o desfareu les patates.\nFinalment podeu tirar una mica més de julivert picat i pebre negre per sobre.\nEs pot servir freda, calenta o atemperada que és com l'he servida jo.\nEstà molt bona, tot i ser un plat una mica barruer, eh?\nÉs d'aquells plats que sempre entren bé.\nL'acompanyaré, com no, d'una cervesa alemana, encara que no és de les que més m'agraden aquesta.\nDoncs això es tot.\nAutor: lacuinadesempre.cat a les 8:35 Etiquetes: Alemana , Amanides , Internacional\nVisc a la Cuina 17 de gener de 2012 a les 23:22\nAmb aquesta amanida faries ben feliços a tots els de casa meva!\nFrancesc Estorach 18 de gener de 2012 a les 0:07\nfa una pinta espectacular, pero a casa no em probat mai de fer-la,\namb aquesta esplicacio la ting apuntada per fer-la.


Tarragona serà la seu d'un nou centre d'estudis castellers\nL'objectiu: analitzar aspectes relacionats amb els castells comla seva organització interna o la relació amb la societat\nJosep Bargalló i Josep Fèlix Ballesteros, ahir. Foto: Cedida\nTarragona serà la seu operativa del Centre de Prospectiva i Anàlisi dels Castells (CePAC), una associació privada que neix amb la voluntat d’analitzar i debatre diferents aspectes del món casteller, especialment en clau de present i futur. Ahir al migdia, a l’ajuntament de Tarragona, l’entitat va signar un conveni a tres bandes amb el consistori tarragoní, que els cedirà un espai a l’Antiga Audiència, i amb la Generalitat, que arran de l’acord vincularà el centre a l’Institut Ramon Muntaner.\nEl CePAC neix amb cinc socis fundadors: el professor i director de la Biennal de Castells, Josep Bargalló; l’expresident de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya i exdirector adjunt dels Jocs Olímpics de Barcelona, Miquel Botella; el filòleg i periodista casteller Xavier Brotons; el doctor en Dret i exintegrant de l’equip responsable del Concurs de Castells Jordi Jaria;i el doctor i exdirector científic de la Coordinadora de Colles, Jaume Rosset. L’associació, que tindrà una quota anual que oscil·larà entre els 20 i els 30 euros, com va explicar a la roda de premsa Josep Bargalló, obre la porta a tenir més socis. Els interessats podran inscriure’s a partir del mes vinent, a través de la pàgina web que l’entitat posarà en marxa.\nAmb vocació acadèmica\nEls objectius del CePAC són establir un Observatori d’Anàlisi, amb marcada vocació acadèmica i científica, sobre elements estructurals del fet casteller, especialment aquells que tenen relació amb la seva organització interna, la seva relació amb la societat i la seva projecció. Bargalló va assegurar que «la voluntat és reflexionar sobre el futur i sobre les incògnites que s’obren» i va voler aclarir que «no es farà ni recerca històrica, ni es parlarà de tècnica castellera. Dos àmbits que actualment ja estan coberts».\nEn concret, entre les línies inicials d’investigació s’estudiaran aspectes com els models organitzatius de les colles i la seva gestió econòmica, el paper i influència dels mitjans de comunicació o l’evolució del calendari i el format de les actuacions castelleres. Tota aquesta feina es plasmarà en informes que es faran públics periòdicament.\nLa voluntat de treballar conjuntament amb la Biennal de Castells i la URV han motivat l’elecció de Tarragona com a seu de l’entitat, tot i que el CePAC actuarà al conjunt del territori català. Com a part de l’acord, l’Ajuntament cedirà les dependències de l’Antiga Audiència per tal que s’hi puguin celebrar les reunions i activitats de l’associació.


Taller sobre El llibre de les bèsties a càrrec de Miquel Pujadó\nEl dia 7 de maig de 2019 l’alumnat de 2n d’ESO va poder assistir a un taller sobre El llibre de les bèsties, de Ramon Llull, que Miquel Pujadó va portar a terme a la mediateca de l’institut. Els nois i noies de 2n havien llegit el llibre durant el primer trimestre del curs.\nMiquel Pujadó és conegut sobretot com a cantautor, tot i que també és filòleg i escriptor. En aquesta ocasió va venir al centre per parlar del llibre de Ramon Llull, una narració de caràcter politicosocial protagonitzada per animals.\nDesprés de contextualitzar la figura de l’autor a l’època medieval, va fer un recorregut per les obres protagonitzades per bèsties. Partint del Calila e Dimna i passant per les faules d’Isop i La Fontaine, va arribar fins als bestiaris de Pere Quart i de Mercè Rodoreda, i va acabar fent referència a la novel·la d’Orwell La revolta dels animals, de la pel·lícula de la qual va passar uns fragments en dibuixos animats.


Kosovo ja és un estat sobirà després de la fi de la tutela internacional\nLes autoritats kosovars consideren que aquest dilluns comença formalment la seva independència perquè el grup internacional, format per 23 països de la UE, els Estats Units i Turquia, que han vigilat fins ara tot el procés, han posat punt final a la missió\nARA Barcelona Actualitzada el 10/09/2012 21:14\nEl primer ministre kosovar, Hashim Thaçi, ha anunciat que la retirada dels observadors internacionals suposa l'inici d'"un canvi històric" per al seu país, amb "nous desafiaments al davant". Thaçi ha rebut també la felicitació del president dels Estats Units, Barak Obama, perquè el país ha aconseguit "el lloc que li correspon en una Europa lliure i pacífica".\nEl grup internacional encarregat de supervisar la independència de Kosovo, format per 23 països europeus, els Estats Units i Turquia, ha emès un comunicat aquest dilluns en què anuncia la fi de la missió de tutela del procés d'independència. El cap de la missió, l'holandès Pieter Feith, assegura que el país "ha aconseguit avenços importants", tot i que el pla de pau no s'ha pogut aplicar totalment al nord de Kosovo, on viu la comunitat sèrbia.\n93 països d'arreu del món han reconegut ja el nou estat dels Balcans. Rússia i la Xina continuen vetant, però, l'aval del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, i a la Unió Europea queden encara cinc països que es neguen a reconèixer la independència de Kosovo. Són Grècia, Xipre, Eslovàquia, Romania i l'estat espanyol. Tot i la retirada dels diplomàtics internacionals, l'OTAN mantindrà uns 5.000 soldats per garantir la seguretat del nou estat, i la UE seguirà també amb la seva missió civil, anomenada EULex, de formació dels nous responsables de les estructures policials i judicials de Kosovo.


Ferienwohnung Elena Kappel-Grafenhausen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nFerienwohnung ElenaTulpenweg 15, Grafenhausen, Kappel-Grafenhausen, Alemanya, 77966 - Veure al mapaNotable7,5Basada en39comentarisFerienwohnung ElenaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 16 fotos\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Ferienwohnung Elena és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Kappel-Grafenhausen. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Ferienwohnung Elena, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos aparcament de cotxes, habitació familiar, àrea de fumadors. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Ferienwohnung Elena.