Patinets elèctrics: fora de voreres i zones de vianants i amb proves d'alcohol - Diari de Girona\nPatinets elèctrics: fora de voreres i zones de vianants i amb proves d'alcohol\nEls ajuntaments han de completar la normativa marc de Trànsit regulant aspectes com l'obligatorietat de l'ús de casc\nredacció 05.12.2019 | 18:24\nUsuaris de patinets elèctrics | ACN\nUsuaris de patinets elèctrics |\nEls usuaris de patinets elèctrics ja no podran circular per voreres i zones de vianants, i hauran de fer-ho per la calçada. Si no ho fan s'enfronten a una multa de 200 euros. El Reglament de Trànsit ja prohibia la circulació de qualsevol vehicle per les voreres, però la Direcció General acaba de fer pública una nova normativa específica per als segway o els vehicles de mobilitat personal que els prohibeix fer-ho expressament. D'aquesta prohibició estan exempts aquells patinets, monopatins o vehicles que circulin a pas de persona.\nEl text estableix les normes i sancions que hauran de seguir aquest tipus de vehicles que no podran superar els 25 quilòmetres per hora. En cas que ho facin, seran multats amb 500 euros. Ara, els ajuntaments hauran de regular aspectes com l'obligatorietat de l'ús de casc o les parades i aparcaments.\nPer la resta, la normativa estableix qüestions de sentit comú que, a causa del buit legal, necessitaven estar negre sobre blanc. Per exemple, que els usuaris d'aquests vehicles estan obligats a realitzar proves d'alcoholèmia i de drogues. També se'ls han d'imposar les mateixes sancions que als conductors d'altres vehicles; és a dir, multes d'entre 500 i 1.000 euros, però no la pèrdua de punts, ja que aquests vehicles no requereixen de permís. En cas de positiu, el vehicle quedarà immobilitzat. No s'estableixen penes en cas de negativa a realitzar la prova, llevat que la Fiscalia estableixi un altre criteri.\nMés sentit comú. Els conductors no podran anar parlant per telèfon mòbil ni circular utilitzant auriculars. Es tracta d'accions que afecten l'atenció i estan castigades amb 200 euros de multa. Correspon als ajuntaments decidir si el casc és obligatori. Si així ho fan, el conductor que no el portés serà multat amb 200 euros i es immobilitzarà el vehicle.\nEn els vehicles, a més, només hi podrà viatjar una persona, i no dos, com es veu en algunes ocasions. Qui infringeixi aquesta norma, serà multat amb 100 euros. A més, a la nit, els usuaris hauran de dur peces o elements reflectants perquè puguin ser vistos per la resta dels conductors. Anar sense reflectants es considerarà conducció temerària, punible amb 200 euros. En el cas que els infractors siguin menors, els responsables de les sancions seran els pares o tutors.


El centre de salut d’Oliva reprén les intervencions de Cirurgia Menor\n• Es tracta de tècniques quirúrgiques de curta duració i baix risc, com és el cas ungles encarnades o quistos sebacis\nEl centre de salut d’Oliva ha reiniciat les intervencions de Cirurgia Menor al cap d’un any paralitzades per la pandèmia. Es tracta de tècniques quirúrgiques de curta duració que s’apliquen generalment sobre estructures superficials, solen requerir anestèsia local, i són de baix risc i mínimes complicacions.\nEn concret, la cirurgia es realitza sobretot en casos de fibromes o angiomes, quistos sebacis, ungles encarnades i queratosis o acrocordones, i, en menor mesura, en berrugues, lipomes, nevus i malformacions d’ungles.\nAlguns dels principals avantatges d’aquesta mena de cirurgia són l’estalvi de recursos hospitalaris, la reducció de la llista d’espera quirúrgica, i la generació d’un espai segur i amable per al pacient, al qual no li suposen pràcticament cap molèstia.\nL’equip de Cirurgia Menor del centre de salut d’Oliva el componen sis facultatius, sis professionals d’infermeria i una tècnica en cures auxiliars d’infermeria. Les intervencions a Oliva van començar a la fi de 2016 i es realitzen més de 250 intervencions a l’any.


The last book | Blog Escola de Llibreria\nnuvibo dj., 22/01/2015 - 08:36\nReinier Gerritsen (Amsterdam, 1950) és un fotògraf professional especialitzat en retratar persones en diferents espais públics. A principis de 2011 era a Wall Street amb la intenció de documentar els «culpables» de la crisi. Va fer uns quants viatges en metro i va disparar un munt d'instantànies. Aviat es va adonar que la majoria de viatgers llegien tablets, e-books i iPhones. Malgrat tot, també va trobar força gent que llegia llibres. Va voler documentar amb imatges un hàbit que potser era en procés de desaparició.\nPodem estar tranquils; Boris Kachka, en el pròleg, avisa que el 2010 Nicholas Negroponte, un dels gurús del MIT (Massachusetts Institute of Technology) va pronosticar que el 2015 ja no existirien llibres. Afortunadament hem arribat al 2015 i de llibres de moment no en falten; potser en sobren, però aquest és un altre debat. Kachka observa que el 2013 el consum d'aparells lectors ha sofert un cert estancament; augura que el llibre té el futur garantit. Potser canviaran les formes d'obtenir-lo: cita l'exemple d'una llibreria de Nova York, la McNally Jackson, on en pocs minuts, el lector i a un preu raonable, pot imprimir el seu llibre i endur-se'l a casa. Retorn als orígens, les impremtes tornen a vendre llibres.\nKachka diu que la serendípia és improbable al món virtual. En canvi al món real encara existeix aquesta possibilitat, quan un lector passeja entre prestatgeries i bucs plens de llibres, no busca sinó que troba, o quan veu algú al metro assegut al seu costat llegint un llibre, se li encén el desig i vol aconseguir aquell llibre sigui com sigui. Com és el meu cas en The last book, el llibre que ressenyo. Difícilment l'hauria trobat a no ser que La Central del Raval, a la magnífica secció de fotografia, el tingués exposat amb l'etiqueta «La Central us recomana». A l'instant el vaig poder tocar, obrir i fullejar i, compulsiu com sóc, comprar.\nThe last book és un llibre de fotografia, potser un fotollibre. L'autor ha optat per fer les fotos a l'interior dels vagons, així obté una major proximitat amb els lectors. A diferència d'altres projectes semblants, Gerritsen no s'amaga quan dispara la càmera. El fotògraf Walker Evans, i també al metro de Nova Yok fa setanta-cinc anys, va retratar uns quants viatgers, anys després va publicar el llibre Many are called amb el recull de les fotos. La diferència, important, és que Evans retratava amb una petita càmera que duia amagada, sense ser vist; Gerritsen utilitza una rèflex amb un gran objectiu i fa les fotos a la vista de tots els passatgers. Només cal veure algunes cares de desconfiança, sorpresa o fins alguna amb ganes de posar.\nThe last book ofereix més del que sembla. És un llibre per entretenir-s'hi, per badar amb les cares dels viatgers. Per jugar a establir relacions entre els lectors i els llibres que estan llegint. De com el temps «mort» que transcorre durant un viatge en metro és potser quan és més el nostre temps. Lectors concentrats, despistats, divertits, adormits, cansats, intrigats, absents, indignats, de tots els continents i de totes les edats, en definitiva un inventari del lector corrent. És un llibre ben editat, les sobrecobertes es despleguen fins formar un pòster, bona qualitat gràfica, punt de lectura (d'imatges) i un índex alfabètic d'autors amb les dades bibliogràfiques de tots els llibres que hi apareixen. Recentment Gerritsen ha publicat The last book revisited, tracta del mateix, la diferència: els lectors només llegeixen pantalles, únicament és disponible per apps, ho sento.\nText i foto: Marcel Albet Guinart


IB3 | El Govern impulsa un decret que accelera les ajudes als treballadors de Thomas Cook\nPortada > menorca > El Govern impulsa un decret que accelera les ajudes als treballadors de Thomas Cook\nS'ha habilitat una línia telefònica específica de resolució de dubtes per als treballadors\nAvui el Consell de Govern ha aprovat el decret llei que permetrà accelerar l’arribada de mesures i ajudes per fer front a la fallida de Thomas Cook. El Govern considera prioritari i urgent impulsar com més aviat millor actuacions per reduir, tant com sigui possible, els impactes econòmics que la caiguda de l’operador turístic ha generat a les Illes Balears.\nPer això, el decret llei aprovat avui matí estableix dos programes d’ajudes que es podran aprovar en un termini màxim de dos mesos: un de destinat a empreses que contractin els serveis de persones afectades per l’acomiadament col·lectiu de Thomas Cook, i un altre de destinat directament als treballadors afectats.\nEntre les principals mesures hi ha ajudes a empreses que contractin de manera indefinida persones afectades per un acomiadament col·lectiu derivat d’un procés concursal. També ajudes als treballadors afectats per un procediment concursal, mentre aquest procediment es tramita.\nLa concreció de les ajudes, el seu import, i també els requisits per poder beneficiar-se’n i del procediment per atorgar-les s’ha de dur a terme mitjançant les convocatòries corresponents.\nEl Govern tornarà els doblers de l’ecotaxa a les empreses afectades per la fallida de Thomas Cook\nEls impagaments de Thomas Cook a empreses de Balears podrien suposar uns 10 milions d’euros d’IVA


(S'ha redirigit des de: Josep Iglesies Fort)\n9 de setembre de 1902\n18 de novembre de 1986(1986-11-18) (als 84 anys)\nPlaca dedicada a Josep Iglésies, reusenc il·lustre, situada al poble abandonat de La Mussara.\nJosep Iglésies i Fort (Reus, Baix Camp, 9 de setembre de 1902 - Barcelona, 18 de novembre de 1986) fou un geògraf, historiador i escriptor català.\n2.2 Geografia i història agrària\nVa fer els primers estudis i el batxillerat a Reus i a Barcelona es llicencià en dret, però mai va exercir d'advocat. Militant catalanista des de la joventut, publicà en periòdics reusencs: La Veu del Camp, Foment, Revista del Centre de Lectura, Ciutat: diari de la tarda, i d'altres. Va dirigir la fàbrica familiar a La Riba, per la qual cosa va estudiar temes relacionats amb les indústries tèxtils i la direcció d'empreses. El 1918 es va traslladar a Barcelona però seguí en contacte actiu amb Reus, on va participar en unes "Converses sobre temes d'interès local" el 1931, organitzades pel Centre de Lectura, amb una ponència sobre acció comarcal, on defensava la relació de la ciutat amb la comarca, que la futura divisió comarcal havia de potenciar. Durant la Generalitat republicana va col·laborar amb Palestra (entitat catalanista) i va ser un dels membres de la Ponència d'estudi de la divisió comarcal de Catalunya. Després de la Guerra Civil espanyola organitzà a casa seva tertúlies on es presentaven llibres i escriptors novells o es feien comunicacions científiques i lectures poètiques clandestines entre 1946 i 1952, amb la participació de la intel·lectualitat barcelonina catalanista. Xavier Amorós recorda Marià Manent, Tomàs Garcés, Josep M. López Picó, Josep Maria Boix i Selva, Josep Maria de Sucre, Ferran Canyameres, Albert Manent, i alguns intel·lectuals reusenc amics de l'Iglésies com ara Joaquim Santasusagna i d'altres.\nCom a investigador va publicar els cens de població de diverses èpoques i va fer treballs de geografia agrícola i d'història, especialment de les àrees de conreu al Camp de Tarragona, a la Conca de Barberà i a Terra Alta. El 1950 va endegar les Assemblees Intercomarcals d'Estudiosos com una iniciativa científica i catalanista. Fou secretari i president de la Societat Catalana de Geografia, i des del 1981 fou membre de l'Institut d'Estudis Catalans.\nGeografia i història agrària[modifica]\n↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 365-366.\nAntoni DURÀ GUIMERÀ, Ignasi CUADROS I VILA. "Josep Iglésies i Fort, Un excursionista de la vella escola (1902-1986)". Documents d'anàlisi geogràfica, ISSN 0212-1573, núm. 13, 1988, pàgs. 93-101 (versió electrònica aquí) PDF\nSocietat Catalana de Geografia : Directori : Josep Iglésies i Fort\nISNI: 0000 0001 0937 2933\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Josep_Iglésies_i_Fort&oldid=21742267»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 ago 2019 a les 16:41.


La policia espanyola desplega vuit grups de les Unitats d'Intervenció Policial ( UIP ) per reforçar els dos grups (100 agents) destinats de manera permanent al Principat. La majoria d'aquests agents antiavalots s'allotgen en hotels del maresme, on sovint protagontizen actes vandàlics i perjudiquen el comerç local.\n11/01/2016 Drets i Llibertats\nAntiavalots de la policia espanyola a Barcelona (imatge: Barcelonaindymedia.org)\nJorge Fernández Díaz ha ordenat l'enviament urgent a Barcelona de prop de 400 agents de les Unitats d'Intervenció Policial ( UIP , antiavalots). Es tracta de vuit grups que reforçaran els dos ( 100 policies ) que estan destinats de manera permanent a la capital del Principat. Tres d'ells ja estan al seu destí, mentre que cinc "estan en moviment".\nAls últims dos anys el ministeri d'Interior espanyol ja ha fet altres desplegaments policials d'aquestes característiques al Principat. Pel 9-N es van desplaçar més de 1.500 antiavalots espanyols al Principat (amb un cost de 519.800 euros). L'últim despleagament va ser en motiu de les eleccions del passat 27 de setembre que han desembocat ara en el Govern presidit per Carles Puigdemont. Llavors, el departament de Fernández Díaz va traslladar a Barcelona un gran nombre d'agents de les UIP: 18 unitats de la UIP compostes per un total de 750 agents.\nLa majoria d'aquests agents antiavalots s'allotgen en hotels del maresme, on sovint protagontizen actes vandàlics (fa 10 mesos un d'aquests agents de la Policía Nacional espanyola va pixar-se sobre una estelada que va despenjar del sostre del pub Golden Gloves de Calella) i perjudiquen el comerç local.


El sobiranisme guanya fent un tomb a l'esquerra\ntramès: 26.11.2012, 12:57\nCiU perd molts escons, però és l'únic partit gran · ERC, abocada a governar, dirigirà l'esquerra · El PSC obté el pitjor resultat de la història · El PP només guanya un escó i Ciutadans capitalitza molt vot espanyolista · Iniciativa recull el fruit de l'oposició al govern · La CUP entra al parlament i Solidaritat en queda fora · Una enorme participació insinua una victòria sobiranista en el futur referèndum\n'La situació no és fàcil però anirem endavant', ha dit Artur Mas després de saber els resultats electorals, en què CiU ha guanyat, però ha perdut pes: de 62 escons a 50. ERC serà la segona força, amb 21 diputat, i per això Mas ha fet una crida als republicans perquè assumissin la responsabilitat de formar govern conjuntament amb la federació. De fet, les forces sobiranistes són majoritàries: sumen 87 escons. Això també ho ha remarcat Mas, que s'ha compromès a tirar endavant el referèndum la pròxima legislatura. Però ha demanat de treballi amb força per eixamplar la majoria social favorable a l'estat propi.\n'De forma obligada CiU ha de governar. Però també és cert que no ens podem fer responsables únics de governabilitat del país. S'ha d'obrir un període de reflexió general dins la política catalana. Sé que he d'assumir la responsabilitat de la presidència, i unes altres formacions hauran de reflexionar perquè CiU no té prou força per a liderar. Unes altres se n'han de fer corresponsables. Fins ara hem anat sols. La gent ens ha dit que anem acompanyats per al projecte de país i per a administrar el dia a dia', ha declarat Mas.\nI també: 'Faig una crida a la responsabilitat. Perquè la gent s'ha pronunciat. Constatem que liderarem el govern, però necessitarem alguna altra força, o algunes altres forces, perquè tinguin responsabilitat en el govern. Fins ara hem anat molt sols, ara la gent ha dit que volia que anéssim més acompanyats.' Sigui com sigui, ha subratllat que el seu compromís amb el dret a decidir tiraria endavant, però que caldria treballar per eixamplar els partidaris de l'estat propi.\nIniciativa, que també ha augmentat notablement la representació, recull amb 13 diputats el fruit de l'oposició a les retallades del govern d'Artur Mas.\nAmb aquests resultats, i tenint en compte l'altíssima participació, de gairebé el 70%, el sobiranisme majoritari al parlament té encara més força i permet de pensar que en un futur referèndum el sí pot tenir una clara majoria.


'Les minves del gener', el festeig amb Clara - VilaWeb\nDimarts 03.08.2010 06:00\n'Les minves del gener', el festeig amb Clara\nMaragall comença el cicle 'Claror' amb una idealització de la dona\nJoan Maragall es va casar amb Clara Noble, filla de pare anglès i de mare andalusa. Ell tenia trenta-un any, ella en tenia divuit. Aquest poema obre el cicle 'Claror' que el poeta dedica al festeig amb Clara. És el 1891. En la poesia d'aquell moment, hi trobem la natura com a correlat objectiu dels sentiments, la importància de l'impuls i de l'esperança, la idealització de la dona…, segons que explica Glòria Casals al volum 'Poesia. Edició crítica', Joan Maragall (la Magrana, 1998).\nLlença’t, doncs, al carrer: si t’hi trobessa,\n'Oda infinita', un ideari poètic (2-8-10).


Primer Obert de Primavera BARAD 2019\nVisor de partides 3D\nSocial Tardor 2014\nSocial Tardor 2016\nPRIMER OBERT DE PRIMAVERA BARAD\nTERRASSA 26 D´ABRIL AL 14 DE JUNY 2019\nVÁLID PER ELO CATALÀ\n1ª Participants : Obert per a tots els jugadors amb llicència federativa en vigor.\n2ª SISTEMA: Suís FIDE a 8 rondes, format per un únic grup de jugadors.\n3ª DATES: Els divendres a partir de les 21:30 hores, entre el 26 d´abril al 14 de juny.\nEls dies de joc seran el 26 d´abril, 3,10,17,24,31 de maig i 7,14 de juny.\n4ª RITME DE JOC: Serà de 90 minuts per jugador + 30 segons d’increment per jugada.\n5ª LLOC: Carrer de Sant Quirze, 2, 08221 Terrassa, Barcelona\n6ª. SISTEMA DE DESEMPAT: El sistemes de desempat que s’aplicaran a la competició seran [Bucholz (-1), Bucholz mitjà i Bucholz Total]. En cas de persistir l’empat s’aplicarà el Progressiu (fins les últimes conseqüències) i, finalment, el sorteig.\n7ª. Els jugadors que no es presentin a la 1ª ronda, a l’igual que aquells que faltin a dues rondes, consecutives o no, sense justificació, seran eliminats. El temps d’espera si no ve el contrincant serà de 1 hora. Els byes no es bonificaran i es podran sol·licitar per escrit fins el dilluns previ a la ronda a jugar fins les 21:00 hores.\n8ª. L’adjudicació de premis en metàl·lic es realitzaran per estricte ordre de classificació final dels jugadors al torneig. Els premis no seran acumulatius i, si un jugador te opció a dos premis, rebrà el de més valor.\n9ª El director del torneig serà en Francesc Gasol i el àrbitre será: Laura Martín Pérez.\n10ª Les decisions arbitrals es podran apel·lar per escrit al Comitè de Competició del Torneig, abans d’acabar la ronda en qüestió, format pel director del torneig i dos jugadors. Existirà un full de reclamació a disposició dels jugadors. La participació al torneig implica l’acceptació de aquestes bases. El no previst en aquestes, es regirà per la normativa de la FCDE i de la FIDE, per aquest ordre.\nPREMIS: Premis per Trams\n- Primer classificat : 100€ ELO 1.200 a 1700 : 20€\n- Segon classificat : 70€ ELO 1.701 a 1850 : 25€\n- Tercer classificat : 50€ ELO 1.851 a 2000 : 35€\nInscripcions : Preu 20€\nPodeu fer-les: e-mail: escacsbarad@gmail.com les inscripcions fetes via e-mail seran confirmades, si no rebeu confirmació contactar per telèfon\nTelèfon: 619 280 195\nPàgina d'enllaç del Torneig : www.barad.cat\nData Actualització: 5/6/2018


Adolfo Baines no renova amb l'Inter Escaldes - elPrincipat.com\nAdolfo Baines no renova amb l’Inter Escaldes\n21 de setembre de 2020 22 de setembre de 2020\nAdolfo Baines no seguirà com a entrenador de l’actual campió de la Lliga Multisegur, l’Inter Escaldes. Baines no s’ha entés amb la directiva escaldenca i finalitzarà la seva vinculació amb l’Inter.\nL’Inter Escaldes ha fet un comunicat que és el següent:\n“Aldolfo Baines quedarà a la història de l’Inter Club d’Escaldes. L’entrenador del primer equip deixa una empremta inoblidable que el nostre club reconeix per agrair tota la seva dedicació durant les darreres dues temporades.\nL’Inter i Adolfo Baines no han arribat a un acord per renovar el contracte que expirava al final de la temporada 2019-20 però que s’ha ampliat fins al final de la trajectòria de l’equip a les competicions europees.\nEl club agraeix la implicació del primer entrenador professional en la història de l’Inter, que ha permès el salt qualitatiu que el nostre projecte esportiu volia des de fa anys, amb ordre i dedicació amb la feina al camp i amb tot el que envolta els partits i entrenaments.”\nPrevious post El judo andorrà reprèn els entrenaments federatius setmanals\nNext post Neix 3×3 AT HOME promogut per la Federació Andorrana de Bàsquet\nPrevious post:El judo andorrà reprèn els entrenaments federatius setmanals\nNext post:Neix 3×3 AT HOME promogut per la Federació Andorrana de Bàsquet


els orfes del Senyor Boix: Una bona sorpresa i una decepció\nPrimerament, la sorpresa:\nTraducció al castellà de Nuria Barrios\n(Nota: Tinc molt clar que una llengua minoritària com és la nostra té totes les de perdre davant altres llengües com l'anglès i, fins i tot, el castellà. Quant a l'edició d'un mateix llibre, en català o en castellà, les diferències han de ser ben grans en els costos, i a més a més en un país com el nostre on la majoria de la població ha estat alfabetitzada i llegeix principalment en espanyol. I, clar, a l'hora de triar una opció, la més còmoda ja sabem quina és. Això ho tinc assumit i sempre he pensat que si volíem alguna cosa de "diferent", l'havíem de pagar... però fins a un punt.\nTota aquesta reflexió és per "La rossa d'ulls negres" de Bromera, que ha eixit alhora que Alfaguara treia "La rubia de ojos negros". És més cara l'edició de Bromera? Sí, però... amb una lletra incòmoda que has de llegir amb lupa. Amb dolor de cor, he hagut de decidir-me per primera volta a comprar l'edició en castellà.)\nPer què sorpresa? En les anteriors novel·les negres que l'irlandès John Banville firma com a Benjamin Black, el seu protagonista és el doctor Quirque. En aquesta, el protagonista és el mític personatge de les novel·les de Raymond Chandler, Philip Marlowe. I han estat els hereus de R. Chandler qui han demanat a Banville que torne a reviure el personatge.\nEl Marlowe de Banville potser no és tan dur com l'original, però l'amor que destil·la durant tota la novel·la el fa més humà i proper.\nEl resultat de tot plegat em sembla sorprenent i, sobretot, escrit de manera impecable (qui ha llegit Chandler jutjarà).\nDesprés, la decepció:\nSabeu, si heu tingut la paciència de llegir les meues ressenyes sobre Connolly, que m'agraden molt les seues novel·les i no puc ser imparcial. A més, després de deixar-me fred amb la lectura d'aquest recull de contes, he llegit crítiques elogioses. Però, no, aquesta vegada no hi estic d'acord.\nNocturnos és un recull de contes de terror. Uns contes que tenia escrits fa més d'una dècada: la ràdio BBC li va encomanar que escriguera històries per a ser llegides.\nL'element sobrenatural que planeja per tots els seus llibres, ací és el principal component. Ha fet contes "a l'estil" de R. Bradbury, de S. King, de M. R. James..., de vampirs, dimonis, malalties infeccioses... i algun de novel·la gòtica.\nN'esperaré la pròxima novel·la.\nmiu 2 d’abril de 2014, a les 9:21\nGràcies elPac! m'han agafat moltes ganes de tornar a seguir les aventures de Philip Marlowe! i els contes de terror els deixarem per quan torni a tenir 15 anys!\nAnònim 2 d’abril de 2014, a les 13:20\nHe llegit aquesta novel·la amb delectació: m'agrada molt en Banville/Black i crec que Chandler és no només un dels grans de la novel·la negra, sinó un gran escriptor i punt. A més, era un exercici arriscat, repensar i tornar a la vida un personantge tan marcat i conegut com en Marlowe. Crec que se n'ha ensortit de manera brillant. I potser la trama s'entèn més bé que les de l'original. D'aquest Connolly (hi ha l'altre, l'americà), no he llegit res. Gràcies el Pac!!\nelPac 4 d’abril de 2014, a les 10:34\nDóna la casualitat que aquest Connolly també és irlandès. El que passa és que quasi sempre els escenaris de les seues històries és USA.


Leo Messi, entre els deu màxims golejadors de la història de la Lliga - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesLeo Messi, entre els deu màxims golejadors de la història de la Lliga\nLeo Messi, entre els deu màxims golejadors de la història de la Lliga\nEl crac argentí, de 25 anys, iguala el sevillista Juan Arza com el desè màxim golejador i se situa a només quatre dianes de Santillana, novè en aquesta classificació històrica\nMessi segueix trencant barreres. Els dos gols del crac argentí contra el Rayo Vallecano li permeten assolir les 182 dianes a la Lliga i el situen com el desè màxim golejador de la història de la competició, empatat amb Juan Arza, golejador del Sevilla del 1943 al 1959. Ara només el separen quatre gols de Santillana (186 gols), jugador del Madrid durant 17 temporades i novè al rànquing. Lidera aquesta classificació Zarra (Athletic Club), amb 251 gols.\nEl tercer millor percentatge\nDe tots els integrants d’aquest Top-10, Messi té el tercer millor percentatge de gols (0,82 gols per partit). Només el superen el primer classificat, Zarra (0,91), i el vuitè, Mundo (0,84). El registre de Messi supera clarament el d’altres golejadors històrics i reconeguts de la Lliga, com són Raúl (0,46), Quini (0,49) o el mateix Arza (0,52).\n13 hat-tricks i dos pòquers\nMessi ha arribat a aquesta xifra de gols en 223 partits. Els seus nombres, tret de petites excepcions, han anat ‘in crescendo’ amb el pas del temps. Des de la temporada 2004/05, en què va signar el seu primer gol –contra l’Albacete (2-0)-, ha marcat 6, 14, 10, 23, 34, 31 i 50 gols, respectivament.\nAquest curs, després de nou jornades, en porta 13 més. Si els seus registres s’apropen una mica als de la temporada passada, podria acabar el curs com el sisè o setè classificat de la història de la Lliga. Una brutalitat.\nL’Atlètic i Diego Alves, els més golejats\nAquestes 182 dianes han arribat de totes les maneres. El més habitual, però, ha estat veure’l celebrar un gol contra l’Atlètic de Madrid, la seva víctima favorita. Fins a 15 gols li ha fet a l’equip matalasser, tres més que al Racing de Santander (12) i quatre més que al Sevilla i al Saragossa (11). Diego Alves, amb 11 dianes rebudes, ha estat el porter que més n’ha encaixat, per sobre d’Iker Casillas (10).\nEn tot aquest temps, ha signat un total de 13 hat-tricks i dos pòquers de gols, contra el València i l’Espanyol, tots dos a la temporada passada. Hi ha algun rècord que no pugui batre Messi?\nHugo Sánchez (Atlètic, Madrid i Rayo)\nDi Stéfano (Madrid, Espanyol)\nCésar (Granada, Barça, Cultural i Elx)\nQuini (Sporting i Barça)\nPahiño (Celta, Madrid i Deportivo)\nMundo (València i Alcoià)\nMessi (Barça) i Agra (Sevilla)\nRonaldo, l’altre Bota d’Or amb el Barça\nUna victòria de rècord, en dades\nCicló blaugrana (0-5)


L’Esbart Egarenc del Social organitza una trobada d’esbarts veterans - Esbart Egarenc\nPosted on 17 de Juny de 2018 9 de Maig de 2019 AuthorrpLeave a comment\nL’Esbart Egarenc del Social ha celebrat una trobada d’esbarts veterans en motiu del 60è aniversari de l’entitat. Els esbarts convidats han estat els de Sarrià, Tarragona i Vacarisses. Amb tots ells l’Egarenc ha compartit alguna trobada i ara els hi ha tocat a ells venir a Terrassa.\nEl grup de Sarrià ha presentat Contrapà i Xarxes, Quatre Cantons i la Polca de Sant Celoni. El de Vacarisses Ball Pla Ventada, la Bolangera de Manresa i les Jotarrines. Els Veterans de Tarragona han ballat la Quadrilla de Granollers, Eth Tricoté i el Ball Pla d’Olot. El grup amfitrió ha ofert Marina, Quadrilla del Rosselló i la Glosa del Ballet de Déu.\nAquest és el segon any consecutiu que l’Esbart Egarenc organitza aquest tipus de trobada. En aquesta ocasió els grups que han visitat la ciutat també han fet un tour i un dinar de germanor.\nL'Esbart Egarenc participa a la Trobada de l'Esbart Dansaire de Vacarisses\n← Previous Previous post: L’Esbart Egarenc celebra el 49è Festival Fi de Temporada\nNext → Next post: Fotografies: Trobada d’esbarts veterans


El Barça envia un burofax a Messi per demanar-li que es quedi El Barça envia un burofax a Messi per demanar-li que es quedi – Món Esport\nEl Barça envia un burofax a Messi per demanar-li que es quedi\nSegons la 'Cadena SER', el club blaugrana respon a l’argentí amb un missatge clar i concret: vol que acabi la seva carrera al Camp Nou\nJosep Maria Bartomeu, president del Barça | FC Barcelona\nRedacció Agost 25, 2020 10:31 pm\nEl Barça ha respost a la petició d’abandonar el Camp Nou de Leo Messi amb un altre burofax en el qual li ha deixat clar que vol que no vol que marxi i que acabi la carrera esportiva al club de la seva vida, segons ha informat la Cadena SER. Sempre tenint en compte la informació de la ràdio citada, l’entitat que presideix Josep Maria Bartomeu no contempla la possibilitat, tal com ell ha demanat, que marxi aquest estiu amb la carta de llibertat després de rescindir el seu contracte.\nSegons ha afegit Mundo Deportivo, el Barça té molt clar que la clàusula del contracte que permetia a Messi marxar de franc va vèncer el passat 10 de juny i que, per tant, la petició està fora de termini. Bartomeu s’agafa al fet que Messi té contracte fins al 30 de juny del 2021 i que, per tant, si algun club vol obtenir els seus serveis, haurà de pagar la clàusula de rescissió de l’argentí –700 milions d’euros– o una quantitat de diners que s’hi apropi.\nEn una altra direcció, RAC1 ha assegurat que el club culer dona per fet que no podrà retenir el capità contra la seva voluntat, però també que no el deixarà marxar a cost zero. La ràdio catalana apunta que el Barça demanarà un traspàs milionari per Messi, encara que també és conscient que serà impossible que algun club estigui disposat a pagar una xifra propera a la clàusula de 700 milions d’euros.\nMessi comunica al Barça que vol marxar\nLaporta: “La dimissió de Bartomeu és l’única esperança perquè Messi es quedi al Barça”\nBenedito: “Volen que Messi marxi per salvar els comptes”\nVíctor Font exigeix la dimissió de Bartomeu després de l’anunci de Messi\nCeballut Agost 25, 2020 11:30 pm\nUn burofax en la llengua colonial oi ?\nCeballut Agost 25, 2020 11:38 pm\nPer cert, qui és aquest Messi que tots els digitals en van plens i mitja Catalunya plora desconsoladament per la seva marxa ? Un premi Nobel de física ? Un biòleg investigador de la Covid ? Un lluitador per la independència ?\nRamon Agost 26, 2020 12:48 am\nTant de bo que la esperem que definitiva caiguda del nuñisme del que Bartomeu, com Rosell, només en són titelles, arrossegui El Mundo Deportivo.\nRamon Agost 26, 2020 12:50 am\nDoncs és un català que és el millor jugador de futbol d'aquest segle. Per tant, Catalunya va donar al món el millor artista del segle XX, Picasso. Ara ha donat al món el millor futbolista del XXI. Dos catalans en el cim del món.\nno dona més de si Agost 26, 2020 8:33 am\nun cop més el grupo godo, ho sap tot abans que ningú. Bartomeu DIMISSIÓ!!!! ... per cert i el sandro rosell, no diu res\nChato Agost 26, 2020 12:54 pm\nQue marchi i adeu , sen va el seu amic , i ell tambe' pues adios , demana' que es quedi un club com el barça es fer el ridicul.


Santa Coloma de Farners - Pàgina 13 de 15 - laselva360 - Portal de notícies de La Selva\nSanta Coloma de Farners reviu aquest cap de setmana l’aixecament de la població contra les tropes de Felip IV i el comte-duc d’Olivares l’any 1640 i que originaria després la Guerra dels Segadors. És per […]\nSanta Coloma de Farners i Blanes allarguen una mica més la setmana santa i celebren aquest dimarts un dels dos festius locals de l’any que, enguany, coincideix amb la diada de Sant Jordi. La capital […]\nUn vehicle ha cremat totalment i el del costat ha resultat afectat en un incendi que s’ha declarat aquest dimarts en un aparcament del carrer Mossèn Benet número 9 de Santa Coloma de Farners. El […]\nEl periodista Rossend Domènech presentarà el proper dimecres 20 de març a Santa Coloma de Farners el seu darrer llibre “Els nous bàrbars“. L’acte tindrà lloc a El Centre – Eix de Negoci (Carretera de […]


Comerç i restauració - Ajuntament de Manresa\nPreguntes i respostes sobre les terrasses\nPla de desescalada en comerç minorista i serveis, bars, restaurants i allotjaments turístics\nEl pla de quatre fases aprovat pel govern de l’Estat també estableix que les activitats s’hauran de desenvolupar en condicions de seguretat, autoprotecció i distanciament social, i que els establiments hauran de ser periòdicament desinfectats i higienitzats\nMés informació (nota de premsa)\nCalendari de desconfinament\nModificació de la normativa de terrasses per facilitar l'adaptació a les condicions de la desescalada\nAmb la posada en marxa la fase 1 del pla de desconfinament de la crisi del Covid 19, que preveu el retorn progressiu de clients a bars i restaurants, l'Ajuntament ha adoptat un seguit de mesures amb l’objectiu de donar suport al sector: destaca la bonificació del 50% de la taxa, la possibilitat d’ampliar l’espai per poder garantir la distància de seguretat exigible, i la simplificació dels tràmits.\nPer facilitar l'adaptació a les noves mesures dels bars i restaurants, també ha elaborat un document de preguntes i respostes (FAQs) sobre la nova normativa de terrasses.\nFAQs de les terrasses\nCampanya de suport al producte de proximitat\nOn i quan es poden adquirir productes elaborats a Manresa i comarca?\nL’Ajuntament fa una campanya de suport al producte de proximitat amb la difusió d’un cartell amb la relació de productors que poden proveir de productes i fa un recordatori que els mercats agraris i el de Puigmercadal continuen oberts aquests dies.\nQuin és el comerç que hi ha obert a Manresa durant el confinament? En aquest mapa ho podràs visualitzar i accedir a la fitxa de cadascun d'ells


Mountain bike a Barcelona\nA la ciutat també podeu divertir-vos i conèixer noves rutes pujats a la vostra bici de muntanya. Descobriu els millors grups per fer-ho!\nAi la mountain bike! Quants estius i quantes rodes vam enfangar al poble pujant i baixant per la muntanya. Recupereu-la i agafeu-la els caps de setmana perquè sobre el seu seient podeu escapar-vos de l'asfalt de Barcelona i descobrir els entorns naturals que envolten a la ciutat. Teniu grups amb qui compartir pedalades, curses i fins i tot rutes guiades per fer amb la vostra mountain bike. Us recollim algunes de les opcions més divertides!\nVan néixer gràcies a un grup de pares que portaven els seus fills a l’escola Els Pins. Mentre esperaven per recollir els nens van descobrir que tots compartien la mateixa passió per la bici i van trigar molt poquet a organitzar-se per fer sortides pel pulmó de Barcelona: el Parc de Collserola. Ara, l’equip s’ha fet gran i molts dels que formen part del Pins BTT són aliens a l’escola i amb passaports d’arreu del món. Surten els diumenges, adherir-s’hi és gratuït i asseguren que qualsevol ciclista està capacitat per rodar amb ells! www.pinsbtt.com\nSitueu l’escultura dels mistos? Des d’allà surten cada diumenge a les 8 h els del Club Ciclista d’Horta per fer rutes d’entre 30 i 40 kilòmetres. Són uns vint els que acostumen a trobar-se i amb edats molt diverses, entre 30 i 60 anys. Això sí, ens diuen que a veure si s’anima alguna noia més a compartir pedalades amb ells! Al novembre acostumen a fer una bona costellada tots junts i també, de tant en tant, organitzen sortides més lluny. La quota anual per ser ciclista hortenc de ple dret no puja dels 35 euros. www.cchorta.com\nÉs una de les entitats esportives amb més història de Catalunya. Vaja, està en peu des de l’any 1876. Des de la secció de BTT organitzen sortides d’1 o 2 dies i també algunes de matinals durant el cap de setmana. Fan rutes per camins, pistes de terra i estan a mig camí entre el cicloturisme i la bicicleta tot terreny. Si voleu sortir amb ells a rodar, us haureu de fer socis del Centre Excursionista i el millor és que la quota –de poc més de 130 € l’any– us permet també fer activitats amb la resta de seccions de l’entitat, des de càmping, fins a esquí nòrdic o escalada. www.cec.cat\nSón quasi dos-cents socis i surten tots els dissabtes a les 9 h des del carrer de Piferrer, al costat de Fabra i Puig, on tenen la botiga de BiciSport. Acostumen a pujar fins a Collserola i tenen tres grups de sortides: un més bàsic que completa uns 30 km; un altre que fa una distància semblant però per zones més complicades, i un últim més professional. Diuen que van al gra, que no perden el temps esmorzant perquè el matí és curt i tiren de barretes energètiques. Això sí, com saben que hi ha vida més enllà de la BTT, també organitzen altres saraus: botifarrades, costellades i festes vàries per tota la família. Si us animeu, el primer any costa uns 50 euros amb mallot inclòs! www.cbicisport.com\nSi sou addictes a la BTT però encara esteu una mica verds, voleu conèixer noves rutes o fins i tot voleu sorprendre el vostre amic guiri amb un pla diferent, demaneu ajuda als de Terra Diversions. Organitzen tours en mountain bike pels parcs naturals de Barcelona i rodalies per grups de fins a vuit persones. Us guiarà un altre fan de les BTT que, a més, us explicarà en castellà, anglès, alemany o francès, les mil històries de tot allò que aneu deixant enrere. Són packs que inclouen bici, snacks i tour per qualsevol nivell i que us costarà uns 60 euros per persona. www.terradiversions.com\nUs voleu posar a prova? Cada any, pels voltants del març, Barcelona acull el descens urbà amb BTT per Montjuïc. És espectacular. Comença a l’Estadi Olímpic Lluís Companys, passa pel MNAC i arriba a les fonts de Montjuïc. Sembla tot molt normal però està ple d’obstacles –que si escales, salts, rampes...–. A més, els millors es classifiquen pel DUAL, la prova reina. Una competició que es fa unes hores després i on 2 pilots surten a la vegada i el més ràpid va passant eliminatòries fins a arribar a la final. La participació està limitada a 80 ciclistes federats però si no ho esteu, val la pena acostar-s’hi per al·lucinar amb els millors 'riders'.\nJa s’ha convertit en tradició i aquí sí que podreu trastejar i fer de tot amb la vostra bici. Coincidint amb l’arribada de la Volta a Catalunya a Barcelona, s’organitza la festa de les rodes. Hi ha de tot i per tots els gustos, també pels més petits: un circuit amb salts i peralts on la bici avança per inèrcia; una zona de BMX on iniciar-vos o deixar-vos guiar per tècnics; una altra amb rampes, desnivells i esglaons per recórrer sobre la bici just davant del museu Mies Van Der Rohe, o un espai on provar el trial. Entre les 10 i les 15 h per la Muntanya Màgica de Montjuïc i gratis!


Sèrie 9/10 - negocisLlegir Més\nPrincipal » negocis » Sèrie 9/10\nQuè és una Sèrie 9/10\nLa sèrie 9/10 es refereix a un examen i una llicència de títols en dues parts que permeten al titular supervisar les activitats de vendes en una sucursal general orientada a valors. Abans de fer l'examen de la Sèrie 9/10, també conegut com l'examen general de qualificació de supervisor de vendes de valors, un candidat ha de tenir una llicència Sèrie 7.\nBreaking Down Series 9/10\nLa Sèrie 9/10 tracta temes com la supervisió d’opcions i pràctiques generals de vendes i valors en mercats primaris i secundaris. Els exàmens de la Sèrie 9/10 són administrats per l'Autoritat Reguladora de la Indústria Financera (FINRA) i abans es coneixien com a Examen Sèrie 8. Com el seu nom indica, l'examen es divideix en dues parts; la Sèrie 9 és la més curta i cobreix les opcions de venda i negociació, així com de regulació i administració. La sèrie 10 representa una immersió més profunda en un ventall similar de temes i requisits més ampli.\nSèrie 9/10 Activitats permeses\nLa Sèrie 9/10 està dissenyada per protegir el públic inversor mitjançant la mesura de la competència dels Supervisors de Vendes de Valors Generals i garantint la seva expertesa en les següents àrees:\nVenda de valors corporatius; Drets; Mandats; Fons tancats; Fons del mercat monetari; REITS; Valors garantits per actius; Valors garantits per les hipoteques (empreses); Opcions de renda variable; Opcions sobre valors garantits (corporatius); Els fons d'inversió; Anualitats variables i assegurança de vida variable; Títols públics; Repos i certificats de meritació de títols públics; Programes de participació directa.\nSèrie 9/10 Eligibilitat\nEls candidats de la Sèrie 9/10 han d’estar registrats en una empresa membre FINRA o una altra organització d’autoregulació i ja han d’haver superat la prova del representant general de valors 7 de la Sèrie.\nSèrie 9/10 Contingut de la prova\nL’examen de la Sèrie 9/10 consta de 215 preguntes d’opció múltiple en quatre grans àrees de contingut, 60 preguntes per a la Sèrie 9 i 145 preguntes per a la Sèrie 10. Aquest total inclou 15 preguntes no classificades que es fan aleatòriament a cada part (cinc a la Sèrie 9 i 10 a la Sèrie 10). Els candidats tenen assignats 90 minuts per acabar la Sèrie 9 i quatre hores per completar la Sèrie 10. No hi ha cap penalització per endevinar, de manera que els candidats haurien d’esforçar-se a respondre a totes les preguntes. La prova s’administra a través d’ordinador i cal superar el 70%. Per obtenir més informació sobre l'examen, vegeu el esquema de contingut de FINRA per a la sèrie 9/10.\nLes preguntes es canvien o actualitzen freqüentment a partir de la introducció de noves regles i esmenes. A continuació, es detallen les funcions de treball de les proves d’exàmens, així com el nombre de preguntes puntuades sobre aquesta funció:\nSèrie 10 (primera part):\nFunció 1: Supervisar les activitats associades i la gestió de personal (28 preguntes)\nFunció 2: Supervisar l’obertura i el manteniment dels comptes de clients (49 preguntes)\nFunció 3: Supervisar les pràctiques de vendes i activitats generals de negociació (52 preguntes)\nFunció 4: Supervisar les comunicacions amb el públic\nSèrie 9 (part 2):\nFunció 1: Supervisar l’obertura i el manteniment dels comptes d’opcions del client (18 preguntes)\nFunció 2: Supervisar les pràctiques de vendes i les activitats de comerç d’opcions generals (19 preguntes)\nFunció 3: Supervisar les comunicacions d’opcions (5 preguntes)\nFunció 4: Supervisar les activitats associades i la gestió de personal (13 preguntes)\nPreguntes de l'exemple de la sèrie 9/10\nA continuació, es mostren exemples que FINRA ha proporcionat sobre els tipus / formats de preguntes i és probable que es trobi el tema que un usuari de proves de la Sèrie 9/10. Les respostes correctes es registren amb un asterisc:\nExemple 1 : Quin dels elements següents es considera comunicació minorista?\n(A) La comunicació electrònica es distribueix diàriament a inversors institucionals\n(B) La comunicació de mitjans socials amb inversors institucionals cada dia\n(C) Comunicació escrita distribuïda a 10 inversors minoristes en un termini de 30 dies\n(D) Comunicació escrita distribuïda a més de 25 inversors minoristes en un termini de 30 dies *\nExemple 2 : Una persona qualificada ha d’inspeccionar una oficina de jurisdicció supervisora (OSJ) com a mínim:\n(B) Anualment *\n(C) Cada dos anys\n(D) Cada tres anys\nExemple 3 : Les opcions de patrimoni cotitzat no s’ajusten per quina de les accions següents en la seguretat subjacent?\n(A) Una divisió per accions de 2 per 1\n(B) Una divisió per accions inverses 1 per a 5\n(C) Un dividend en accions del 5%\n(D) Un dividend en efectiu de 0, 50 $ *\nSèrie 26 La Sèrie 26 és un examen i una llicència de valors que permet al titular supervisar aquells que venen fons, anualitats variables i assegurança de vida variable. més Sèrie 4 La Sèrie 4 és una llicència d’exàmens i títols que permet al titular supervisar el personal de vendes d’opcions i problemes de compliment. més principal registrat Un director registrat és un concessionari de valors autoritzat que també té la capacitat de supervisar el personal operatiu, de compliment, de negociació i de vendes. més Sèrie 24 La Sèrie 24 és un examen i una llicència que permet al titular supervisar i gestionar les activitats de la sucursal en un agent de distribuïdors. més Sèrie 7 Definició La Sèrie 7 és un examen i una llicència que permet al titular vendre tots els tipus de valors a excepció de mercaderies i futurs. més Què és una Sèrie 27? La Sèrie 27 és una llicència de valors que permet al titular preparar i gestionar els llibres i el registre de registres en una empresa membre. més Enllaços de socis\n© 2020 Què és una Sèrie 9/10 La sèrie 9/10 es refereix a un examen i una llicència de títols en dues parts que permeten al titular supervisar les activitats de vendes en una sucursal general orientada a valors. Abans de fer l'examen de la Sèrie 9/10, també conegut com l'examen general de qualificació de supervisor de vendes de valors, un candidat ha de tenir una llicència Sèrie 7. Breaking Sèrie 9/10 - negocisLlegir Més


El govern espanyol assegura que no té intenció de forçar noves eleccions a Catalunya\nIñigo Méndez de Vigo acusa el Parlament «d'incapacitat política» per no ser capaç d'investir un candidat\n17/04/2018 11:05 | Actualitzat a 17/04/2018 11:18\nEl ministre d'Educació, Cultura i Esports, Iñigo Méndez de Vigo, va ser entrevistat aquest dilluns en l'estrena de 'La nit a 8tv', on va voler deixar clar que la possibilitat que Carles Puigdemont pugui ser president és «absolutament inviable».\n«El senyor Puigdemont és un fugit de la justícia que ha comès actes, presumptament, delictius. El que ha de fer és tornar i posar-se a disposició dels tribunals espanyols, preparar la seva defensa i seran els jutges els que decidiran si és una persona lliure o si s'ha de sotmetre a les penes que marca el Codi Penal», afegia el portaveu del govern espanyol.\nMéndez de Vigo també ha parlat de la possible candidatura de Jordi Sànchez i ha assegurat que «és difícil pensar que algú que aspira a ser president pot fer-ho des de la presó». En aquest sentit, ha explicat que l'assistència al ple d'investidura «depèn del jutge, que en aquest moment ha decidit el contrari».\nEl portaveu del govern espanyol, ha insistit que «no hi ha cap resolució ferma de l'ONU més enllà del segell d'entrada a estudi d'una queixa presentada per Sànchez» i ha defensat que l'expresident de l'ANC «té tots els seus drets polítics preservats. S'ha presentat a unes eleccions i ha pogut votar als plens».\nUn president sense causes processals\nTot i la negativa a què Carles Puigdemont o Jordi Sànchez puguin ser envestits presidents, Méndez de Vigo ha insistit en el fet que el govern espanyol no té «cap intenció de forçar eleccions» i ha acusat el Parlament «d'incapacitat política» per no ser capaç d'investir un candidat que hi pugui exercir.\n«Anar presentant candidats impossibles garanteix el fracàs de l'operació. Veurem si el Parlament és capaç de triar un candidat que pugui fer les seves funcions en plenitud de condicions», ha dit, abans d'afegir que «volem un interlocutor que no estigui disminuït per una situació processal».\nOberts al diàleg però sense possibilitat de referèndum\nAmb aquest interlocutor, el govern espanyol vol «tornar a la casella de sortida» per poder seure a negociar. «Seguim oferint diàleg sense data de caducitat, però sempre dins de la llei i amb un interlocutor que no pretengui trencar la legalitat estatutària i autonòmica», ha explicat Méndez de Vigo.\nDintre d'aquest diàleg, però, el govern espanyol no considera l'opció d'un referèndum d'autodeterminació perquè «no existeix a la Constitució espanyola ni a cap d'europea o mundial. Només a Etiòpia». Per això, demana poder parlar «sobre el que és possible, posant la raó al costat dels sentiments».\nCrítiques a la manifestació de diumenge\nEn referència a la manifestació que es va celebrar aquest diumenge a Barcelona, Méndez de Vigo ha insistit a dir que «a Espanya no hi ha presos polítics sinó polítics presos. Persones que dedicant-se a la política han vulnerat el dret constitucional i es troben en mans d'un jutge».\n#PP #Carles Puigdemont #Jordi Sànchez #Procés Català


DOSSIERS CRÍTI(CS) 6 - Petjades culturals del franquisme\nLa guerra civil i els anys de la Dictadura van produir una devastació cultural i humana. Dos pilars d’aquesta devastació van ser l’extermini i l’exili del món intel·lectual i les seues conseqüències funestes en l’esdevenir històric. Si bé va resultar impossible l’extermini de les persones amb ideologies diferents (no, perquè no ho intentaren) la repressió fou tan brutal que el país va quedar anorreat, la supervivència va ser el seu únic objectiu immediat, la por entelava les esperances. De la cultura floreixent del primer terç del segle quedaren les fulles seques i el buit. Un tall implacable en la nostra vida cultural.\nEl primer terç del segle xx va ser el més vigorós de la nostra cultura, pel que fa al desenvolupament intel·lectual. Els trets més notoris eren l’aproximació a Europa i la reflexió intel·lectual (les ciències, les arts, la literatura, el pensament). Doncs bé, la guerra civil provocà el seu col·lapse. La Dictadura significà el trencament del procés. El totalitarisme i l’absència de tradició fora de la reaccionària van ser les seues característiques. Després ja no va ser possible la recuperació d’aquella eclosió intel·lectual. La tradició no es pot inventar a menys que s’adultere la realitat.\nEl franquisme, com a fenomen sorgit d’una contesa civil, en fracassar el cop d’estat utilitzà la brutalitat i la repressió per a perpetuar-se, dins d’un concepte d’estat castrense. La Dictadura estava fonamentada en la por, la violència i el dolor, difongué una propaganda pseudofeixista insultant amb el medi intel·lectual. La política econòmica interna va ser la de l’autarquia, l’estraperlo, l’esgotament econòmic fins als anys seixanta.\nPodem parlar d’una cultura específicament franquista?\nAl nostre parer, hauríem de parlar de l’existència d’un control polític ferri i una difusió dels ideals del nacional catolicisme amb uns instruments de propagació ideològica. El model d’home a crear devia tenir una vida, una visió i unes creences en una societat, amb un llegat de memòria col·lectiva creada per la Dictadura, una actitud d’abúlia política i consens passiu, els orígens de la qual se situaven en la por i el terror. Per a restablir l’ordre social es van imposar els postulats franquistes. Es va recórrer a la propagació ideològica amb la tutela i el control de l’Església.\nINSTRUMENTS DE PROPAGACIÓ IDEOLÒGICA\nL’Església va adquirir un paper protagonista, mentre la Falange es burocratitzà i controlà l’aparell burocràtic del règim després de les seues rivalitats amb el clergat i els conservadors.\nEn primer lloc, l’Església legitimà la Dictadura, tot es va fer veure com a inevitable de forma paternalista. Aquelles persones que no estigueren d’acord es consideraren persones desviades del bon camí, i havien de ser castigades. D’aquesta forma s’eximien les responsabilitats davant de l’opinió pública. L’Església alabà aquestes accions conferint un paper providencial al règim i donava culte a Franco (sota pal·li). Els delators quedaren emparats absurdament com a persones complidores d’un deure.\nEn segon lloc, l’Església va anar més enllà dels costums, va entrometre’s en parcel·les d’ordre públic impregnant la cultura oficial de la Dictadura. Aquest control el va exercir a través de: el sistema educatiu, la Beneficència, moral i costums, recristianització del passat anticlerical, aprofitant el sentiment de culpabilitat davant de la violència iconoclasta.\nAquest fenomen ha estat poc analitzat i de forma incorrecta reduint-lo a un fet il·lògic i passional, és a dir, un estudi monocausal i amb un model de llenguatge reaccionari, prescindint del context social, econòmic i polític. Aquest tema per la seua importància mereixeria un capítol a part.\nCom es portà a terme el procés?\nLA DIÀSPORA INTEL·LECTUAL\nRECORREGUT HISTÒRIC CULTURAL. L’EXILI INTERIOR\nQuè ocorregué en el món intel·lectual valencià? La repressió franquista, l’exili interior i la diàspora intel·lectual debilità les perspectives del valencianisme cultural desenvolupat en els anys trenta. En la dècada dels 40 el món intel·lectual valencià sofrí la mort, la presó, l’exili, la recerca de la supervivència, el silenci.\nS’havia guanyat una guerra però no era suficient, calia desnaturalitzar al vençut, la seua integració social mai fou un objectiu. Per a les persones que havien passat per la presó el millor era passar desapercebudes. La diàspora intel·lectual valenciana es caracteritzà per una fidelitat política al règim republicà i una absència de projecte autonòmic. Predominà la tasca individual, no obstant es van produir col·laboracions interessants.\nVa haver una sortida massiva d’intel·lectuals, escriptors, poetes, artistes, músics, cantants, professors, professions liberals i un llarg etcètera. De les persones que fugiren per la frontera francesa, molts van ser internats en camps de concentració al sud de França. Després es va produir una distribució geogràfica, humana i cultural des de França.\nEls primers vaixells noliejats des de França amb milers d’exiliats procedents dels camps de concentració francesos es dispersaren per Europa, Amèrica, Àfrica i la URSS. La dispersió geogràfica, la llunyania durant més de mig segle i el desconeixement a l’interior de l’aportació cultural realitzada en el desterrament exigeixen un esforç per a recuperar aquest discurs cultural fent memòria sobre aquest exili. La capital mexicana aglutinà la major part d’escriptors exiliats originaris de Castelló, València i Alacant.\nLa Casa de España a Mèxic amb investigadores i professors universitaris, més tard Col·legi de Mèxic, fou el primer centre acadèmic dedicat a l’exili intel·lectual del republicanisme ibèric. Un nucli de poetes a l’exili francès i un grup d’intel·lectuals a l’exili mexicà a través del butlletí Senyera mantenen la pràctica de la llengua.\nA nivell social, les inquietuds valencianistes a l’exili s’encarnen al si de la Casa Regional Valenciana. Una de les sortides van ser les possibilitats literàries, polítiques i culturals que els ofereixen les revistes catalanes de l’exili mexicà.\nL’activitat política en l’emigració l’encarnen les reivindicacions, actituds, declaracions com: els manifestos autonomistes a Àfrica del nord; fòbies centralistes i defensa en la revista Senyera ja esmentada; la integració dels nacionalistes valencians a Galeuzca. A més, van haver-hi organitzacions com el Bloc Valencià Republicà, Acció Democràtica Valenciana i Casals Valencians a Europa, Amèrica, i els de Mèxic i París.També trobem la premsa valenciana a l’exili i valencians a les revistes catalanes d’emigració com la col·laboració d’Enric Soler i Godes i les seues cròniques d’ exili.\nL’objectiu del règim era la submissió i allunyament de tota postura crítica, el silenci. Per als que es van quedar la readequació en un marc estrany i hostil. En la dècada dels cinquanta predominà la confusió.\nCastelló, ciutat de talant liberal i republicà, amb el franquisme es va anar impregnant dels valors més rancis i carques del nacional catolicisme, amb un pensament i un fer provincià de mirada estreta. Després la mort o l’exili exterior i interior. Les forces vives de la ciutat exerciren la repressió i la delació. Mentrestant, algunes figures mediocres lloaven esperpènticament a Franco.\nEl camp agrícola, endarrerit culturalment, era enaltit pel règim com a símbol de la puresa espanyola, enfront de la ciutat bressol dels vicis i desviació dels costums i tradicions. L’etapa econòmica de l’autarquia coincidí amb la desolació cultural més completa. Desaparegueren la majoria de les publicacions científiques, tècniques, culturals i artístiques, llibreries com la Internacional de València. La cultura oficial repudiava tot el crític, l’anàlisi, la dialèctica.\nEra una cultura monolítica per a legitimar el règim i a més manipuladora. Es confeccionaren llistes d’autors prohibits. La cultura no oficial topava amb el règim, es publicava en castellà per a evitar problemes, la llengua vernacla quedava reservada per a la comicitat populista, una narrativa desoladora amb tints de fulletó, teatre, comèdies, sarsueles avalades per l’espanyolitat. La diòcesi de València practicà el populisme valencià. S’exercia la censura i la instrumentalització cultural amb referents ideològics franquistes com el patriotisme i l’exaltació bèl·lica, cal també esmentar la visió antifeminista de la dona, donada per organitzacions col·laterals a l’Església com Acció Catòlica.\nEn l’àmbit educatiu, a les Universitats els professors eren designats per l’Estat (falangistes, socialcatòlics, tradicionalistes, franquistes). Hi ha una exaltació de l’Espanya imperial davant de la Il·lustració i els reformistes de la República. Se sofreix un retrocés, un desert intel·lectual, la pràctica del catolicisme integrista. S’eludeix l’estudi de la història contemporània centrant-se en la temàtica medieval. En un principi, la Universitat és patrimoni de la Falange, el seu discurs és antiliberal. Accedeixen a aquesta els fills de la burgesia que seran el suport ferm de la Dictadura; és elitista. L’ensenyament primari i secundari és un monopoli de l’Església. El concordat amb la Sta. Seu ho lliga tot. Control total de llibres de text i de programes educatius. Es convocaven oposicions patriòtiques per a professors a les que accedien els patriotes franquistes únicament. Es tractava de construir espanyols catòlics des dels primers anys. L’ensenyament públic deixava un milió de nens sense escolaritzar, hi havia un alt índex d’analfabetisme, un professorat integrista, un insult a la intel·ligència. Es potencia l’ensenyança privada religiosa on acudeixen els fills de les millors famílies. Per tant, l’Església catòlica socialitza i difon la ideologia franquista.\nEL CINEMA, LA PREMSA, LES FESTES\nEl cinema exalta els valors del règim, amb la productora Cifesa i el Nodo obligatori. S’arriben a projectar pel·lícules com el nyap de Raza. Pel que fa a les festes locals apareixen erudits locals, que donen una cosmovisió local reaccionària i ultracatòlica de la història i la tradició local. Unes senyes d’identitat interclassistes que desgraciadament persisteixen fins avui com a símbols col·lectius completament assumits. Es redefineix i inventa el calendari festiu valencià. En els mitjans de comunicació hi va haver un desplegament de censura i un monopoli informatiu. La llei de premsa va permetre un control total. La premsa del Movimiento fou la premsa nacional amb l’àguila imperial i la publicitat falangista. Per altra part, estaven les premses provincials i les publicacions de l’Església de temes pastorals i fulles parroquials d’acció catòlica.\nL’ARRIBADA DELS SEIXANTA\nAls anys seixanta, amb l’arribada de la revolució industrial, el preu el pagaren les classes humils: salaris indecents, explotació, emigració. Els obrers i sindicats captius i derrotats durant el primer franquisme s’havien dedicat d’immediat a la supervivència dins de la violència i la misèria econòmica. A partir dels seixanta davant la millora econòmica sorgiren noves estratègies d’organització del món obrer que foren reprimides violentament. L’explosió industrial portava al darrere els interessos dels dominants. Valorar els canvis dels 60 com a base de la modernització no deu oblidar que el franquisme mai intentà la millora de vida dels espanyols; només es dedicà a salvaguardar els interessos de les capes socials afavorides, recorrent a l’extermini sempre que va ser necessari. Negar-ho històricament és un engany.\nAl llindar dels 60 sorgiren veus discordants amb el nacional catolicisme i la Falange. Hi va haver una recerca de connexió amb l’Europa cultural. Començà la constatació de la realitat opressiva i l’oposició. El franquisme persegueix les llengües i cultures no castellanes. Davant de la fortalesa del nacionalisme basc i català hi ha una debilitat del valencianisme polític. De fet, el franquisme atrau al valencianisme conservador, hi ha col·laboracions subordinades al castellà, una submissió cultural i ideològica.\nDesprés aquests valors que s’afrontarien intel·lectualment en la transició venien impulsats per una tradició falsejada. En aquesta segona etapa del franquisme es produïren certs canvis. Comencen a accedir a la Universitat les classes mitges, germen dels moviments estudiantils; es va introduint a la Universitat la metodologia de l’escola francesa. Es publica el primer volum de la Història del País Valencià, es realitza el primer Congrés d’Història del País Valencià i el tercer de matemàtiques. Es publica un llibre sobre estructura econòmica del País Valencià.\nLes estructures reaccionàries i integristes s’alarmen i entren en acció els guerrillers de Cristo Rey. Al si de l’Església el Concili Vaticà II suposa certs canvis enfront de la jerarquia immobilista. Davant del franquisme consolidat s’escolten les primeres veus discordants, sorgeixen iniciatives culturals, revistes, cine clubs. També sorgeixen noves creacions artístiques i literàries sempre que no es plantegen alternatives polítiques a la Dictadura. Hi ha una eclosió en la literatura catalana feta al País Valencià: Estellés, Sanchis Guarner, Enric Valor, Carles Salvador i el fenomen Fuster. Però aquesta normalització del fenomen cultural no connectà amb les capes més poderoses de la societat valenciana fidels al folklore adobat pel franquisme. No va haver una força nacional conservadora. El moviment cultural valencià només va calar en sectors progressistes, va ser minoritari i es va assumir per partits polítics d’esquerra.\nAls anys setanta la novel·la i el teatre tenen una vessant crítica; en el setanta i cinc es crea la Càtedra de Lingüística Valenciana. A partir de fenomen Fuster apareix el secessionisme lingüístic, el castellanisme i la inferioritat del valencià en relació amb la llengua de l’imperi. Va ser el començament de la manipulació acientífica amb els fins més foscos produïda al País Valencià. La Universitat reaccionà amb la figura de Sanchis Guarner i els primers Aplecs. Arribaren fins a produir-se atemptats contra la vida d’aquestes persones. És molt significatiu el silenci que els rodejà dins de la perspectiva històrica d’avui, amb la política actual de manipulació mediàtica davant aquests successos. Allò no va ser terrorisme? On són els culpables?\nAmb l’arribada de la Transició els valors que intel·lectualment s’afrontarien procedien d’aquesta transició falsejada, pel capbaix ignorada per l’ocultació, la manipulació i la desmemòria. La recuperació històrica d’un passat és necessària per a dissenyar un futur i no va ser així. Les conseqüències les sofrim avui en un Estat espanyol de tints reaccionaris i intolerants que emergeixen amb massa freqüència La gent ha estat enganyada per una història falsejada i perversament esbiaixada. Durant la Transició, pintada de modèlica es produïren agressions a figures democràtiques, amb la inacció dels Governs civils, i probablement amb la seua connivència. La força pública no intervenia davant d’aquestes accions i no detenia als agressors, açò tampoc va ser considerat terrorisme. Aquestes agressions estigueren dirigides a representants de l’esquerra i a associacions com Acció Cultural.\nPer una altra part, ens trobem davant d’un trencament de la intel·ligència radical, donada la seua inconsistència. No hi havia obra, reflexió, aprenentatge, s’aprenia en funció de refutar l’adversari. L’esquerra radical submergida en el dogmatisme escolàstic de la postguerra, menyspreava la coherència, la reflexió intel·lectual i l’ètica. El desencant no fou un sentir de la intel·lectualitat antifranquista sinó un fenomen més ampli.\nEl poder sempre va estar en mans dels hereus del franquisme, els va resultar insuportable compartir-lo amb altres ideologies, el sentir democràtic era una pantomima difícilment tolerada. Els que no tenien el poder necessitaren pactar amb aquest per a consolidar un prestigi i per a augmentar-lo van haver de participar en aquest poder. Quan es va iniciar la transició la intel·ligència estatal estava limitada per la unanimitat de la dreta i la superficialitat de l’esquerra. Convisqueren sense influir-se, es coneixien les seues identitats. Una de les tradicions culturals ibèriques com va dir Machado és el menyspreu d’allò que s’ignora, la nostra penúria intel·lectual és la seua autoconcepció de grandesa. Si es decideix que l’anàlisi d’alguna cosa no és possible, es cobreix amb un vel d’impunitat allò que es va fer durant els desoladors anys de la Dictadura.\nL’evolució posterior de la cultura radical des de la mort de Franco fins el triomf socialista, va ser una evolució que partia d’eixa debilitat congènita. Aquesta debilitat i l’herència del règim va proveir les condicions per a desenvolupar la figura de l’intel·lectual mediàtic. Mediador entre el poder i la societat. La seua conversió en símbol impedeix la revisió del nostre passat cultural. Actualment a quasi tres dècades de la Dictadura ens trobem vivint un mal somni complex i difícil d’entendre. La independència cultural s’ha empobrit o pel capbaix ha fet mutis.\nLa cultura es penja quan convé com una jaqueta a l’entrar a casa. Escriptors d’articles d’opinió, columnistes, intel·lectuals justifiquen la intolerància, utilitzant el sofisma i la paradoxa, i creen més confusió a la que el govern i el partit al poder per si mateixos ja crea. És un producte genuí de la transició. Suposats intel·lectuals d’esquerra només critiquen determinats tipus de violència a la par que obvien d’altres.\nLa cultura és subsidiària del poder. S’han oblidat de la pluralitat i de la diversitat cultural, també ho han penjat en un penjador, han passat a defensar la idea de l’Espanya una, grande y libre. Així per exemple, un anarquista radical com Fernando Savater es converteix en un escèptic conversador, especialista en paradoxes. Es crea un prestigi dependent d’elements no lligats directament a la seua obra com a intel·lectuals.\nAquelles figures de la “progressia” s’han convertit en instruments d’un règim anomenat democràtic i es dediquen a encobrir postures reaccionàries. La figura de l’intel·lectual mediàtic ni tan sols sustenta una ideologia donada. Ens movem en un espai on tot té preu, fins la mort.\nMolt és i ha estat el dany infringit, encara podem recordar en la nostra més recent història l’anomenat eufemísticament Sindicato del Crimen, les seues accions de boicot pervers, persones que sense ser polítiques són portadores de greus responsabilitats per les seues accions i conseqüències. Caldria preguntar-se si la inclinació de la intel·ligència als mitjans de comunicació és un tret degut en gran part a l’escassa consistència del nostre món cultural.\nLa capacitat erma d’un règim dictatorial es manifesta molt especialment en la cultura i la seua influència sobre la intel·ligència. És cert com la transició provocà el descobriment tardà d’autors marginats voluntàriament o involuntàriament dels cercles creadors de reputacions, aquests personatges han hagut d’arribar a l’ancianitat per a traspassar el mur. Els cercles creadors de reputacions són més evidents en els ambients provincians, on creix un “mundillo” presumptament cultural, preocupat sempre per allò políticament correcte, en ocasions molt poc rigorós, en altres amant d’allò fatu i dels egos personals.\nPer tant una continuïtat amb l’existent fou també la transició per a la cultura. Ni reforma, ni ruptura. La cultura va quedar impertèrrita convençuda que el passat estava enterrat. Les arrels del procés de continuïtat amb una cultura consolidada, la del primer terç de segle estaven trencades, es necessitaven valor i mitjans. Els mitjans estaven precisament en poder d’aquells que s’encarregaven que res fonamental fos revisat en les seues arrels.\nL’aspiració intel·lectual de la transició va ser considerar-nos mediocres però alhora tranquils, fou el preu pagat per la intel·ligència a la llibertat donada i als passats inescrutables. L’herència del franquisme i del seu nacional catolicisme és el pes que segueix arrossegant el poble, senyes d’identitat interclassistes, símbols col·lectius, desgraciadament persisteixen fins avui completament assumits. Alemanya, Itàlia països regits en un passat pel feixisme reconeixen amb respecte els seus morts. En canvi clama la consciència el fet que a l’estat espanyol després d’una guerra fraticida (per un aixecament militar fracassat, que per a imposar-se no va reparar en la utilització de mitjans i que no sent açò suficient, aconseguida la victòria, es dedicà a l’extermini fred i calculat) tanmateix encara són molts els morts pendents de recuperar la seua dignitat i història. És el mínim que els devem i la nostra veu ha de clamar per ells.\nNingú deu malèvolament interpretar-ho com el ressuscitar de velles ferides. Això seria una perversió de la justícia. Es tracta de curar una malaltia negada i aconseguir la salut tan necessària. Sense aquesta salut i sense el coneixement de la veritat històrica estem construint un futur hipotecat. Existeix un deute d’higiene democràtica.\nAl País Valencià hi ha molts temes pendents d’una resolució històrica justa després de tant maniqueisme i injustícia. Res es resoldrà idòniament mentre seguisca prevalent la imposició enfront al diàleg, la pressió i la manipulació enfront al respecte de les idees. La prepotència i el no saber perdre davant l’evidència. Aquestes conductes sempre són germen de violència, violència que en uns casos resta latent i en d’altres esclata descontroladament.\nPer a saber més: Santi Cortés: Valencians sota el franquisme; Exiliados, Vol. I-II, Generalitat Valenciana colección Homenatges, edició Manuel García; Gregorio Morán: El Precio de la Transición.\nL'Opus Dei a Castelló\nPassejant per Castelló


Apartment Baden 22 with Outdoor Swimmingpool Gwened França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBaden, Gwened, França, 56870 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Baden 22 with Outdoor Swimmingpool\nAl visitar Baden, vosté es sentirà com a casa a Apartment Baden 22 with Outdoor Swimmingpool, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Baden 22 with Outdoor Swimmingpool asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha aparcament de cotxes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Apartment Baden 22 with Outdoor Swimmingpool.


Vegetació del litoral\nArrelar i créixer i sobre l'arena i al costat del mar és una feina per a veritables especialistes. Com s'ho fan? Quines són les seves estratègies?\nData de l'activitat: 2019-05-05\nEns aproparem a la flora més adaptada a viure aprop de la mar, tot caminant pausadament pel litoral torrenc.\nEns trobem a les 10 del matí davant de Cal Bofill, a l'extrem nord del passeig de Colom, just abans del Club Marítim de Torredembarra. Cal anar amb roba i calçat còmode.\nL'activitat acaba sobre les 12h\nDATA límit d'inscripció: divendres, 3 de maig, 19:00


i cartell | enciclopèdia.cat\nArt Disseny i arts gràfiques Comunicació\ncartell propagandístic xinès per al control de la natalitat\npublicitat publ, art art i arts gràfiques gràf\nGran full manuscrit o imprès que hom fixa en llocs públics per a anunciar alguna cosa.\nÉs un mitjà plàstic amb una finalitat eminentment utilitària. Pel seu caràcter de comunicació de masses ha de respondre a unes condicions de simplicitat, de força suggestiva i d’originalitat que el facin atractiu a l’home del carrer i comprensible de manera fàcil i ràpida. Hi té una importància cabdal el colorit, compost d’un nombre limitat de tintes planes que el fan ésser més o menys visible a distància segons els tons emprats i llur distribució dins la composició. El cartell té uns precedents històrics molt antics, que es remunten a Egipte i a Mesopotàmia, així com a Grècia i a Roma. Igualment les mostres que durant segles hom col·locava a l’entrada de les botigues com a reclam poden ésser-ne considerades els precedents. Tanmateix, el cartell com a tal aparegué gràcies a la invenció de la xilografia i, sobretot, de la impremta (1450). França fou el país on es generalitzà més aviat, i els primers cartells foren monopoli de l’Església i de l’estat. Més tard hom anuncià mitjançant cartells les fires i les festes populars i, ja al s. XVII, alguns productes comercials; en la seva major part es tractava de cartells només tipogràfics sense cap vinyeta. A la península Ibèrica la festa taurina donà origen a un tipus peculiar de cartells que des del s.\ncartell per promocionar la producció d’armes durant la Guerra Civil Espanyola\nXVIII ha perdurat amb poques variants (Marcelino de Unceta, el valencià Ruano Llopis). Al s. XIX la litografia en permeté el perfeccionament i el desenvolupament. Els cartells, primerament en blanc i negre, foren policromats i llur mida augmentà. A la fi del segle assoliren una insospitada qualitat pel fet d’haver-s’hi dedicat els millors artistes: Jules Chéret, autor de més de mil cartells, Pierre Bonnard, Édouard Vuillard, Honoré Daumier, Édouard Manet, etc. Sobre tots aquests excel·lí Henri de Toulouse-Lautrec, l’abundant producció del qual sorprèn pel colorit, la força de síntesi i la modernitat. També fou molt notable l’obra d’Alphonse Mucha, Eugène Grasset, Jean-Louis Forain, etc. De França el cartell passà a Anglaterra (Walter Crane, “Beggarstaff Brothers”, Aubrey Beardsley, Dudley Hardy), Alemanya (L. de Hofmann, Karl-Emil Döpler, Joseph Sattler, Thomas-Theodor Heine), els EUA (Ethel Reed, Edward Penfield, H. Bradley), etc. Ja al s. XX, els diferents corrents fauvistes, cubistes, superrealistes o abstractes influïren en l’art del cartell. A França es destacà primerament Leonetto Cappiello, d’origen italià, i posteriorment “Cassandre”, Jean Carlu, Paul Colin, “Sepo”, etc. A Alemanya, Ludwig Hohlwein, Lucien Bernhard, Lois Gaigg, Arno Meng, Anton Jung, entre d’altres; i a la Gran Bretanya, Jean Dupas, Austin Cooper, E. McKnight-Kauffer, Zero i Richard Beck. Als EUA els més destacats foren John Atherton, C.F. Underwood i F. Stanley (pòster). A Catalunya el cartell apareix pròpiament el decenni de 1890-1900, tot i que fins el 1898 no esdevé popular. Cal cercar les causes d’aquest arrelament primerenc, que no es dóna a la resta de l’estat, d’una banda, en la tradicional obertura cultural de Catalunya vers Europa, que permeté que s’hi creés un focus modernista de primera línia, i, de l’altra, en l’existència d’una indústria florent i variada que conferí al cartellisme l’empenta necessària. Així, els concursos de l’Anís del Mono i del xampany Codorniu, el 1898, obriren el camp de la publicitat comercial al cartellisme. Tres noms sobresurten entre molts en aquests anys modernistes: Alexandre de Riquer, Ramon Casas i Adrià Gual. Durant els primers decennis del s. XX el cartell travessà una època de crisi en perdre el suport de la indústria privada, i l’anterior decorativisme lineal del Modernisme fou substituït per un decorativisme cromàtic d’ascendència fauvista. Els barcelonins Ricard Canals i Francesc d’A. Galí foren els cartellistes més acreditats, amb Josep Obiols, el més típic representant de l’estil noucentista, i els valencians Pasqual Capuz i Josep Segrelles. Els anys trenta s’obriren dos camps fins aleshores inexplorats: el cartell turístic i el polític (Josep Renau), aquest totalment eclipsat durant els anys del franquisme. La influència del cubisme alliberà el cartell del seu decorativisme anterior en benefici d’una concreció i una força de síntesi més grans. Sorgí per primer cop el cartellista professional, i hom creà a Barcelona l’Associació de Cartellistes de Catalunya; en foren les figures més destacades Josep Morell, Antoni Clavé, Josep Alumà, Lluís Muntané, etc. Després de la perllongada crisi de la postguerra el cartell ha tornat a assolir altura internacional, bé que inserit en el context general del disseny gràfic i de la publicitat (on predomina el recurs a la fotografia i on la tanca publicitària esdevé una nova modalitat de cartellisme). Tanmateix el cartell pintat no desapareix i esdevé un vehicle idoni per a missatges de caràcter cívic o cultural (J. Miró, A. Tàpies). Alguns il·lustradors catalans excel·leixen internacionalment dibuixant cartells per al món del cinema. El 1962 fou creada a Barcelona l’entitat professional Grafistes Agrupació FAD: hi sobresurten els noms de Ricard Giralt i Miracle, Josep Pla i Narbona, Enric Huguet i Armand Domènech.\nVSV / JBrC\nArt, Disseny i arts gràfiques, Comunicació


Una empresa ofereix lavabos portàtils gratis als ajuntaments per suplir els dels bars tancats\nLavabos portàtils de WC Loc\nL'objectiu de WC Loc és ajudar els treballadors que passen moltes hores al carrer\nLavabos portàtils de WC Loc | Cedida\nL’empresa WC Loc, un dels principals proveïdors vàters portàtils d’Europa, ha vist una oportunitat en l’actual situació en què els bars i restaurants estan tancats i ha ofert lavabos gratis als ajuntaments catalans. La mesura contra la Covid ha deixat la gent sense el gruix dels lavabos públics, ja que els establiments només podem oferir menjar per emportar –en la majoria de casos ni tan sols es pot passar de la porta– i els WC instal·lats al carrer són escassos. Per això aquesta firma ha engegat una campanya adreçada a tots els ajuntaments catalans. La iniciativa, batejada amb el lema Sanitaris per a tothom, sorgeix quan el Govern decideix tancar novament la restauració per intentar frenar els contagis de coronavirus. L’empresa se n’adona que diversos tipus de treballadors –com ara transportistes, taxistes, comercials, repartidors, missatgers– no poden fer les seves necessitats on les feien abans, molt sovint a bars i restaurants.


Demanen 5 anys per a tres acusats d'una partida de 2,6 tones d'haixix | Diari de Tarragona\nDemanen 5 anys per a tres acusats d'una partida de 2,6 tones d'haixix\nLes dues embarcacions vanser detectades perun equip de radarsde què disposa laGuàrdia Civil\n22/02/2015 15:20 | Actualizado a 22/05/2017 23:46\nDos agents de la Guàrdia Civil amb els fardells intervinguts en l'operació. Foto: Lluís Milián\nEl Servicio Integral de Vigilancia Exterior (SIVE) de la Guàrdia Civil, implantat, entre altres coses, per lluitar contra el tràfic il·legal d’haixix en embarcacions procedents de les coses del Marroc, va interceptar al maig de l’any passat dues llanxes que desembarcaven 2,6 tones d’haixix en una zona situada a cavall dels termes municipals de l’Ametlla de Mar i el Perelló. Ara, la Fiscalia de l’Audiència Provincial de Tarragona demana cinc anys de presó per als acusats, tres ciutadans búlgars, per a qui també se sol·licita el pagament de set milions d’euros de multa. El judici se celebrarà properament a l’Audiència Provincial de Tarragona.\nEn l’escrit d’acusació del Ministeri Públic, al qual ha tingut accés el Diari, s’apunta que cap a dos quarts de dotze de la nit del 4 de maig de l’any passat agents de la Guàrdia Civil del SIVE efectuaven servei de vigilància i control per a la repressió del tràfic il·lícit d’estupefaents que poguessin transportar fins a les costes de Tarragona.\nAl voltant d’un quart d’una de la matinada del dia següent, els guàrdies van localitzar dues embarcacions semirrígides, de quatre metres i mig de mànega, sospitoses de transportar droga. Els agents van efectuar un seguiment fins que es van apropar a terra, a la platja coneguda com l’Àliga. Dos dels acusats, Stamen Ivanov i Valko Nychev N., viatjaven a les embarcacions per efectuar el desembarcament. A la platja els esperava el tercer acusat, Milcho Dovreb S. junt amb una altra persona –no identificada– , que pretenien introduir la droga en dos vehicles per a la seva posterior distribució a Espanya.\nEn adonar-se de la presència dels agents, els acusats van intentar fugir. Dos es van tirar al mar, sent finalment detingut Stamen Ivanov i Volko es va escapar. Per la seva part, Milcho va intentar fugir en un vehicle BMW X5, però fou interceptat, sense poder detenir la resta de la banda, que va marxar en un vehicle Jeep Cherokee. El conductor va intentar atropellar un agent, per la qual cosa els seus companys van efectuar diversos trets. Valko fou detingut el 7 de maig al seu domicili de Cambrils. Els tres estan en presó preventiva.\nA l’interior de l’embarcació, del BMW així com a la platja –sobre l’arena i preparats per ser introduïts als vehicles– van ser trobat vuit embalums, que contenien 84 fardells amb diferents inscripcions i d’una puresa que va del 7,3 al 24 per cent. La droga pesava 2.670 euros, amb un valor al mercat de 4.183.890 euros.


Fosbudiary Archives | Pàgina 63 de 73 | Fosbury\nAndy Murray tindrà un fill: vindrà amb un Grand Slam sota el braç?\nAl Regne Unit tothom espera el nadó d'Andy Murray. El tennista i la seva dona, Kim, van anunciar que serien pares a mitjans de Febrer i des de llavors els britànics han estat pendents del que serà el naixement de…\nAquesta tarda de dissabte arriba la ronda divisional dels playoffs de la NFL, quan els equips que s’havien guanyat el descans a la primera eliminatòria tornen a la competició. Així doncs, passem a fer unes breus prèvies de les diverses…\nArrenca a Polònia l’Europeu d’handbol, amb França i Espanya com a favorites\nPolònia acull des d’avui divendres 15 fins el pròxim diumenge 31 de gener, la gran cita handbolística de l’any. Si que és cert que a l’estiu tindrem els Jocs Olímpics a Rio de Janeiro, però els amants de l’handbol saben…\nEl català Guilhem Guirado, natural de Ceret i nascut a Arles, és el flamant nou capità de la selecció francesa de rugbi. Es tracta, amb permís del Primer Ministre Manuel Valls, del català amb més responsabilitat al país veí. El…\n1999, l’any en què Crivillé va vèncer els 500cc.\nVeient a Marc Márquez al lloc més alt del podi dia sí dia també els aficionats més joves del món del motor podrien pensar que un català dominant la màxima categoria del Mundial de motos és una cosa ben normal.…\nLa invenció del Tourmalet\nHi ha dubtes respecte a l'etimologia de Tourmalet. La versió amb més fortuna identifica 'malet' amb 'mauvais' (dolent), així que Tourmalet significaria volta dolenta o camí dolent, i serviria com a presentació de l'extrema duresa d'aquest port pirinenc, clàssic ascens…\nEl serbi és l'únic favorit per endur-se el primer gran slam de la temporada El tennis masculí viu un moment històric peculiar. Els dos tennistes que compten amb el palmarès més bèstia de la història d'aquest esport comencen l'any situats…\nDe la competició a la banqueta: els esportistes del cas Noos\nÉs el judici de l’any. El que simbòlicament jutjarà el final d’una època de corrupció immobiliària a nivell institucional a l’Estat Espanyol que ha durat anys i panys. I amb ell la monarquia. Després de sis anys d’instrucció i investigació…\nLa USAP estrena 2016 amb la seva millor versió\nFeia temps que l'Aimé Giral no gaudia tant. Ahir diumenge, en el primer partit que l'estadi de la USAP veia aquest 2016, es va acabar veient un autèntic partidàs en el que els catalans van jugar de tu a tu…\nRuïnes olímpiques: la cara oculta dels Jocs\nPer tots es coneguda la cara visible dels Jocs Olímpics: un gran esdeveniment de ressò mundial que troba en l’esport i els seus valors una gran oportunitat per a les ciutats organitzadores. Darrere de l’esforç, la superació, l’esportivitat, el sacrifici, la…\nEl camí per assaltar la Super Bowl 50 ja és aquí\nFa un tres setmanes parlàvem de les opcions dels equips de la NFL per classificar-se pels playoffs de la competició. Doncs bé, aquest cap de setmana comencen les eliminatòries de la següent manera. A la AFC els Patriots van perdre…\nEls Reis ens porten l’Agenda Fosbury; el Calendari Esportiu de tot l’altre esport\nAprofitant l'inici de 2016 des de la Fosbury hem volgut afegir una nova secció d'utilitat per a tots els amants de l'esport. Es tracta de l'Agenda Fosbury, on tots els nostres lectors podreu consultar quan vulgueu i de manera…\nCamí a Río: les previsions del medaller\nJa som al 2016, és a dir, ja som en any de Jocs Olímpics. Río 2016 és cada vegada més a prop però a falta de que arribi ja es fan les previsions de com podria quedar el medaller de…