Así habló Zaratustra - Teatre Barcelona\nLa Compañía Laboratorio Teatro presenta la seva nova creació, Así hablo Zaratustra, un acostament a l’obra clau de Friedrich Nietzsche.\nAmb direcció i posada en escena de Jessica Walker, el quart muntatge de la companyia alterna escenes inspirades en el mític llibre de Nietzsche amb passatges i personatges de la biografia de l’autor, en un diàleg continu de l’univers de Zaratustra amb la vida del filòsof.\nLes paraules de Zaratustra són molt dures, però a la vegada reconfortants; critica tot allò que està establert, com la societat, els valors, la religió, ..., i ens fa dubtar sobre, la ciència, la moral, el cristianisme, la filosofia i l’amor; però ho fa d’una manera molt enginyosa barrejant ironia i sarcasme, fent-nos reflexionar sobre la realitat i els valors, pilars en el que es basa tot el que ens rodeja.\nLaboratorio Teatro s’apropa a l’obra “Así habló Zaratustra”, i ens ofereix un una proposta en la que conviuen filosofia, psicologia, poesia i teatre experimental. Es tracta del quart muntatge d’aquesta companyia. Un muntatge que combina escenes inspirades en el mític llibre “Así habló Zaratustra” amb passatges i personatges de la vida de l’autor, com la seva amistat amb Richard Wagner ,la mort del seu pare, la malaltia de la seva germana, la seva reclusió, l’episodi del cavall, ..., tot des d’una mirada més emocional que moral.\nQuatre temes són els que es poden veure a "Así habló Zaratustra": el superhome, la mort de Déu, la voluntat del poder i l’etern retorn de lo idíl·lic.\nUna posada en escena i vestuari plens de simbolisme: globus vermells en forma de cor, màscares de cavall, etiquetes penjant, el cos nu de l'actriu , el maquillatge i caracterització,... La manera de mostrar la humanitat sense gènere, vestits tots amb roba interior masculina i sabates de taló, desdibuixant les fronteres que han definit la feminitat i masculinitat. Les projeccions audiovisuals.


L'embut - Bloc de la Plataforma Crida: COMUNICAT DE LA PLATAFORMA CRIDA\nCOMUNICAT DE LA PLATAFORMA CRIDA\nMISSATGE DE TRANQUILITAT A LES FAMÍLIES\nDivendres passat la Defensora del Menor de les Illes Balears, María Garrido, va fer unes declaracions afirmant que es podria sancionar als pares i mares que no duen els seus infants a escola en suport a la vaga dels docents. Davant aquestes declaracions amenaçants i clarament enfocades a intentar fer por a les famílies conscienciades que massivament han decidit no dur els infants a escola mentre duri la vaga, des de Plataforma Crida volem deixar clar el següent:\n- La funció de la Defensora del Menor no és posar multes als pares i mares. Aquest òrgan ni tan sols té desenvolupat un règim sancionador, per tant NO POT SANCIONAR ELS PROGENITORS QUE NO DUEN ELS INFANTS A ESCOLA, de la mateixa manera que no pot sancionar les famílies dels menors que van a espectacles taurins, per exemple.\n- La tasca de la Defensora del Menor és posar en coneixement de la Fiscalia de Menors els casos greus que atemptin contra el benestar i correcte desenvolupament del menor. Sobre tot es refereix a casos d’infants víctimes d'abusos, desemparats, desescolaritzats per deixadesa o amb problemes de famílies desestructurades. Consideram una absoluta aberració que es pugui posar en el mateix sac a les famílies que, de manera conscient i informada, opten per allò que consideren que és millor per als seus infants: no dur-los a escola mentre no es solucioni el conflicte.\n- No dur els infants a escola en el transcurs d'una vaga de mestres NO ÉS MOTIU D'OBERTURA D'EXPEDIENT NI D'INFRACCIÓ DE CAP MENA, ni per part de la defensora del Menor ni de la Fiscalia de Menors, que té unes altres finalitats molt més serioses.\n- El càrrec de Defensora del Menor és un càrrec polític, no independent, nomenat directament pel President del Govern Balear. Des d'aquesta manca d'independència és des d'on s'han d'interpretar les paraules que digué, atès que lliguen amb les declaracions del Ministre Wert en què deia que els infants de les Illes Balears són ostatges d'una vaga política.\n- Des de la Plataforma Crida estam convençuts que totes aquestes declaracions de membres del Govern intentant fer por a les famílies són un intent de posicionar-los en contra dels docents en vaga esperant que exerceixin pressió per tal que els docents abandonin la seva lluita i s'iniciïn les classes.\nPER TOT AIXÒ, PLATAFORMA CRIDA EXIGEIX AL GOVERN BALEAR QUE ASSUMEIXI LA SEVA RESPONSABILITAT I NO LA TRASLLADI A LES FAMÍLIES. És el govern qui té la clau per aturar la vaga i permetre la solució del conflicte que està generant un perjudici evident a tota la comunitat educativa. Cal que abandonin ja la postura de no escoltar i s'asseguin a negociar una sortida consensuada del conflicte amb totes les parts implicades.


Esplèndid pis tot exterior amb 2 espais d’estacionament al carrer República Argentina\n95 m2 m23 Habitacions2 Banys\nFantàstic pis ubicat al carrer República Argentina, que pertany al barri de Gràcia de Barcelona. Es tracta d’un barri molt familiar i comercial, ja que està rodejat per un gran nombre d’espais verds, com el Parc del Putxet, perfectes per a desconnectar del soroll de la ciutat.\nAquest pis en venda compta amb una superfície de 93 m2 distribuïts en un saló exterior amb accés a un petit balcó que ofereix bones vistes clares, una cuina independent de grans dimensions, tres dormitoris ( dos dobles i un individual ) i 2 banys complets. Un pis amb una mida perfecta per a una família.\nL’habitatge es troba en bon estat de conservació oferint moltes possibilitats de reforma a gust del futur comprador.\nCal destacar d’aquest habitatge la seva excel.lent ubicació, molt pròxim a diverses parades de bus i de metro, com la de Vallcarca. A més, es troba molt a prop de les Rondes de Barcelona i la Plaça de Lesseps, el qual fa que la comunicació amb les sortides de la ciutat sigui ideal.\nEl preu inclou 2 espais d’estacionament.\nSuperfície:95 m2 2 Habitacions dobles 1 Habitació individual 2 Banys Descarregui la fitxa tècnica\nMissatge Visitar la propietat En enviar aquest formulari acceptes els termes del servei. REF 04416


Quique Ruiz i els dos regidors independents d'Alcoi s'afilien al Partit Popular | ARA Multimèdia\nActe de cloenda de campanya dels populars abans de les eleccions municipals del 2019.\nQuique Ruiz: "Volem treballar per a millorar la nostra ciutat, i pensem que el PP ens ha oferit l'oportunitat i hem de tindre eixa disciplina d'estar dins del partit, però defensant el caràcter propi de cada persona".\nEscrit per Lirios Silvestre 15 juliol 2020\nEl portaveu popular, un any després d'accedir a l'Ajuntament d'Alcoi amb les sigles del partit però com independent, s'ha afiliat al PP. Assegura que no suposarà cap canvi perquè en el partit "es defensa el caràcter propi de cada persona".\nVa ser una de les sorpreses en les últimes eleccions municipals, la candidatura de Quique Ruiz, que pausava la seua carrera periodística per accedir a l'Ajuntament d'Alcoi. El Partit Popular feia un canvi quasi complet en els primers números de la llista i entraren com a regidors 3 persones sense afiliació, una situació no massa habitual. Però un any després, els tres regidors: Quique Ruiz, Lirios García i Kike Cantó, han decidit afiliar-se al partit.\nQuique Ruiz considera que açò no suposarà cap canvi en el funcionament del partit a la ciutat ni a l'Ajuntament. "Veníem com independents, hem estat treballant per unes sigles, i el més coherent i lògic, després d'agrair que hagen confiat en nosaltres, era formar part de l'organització", explica el portaveu. Assegura que continuaran fent "una oposició contundent", i treballen per "consolidar un projecte de centredreta que accedisca a l'alcaldia".\nPel que fa a la motxilla de problemes judicials que té el partit, tant a la ciutat com en altres àmbits, Ruiz diu que "no podem estar mirant al passat quan qui ha d'assumir responsabilitats, les ha assumides a través de processos judicials o abandonant la política". I tampoc considera que la nova situació d'afiliat l'obligue a acceptar com a propis arguments del partit, "no he rebut cap tipus de consigna, i porte un any d'activitat política".\nEls populars demanen una avaluació i seguiment dels supervivents a la residència d'Oliver


Stanley Kubrick i la justícia poètica | Vicenç Pagès Jordà | Lletres | La República\nStanley Kubrick i la justícia poètica Stanley Kubrick i la justícia poètica Stanley Kubrick i la justícia poètica Stanley Kubrick i la justícia poètica + Stanley Kubrick i la justícia poètica E-mail\nIl·lustració. R. B..\nStanley Kubrick i la justícia poètica Stanley Kubrick i la justícia poètica Stanley Kubrick i la justícia poètica Stanley Kubrick i la justícia poètica Stanley Kubrick i la justícia poètica E-mail\nLes seves pel·lícules són obres d’art visionàries i alhora artesanals que admeten tantes lectures com especta- dors\nEncara queden unes setmanes per visitar l’exposició sobre Stanley Kubrick al CCCB. No es poden admetre gaires excuses per haver-se-la perdut, a banda de malaltia greu o impossibilitat geogràfica. Veure-la una sola vegada és, si fa no fa, igual d’imperdonable, no només perquè és tan extensa que caldria renunciar a una part, sinó perquè a alguns vídeos, com ara el collage audiovisual que ens trobem quan hi arribem, o els dedicats a 2001: una odissea de l’espai –una pel·lícula que guanya molt en pantalla gran–, cal accedir-hi més d’una vegada.\nStanley Kubrick és un referent per a qualsevol persona interessada en la creació. Totes les seves pel·lícules són obres d’art visionàries i alhora artesanals que admeten tantes lectures com espectadors. Personalment, el que més m’interessa és el procés d’apropiació que va fer d’unes quantes novel·les magnífiques. Convertides en pel·lícules, mantenen les característiques de l’original però alhora s’han transformat en una altra obra. El resultat va molestar més d’un autor, però els espectadors –que no tenim una relació tan patrimonial amb les novel·les originals–, reconeixem els mèrits de Kubrick a l’hora de traduir les paraules en imatges.\nRecordem tres pel·lícules d’estils prou diferents: a Lolita (Nabokov i Kubrick, 1962) va plasmar una novel·la intrínsecament obscena en sinècdoques aptes, com l’escena en què Humbert Humbert pinta les ungles dels peus a la protagonista; a 2001: una odissea de l’espai (Clarke i Kubrick, 1968), els problemes tècnics i econòmics van originar modificacions considerables, com ara la transformació de Saturn en Júpiter; a La taronja metàl·lica (Burgess i Kubrick, 1971), va idear els uniformes dels droogs ultraviolents i va suprimir el final, massa catòlic per al públic nord-americà. El resultat són obres d’art que no respecten la novel·la, però que respecten el cinema (el cinema possible, s’entén).\nEn aquestes exposicions, sovint el més rellevant, i el que tendim a passar per alt, són els papers col·locats en vitrines, com ara la carta que Sue Lyon va enviar a Kubrick després de protagonitzar Lolita. En aquest full mecanografiat, l’actriu agraeix al director el que va fer per ella, li explica que ara gaudeix d’una vida senzilla amb el seu marit i que passa gran part del temps treballant al jardí i jugant amb el seu gos. La transformació és tan notable que fins i tot el nom és un altre: ara es diu Suellyn Rudman. Si repassem Lolita, ens adonarem de la justícia poètica d’aquesta carta. En el capítol 29, quan el pederasta més famós de la literatura visita la seva antiga amant també es troba un gos, també se la troba casada i també s’ha canviat el nom: ja no es diu Lolita Haze, sinó Dolly Schiller. El més xocant és que tant el marit del personatge Lolita com el de l’actriu Suellyn es diuen Richard.\nLa República 02-03-2019, Pàgina 34


Assumpta Serna: «Harvey Weinstein tenia la mirada del predador»\nL'actriu va viure al Hollywood dels 80, té un doctorat en abusos i ha escrit un codi ètic per a la professió\nDissabte, 19/10/2019 - 08:00\nA poc més de dos mesos perquè el jutge dicti sentència contra Harvey Weinstein, i en ple aniversari de l’esclat del #MeToo, Jennifer Aniston acaba d’afegir-se a la llista de víctimes de la seva voracitat. De les seves urpes es va escapolir l’actriu Assumpta Serna (Barcelona, 1957), bellesa canònica que va treballar al Hollywood dels anys 80. No és l’únic abús que ha viscut –o presenciat a la fila zero– la catalana al llarg de la seva carrera. En part per això, ha redactat un codi de bones pràctiques per al sector audiovisual.\n—¿Com recorda Weinstein?—\nMe’l van presentar en una festa i immediatament vaig saber de quin peu calçava. Ens van educar per reconèixer les mirades, i la seva era la del depredador.\n–¿Què va fer?\n–Vaig posar tota la distància que vaig poder entre ell i jo. Em costa entendre Rose McGowan, que assegura que la va violar tres vegades, o Paz de la Huerta, que en denuncia dues.\nLa por és un aliat pèssim. Vostè sap què és un abús sexual.\n—N’he patit dos.\n—El primer sent una nena.—Als\n7 anys. La meva família tenia un àtic a Premià de Mar. Aquell dia no funcionaven els llums de l’ascensor i un operari els estava reparant. Vaig anar a comprar el pa i al tornar, aquell paio, alt, amb una granota blanca, borratxo, em va fer entrar a l’ascensor i, des de l’entresol fins a l’àtic, va intentar violar-me. Però això no va ser el més fort.\n—¿Què pot ser més fort?\n—Quan vaig entrar a casa, amb la cara desencaixada, li vaig dir a la meva àvia: «Mira, aquest home ha intentat...». Ella va tancar la porta i va concloure: «Aquí no ha passat res». Vaig entendre que el pitjor no és la violació, sinó que algú negui la veritat.\n«Als 7 anys un home va intentar violar-me a l’ascensor. Vaig provar de dir-l’hi a la meva àvia, però ella va tancar la porta i va dir: ‘Aquí no ha passat res’»\n—[...] La segona agressió va ser en grup.—Als\n14. Jo anava a l’Institut Verdaguer, a la Ciutadella. M’havia enfadat amb unes nenes perquè m’havien dit «ploranera» i vaig tardar a sortir del centre. Anava caminant sola. Plovia. Vaig veure un grup de nois que em van fer mala espina, em vaig desviar i vaig anar a parar a un carreró. Just quan quatre m’estaven envoltant, vaig treure una força física que no sabia que tenia.\n—Es va defensar.\n—Els vaig pegar amb el paraigua fins a acabar ensangonada. Vaig córrer, vaig veure un guàrdia i vaig optar per no dir-li res. A prop de casa, em vaig asseure en un banc i vaig pensar: «¿Què faig?». Vaig decidir que eren coses que passaven, però també que lluitaria pel respecte durant tota la meva vida.\n—Segurament allà es va apuntalar la seva fortalesa.\n—No és una qüestió de fortalesa, sinó d’ètica. Des d’aleshores he procurat establir les regles de joc. Has de decidir on vols ser i què estàs disposada a tolerar.\n—¿En la professió va haver de dir «no és\nno»?—Moltes vegades. Sé el que és l’abús de poder.\n—Expliqui’m un cas.\n—El 1979, havia de treballar per menjar. Vaig rodar dues pel·lícules tan diferents com ‘El crimen de Cuenca’, de Pilar Miró, i ‘Polvos mágicos’, amb Alfredo Landa, que va ser el film que va substituir el de Miró quan, pocs dies abans de l’estrena, va ser segrestat per ser un al·legat contra la Guàrdia Civil. Doncs el director de ‘Polvos mágicos’, José Ramón Larraz, em va convidar a l’hotel per parlar del meu personatge i el que volia no era parlar. Em vaig trobar enmig d’un abús tal que em vaig quedar sense paraules.\n—Vaig sortir d’allà com vaig poder. I vaig acabar fent la pel·lícula.\n—Hi va haver atropellaments d’un altre pelatge.\n—Durant el rodatge de la sèrie ‘Aquí no hay quien viva’ [2005-2006] vaig saber que José Luis Moreno és un psicòtic de manual. Terroritza tothom. No em va tocar a mi, però m’importa que tractin bé la gent que t’obre la porta. Si el director i el productor –les dues figures capitals d’un projecte– falten al respecte, res funciona. També he patit abús per part d’una dona, ¿eh?\n—¿De quin tipus?\n—La realitzadora argentina d’origen alemany María Luisa Bemberg em va contractar per a la pel·lícula ‘Yo, la peor de todas’. Volia que fes un accent neutre. Em va posar una professora durant tot el rodatge –amb l’esforç que suposa robar hores al descans–, i després em vaig assabentar que li va fer firmar un paper dient que jo no podia fer l’accent. Fins a l’últim dia no em va comunicar que em doblaria i em va dir que no em pagaria si no firmava un paper autoritzant-ho. Me’n vaig anar del país amb un tremend sentiment de ràbia.\n—Almodóvar no li va tornar a trucar després de ‘Matador’. ¿Sap ja per què?\n—No. Però m’he adonat que a ‘Dolor i gloria’ ha fet un esforç per explicar-se, i he pensat: «Potser ha arribat el moment de parlar amb ell».\n«El dia en què vaig veure Glenn Close asseguda al meu costat en un càsting, vaig pensar: ‘Alguna cosa està fallant’. Me’n vaig anar de Los Angeles»\n–¿Què figura en la seva llista d’experiències agradables?\n–La sèrie ‘Falcon Crest’, sense anar més lluny. L’ambient era molt professional i respectuós, tot funcionava formidablement.\n–¿Què tal amb Mickey Rourke, amb qui va rodar ‘Orquídea salvaje’?\n–Un home disfuncional. Va exigir que contractessin la seva nòvia Carré Otis i la maltractava d’una manera increïble. La maquilladora no sabia com dissimular els blaus.\n–¿Per coses així va abandonar Los Angeles?\n–Ho vaig decidir el dia en què vaig veure Glenn Close asseguda al meu costat en un càsting, esperant, amb un Oscar ja en el seu historial. Vaig pensar: «Alguna cosa està fallant».\n—Potser no queda cap altra opció\n. —Sempre en queda una altra. Jo visc en un tercer sense ascensor al centre de Madrid, de lloguer, i no tinc cotxe. La riquesa material no és el principal en la vida. No t’emportes les cases i els iots al més enllà. Un tria què fer i per on anar, i tota elecció comporta unes conseqüències. D’altra banda, el cine és un mirall per a la societat, tenim responsabilitat. Per això vaig crear una escola i he escrit Codi de Bones Pràctiques de l’Actor en l’Audiovisual (CBPAA). L’educació és una arma poderosa.\n—La seva vocació ha transcendit. És membre del Comitè Executiu de l’Acadèmia de Hollywood, a petició de Tom Hanks.\n—És un honor. Som uns nou. Ed Harris, Laura Dern, Whoopi Goldberg... Gent molt intel·ligent. Ens reunim dues o tres vegades l’any. El comitè compta amb un codi ètic, però arran del #MeToo s’han interessat pel meu, que estic traduint per a ells.\n—¿Què diuen les seves taules de la llei?\n—El codi, acarat amb juristes de la Fundació Gregorio Peces Barba i de la Universitat Carles III, i avalat per més de 50 institucions del sector, assenyala els principis fonamentals que han de ser observats pels col·lectius de la indústria. La transparència és un dels pilars. «Si no t’agrada alguna cosa, digues-ho», seria una recomanació. «Denuncia els que violen drets i principis de convivència» és una altra.\n«Voldria fer el paper d’una dona que utilitza el seu poder per fer el bé. És moment de dir ben alt que la bondat és possible»\n—Pensar que fa uns anys va tocar fons...\n—Als 40. Em vaig enfonsar al veure que no em quedava embarassada, una cosa que anhelàvem l’Scott [Cleverdon] i jo. Si havia sigut capaç de poder amb tot, ¿per què no podia tenir fills? Vaig agafar-me un any sabàtic. Vaig reflexionar sobre la meva obsessió amb el control, l’orgull, els errors que havia comès. En el moment en què vaig complir 50 anys vaig fer un canvi.\n–¿Quina dona ha acabat sent?\n–Fins llavors estava buscant coses contínuament, ara tinc pau interior. Estic més situada al món. Busco moments de solitud per crear. I fa 25 anys que estic amb el meu marit, que certifica que he fet alguna cosa bé a la vida, ¿no?\n—En tot aquell temps, ¿va sonar el\ntelèfon?—Els guions que m’arribaven no m’agradaven. Ara s’està fent millor televisió. Hi ha productes molt interessants a les plataformes. És un moment de canvi i jo vull ser-hi present.\n—La pega és que, per a una actriu, l’edat estreny el marge.\n—Envellir mai m’ha produït un efecte negatiu. Mai m’ha fet mandra reinventar-me.\n–A hores d’ara, ¿quin paper es demana?\n–El d’una dona que utilitzi el seu poder per fer el bé. En aquest moment hem de dir ben alt que la bondat és possible.\nTemes: Harvey Weinstein Cine espanyol Violència de gènere


Setmana Cultural a 6è | Escola Ponent\nSetmana Cultural a 6è\nDurant aquests dies hem estat celebrant la Setmana Cultural a l’escola. Enguany ens hem centrat en el cinema. 6è som la classe de Pocahontas.\nDilluns i dimarts vam estar treballant un dossier de la nostra pel·lícula i també vam estar ampliant un mur inca de paper. en donaven una fotografia i, mesurant, havíem de fer una representació gràfica ampliada.\nDimecres va ser molt divertit perquè la escola es va transformar en un cinema. Hi havia dotze sales diferents amb diferents pel·lícules. De bon matí vam anar a comprar les entrades i nomś entrar al cinema, fins i tot, hi havia crispetes. Dijous i divendres vam estar fent les disfresses de carnestoltes: hi han tres tipus de disfresses a la nostra classe, uns són soldat, uns altres indi, i d’altres explorador.\nFinalment vam decorar tot el passadís com si fos una salva i de les diferents pel·lícules.(Aixo ja ho estevam fent durant tota la setmana i, fins i tot, fa mesos).\nLa setmana cultural va ser molt divertida i emocionant.\nPeriodistes: Carlos Parada, Elaine Jaqueline, Flavia Forment i Khadija Sanchare.


Carmina compleix 100 anys – Blog Ajuntament de Xàtiva\nFundadora del famós negoci de confecció Jucami, va ser una de les primeres dones empresàries de la ciutat\nXàtiva, 1 de març de 2018.- Carmina Bolado Sierra ha complert 100 anys. Amb tal motiu, hui ha rebut la visita de l’alcalde de Xàtiva, Roger Cerdà, i de la regidora de Benestar Social, Xelo Angulo. Carmina, que a la seua edat conserva una gran lucidesa, ha departit amb l’alcalde i la regidora per espai de més de tres quarts d’hora, temps en què ha relatat algunes anècdotes de la seua llarga vida, així com els records de la seua arribada a Xàtiva .\nPerquè Carmina Bolado Sierra va nàixer el 28 de febrer de 1918 a Revilla de Camargo (Cantàbria). El 1942, als 24 anys, va venir a Xàtiva ja que el seu marit, Juan Canet Micó, de professió guàrdia civil, va ser destinat a la nostra ciutat. A Carmina li apassiona el punt i la costura. Potser per això va decidir transformar la seua afició en negoci.\nI així, allà per 1954, després de comprar una màquina de cosir i ensinistrar en el seu ús a cònjuge i descendència, Carmina va obrir un petit taller de confecció al carrer Engai. Recorda la nostra protagonista que els seus primers clients van ser de la Llosa de Ranes.\nA poc a poc, la feina va anar augmentant i Carmina va haver d’ampliar el negoci amb la compra de tres noves màquines. Però, és clar: el pes dels nous equips industrials va obligar a deixar el pis del carrer Engai per un baix comercial al carrer José Espejo (actual Corretgeria), lloc on va nàixer el primer establiment anomenat Jucami. Just a la mateixa placeta on hi havia el Banc d’Espanya, actual Museu de l’Almodí.\nA les seues mans i patrons es van posar multitud de clients de la zona, cosa que la va fer una persona molt estimada, ja que era ella qui creava tots els dissenys. El seu esperit emprenedor, inusual en aquella època, la va fer coneguda a tota la comarca. Hui, el seu llegat continua present a Xàtiva, a través la seua filla Merche Canet Bolado, qui regenta el comerç de roba Jucami, situat actualment a la Baixada de l’Estació.\nMoltes felicitats a Carmina per aquests 100 anys.\nDones del Pla d’Inclusió Social participen en un curs d’empoderament organitzat per FADEMUR\nby Jesus Felix · Published 22 Novembre, 2016\nNotícia següent L’Ajuntament mamprèn una acció per evitar el malbaratament de 800.000 litres d’aigua al dia\nNotícia anterior Nuria Ubalde Ruiz guanya el concurs de fotografia “Hàbits d’Oci Saludable”


Llista dels elements personalitzables\nLlista dels elements personalitzables\nEls següents elements es poden personalitzar per a cada usuari d'inici de sessió.\nIdioma de la pantalla *1*2\nIdioma de visualització i format del teclat\nOpcions de repetició del teclat\n<Opcions de repetició del teclat>\nVisualització invertida (Color)\n<Visualització invertida (Color)>\nPermetre ampliació de pantalla (pinçar)\n<Permetre ampliació de pantalla>\nPantalla inicial *1*2\nPantalla que es mostra després d'iniciar la sessió\nBotons personals (Registre de botons personals/compartits)\nTimeline (Elements mostrats a la pantalla <Inici>)\nOpcions de Inici\nSSID, clau de xarxa, Activar/desactivar automàticament la connexió directa en iniciar/tancar sessió\n<SSID personal i opcions de clau de xarxa>, <Opcions de mode de punt d'accés>\nOpcions predeterminades de treball *1*2*3\nLlegir i enviar*4\nLlegir i desar*4\nLlegir i enviar\nOpcions prèvies *1*3*5\nLlistes d'adreces personals*1\nDesament de destinataris mitjançant Remote UI (IU remot), Desament de destinataris a la llibreta d'adreces\nLlibretes d'adreces de grups*1*6 (llistes d'adreces de grups d'usuaris compreses entre 01 i 50)\nCondicions per canviar l'ordre de llista *5\nDesament de documents a la bústia, Desament de documents a l'Espai avançat, Desament de documents en altres dispositius, Desament de documents en dispositius de memòria\nEdició de fitxers a la bústia, Treball amb fitxers i carpetes a l'Espai avançat, Treball amb fitxers i carpetes en altres dispositius, Treball amb fitxers i carpetes en dispositius de memòria\nImpressió automàtica després de les opcions d'inici de sessió\nImprimir auto. treballs d'usuaris en iniciar sessió\nPer obtenir-ne més informació, vegeu "Accés a Internet" des del lloc web del manual en línia. Manuals i contingut inclòs\n*1 S'elimina en especificar <Eliminar opcions d'usuari més antigues>. <Acció en excedir el nombre màxim d'usuaris>\n*2 si un client de l'equip sincronitza les opcions personalitzades per primera vegada, la sincronització d'aquest element pot no finalitzar fins que l'equip no s'engegui.\n*3 Quan se sincronitzen les opcions personalitzades, es pot especificar aquest element per a determinats equips dins de l'àmbit de l'ús compartit de dades. Especificació d'opcions detallades de sincronització (Equip servidor o equip servidor/client)\n*4 Encara que aquest element estigui configurat per compartir-se, les destinacions queden en blanc i no se sincronitzen.\n*5 Aquest element no es pot importar d'un altre equip ni exportar a un altre equip. Importació/exportació de les dades d'opcions\n*6 Cal utilitzar el servei d'inici de sessió compatible amb la funció de grups (Autenticació d'usuari és compatible amb la funció de grups).\n*7 Aquest element no admet la sincronització de configuració personalitzada.\nElements que no es poden personalitzar, però que es poden sincronitzar sincronitzant les opcions personalitzades\nEls següents elements no es poden personalitzar, però es poden compartir entre diverses impressores multifunció de Canon sincronitzant les opcions personalitzades.\nDestinació per compartir llistes d'adreces de grups d'usuaris Desament de destinataris mitjançant Remote UI (IU remot)\nOpcions del Inici (quan no heu iniciat sessió) Personalitzar la pantalla <Inici>\nEstabliu <Shared across All Devices> per compartir la configuració <Compartit> i <Opcions de fons> (quan no heu iniciat sessió) a la pantalla <Inici> amb tots els equips clients fent servir la sincronització de configuracions personalitzades. Si voleu gestionar separadament aquestes opcions per a cada client de l'equip, seleccioneu <Device-Specific (Not Shared)> quan comença el servei per primer cop (quan cap client de l'equip està connectat al servidor de l'equip). Les dades s'inicialitzen si l'àmbit d'ús compartit està canviat una vegada el servei hagi començat.\nPer obtenir informació sobre les claus, vegeu Gestió dels usuaris.\nSi les opcions <Canviar idioma/teclat>, <Accessibilitat> i <SSID personal i opcions de clau de xarxa> no es poden reflectir immediatament després d'iniciar la sessió, es reflectiran quan sigui possible. Per a més informació, vegeu Inici de la sincronització d'opcions.\n> > Inici de sessió a l'equip > Llista dels elements personalitzables


Gavà 1 - Santfeliuenc 3\ndilluns, 26 de gener de 2015 15:01\nEl Gavà de Juanma Pons encara no ha guanyat ni un partit (foto: Andrés Burgos)\nEl C.F. Gavà cau derrotat a casa davant del Santfeliuenc (1-3)\nL’equip continua sense trobar la victòria des de que Juanma Pons és a la banqueta\nEl C.F. Gavà va caure derrotat a La Bòbila per 1 gol a 3 davant del Santfeliuenc, un rival teòricament assequible ja que es troba a la zona mitja baixa de la taula. Els visitants s’han mostrat molt disciplinats en el terreny de joc i no els ha costat gaire neutralitzar el joc de l’equip que dirigeix Juanma Pons. Amb aquesta nova derrota, el Gavà segueix sumant només un punt des de que Pons va arribar a la banqueta del Gavà per substituir a Albert Poch. De fet, tal i com recorda @havokcfgava, amb aquesta derrota Pons ha igualat el pitjor inici de la història d’un entrenador debutant en el C.F. Gavà, que fins ara era un títol que pertanyia només a Sorribas i que va aconseguir l’any 1962.\nPons, en declaracions a aquest diari, ha assegurat que la clau de la derrota està en que “nosaltres no vam obrir primer la llauna dels gols, crec que la primera mitja hora vam estar bé i vam portar el pes del partit, però no vam culminar i la primera ocasió que van tenir ells ens van fer gol”. El Gavà es va anar al descans amb un 2 a 0 en contra, i a l’inici del segon temps les coses es van posar encara més magres amb l’expulsió de Sonta per segona targeta groga. A partir d’aquí, tal i com admet Pons, “l’equip va intentar en el camp el que va ser possible fins on van arribar les forces, perquè no oblidem que per a molts jugadors encara estem en pre-temporada i han jugat poc aquest any”. Pons es lamenta dels “tres punts que han volat”, però al mateix temps es mostra esperançat: “la vida segueix, s’ha de passar pàgina desprès d’aquesta derrota, nosaltres hem d’anar partit a partit i hem d’anar a preparar el següent, s’ha perdut un partit que havíem d’haver guanyat però no hem de donar-li més voltes perquè tot el que sigui pensar en les derrotes ens influirà de manera negativa”.\nAmb aquesta derrota, el Gavà no es mou de la penúltima plaça del Grup V de Tercera Divisió, amb només 20 punts. El proper cap de setmana, l'equip viatja fins el terreny de joc del Palamós.


Els ciutadans podran consultar en temps real si els col·legis electorals estan plens i escollir el moment més indicat per votar\nMembres d’una mesa electoral fent el recompte de vots. // EFE - Sonsoles Caro\nActualitzada el 29-01-2021 09:34\nUs ho avança RAC1: el Govern està enllestint una aplicació mòbil per millorar la seguretat el dia de les eleccions, el 14 de febrer. A través d’una app es podrà veure en temps real si els col·legis electorals estan plens i totes les mesures de seguretat que s’han de prendre per anar a votar.\nEn aquesta aplicació cada ciutadà podrà consultar el col·legi on ha d’anar a votar. En alguns casos no serà el de sempre perquè s’han buscat espais grans i amples que es puguin ventilar.\nEl Govern prepara una aplicació mòbil per millorar la seguretat el 14-F. // EFE - Quique García\nA través d’aquesta aplicació també es podrà veure en temps real si els col·legis electorals estan plens o buits i així escollir el moment més indicat per votar. Ho ha explicat el conseller d’Exteriors i encarregat de les eleccions, Bernat Solé, en una entrevista al podcast 14-F de RAC+1.\nPodran conèixer en tot moment la densitat de ciutadania votant al col·legi que els pertoca i, per tant, podran veure en quin moment hi ha una situació favorable amb menys persones al col·legi electoral. Demanem a la ciutadania que faci aquesta consulta abans d’exercir el dret a vot\nAquesta aplicació també enviarà recordatoris als ciutadans sobre les mesures de seguretat que cal seguir per anar a votar. S’està enllestint i es podrà descarregar uns dies abans del 14 de febrer.\n27-01-2021 07:55 MESES ELECTORALS\nSet de cada deu delictes electorals queden arxivats abans d’arribar a judici


Els Sussex, de reials a només famosos - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls Sussex, de reials a només famosos\ncarles cortina i riu 03.02.2020 | 23:13\nEl conte de fades de Harry i Meghan s'ha esgotat sense el final anhelat, i és que la duquessa no ha sabut portar la sabateta de cristall i el príncep s'ha convertit en esclau del seu cor, en comptes de senyor del seu destí.\nMés que una fugida volguda s'ha convertit en una expulsió de l'Olimp britànic, amb totes les expressions afectuoses que Lilibet (apel·latiu hipocorístic de la reina Elisabet) els ha dedicat en el document que ha volgut signar ella mateixa, perquè no hi hagi cap mena de dubte que és una sortida de la gàbia d'or. Només li ha faltat pronunciar el versicle del Gènesi 3:19: «A partir d'ara et guanyaràs el pa amb la suor del teu front».\nEl perill per als Sussex és la seva cort d'aduladors, àvids de les historietes del cel·luloide, i que no aconsegueixin alliberar-se d'allò del que diuen fugir, ser l'objectiu immisericordiós de la premsa groga; i ja sense l'empara de la Corona. És com una repetició de la persecució que patí Diana, l'autèntica princesa del poble; ben diferent de l'americana Markle, que no té ni les qualitats ni el carisma irrepetible de qui fou la consort de Gal·les.\nAquest episodi ha estat una gran decepció per a la reina, provocada pel seu net preferit, i un gran trasbals en l'etern aspirant a regnar, el príncep Carles, i els seus plans de voler reduir, quan sigui coronat, la Família Reial a la mínima expressió, integrada únicament pels Cambridge i els Sussex, i jubilar els York, els Wessex, els Gloucester, els Kent i la princesa reial Anna, que passarien a l'honorífica condició de familiars del rei.\nExisteix, doncs, un cert paral·lelisme entre els ducs de Sussex i els que foren ducs de Windsor, el rei Eduard VIII i Wallis Simpson; en aquest darrer cas, Eduard va haver d'abdicar per no renunciar a Wallis, mentre que, probablement, Meghan hagi apartat Harry de la Família Reial, allunyant-se del Regne Unit per recalar al Canadà, però conservant Frogmore Cottage, el regal de la reina en el seu casament, i havent de desemborsar els dos milions i mig d'euros que costaren les reformes.\nEnric i Meghan conservaran el títol de duc i duquessa de Sussex i renuncien al tractament d'Altesa Reial, ja no representaran la reina, així com Enric quedarà fora de l'exèrcit, sense rebre emoluments de la Llista Civil de la Corona ni dels guanys del ducat de Cornualla, del qual és titular el príncep de Gal·les.\nNo obstant això, Harry continuarà sent príncep, garantit per les patents reials del segle XVI i confirmat pel rei Jordi V el 1917: «Els fills i els nets dels reis són prínceps i princeses d'Anglaterra». Tanmateix, també ho pot perdre perquè tot el que es dona es pot treure i allò de què es desposseeix, a la vegada, es pot restituir, només cal la voluntat expressa de la reina.\nQueda pendent qui es farà càrrec de la seguretat i s'han sentit veus que advoquen perquè siguin ells mateixos els que sufraguin aquesta copiosa despesa, atès que no queden pas en la indigència, Harry té una fortuna estimada en 54 milions d'euros i Meghan d'uns 5 milions.\nEl que resulta difícil de comprendre i acceptar és aquesta mena de rebel·lia constant del net de la reina, sabent que era una príncep molt estimat dins i fora del Regne Unit. Si aquest era el seu pensament ja hauria pogut celebrar unes esposalles més sòbries i sense els fastos d'aquell miratge de casament d'Estat. Novament és digne d'encomi la fortalesa i la serenor d'Elisabet II, que, als 93 anys, ha hagut de viure el seu segon annus horribilis, per l'Andrexit, el Sussexit i el Brexit.


Hospitals en Luocheng - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Altres ciutats a guangdong sheng - Guangdong sheng - Xina - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Xina › Guangdong sheng › Altres ciutats a guangdong sheng › Hospitals en luocheng\nHospitals en luocheng Altres ciutats a guangdong sheng > Guangdong sheng > Xina\nSi vau anar a un hospital i no va agradar l'atenció mèdica que va rebre, cerqueu altres persones Hospitals en Luocheng en aquesta guia. Representem un dels millors directoris d'hospitals Xina i del món, perquè oferim informació precisa i fàcil de visualitzar, de manera que sàpiga ràpidament com anar a l'hospital més proper.\nLuocheng és una àrea amb 0 habitants. Cada dia busquen centenars de persones d'aquesta localitat Hospitals en Luocheng on poden assistir un professional de la salut. Aquí els nostres usuaris trobaran tota la informació actualitzada de tots els centres hospitalaris que pertanyen a aquesta àrea geogràfica.\nSi sou usuari del servei d'informació que ofereix Hospitalsworldguide a Hospitals en Luocheng, ajudeu-nos a mantenir aquesta guia útil per a les persones. L'únic que demanem és que, en cas de trobar algun error en el registre d'un hospital, feu-nos-ho saber perquè puguem corregir i continuar mantenint la qualitat d'aquest lloc web. Moltes gràcies!.\nNo tothom pot pagar una cita mèdica privada. Per aquest motiu, proporcionem aquí tots els contactes de cada hospital públic Luocheng (Xina). Si voleu conèixer aquesta informació, feu clic i introduïu per veure'ls\nSi no sap quin hospital privat visitar Luocheng (Xina), aquí trobareu una llista excel·lent que conté tots els hospitals d'aquesta zona. Si necessiteu assistència mèdica i necessiteu saber que les instal·lacions us agradaran, consulteu-ne cadascun fent clic al vostre lloc web des de l'enllaç que oferim\nFourth People's Hospital of Foshan City- (Situat a 145.99 km)\nMaternal and Child Health Hospital of Yangchun- (Situat a 70.52 km)\nFoshan City Nanhai District People's Hospital- (Situat a 168.86 km)\n(1) First People's Hospital of Foshan- (Situat a 162.02 km)\nGuangzhou Brain Hospital- (Situat a 174.95 km)\nMaoming City People's Hospital- (Situat a 118.51 km)\nMaoming City Hospital- (Situat a 138.71 km)\nFoshan Sanshui District People's Hospital- (Situat a 141.69 km)\nHeshan City People's Hospital- (Situat a 142.49 km)\nNanhai District of Foshan Third People's Hospital- (Situat a 159.72 km)


territoris.cat 19:20 24/02/20\nHi ha participat l'investigador d'Agrotecnio de la UdL, Víctor Resco de Dios\nsequera ecologia incendis mediambient canvi climàtic\nL'incendi que cremà la Ribera d'Ebre l'estiu passat.\nEl canvi climàtic i la sequera que comporta són al darrere dels grans incendis que han afectat Austràlia entre setembre del 2019 i gener del 2020, segons sosté una recerca liderada per la Universitat de Western Sydney en la qual ha participat l'investigador del centre Agrotecnio de la Universitat de Lleida (UdL), Víctor Resco de Dios. Els investigadors han determinat que la superfície cremada pels grans incendis a la regió australiana de Nova Gal·les del Sud no té precedents en la història recent. L'article, que acaba de publicar la revista Nature Climate Change, també compta amb experts de les universitats de Wollongong (Austràlia) i Southern University of Science And Technology de Mianyang (Xina).\nEls investigadors han calculat que la superfície cremada representa un 21% de la superfície forestal, quan el percentatge mig als boscos de tot el món en els darrers 20 anys se situa entre l'1 i el 2%. Només en alguns boscos africans i asiàtics arriba al 8-9%, una xifra que queda molt lluny del que ha passat al país oceànic.\nEls incendis d'Austràlia han arrasat 5,8 milions d'hectàrees, majoritàriament de boscos temperats de frondoses\nVíctor Resco explica que els investigadors han estudiat també els factors que han fet que la superfície cremada d'enguany sigui tan desproporcionada i han vist que es deu a la sequera. Les zones més humides com els fons de vall, els barrancs o els aiguamolls, que fan de tallafoc natural, enguany estaven secs, afegeix.\nDe fet, la capa de fulles seques del terra és un dels factors que ajuda a propagar el foc. La sequera extrema i prolongada a l'est d'Austràlia s'ha afegit al vent sec i càlid. L'article conclou que aquests incendis sense precedents poden indicar que la previsió futura d'un risc d'incendis més elevat arran del canvi climàtic ha arribat abans del previst.


Flipped classroom (Santiago Moll) |\nFlipped classroom (Santiago Moll)\n26 de febrer de 2016 1 de Mai de 2017 ~ Administrador\nEl model pedagògic flipped classroom o classe invertida s’ha convertit en una excel·lent oportunitat per a la innovació tant dins com fora de l’aula, perquè té la capacitat d’ajuntar pedagogia i tecnologia. I tot això sense renunciar a la capacitat per a resoldre problemes, la potenciació del procés creatiu, la recerca del talent, el foment de la cooperació i la defensa de la inclusió.\nAquest curs, per tant, té la intenció de ser un punt de partida per a tots aquells docents que tenen la plena convicció de què una altra escola és possible, de què una altra manera d’ensenyar és possible.\nAquest curs de flipped classroom va dirigit a tots aquells docents que tenen la il·lusió d’aprendre un nou model pedagògic, la voluntat d’assumir una docència proactiva i la determinació d’incorporar noves eines a les seves aules amb un clar component tecnològic.\nA fi que el curs no es converteixi en un repositori d’eines, s’ha optat com a fil conductor una seqüència o unitat didàctica que té per tema Cervantes i El Quijote. S’ha decidit fer-ho d’aquesta manera per donar sentit i coherència a totes les metodologies i eines que es treballaran al curs.\nD’aquesta manera, els assistents podran veure el procés d’una seqüència didàctica que va des d’una avaluació inicial a una avaluació mitjançant una rúbrica, tot passant per activitats individuals i cooperatives, activitats dins i fora de l’aula, tècniques d’estudi, qüestionaris, etc.\nEls objectius del curs de flipped classroom es vertebren en cinc punts, principalment:\nEl canvi de concepció del temps i de l’espai dins l’aula.\nEl nou rol del docent i la seva actitud vers el canvi metodològic.\nLa incorporació de noves metodologies centrades en la cooperació, la innovació i la resolució de problemes.\nL’aprenentatge d’eines i la seva aplicació a una unitat o seqüència didàctica.\nL’avaluació, la coavaluació i l’autoavaluació mitjançant les rúbriques.\nPresentació i activitat inicial.\nPer què cal repensar el temps i l’espai a l’aula?\nProactivitat docent. Activitat: Diàleg ente don Quijote i Sancho Panza.\nTres noves metodologies per a innovar a l’aula.\nTipus d’aprenentatges electrònics. Flipped classroom: veritats i mentides.\nTipus d’eines: escriptori, web, dispositius mòbils. Classificació.\nEines d’àudio: Soundcloud\nProcediment: En un lugar de la Mancha…\nEines de gamificació: Kahoot i insígnies (badges)\nProcediment: Vida de Cervantes, obres cervantines, història de El Quijote, característiques de El Quijote.\nEines de presentació: ly (línies del temps), Canva (xarxes socials)\nEines per a mapes mentals: Popplet\nEines de presentació i animació: VideoScribe i Explain Everything\nProcediment: Context històric, polític, religiós i cultural.\nEines per a vídeos interactius i qüestionaris: EDPuzzle\nProcediment: La quema de libros.\nEines d’imatge i vídeo: Camtasia, Movenote i Touchcast\nProcediment: La batalla de los molinos de viento.\nEines de geolocalització: Tagzania\nProcediment: Don Quijote llega a Barcelona.\nAvaluació, autoavaluació i coavaluació.\nEines per a fer rúbriques: RubiStar i CoRubrics\nProcediment: Rúbrica de l’activitat La batalla de los molinos de viento.\nSantiago Moll (Ciutadella de Menorca, 1973) es defineix com un defensor de l’educació inclusiva que planteja la diversitat no com un repte, sinó com una oportunitat, un apassionat de les noves tecnologies com a eines per a la millora de l’aprenentatge i un enamorat de l’educació emocional com habilitat per a treballar el creixement personal.\nA dia d’avui compagina la seva tasca docent a un institut de secundària amb la formació docent.\nA més, també és l’autor del bloc Justifica tu respuesta, un espai educatiu destinat a tots aquells docents que s’esforcen dia a dia per a donar la seva millor versió als seus estudiants i que té per lema: “APRENDE. ENSEÑA. EMOCIONA”. http://justificaturespuesta.com/\nLes places seran limitades is’inscriurà per rigorós ordre de recepció del pagament.\nPublicat a Cursos\tClasse invertidaFlipped classroomRúbriques\n< Previous Suport conductual positiu i TEA\nNext > Educació emocional per a docents


La DO Penedès triomfa en els Premis Vinari 2017\nEl Turó de les Abelles 2013 de Finca Viladellops és escollit el millor vi de Catalunya\nLa cinquena nit dels Premis Vinari s’ha rendit als vins negres de la DO Penedès. El Turó de les Abelles 2013 de Finca Viladellops, un vi negre de guarda de la DO Penedès, ha guanyat el Gran Vinari d’Or 2017, guardó que distingeix el millor vi català de l’any. Però els premis a aquest vi no han acabat aquí. El seu elaborador i propietari de Finca Viladellops, Marcelo Desvalls, ha tornat a pujar a l’escenari en dues ocasions més, per a recollir el Premi Vinari Nissan al Millor Vi Ecològic i el Vinari d’Or al Millor Negre de Guarda. A aquests premis si han de sumar 7 premis més aconseguits per cellers de la DO Penedès al llarg de les 12 categories dels premis Vinari. Per a la DO Penedès, aquest reconeixement és el resultat de la gran tasca que els cellers d’aquesta denominació d’origen estan fent i la seva aposta per l’alta qualitat.\nLa DO Penedès es reivindica com a territori de vins negres\nEl Turó de les Abelles rep el seu nom de la parcel·la on Finca Viladellops cultiva vinyes de garnatxa. Aquesta varietat, juntament amb la sirà, formen el cupatge d’aquest vi, que ha esdevingut la icona del celler. Els més de 70 tastadors que han puntuat a cegues els prop de 900 referències presentades a l’edició d’enguany –sommeliers, enòlegs, experts vinícoles, comunicadors i prescriptors del món del vi–, han coincidit a destacar la gran varietat aromàtica, juntament amb el seu perfil de fruita i flors, fresc i especiat, i un estructura elegant i intens paladar. Aquest tast tan característic i personal esdevé del territori on creix el raïm de El Turó de les Abelles. El Massís del Garraf, de terreny pobre, pedregós i calcari, i ric en la presència de fòssils marins, li aporta el toc salí i mineral al vi.\nEl fet que un vi negre de la DO Penedès hagi obtingut un triple reconeixement, i hagi estat escollit com a millor vi català de l’any, no sorprèn al president de la DO Penedès, Josep Maria Albet: “Després d’anys d’una feina molt ben feta amb els vins negres, arriben els reconeixements a la gran qualitat dels cellers de la DO Penedès, i més tenint en compte que el vi premiat s’elabora en la zona del Massís del Garraf”. Aquest gran esforç per a arribar a l’excel·lència, i al mateix temps, respectar el medi ambient en tots els processos d’elaboració, ha fet que El Turó de les Abelles 2013 hagi rebut també el Vinari d’Or al Millor Negre de Guarda i el Premi Vinari Nissan al Millor Vi Ecològic.\nEls vins Penedès premiats amb 10 Vinaris en diverses categories\nLa solidesa dels vins negres que s’elaboren a la DO Penedès també ha estat representada amb el Vinari de Bronze al negre criança al Mas d’Aranyó de Segura Viudas. Els vins de la DO Penedès també han obtingut premis en altres categories com el Vinari de Plata Blancs Joves per Mireia 2016 de Pinord, els Vinari de Bronze Blancs de Criança per Fransola 2015 de Cellers Torres i Jean Leon Vinya Gigi Chardonnay 2014, els Vinaris de Bronze Vins Rosats per Petjades 2016 de Torelló i el rosat 2016 de Pere Olivella Galimany i finalment el Vinari de Bronze Escumosos Gran Reserva per el Clàssic Penedès Argila Brut Nature 2011 de Mas Bertran.\nAquest reconeixement als vins negres Penedès coincideix amb una potenciació de la comunicació i promoció d’aquests productes per part del Consell Regulador de la Denominació d’Origen Penedès, que es va iniciar a principis d’any, amb l’objectiu de posar en valor els excel·lents vins negres que s’elaboren al territori.


Roxy Sandy II Blanc comprar i ofertes a Dressinn\nDescripció Roxy Sandy II\nFlip-flops per a dones confeccionades amb una goma flava modelada superior amb pin ROXY, i un foothed de cautxú texturat amb gràfics.\nComplet amb una sola de goma.\nGoma flava modelada superior amb pin ROXY.\n100% de plàstic:\nVols comprar Roxy Sandy II? Estàs al lloc adequat! A la categoria de Xancletes de la botiga de moda trobaràs una gran varietat i tots els models disponibles, sempre amb el millor preu. Aconsegueix els millors productes de moda i que s’adapten a les teves necessitats i exigències a dressinn. Estàs buscant un regal? Aleshores no et pots perdre les últimes ofertes de Calçat dona.\nCaracterístiques Roxy Sandy II\nSostenibilitat Roxy Sandy II


El Gobierno Progresista assoleix una nova fita i la llum marca un nou preu rècord aquest dimarts - XCatalunya.cat\nEl Gobierno Progresista assoleix una nova fita i la llum marca un nou preu rècord aquest dimarts\nEl preu de la llum bat un nou rècord històric i s’enfila fins a 111,88 euros per MWh aquest dimarts\nEl preu de la llum tornarà a batre el rècord històric registrat just aquest mateix dilluns. Segons les últimes dades de l’Operador del Mercat Ibèric de l’Electricitat (OMIE), el preu de la llum fixat per a aquest dimarts se situarà en 111,88 euros per MWh, més de cinc euros per sobre de l’import d’aquest dilluns.\nEl pic s’assolirà entre les vuit i les nou del vespre, quan l’import del MWh serà de 120 euros, mentre que l’hora en què la llum serà més barata serà les quatre de la tarda, quan costarà 102,02 euros per MWh. En menys d’un mes, el preu de l’electricitat a l’Estat ha marcat els quatre imports més elevats de la història pel que fa a la subhasta diària.\nA banda dels preus registrats aquests dos últims dies, l’import de la llum es va situar en 106,57 euros per MWh el 21 de juliol passat, mentre que el 3 d’agost va marcar 106,27 euros per MWh. De fet, el preu de la llum durant el darrer mes –a excepció dels dies de cap de setmana- ha superat gairebé cada dia la barrera dels 100 euros per MWh, uns registres que no es donaven des del temporal Filomena del gener passat.\nLa pujada respon a la previsió d’un increment del consum arran de l’onada de calor que s’acosta aquesta setmana, així com una menor contribució de l’energia provinent de fonts renovables o el baix nivell de reserves de gas a Europa.\nTags: Llum, preu


Ponència de Mariona Masgrau a la Desena Escola d’Estiu de Literatura Infantil i Juvenil a Montserrat\nUdG Grups de recercaGREPAIDetall activitats\nPonència de Mariona Masgrau a la Desena Escola d’Estiu de Literatura Infantil i Juvenil a Montserrat\nMonestir de Montserrat. Sala de la Façana, porteria del Monestir, 2a planta\nUniversitat de Vic-Universitat Central de Catalunya i l’Abadia de Montserrat\nEn motiu de la Desena Escola d’Estiu de Literatura Infantil i Juvenil, la Dra. Mariona Masgrau Juanola del Grup de Recerca GREPAI, professora de Literatura Infantil de la Universitat de Girona, presenta una ponència el proper dijous 4 de Juliol a les 9:30 a Montserrat.\nPonència: Jo, la metàfora i tantes altres coses... Per una lectura connectiva.\nLa Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya, en col·laboració amb l’Abadia de Montserrat, obre la Desena Escola d’Estiu de Literatura Infantil i Juvenil adreçada a persones que, des de l’àmbit de l’ensenyament, la biblioteca infantil, la recerca o la motivació personal, tinguin interès en l’aprofundiment d’aspectes del llibre infantil i juvenil. Aquesta edició se centra en el fet de Viure la literatura (paraula, ritme i bones històries), tema que ens permet reflexionar sobre el valor de la vivència literària durant la infància o la joventut i sobre alguns dels elements que fan possible una experiència literària de qualitat en diferents contextos (social, cultural, educatiu, etc.)\nMatrícula on-line i presencial:


Leó Weiner - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLeó Weiner (Budapest, 16 d'abril del 1885 - 13 de setembre del 1960) fou un compositor i professor hongarès.\n(hu) Weiner Leó\n16 abril 1885\n13 setembre 1960 (75 anys)\nAcadèmia de Música Franz Liszt (–1906)\nGyörgy Ferenczy, Mihály Kuttner , Péter Komlós i Victor Aitay\n(1960) Premi Kossuth\n(1953) Premi d'Hongria pels artistes excepcionals\n(1950) Premi Kossuth\nWeiner va rebre les primeres lliçons musicals de piano de part del seu germà i més tard fou admès a l'Acadèmia de Música Franz Liszt de Budapest, on la composició d'una sola obra, la Serenata op. 3, va fer-lo mereixedor de nombrosos premis, com el del Jubileu de Francesc Josep I, que li va permetre d'emprendre un llarg viatge d'instrucció artística per l'estranger, durant el qual va aturar-se especialment a Viena, Berlín, Leipzig i París.\nEl 1908, Weiner és nomenat professor de teoria musical al Conservatori de Budapest; el 1912, professor de composició, i el 1920, professor de música de cambra. Entre els seus alumnes més eminents, cal destacar László Somogyi, Georg Solti, Antal Doráti, Ferenc Fricsay i György Kurtág.\nVa elevar el nivell de la interpretació de la música de conjunt, principalment arran de la creació, el 1928, d'una orquestra amb els alumnes més avançats del Conservatori.\nCom a compositor, Weiner va estar profundament marcat per Beethoven i Mendelssohn. El seu sentit del colorit orquestral s'assembla al de compositors francesos com Bizet, poc sensibles a la influència de Wagner. El seu estil romàntic, bastant conservador en comparació amb el dels seus contemporanis, va privilegiar el sistema tonal i fou influït per la música tradicional hongaresa. Però, al contrari de Bartók i Kodály, no va dur a terme cap intent de recollir i publicar cants populars del seu país.\nUn poema simfònic\nCinc divertiments per a orquestra\nTres quartets de corda\nDues sonates per a violí\nMúsica de cambra i nombroses peces per a piano\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Leó Weiner\nBiografia, catàleg d'obres, bibliografia (francès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Leó_Weiner&oldid=21018397»\nDarrera modificació: 24 abr 2019 a les 22:23


Finançament — accésUE\nEl Marc Financer Multianual (MFF, en les seves sigles en anglès) estableix la quantitat màxima anual (“ceilings” o “sostres”) que la UE pot gastar en diferents àmbits polítics (“headings”) al llarg d’un període d’almenys 5 anys. El MFF actual cobreix set anys: des de 2014 a 2020.\nEl MFF no és el pressupost de la UE per set anys si no que proveeix d’un marc per a la programació financera i la disciplina pressupostària garantint que la despesa de la UE és previsible i es manté en els límits acordats. També permet a la UE tenir un període de temps suficientment llarg com per dur a terme polítiques comunes de forma efectiva. Aquesta visió a llarg termini és important tant pels beneficiaris potencials dels fons de la UE com per les autoritats cofinanciadores i les hisendes nacionals.\nPer al període 2014-2020, el MFF estableix una quantitat màxima de 960 bilions d’euros pels crèdits de compromís i 908 bilions d’euros pels crèdits de pagament. El MFF 2014-20 està dividit en sis categories de despesa (“headings”) corresponents a les prioritats polítiques de la UE.\n1. Creixement intel·ligent i inclusiu:\nCompetitivitat pel creixement i l’ocupació: inclou recerca i innovació; educació i formació; xarxes transeuropees en energia, transport i telecomunicacions; política social; desenvolupament d’empreses.\nCohesió econòmica, social i territorial: cobreix política regional que pretén ajudar els països i regions menys desenvolupats de la UE\n2. Creixement sostenible: recursos naturals: inclou la política agrària comuna, la política pesquera comuna, el desenvolupament rural i les mesures mediambientals.\n3. Seguretat i ciutadania: inclou justícia i afers interiors, protecció fronterera, immigració i polítiques d’asil, salut pública, protecció dels consumidors, cultura, joventut, informació i diàleg amb els ciutadans.\n4. Europa global: cobreix tota l’acció exterior (“política exterior”) de la UE com assistència per al desenvolupament o ajuda humanitària amb l’excepció del Fons Europeu de Desenvolupament (FED) que es finança a partir de contribucions directes dels Estats membres.\n5. Administració: cobreix despeses administratives de totes les institucions europees, pensions i Escoles Europees.\n6. Compensacions: pagaments temporals dissenyats per garantir que Croàcia, que va entrar a la UE al juliol de 2013, no contribueix més al pressupost de la UE del que es beneficia en l’any posterior al seu accés.\nCom es finança el pressupost de la UE?\nLa UE es finança a través de recursos propis. La despesa anual ha d'estar completament coberta pels ingressos anuals.\nRecursos propis tradicionals: Consisteixen bàsicament en aranzels duaners sobre les importacions des de fora de la UE i les cotitzacions sobre el sucre. Els Estats membres es queden amb un 25% pels costos de recaptació.\nRecursos propis basats en l’IVA: es recapta un percentatge uniforme del 0,3% sobre la base harmonitzada de l’Impost sobre el Valor Afegit (IVA) de cada Estat membre.\nRecursos propis basats en el GNI: cada Estat membre transfereix un percentatge del seu Ingrés Nacional Brut (INB) a la UE. Encara que va ser creat simplement per cobrir el saldo de despeses totals no cobert pels altres recursos propis, aquest sistema ha esdevingut sobradament la principal font d’ingressos del pressupost de la UE.\nFinalment, altres fons de finançament (1%) inclouen impostos i altres deduccions provinents de les remuneracions als treballadors, interessos bancaris, contribucions de països de fora de la UE a certs programes, interessos de pagaments amb retard i multes.\nTemes clau: creixement sostenible, ocupació, competitivitat\nLes polítiques de la UE s’implementen a través d’un ampli ventall de programes i fons que proveeixen suport financer a centenars de milers de beneficiaris com grangers, estudiants, científics, ONG, empreses, ciutats, regions i molts altres. A continuació podeu consultar els programes del marc financer plurianual 2014-2020, la quantitat de diners destinada a cadascun d’ells i les seves bases legals:\n> Més informació (pàgina 20)


María Lapiedra esclata contra ‘Sálvame’ i confessa: “Crec que Gustavo em deixarà”\n‘Sálvame’ assegura que ella ofereix balls privats a grups de nois\nMaría Lapiedra ha reaparegut als mitjans de comunicació. I ho ha fet després que el programa ‘Sálvame’ fes públic que l’exactriu de cinema per a adults estaria ocultant a la seva actual parella, Gustavo González, que ofereix balls privats. Ella, però, ho negat tot, i ha volgut anar al plató del programa de Telecinco per defensar-se d’aquestes acusacions.\nUn cop allà, María Lapiedra s’ha ensorrat i ha criticat durament al programa on treballa el seu xicot: “Entenc que us encanti destruir parelles, però porto anys sense fer això. No hi ha ni una foto!” Tot i així, ‘Sálvame’ ha decidit treure les proves: un correus on es veu com Lapiedra negocia amb un grup de nois per anar a fer-los un ball privat. Es parlava de 1.500 euros i de pagament per Bizum amb dos cops.\nMaría Lapiedra i Gustavo | Europa Press\nA més, ha confessat que té “por” que Gustavo es cregui aquestes informacions. “El perdré”, s’ha lamentat María, que no podia evitar un cert tremolor a la veu: “No vull, no m’imagino una vida sense ell”. Tots dos no han parlat encara, María li va enviar les seves proves, però no han tingut una conversa: “Em fa molta pena perquè teníem una relació súper bonica”.\nElla ha assegurat que la parella estava bé, però que no sap si ella està igual d’enamorat que abans: “Jo sempre estic amb Mía, no la porto a l’escola bressol perquè continuo donant-li el pit… i ell no va voler anar a sopar en pla romàntic amb mi”, ha confessat. “Potser tot va sumant i no li agrado, crec que l’he cagat tantes vegades que al final…”s’ha lamentat.


Ditets de mozzarella a la Thermomix - Receptes a la Thermomix\nDitets de mozzarella a la Thermomix\nRecepta per preparar ditets de mozzarella a la Thermomix\n1. Ditets de mozzarella a la Thermomix\n2. Recepta de ditets de mozzarella a la Thermomix\n3. Ingredients per fer ditets de mozzarella a la Thermomix\n4. Preparació de ditets de mozzarella a la Thermomix\nTambé anomenats palets de mozzarella, dits de mozzarella o mozzarella estics, aquesta delícia de formatge es desfà a la boca però abans la seva cruixent capa delecta teu paladar - la barreja perfecta i l'excusa que buscaves per utilitzar el teu Thermomix avui.\nDarrerament s'han tornat més populars, tant així que cadenes com McDonals o Burger King tenen les seves respectives versions dels dits de mozzarella, però la versió que farem avui és més deliciosa i natural.\nRecorda que no convé abusar de les fregits, així que et proposem dues formes de preparar-los, palets de mozzarella fregits o palets de mozzarella a l'forn - tu decideixes 🙂\nEl formatge si o si ha de ser mozzarella ja que té una textura única que a l'sotmetre a calor es torna alguna cosa indescriptible - no és d'estranyar que sigui el cor de molts plats que ens encanten.\nRecepta de ditets de mozzarella a la Thermomix\nPreparació5 minutscocció5 minutsTotal10 minuts\nIngredients per fer ditets de mozzarella a la Thermomix\n1 Tros gran de formatge mozzarella\n20 grs de farina de blat\n20 grs d'aigua\npa ratllat (o pa dur per ratllar)\nabundant oli de gira-sol (o oliva si prefereixes)\n1 punt sal\nPreparació de ditets de mozzarella a la Thermomix\nPer al pa ratllat\nEl pa ratllat podem comprar-ho o seguir aquest pas. Col · locar el pa dur en el got de la Thermomix, aquest ha d'estar net i sec. Donem 5 cops de turbo i revisem. Si ho volem més fi, donem altres cops de turbo.\nAfegir orenga, sal o herbes al gust.\nPer als dits de mozzarella\nTallar el formatge mozzarella a palets de les dimensions desitjades. Arrodonim les vores perquè quedin parells, aquestes retallades els farem servir en altres preparacions com pizzes, amanides o entrepans.\nAssecar els palets de mozzarella en paper absorbent i salpebrar.\nPassar per farina, després per l'ou batut i per últim pel pa ratllat. El pa ratllat podem condimentar a gust - jo li col·loco una mica de sal i orenga mòlt.\nTornem a passar per l'ou i novament pel pa ratllat. Així formarà una crosta més gruixuda.\nOpcional: empanar una tercera vegada si ens agrada una coberta encara més gruixuda.\nReservar al congelador 2 hores abans de fregir-los o enfornar. És necessari per evitar que es desfacin en el procés, no et saltis aquest pas o acabaràs amb una bola de formatge fregit.\nBastonets de mozzarella fregits\nSi vas decidir fregir-los, passat aquest temps escalfa abundant oli en una Sartin profunda. Quan estigui ben calent afegeix els palets que acabes de treure del congelador i espera s que es daurin, dóna'ls la volta diverses vegades perquè quedin homogenis. No fredes molts alhora o poden pegar-se.\nBastonets de mozzarella al forn\nSi vas al forn, preescalfa a 200 graus amunt i avall, amb ventilació si el teu forn ho permet. Introdueix els palets sobre la reixeta i s'enforna uns 12 minuts o fins que estiguin dauradets per fora.\nValors nutricionals de ditets de mozzarella a la Thermomix\nCategoriaguarnicions, tapesCuinaitaliana, mediterràniaetiquetes#mozzarella, #panrallado


Cinc morts en un drama familiar a França per una suposada violència masclista\nPau » EFE\nEl marit -de nacionalitat francesa i que, segons un conegut, havia estat denunciat per la seva dona, espanyola, per violència de gènere- hauria estat l'autor dels fets, després dels quals es va suïcidar.\nCinc integrants d'una família francoespanyola, una d'elles un nen de 2 anys, han mort avui en el que sembla ser un cas de violència masclista que va derivar en l'incendi del seu habitatge, situada a el centre de la localitat de Pau, al sud-oest de França.\nLes primeres pistes indiquen que el marit -de nacionalitat francesa i que, segons un conegut, havia estat denunciat per la seva dona, espanyola, per violència de gènere- hauria estat l'autor dels fets, després dels quals es va suïcidar.\nEls veïns van escoltar una baralla a la llar a les 05.00 hora local (03.00 GMT) i un d'ells va trucar als bombers hora i mitja després, alertat per la sang i el fum que sortia de la porta principal de la casa.\nEl foc es va desencadenar al primer pis d'un edifici de quatre plantes i, encara que no es va propagar a la resta, va obligar a evacuar els altres vint habitants, que van ser albergats provisionalment en dependències municipals.\nEn arribar al lloc, els bombers es van trobar al pis sinistrat amb cinc cossos: els del matrimoni i el seu fill de dos anys, i els dels pares de la dona, que havien arribat des d'Espanya per visitar-los, tal com van confirmar a Efe fonts municipals de Pau.\nQuatre dels cinc morts són originaris de la localitat sevillana de Piles, segons han informat a Efe fonts de l'Ajuntament de la localitat. Concretament, es tracta de J.M.R., de 65 anys, i la seva parella sentimental, així com de M.M.P. de 36 anys i el fill d'aquesta, de dos anys.\nLa parella s'havia traslladat fa un any, després que ella trobés un treball en pràctiques com a professora d'espanyol al col·legi Hourquie de la veïna Morlaàs.


Analitzem la 15a etapa del Tour entre Ceret i Andorra la Vella am\nEsports » Ciclisme 11 de novembre, 2020\nL'1 de novembre es va donar a conèixer l'etapa amb final a Andorra en el Tour de França del 2021. La quinzena etapa sortirà de Ceret, arribarà a Andorra la Vella i es decidirà a la collada de Beixalís. Hem volgut analitzar aquesta esperada jornada del proper diumenge 11 de juliol de la mà de l'exciclista Emili Pérez.\nPérez creu que serà una etapa "ràpida" en què la pujada de Beixalís serà la part clau. Amb una primera rampa del 12% que serà curta, però que "després de 180 quilòmetres farà mal a les cames".\nContinua amb pujades del 17 o el 18% que, segons ha explicat l'exciclista, "farà que qui no estigui ben col·locat o qui no estigui davant pugui perdre una mica de temps". En aquest sentit, ha assegurat que "pot ser una pujada molt explosiva" que pot marcar les diferències.\nPel que fa a l'última pujada, considera que hauria de ser més tranquil·la, ja que té un desnivell d'un 5 o 6% i a la part de dalt la carretera comença a ser més ampla.\nQuant a la baixada, ha afirmat que "és molt tècnica fins a Andorra la Vella". Seran quinze quilòmetres "amb una carretera molt ràpida i molt bona" fins a l'arribada a Anyós, i des d'allí a la Massana també serà ràpid.\nSegons ha remarcat, en aquesta part es podria decidir l'etapa, ja que "serà difícil poder agafar qui estigui a alguns metres".\nLes afectacions de la Covid-19 al MoraBanc obliguen a ajornar el partit contra el Reial Madrid\nUn desembre d'infart per al MoraBanc Andorra, que ja acumula 5 partits per recuperar


Quan el català no mor - LA MIRA - Magazín\nBrindant per l'ensenyament en català. Alumnes del curs de Gramàtica Catalana de l'Agrupació Sardanista de Granollers, en un àpat de celebració el 1963. (Fotografia de l'arxiu Jaume Camp)\n“Estad seguros, catalanes, de que vuestro lenguaje en el uso privado y familiar no será perseguido”. És el 27 de gener de 1939, i així resa el text preliminar del ban del general Eliseo Álvarez Arenas, cap dels serveis d’ocupació de la ciutat de Barcelona. Només un any més tard, es dona inici a un seguit de classes particulars de català a casa de l’escriptor Josep M. Folch i Torres. Mestres d’abans de la guerra com Artur Balot, Antoni Jaume, l’assagista i traductor Josep Farran i Mayoral i el mateix Folch i Torres hi fan de professors. El català perviu. El català no mor.\n“Havíem d’anar amb molt de compte perquè el porter no se n’estranyés, perquè ningú no pogués figurar-se que allò era una reunió. A vegades fèiem veure que es tractava de classes d’anglès i àdhuc teníem preparades llibretes amb apunts d’anglès per si es presentava la policia…”, detalla l’escriptor i pedagog Joan Triadú, en el llibre Vint anys de resistència catalana (1939-1959), de Jaume Fabre, Josep M. Huertas i Antoni Ribas. La intervenció de la policia podia comportar clausurar les classes i fer-los anar a declarar, “la cosa no passava d’aquí”, precisa Triadú. “Molts cops, els professors callàvem una intervenció de la policia perquè no se n’assabentessin els alumnes. Si no, agafaven por a ser fitxats i perdíem la clientela i el local…”, comenta. Triadú comença a fer classes de català primer a Cantonigròs i, després, també, a casa dels Folch i Torres. Com explica Agustí Pons a Joan Triadú, l’impuls obstinat, Triadú s’adona ben aviat que “l’objectiu de les classes ha de ser la preparació de mestres més que no pas l’extensió generalitzada de l’ensenyament. I això perquè la dictadura s’anuncia llarga i, per tant, també la prohibició d’ensenyar la llengua i la literatura pròpies del país”. Comença la lluita d’una generació invisibilitzada.\nLes classes del mestre Pere Elies i Busqueta\nL’Institut d’Estudis Catalans (IEC) reprèn les seves activitats de manera clandestina el 1942 i els Amics de la Poesia es reuneixen per primera vegada el 28 de març a la botiga del joier Ramon Sunyer de Barcelona. L’any 1944, l’escriptor i professor de llengua d’abans de la guerra Pere Elies i Busqueta comença a impartir català a grups restringits. “Fèiem les classes en pisos particulars, amb només tres o quatre persones, perquè no es notés […]. Quan acabava el curs, alguns cops em regalaven una ploma estilogràfica o alguna cosa com a agraïment, puix que aleshores no hi havia quotes ni res semblant”, rememora en el llibre de Fabre, Huertas i Ribas.\nEl 1947 té lloc l’inici d’alguns cursos de català per a adults, celebrats principalment en centres de l’Església i privats, a Barcelona, i també a Reus i a Mataró, com documenta Carles-Jordi Guardiola a Per la llengua. Llengua i cultura als Països Catalans 1939-1977. És un moviment clandestí però palpable, que es produeix i reprodueix en tots els punts de la geografia catalana. El 1949 es produeix una de les grans fites de la història de l’ensenyament i la normalització a València, amb l’organització dels cursos de gramàtica valenciana de Lo Rat Penat. La primera convocatòria consta de tres cursos orals, amb 57 alumnes i 93 que s’inscriuen als cursos per correspondència. Per primer cop en molts anys, com diu Santi Cortés en el llibre Ensenyament i resistència cultural. Els Cursos de Llengua de Lo Rat Penat (1949-1975), s’anuncia la possibilitat d’aprendre una llengua no oficial mentre a Catalunya i les Illes l’ensenyament del català es fa clandestinament en parròquies i domicilis particulars. Així, Lo Rat Penat esdevé “una entitat de la resistència que ofereix un ensenyament alternatiu”.\nAmb el canvi de dècada, als anys 50, les classes de català, clandestines i gratuïtes, persisteixen en la intimitat de les cases particulars. L’ensenyament clandestí del català s’estén, també, a centres parroquials i excursionistes, que ofereixen cursos per a adults al vespre. “Es tracta d’iniciatives esporàdiques, sense cap mena de coordinació, i en la majoria dels casos, sense una continuïtat assegurada. I amb molta por entremig”, afirma Agustí Pons. Els professors Artur Balot i Antoni Jaume ensenyen català al Club Diagonal, en unes classes organitzades pels Amics dels Castells i Monestirs a principis dels 50. Pere Elies i Busqueta fa cursos de llengua en entitats culturals com l’Agrupació Excursionista Catalunya, l’Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona o el Centre Comarcal Lleidatà.\n“En aquests primers temps les classes eren d’amagat, anàvem amb compte de no fer gaire soroll: no sortir tots alhora, ara sortir un i al cap d’un moment sortir uns altres... ens anàvem dissolent per l’escala a poc a poc. Suposo que el veïnat ho sabia, que allò era un centre de clandestinitat”\nL’escriptor, il·lustrador i professor Enric Larreula ens parla de les classes de català del mestre Elies i Busqueta a l’Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona. Un mestre que anava amb llacet, clenxinat, camisa blanca i americana, que els tractava sempre de vós i es referia als seus alumnes com a “estimats deixebles”. Les classes es donaven un cop per setmana en un pis a la Via Laietana. “Hi entràvem discretament. En aquests primers temps eren d’agamat, anàvem amb compte de no fer gaire soroll: no sortir tots alhora, ara sortir un i al cap d’un moment sortir uns altres... ens anàvem dissolent per l’escala a poc a poc. Suposo que el veïnat ho sabia, que allò era un centre de clandestinitat. Era una mica així, ho dissimulàvem una mica, però aviat ho vam deixar de dissimular. Perquè, en aquella època, per molt que Franco visqués encara, guanyàvem nosaltres”, exposa. Les sessions, teòricament, havien de durar una hora, “el que passa és que s’allargaven les converses”. Larreula assegura que les classes d’Elies i Busqueta “no és que fossin divertides, les d’ell eren classes solemnes, acadèmiques, però el context ens portava a riure per les indirectes que llançava referint-se a Franco”. “Hi havia unes grans complicitats, perquè la gent que en aquella època anava a classes de català era gent que era com tu”, indica. Als anys 60 es van produir uns avenços importants. “Òmnium es va organitzar, va sortir Cavall Fort, va sortir el Serra d’Or uns anys abans, va sorgir el moviment de la Nova Cançó, es van començar a fer classes per a algunes escoles... Així va anar, i la sensació era que guanyàvem alguna cosa”, clou Larreula.\nEls cursos clandestins de català proliferen d’ençà del final de la guerra, sempre evitant de donar publicitat al contingut de la reunió, que era el curs de català. En una conversa amb LA MIRA, el mestre i pedagog Joaquim Arenas, que als anys setanta va ser coordinador de la Delegació d’Ensenyament de Català (DEC) d’Òmnium Cultural, remarca el fet que “hi havia un interès molt gran perquè la gent pogués aprendre i transferir el coneixement del català. I tot això va ser una resistència passiva molt amagada”.\nDel CICF a les sessions al domicili de Joan Triadú\nA partir de 1951, Triadú comença a col·laborar amb el Centre d’Influència Catòlica Femenina (CICF), com a professor de l’Escola de Secretariat de Direcció. Triadú proposa introduir classes de català en l’oferta formativa del centre, que estava situat a la Via Augusta de Barcelona. Mossèn Narcís Saguer, rector de la parròquia de Sant Ildefons, dona suport a la iniciativa. Com detalla Pons, “es comença impartint tres classes a la setmana però de seguida cal augmentar-ne l’oferta, en un procés que –segons l’expressió del mateix Triadú– creixerà de forma tan espectacular com una carbassera: de les tres classes setmanals es passa a la formació de dos grups, dels dos grups als tres i així, esglaó a esglaó, l’ensenyament del català va obrint-se camí de forma inexorable”.\nL’oncle d’Enric Larreula, Frederic Larreula, hi impartia classes de llengua: “El meu oncle Frederic, el germà petit del meu pare, feia classes al CICF, amb en Josep Baiget, en Jordi Mir i en Triadú”. “Molta gent recorda el CICF com un lloc on va poder aprendre català. I es va fer a cara oberta, no com les classes que s’havien fet d’amagat en un pis”, afegeix. Pere Grau, alumne de Joan Triadú a les classes de català del CICF, assenyala que aquells cursos “van ser la cèl·lula originària des de la qual en Triadú, amb una tasca que Catalunya mai no li podrà agrair prou, va anar escampant l’empresa d’ensenyar a escriure correctament als adults que, poc o molt, no sabíem fer-ho per no haver-lo pogut aprendre a l’escola”. Ho explica en un article al número 98 de Llengua Nacional. Per encomanament de Triadú, Pere Grau comença a impartir una classe setmanal a l’Orfeó Gracienc la tardor de 1957. El curs següent ho fa al Cercle Sardanista de la plaça del Pi.\n“A la sala-menjador, bastant gran, hi va col·locar un llarg escó perquè hi pogués cabre molta gent, és a dir, futurs alumnes”\nL’any 1957, el gramàtic i escriptor Albert Jané assisteix a un curs de perfeccionament de català que organitza Joan Triadú, a casa seva, al carrer Príncep d’Astúries de Barcelona. Ja en el moment de moblar el seu domicili particular, Triadú preveu els possibles usos docents dels diferents espais. “A la sala-menjador, bastant gran, hi va col·locar un llarg escó perquè hi pogués cabre molta gent, és a dir, futurs alumnes”, recull Agustí Pons. Els alumnes de Triadú contribueixen amb una quota a les despeses de material de curs. Les classes són un cop a la setmana. Jané hi acudeix amb altres companys de l’època: Gabriel Bas, Maria Eugènia Dalmau, que era filla del pedagog Delfí Dalmau, i Josep Ibàñez, el seu espòs. “El meu enllaç amb el curs va ser la Maria Teresa Sacristà, que era excursionista, una activista de l’època, i ens coneixia molt bé. Érem amics, sortíem d’excursió i ens va proposar d’anar-hi”, recorda. El nombre total d’alumnes és de nou. Quan acaba el curs, el juny del 58, Triadú els demana seguir la tasca, a partir d’aquell moment cal que ells també es dediquin a fer de mestres de català.\nI així, la tardor del 58, Albert Jané s’inicia com a professor. “Durant molts anys, vaig fer classes de català al local del Centre Sardanista, que en deien així perquè hi havia una entitat d’abans de la guerra que es deia Foment de la Sardana. La van suprimir l’any 39, i llavors en van fer una altra amb nom diferent, la tasca principal de la qual era organitzar sardanes, però feien altres activitats, com els cursos de català”. El nivell de llengua dels alumnes era molt irregular. “Hi havia molta gent que havia llegit, i gent que no havia llegit mai. Hi havia qui no havia vist mai el català escrit, és clar. Llavors havies d’insistir. Jo mateix em vaig formar de manera autodidacta, a base de llegir coses de Fabra. Vam fer el que vam poder. La sort és que la llengua estava molt fixada, ben establerta. Estava unificada, i això va ser una sort. Les normes estaven fixades i, per tant, es tractava de divulgar-les fent molts dictats, exercicis i explicacions”, relata Jané.\nEl 1959, Triadú convoca la primera d’una sèrie de trobades regulars amb professors de català, celebrades una o dues vegades l’any fins al naixement d’Òmnium Cultural. “Recordo que el dia 2 de gener del 59, l’endemà que Fidel Castro va entrar a l’Havana, va fer una reunió de professors de català a casa seva, amb el senyor Ramon Aramon i Serra, que era secretari general de l’IEC i membre de la seva Secció Filològica. I ens va fer unes quantes consideracions sobre els problemes que podíem tenir i com ens havíem de comportar. Es va dir que ho havíem de fer amb molta discreció, sense que se’n parlés gaire, però sense tenir por. En certa manera, no es podia fer soroll, havíem d’adoptar una actitud més aviat discreta. Les reunions de professors primer es van fer a casa seva i després a la seu d’Òmnium”, descriu Jané. “Triadú deia que calia encoratjar els tímids i frenar els massa audaços”, evoca en un altre moment de la conversa.\n“Tot allò era clandestí, evidentment. Es tractava, per tant, de convèncer els directors de les entitats de fer el curs. Era un fenomen multiforme, cada cas era especial”\nFabre, Huertas i Ribas revelen com algunes entitats no acabaven d’estar tranquil·les amb el fet que els cursos es fessin de forma clandestina, i per això demanaven permís a l’autoritat. Un permís que els era denegat. “Tot allò era clandestí, evidentment. Es tractava, per tant, de convèncer els directors de les entitats de fer el curs. Era un fenomen multiforme, cada cas era especial. Jo no vaig tenir cap problema, no vaig tenir conflicte, però sí en va tenir en Josep Ibàñez, que feia classes a l’Agrupació Excursionista Catalunya, a la plaça del Pi, molt a prop d’on ho feia jo”, afirma Jané. Un delegat governatiu va suspendre el curs de l’Agrupació Excursionista amb el pretext que en els Estatuts de l’entitat no constava que es poguessin desenvolupar aquest tipus d’activitats.\nEl març de 1960, es fa públic el manifest Per la llengua catalana, en el marc de la Campanya dels 100, en defensa de l’ensenyament i la normalització del català. Guardiola assenyala que, per primera vegada, del 1939 ençà, “hom dona el nom públicament per prestar suport a un document d’aquest tipus, il·legal i clandestí, però amb voluntat de fer-se públic”. Aquell any es duen a terme, també, els primers cursets de català a la Universitat de Barcelona, a les Facultats de Dret i de Filosofia i Lletres, amb concurrència de més de 200 estudiants.\nEl Centre de Lectura de Reus i la senyoreta Teresa Miquel\n“No és fàcil de saber quan, després de la guerra, la senyoreta Miquel va fer, a casa seva, reservadament, un curs de català a algun alumne. Al Josep M. Arnavat i a mi, no es pot dir que ens en fes un, perquè –d’una manera no programada– n’anàvem aprenent a partir d’observacions seves damunt dels escrits que li sotmetíem a consideració; no tan sols a consideració lingüística sinó de tota altra mena. L’Arnavat i jo havíem anat adquirint molts coneixements de llengua catalana a partir d’una relació molt estreta i continuada amb ella, iniciada el 1939”, exposa Ramon Amigó en el llibre L’ensenyança de la llengua catalana, des de Reus, sota el franquisme. El poeta reusenc Josep M. Arnavat i l’escriptor Ramon Amigó van ser alumnes seus de francès. No van fer mai un curs sistematitzat amb la senyoreta Miquel però van comptar amb la seva supervisió en termes d’ortografia, sintaxi i llenguatge. “Vam aprendre molts principis, que ens explicava amb aquella severitat sintètica que la caracteritzava”, observa Amigó.\nL’any 1958, Teresa Miquel i Pàmies, nascuda a Reus el 1900, professa el primer curset de llengua al Centre de Lectura de Reus, consistent en sis lliçons sobre gramàtica catalana. A partir del curs 1959-1960, el Centre de Lectura acull classes regulars de català, impartides per Maria Vallverdú en el nivell elemental i per la senyoreta Miquel en el superior, totes dues formades com a professores de català abans de la guerra. “No ens consta quina va ésser la resposta dels socis en aquells primers anys, i pensem que devia ésser petita o, si més no, mediocre. A més, això era com una floreta esporàdica en un gran desert”, raona Amigó.\nLa senyoreta Miquel havia après català amb Teresa Mallafrè, una de les primeres mestres d’escola que n’ensenyava als seus alumnes cap al 1915. Teresa Miquel és, a Reus, una de les primeres professores reconegudes per Pompeu Fabra en els exàmens oficials que convocava la Universitat Autònoma. “Va donar la casualitat que li va tocar com a president del jurat en Pompeu Fabra, cosa de la qual estava molt satisfeta. La va engrescar tant la bona rebuda i la bona nota de Fabra que ho explicava alegrement. Perquè a mi m’ho va explicar”, revela el poeta reusenc Xavier Amorós. Amorós, que va ser alumne seu de francès quan tenia 13 anys, explica a LA MIRA que la senyoreta Miquel “era una persona que va dedicar tota la seva vida a estudiar i ensenyar”. La coneixia perquè era amiga de la família. “Sempre tractava d’una manera normativa, en general, no només amb la gramàtica, sinó amb tot. La seva norma era no fer bromes, no riure per qualsevol cosa, era una persona seriosa, molt seriosa, fins i tot en la forma de vestir, vestia molt severament, no portava ni flors ni violes”, recorda.\n“Es pot dir que casa seva era l’únic illot ciutadà on la cultura del país seguia bategant, en una intimitat que deixava, però, escapar un rajolí de llum cap enfora. Els poetes i els qui aleshores aprenien a fer versos trobaven a ca la senyoreta Miquel guia i encoratjament”\nEl primer llibre escrit en català a Reus després de la guerra és un recull de poemes de Josep M. Arnavat titulat Gamma. El llibre, publicat el 1946, porta un poema (Designi) dedicat a la senyoreta Miquel.\nSeny i cor, missatgers de fortitud\nen l’horitzó secret dels pensaments,\ni en el poema pur d’hores silents\ncoronades per llum de solitud.\nI oh meravella de la solitud!\nla ignota mà que duu els destins fervents\nus escollí perquè infantéssiu ments\nfidels, i les nodríssiu de virtut.\nI pròdiga en el Seny, i alhora humana\nen el Cor –sereníssima harmonia\ncoronada d’amor– nodriu encara.\nI un designi diàfan agermana\nel pensament i la paraula pia\nal vostre entorn, com pressentint la mare!\nPer a Teresa Miquel i Pàmies\nL’octubre de 1971, en el davantal del Butlletí interior dels seminaris d’ensenyament de català, la DEC d’Òmnium Cultural retia homenatge a Teresa Miquel i Pàmies, de Reus: “Després del gran trasbals bèl·lic i polític del nostre país, dintre la grisor esfereïdora de l’ambient, en un clos estret tal com l’època exigia, la seva porta va estar sempre oberta a aquells qui s’interessaven per l’idioma. Es pot dir que casa seva era l’únic illot ciutadà on la cultura del país seguia bategant, en una intimitat que deixava, però, escapar un rajolí de llum cap enfora. Els poetes i els qui aleshores aprenien a fer versos trobaven a ca la senyoreta Miquel guia i encoratjament, i hi educaven l’eina de l’expressió. Era una diminuta i excelsa acadèmia, càlida en l’acollida”.\nEl franquisme tanca la porta al català. La dictadura escorcolla i clausura la seu d’Òmnium. Aquesta és l’entrada principal de l’entitat al Palau Dalmases de Barcelona el 1963. (Font: Òmnium Cultural)\nLa JAEC i els primers exàmens per a professors de català\nL’any 1961 marca un abans i un després en la represa cultural catalana. L’11 de juliol es constitueix Òmnium Cultural i, amb només 24 hores de diferència, neix la Junta Assessora per als Estudis de Català (JAEC) a casa de l’escriptor Josep M. de Sagarra, president de la Secció Filològica de l’IEC.\nDos mesos abans, l’11 de maig del 1961, la Secció Filològica celebra una trobada al domicili de Sagarra. Hi assisteixen, també, Coromines, Casacuberta, Moll, Sanchis-Guarner i Bohigas. L’acta de la reunió constata la necessitat de “vetllar pel bon encert en el nomenament de professors de català i sotmetre’ls a certes proves de preparació que haurien d’ésser vigilades per la pròpia institució”. L’1 de juliol es tornen a reunir a casa de Sagarra. La Secció accepta constituir una JAEC integrada per tres membres de la Secció Filològica i tres professors de català acreditats, la qual “vetllaria per la solvència dels professors i estendria documents acreditatius de les proves a què serien sotmesos i de l’aptitud demostrada”. S’acorda celebrar una nova reunió. Joan Triadú és convidat a participar-hi per definir les funcions de la projectada JAEC. I es constitueix la primera Junta, conformada per Ramon Aramon, Josep M. Casacuberta i Joan Coromines, per part de l’IEC, i pels professors de català Eduard Artells, Josep Miracle i Joan Triadú.\nLa fundació d’Òmnium Cultural el 1961 i el nomenament de Joan Triadú com a secretari tècnic de l’entitat suposen un gran impuls per a les classes de català. Es crea la Comissió Delegada d’Ensenyament (CDE) d’Òmnium. I, així, mentre la CDE agrupa els professors de català i promou l’ensenyament del català a través de l’organització de cursos presencials i per correspondència, la JAEC s’ocupa de l’organització dels exàmens i l’expedició dels títols de mestre de català. “Van crear una institució que fes d’Acadèmia de la Llengua per donar validesa als professors que tenien capacitat per ensenyar català”, comenta Arenas.\n“La sala del Cercle Sardanista on es va concentrar la gent era gran i atapeïda. Tot i que ja s’havia entrat a la tardor, hi feia calor, però era prohibit d’obrir els balcons perquè aquella reunió no era autoritzada i s’havia d’evitar que, des del carrer, se la pogués notar”\nEl primer examen per obtenir el certificat de grau elemental es convoca a Barcelona el 1961, al local del Cercle Sardanista, a la plaça del Pi. “La sala del Cercle Sardanista on es va concentrar la gent era gran i atapeïda. Tot i que ja s’havia entrat a la tardor, hi feia calor, però era prohibit d’obrir els balcons perquè aquella reunió no era autoritzada i s’havia d’evitar que, des del carrer, se la pogués notar”, descriu Amigó en el seu llibre. En aquesta primera convocatòria participen només aspirants de fora de Barcelona, la majoria dels quals havien seguit un curs preparatori per correspondència. Albert Jané fa l’examen de professors de català per a aspirants residents a Barcelona el 7 de gener de 1962, novament al Cercle Sardanista i junt amb els seus companys Maria Eugènia Dalmau i Josep Ibàñez. En acabar l’examen ho celebren amb un àpat a la plaça Lesseps. Fabre, Huertas i Ribas expliquen que s’organitzava una mena de banquet de noces dels senyors Triadú, en restaurants com el ja desaparegut Caribe, “i entre plat i plat, hom parlava del català”.\nL’aparició de la gramàtica ‘Signe’\n“Hi va haver una persona que va fer molt perquè associacions i entitats poguessin fer classes de català, i aquest va ser Josep Tremoleda”, referencia Joaquim Arenas. Deixeble dels primers cursos de català de Joan Triadú i fundador de la revista infantil Cavall Fort el 1961, Tremoleda impulsa la creació d’una xarxa de classes de català en entitats i parròquies d’arreu de Catalunya, amb el lema de 20 lliçons de català per a perdre la por a llegir i escriure en català. Les classes de català augmenten molt significativament, arribant a organitzar-se una cinquantena de cursos. En aquella època, Albert Jané imparteix català al Centre Moral del Poblenou, en una entitat recreativa de Sants i a l’Ateneu de Sant Just Desvern.\nAlbert Jané, amb la gramàtica Signe entre les mans, publicada el 1962. (Fotografia de Sira Esclasans)\nEl 1962, Albert Jané, Josep Ibàñez, Enric Gual i Maria Eugènia Dalmau publiquen Signe. Normes pràctiques de gramàtica catalana. “Hi havia un llegat d’un català que vivia a Amèrica, que havia donat uns diners per la cultura catalana. En Josep Tremoleda ens va convocar als quatre autors, encara me’n recordo, això devia ser l’agost de l’any 61. I ens van dir: podríem fer una gramàtica popular, una gramàtica de gran difusió. No se’ns hauria ocorregut mai fer una gramàtica...! Aquesta gramàtica havia d’estar llesta, impresa, a principis del 62, per tant vam anar molt ràpid. Recordo que, l’any 63, quan vaig entrar a Cavall Fort, al mes de juny, vam fer la segona edició. Se n’han fet set o vuit edicions. Es va difondre molt... Jo encara em meravello una mica, perquè els quatre autors no érem gramàtics, i ens vam atrevir i el vam fer. Justament, potser aquest va ser l’element que va fer que molta gent connectés. Jo dic que els defectes de Signe són la seva virtut”, observa Jané.\nEnric Larreula explica com utilitzaven la gramàtica Signe en les classes de català de Pere Elies i Busqueta: “Passàvem el llibre Signe. Fèiem els exercicis del llibre i després llegíem pomposament la poesia, perquè cada lliçó té una poesia”. Signe consta de 25 lliçons, les quals acaben sempre amb el poema d’un autor català, exercicis sobre el text literari, i sobre la lliçó en qüestió.\nMentrestant, a Reus, Robert Miralles, fundador de la colla sardanista Roques Montserratines el 1949, comença a donar classes de català als dansaires de l’esbart Montserrat del Centre de Lectura, i també a casa seva. “Fins a l’any 61 havien estat molt minsos, perquè realment no arribaven a la categoria de cursos”, explica en un opuscle sobre l’ensenyament del català a Reus i des de Reus, del 1961 al 1966. En aquell període, Miralles fa classes a la Secció Excursionista del Reus Deportiu. L’any 1962 dona inici a un curset de català a l’acadèmia Cervantes de Reus, on també fa classes de comptabilitat. A Riudoms comença a fer classes a un grup de 17 dansaires del Casal Parroquial, i al Patronat per al Foment de la Sardana, a l’Orfeó Reusenc, inicia un curset de català amb 12 estudiants. Primer fa servir la gramàtica de Jeroni Marvà i a partir de febrer del 62 comença a utilitzar la gramàtica Signe. Aquell any endega, també, un curs al Club Natació Reus Ploms, que l’any següent continua el seu company Ramon Amigó. Amigó també dona classes de català a l’Associació Excursionista de Reus i al local dels escoltes a la parròquia de Sant Joan.\nEs preparen pel futur: examen el 1969 de professors de català. Òmnium constitueix la Delegació d’Ensenyament de Català. (Font: Òmnium Cultural)\nEl Centre d’Estudis Francesc Eiximenis i els cursos de la Diputació Provincial de Barcelona\nAmb només dos anys d’existència, la JAEC ha diplomat 77 professors, i en el curs 1962-1963, gairebé 90 entitats de Barcelona capital ofereixen cursos de català per a adults. El 2 de desembre de 1963, Òmnium Cultural és suspès governativament i el Govern Civil de Barcelona clausura la seu del Palau Dalmases número 20. Amb tot, les classes de català i l’activitat de la Comissió Delegada d’Ensenyament continuen sota l’empara del Centre d’Estudis Francesc Eiximenis. Amb la clausura d’Òmnium, els exàmens dels aspirants que s’havien presentat a la convocatòria de 1963 queden tancats dins i s’han de tornar a repetir el 21 de juny de 1964, al local del Centre d’Influència Catòlica Femenina (CICF). L’any 1965 es crea la primera càtedra de Llengua i Literatura Catalanes a la Universitat de Barcelona i, el 1967, amb Òmnium encara en la clandestinitat, la JAEC expedeix 197 certificats, mentre a Barcelona es fan 130 cursets i 650 estudiants aprenen català per correspondència. La defensa del català persisteix. El català no es rendeix.\n“L'any 1967, va ser una administració pública, la Diputació de Barcelona, la que es va incorporar a l'oferta de docència i d'avaluació de l'idioma”\nEl mateix any 67, la Diputació Provincial de Barcelona acorda una moció que incorpora el català en la seva oferta de cursos. La Diputació organitza els seus primers exàmens de català, amb 500 aspirants, i expedeix certificats d’aptitud per fer docència en les seves escoles i biblioteques populars. “Les classes de català impartides clandestinament durant les dècades dels anys 50 i 60 del segle XX, en diferents punts del territori, estaven organitzades per la societat civil o per entitats privades. L’any 1967, però, va ser una administració pública, la Diputació de Barcelona, la que es va incorporar a l’oferta de docència i d’avaluació de l’idioma”, apunta Daniel Casals en l’article La represa de l’ensenyament del català durant el tardofranquisme: els cursos i els exàmens de la Diputació de Barcelona (1967-75), publicat a Zeitschrift für Katalanistik 31.\nAmb la legalització d’Òmnium el 1967, la Comissió Delegada de l’Ensenyament passa a dir-se Delegació d’Ensenyament de Català (DEC). I, com explica Josep Faulí a Els primers 40 anys d’Òmnium Cultural, el creixement de l’activitat de la DEC no cessa fins als darrers anys dels 70. Les classes de català segueixen creixent i superen l’esfera privada per començar a introduir-se a les escoles. Joaquim Arenas destaca que la JAEC va arribar a titular a més de 2.000 professors. Arenas es va examinar en els primers 60: “I la veritat és que es va fer una gran tasca. Perquè no tan sols es va dedicar a examinar. És de considerar el to amb què la gent hi anava, com si anés a fer un pas molt transcendent. És a dir, “jo m’apunto per examinar-me, treure una bona nota, però també m’adhereixo al procés de reconstrucció d’aquest país”. Continuarà.