Encuentra aquí información de Geografia para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\n1.- Els relleus i rius del món.\n2.- Un exemple de vegetació\nLa taigà és el bioma propi de la part septentrional de la regió eurosiberiana, la vegetació del qual és un bosc perennifoli de coníferes (pícees, pins, avets i làrixs).\nSelva: Bosc ufanós i poc alterat.\nSabana: Tipus de vegetació propi de les regions tropicals amb una estació seca, que consisteix en una praderia d'herbes altes, entre les quals predominen les gramínies, amb arbres o arbusts dispersos.\nEstepa: Tipus de vegetació herbàcia o subarbustiva de caràcter xerofític i continental.\nVegetació del desert: Regió generalment deshabitada a causa de les dificultats del medi.\nBoscos temperats de fulla caduca: Formacions forestals dominades per planifolis caducifolis, en els que la majoria d'arbres perden la fulla durant el fred hivern. En aquests boscos hi ha poques plantes anuals i les presents tenen un cicle ràpid.\n6.- El Rin\nEl Rin: El riu Rin (en alemany, Rhein; en francès, Rhin) és la vía fluvial més utilitzada de la UE. Neix als Alps suissos, té1.300 km de longitut i és navegable en un tram de 883 kilòmetres, de la seva desembocadura a la regió de Basilea.pasa por Suiza, Liechtenstein, Àustria, Alemanya, França i Holanda.\nLa conca del riu Rin és una de les més densament poblades i intensament industrializades del món. És l'arteria fluvial més important del món degut a la densitat del seu tràfic naval.\nEl curs del Rin està marcat per numbrosos canals, que discurreixen junt a ell (canal d'Alsacia) o que el comuniquen amb altres rius: canal Saint-Symphorien (amb el Ródano-Saona) o el Rin-Main-Danubi.\nEl Danubi: Riu de l'Europa central que neix a la Selva Negra, a 1 078 m d'altura, prop de Donaueschingen i a menys de cent metres de la partió d'aigües amb el Rin (2 860 km de longitud i 817 000 km2 de conca). El riu Danubi, obsequia la Baixa Àustria amb un dels paissatges més encantadors de Centreuropa.\n9.- Els vents a Catalunya\nEls noms dels vents que s'usen a Catalunya coincideixen amb els que es fan a servir a la majoria dels països de la Mediterrània. Alguns d'ells precisament van ser difosos des del català a altres llengües a l'època de l'hegemonia comercial de Catalunya al Mediterrani.\nEls noms de "llevant", "ponent" i "migjorn" no presenten cap dificultat. Fan referència a la direcció en què el sol surt ("llevant"), es pon ("ponent") o en què està en el seu punt més alt sobre l'horitzó ("migjorn", o sia, 'migdia'). Corresponen, doncs, als vents que bufen des de l'est, l'oest i el sud, respectivament.\nLa "tramuntana" és el vent que bufa des del Nord. Aquest nom apareix ja a les obres de Llull amb les formes "tremuntana" o "tremontana". Procedeix del llatí TRANSMONTANUS-I ('d'enllà de les muntanyes').\nEl nom de "garbí" procedeix de l'àrab GARBÍ, que significa 'occidental', 'vent de l'Oest' (aquest arrel dóna també nom a la regió portuguesa de l'Algarve i al Magreb, la més occidental de les regions aràbigues), derivada de GARAB ('anar-se'n', 'allunyar-se'). El nom apareix ja a la Crònica de Jaume I i del català s'estengué a altres llengües, com l'italià.\nEl vent que bufa del Sud-Oest s'anomena també (a més de "garbí"), "llebeig". La paraula procedeix, probablement del mossàrab "lebétx", aquesta del grec medieval "libitxi", la qual, al seu torn, del grec antic LIBÜKION, diminutiu de LIBÜKÓS, 'provinent de Líbia'. Sembla ser que l'origen del nom es troba en el geògraf egipci (de llengua grega) Ptolemeu, que va usar la paraula com a sinònim d'Oest, ja que per a ell (a Egipte) l'Oest era Líbia.\nEl vent del Sud-Est s'anomena "xaloc". L'origen d'aquesta paraula és incert, però, per a Coromines, és molt probable que procedeixi de l'àrab XURUQ ('sortida del sol'), derivat de XARAQ ('sol', 'sortir el sol')\nEl vent del Nord-Oest s'anomena "mestral". Antigament s'anomenava "maestre" o "mestre", tal i com apareix a les Grans Cròniques. El seu nom prové de l'adjectiu "mestre" en el sentit de 'cabdal', 'especialment important', tal i com trobem a les expressions "paret mestra", "vela mestra", "arbre mestre", etc. L'explicació és que es tracta del vent dominant a l'Occitània i també un dels més forts dels que bufen als Països Catalans.\nEl nom més curiós és el del vent del Nord-est, el "gregal". Antigament s'anomenava 'grec'. La terminació -al és probablement deguda a analogia amb "mestral". Malgrat que el seu origen sembli tan clar ('vent que procedeix de Grècia'), cal tenir en compte que a Catalunya aquest vent no ens arriba de Grècia, sinó de la Provença. L'explicació és que la paraula degué aparèixer a Sicília, on efectivament el vent del Nord-est els arriba des del país hel.lènic. Des de Sicília, la denominació es devia extendre per tots els països del Mediterrani, entre ells Catalunya.\nLes zones climàtiques de la terra\n- Equatorial: Molt càlid, moltes precipitacions.\nCàlids (20º C) - Tropical: Molt càlid, precipitacions concentrades per èpoques.\n- Desèrtic: Molt càlid, no precipitacions.\n- Oceànic: Temperatura suau, precipitacions constants.\nTemperats (10º C) - Continental: Hiverns freds, estius càlids, prec. constants.\n- Mediterrani: Hiverns suaus, estius càlids, no precipitacio.\nPolar - Polar: 10º C màxima\n- Alta muntanya: Temperatura freda, pluja abundant (neu)\nEl clima depén de:\nLa latitut (a prop del equador més calor)\nL'altitut (muntanyes o plana) cada 100m disminueix 0'6º C\nA prop o lluny de la costa\nUnitats de relleu de Catalunya\nCatalunya té una gran varietat de formes de relleu, on predominen, però, les muntanyes. Tenint en compte les seves característiques comunes, els geògrafs han estructurat aquesta varietat de formes en tres grans unitats de relleu.\nEls Pirineus són la més important unitat de relleu que hi ha a Catalunya.\nTenen aproximadament uns 435 km de longitud, dels que a Catalunya corresponen 250 km. Degut a les característiques de la seva formació, la disposició actual dels Pirineus presenta una franja central de roques ígnies i metamòrfiques corresponents al sòcol primari, que forma el Pirineu Axial , flanquejada a banda i banda per la cobertora replegada de roques sedimentàries del Secundari i Terciari, que forma el Pre-Pirineu. El Pirineu axial constitueix el nucli de la serralada pirenaica, on es registren les més grans altituds. El punt màxim és l'Aneto, al massís de la Maladeta amb 3.404 metres. Les serres pre-pirinenques es divideixen en unitats estructurals diferenciades. En la part occidental, la de més amplada, es poden veure dues alineacions, separades per una depressió.\nLes Serralades Costaneres o Sistema Mediterrani són una de les tres grans unitats de relleu de Catalunya.\nEstan situades a l'orient de Catalunya i agafen una direcció nordest-sudoest, paral·lela a la costa.\nLes Serralades Costaneres són les restes del gran massís Catalano-Balear que, després de l'emersió del Pirineu, tancava el gran golf marí terciari pel sud-est. A les darreries de l'orogènia alpina la major part del massís se submergí i només restà emergida aquesta franja de terreny, plegada i fracturada. Dues fractures paral.leles facilitaren l'ensorrament d'un bloc intermedi per on penetrà l'aigua tot formant un petit i estret golf, que, poc a poc, s'anà reblint i acabà constituint la Depressió Pre-Litoral.\nEs per això que geòlegs i geògrafs han distingit tres subunitats perfectament definides: les Serres Pre-litorals, les Serres Litorals i, entre ambdues serralades, la Depressió Pre-Litoral.\nLa Depressió Pre-Litoral és una fosa tectònica delimitada per dues línies de falla principals. La ocupen les comarques de la Selva, el Vallès, el Penedès i el Camp de Tarragona.\nLes Serres Pre-litorals són les més interiors i és aquí on es troben els cims més alts. De nord a sud: les Guilleries, el Montseny, Sant Llorenç del Munt, Montserrat, el bloc del Gaià, les Muntanyes de Prades, el Montsant i la serra de la Llena, les serres de Colldejou i Llaberia, la serra de Tivissa, la serra de Cardó, les serres de Cavalls i Pàndols, el massís dels Ports i el Montsià.\nLes serres Litorals o de Marina són de menor altitud i molt erosionades per l'acció dels rius. De nord a sud: el massís de les Gavarres, el Puig de Cadiretes, el Montnegre, el Corredor, Sant Mateu, Collserola i el massís del Garraf.\nLes conques hidrogràfiques de Catalunya\nLa xarxa hidrogràfica es divideix en dos grans sectors: un vessant occidental, o de l'Ebre, format inicialment pel Segre i engruixit progressivament pels seus tributaris, que davalla dels Pirineus fins a confluir amb l'Ebre, i un vessant oriental, format pels rius menors que van desembocant a la Mediterrània al llarg del litoral català, des dels Pirineus al delta de l'Ebre. Entre els dos vessants hi ha un marcat desequilibri. El primer, amb una superfície una mica més gran, disposa d'un total d'aportacions d'una mitjana de 18 700 hm3 d'aigua anuals. El segon, amb una superfície semblant, disposa únicament d'una mitjana de 2 020 hm3/any. La causa fonamental d'aquest desequilibri és, naturalment, l'aportació de l'Ebre, que en la seva confluència amb el Segre és d'uns 12 000 hm3/any, com a mitjana. Cal tenir en compte, d'altra banda, l'aportació de les Nogueres, i també el fet que en el vessant oriental una part important del drenatge és efectuat mitjançant rieres, de règim molt irregular, que resten seques una bona part de l'any. Així, els canals de regadiu han pogut adquirir una importància més gran en el vessant de l'Ebre (canals d'Urgell, 478 hm3; alt d'Urgell, 145 hm3; d'Aragó i Catalunya, 362 hm3; de Pinyana, 369 hm3, a les comarques lleidatanes; i canal de la dreta i de l'esquerra de l'Ebre, al Montsià i al Baix Ebre, etc) que no a l'oriental (canal de la dreta del Llobregat, 40 hm3, i canal de la Infanta, 70 hm3, al Baix Llobregat i al Barcelonès, etc). El marcat desequilibri en el volum dels recursos hídrics de superfície fa que a moltes comarques (Maresme, Selva, Priorat, Conca de Barberà, Terra Alta, Osona, etc) prengui una importància creixent l'aprofitament de les reserves subterrànies. Catalunya té una relativa riquesa en aigües subterrànies, dins la tònica general de desigualtat entre les diferents comarques, motivada per la complexitat de l'estructura geològica.\nGlobalització: El primer que sens acut davant el mot globalització és pensar en la culminació del procés de mundialització, d'haver assolit finalment la comunicació entre tots, fins i tot d'interculturalitat. Qui s'hi pot oposar? En canvi, ens trobem en la construcció d'una nova estructura social d'acumulació del capital, molt més negadora de la llibertat, la igualtat i la fraternitat que l'anterior.\nHe utilitzat ja el terme estructura social d'acumulació, introduït per Gordon-Edwards-Reich (1988), que defineix les diferents fases per les quals ha passat el capital i assenyala la relació entre l'estricte funcionament econòmic i el conjunt d'institucions socials que el permeten. El capital funciona a través d'aquestes estructures socials d'acumulació fins que les seves contradiccions (i l'efecte de la lluita de classes) les fa entrar en crisi i trenca l'equilibri, de manera que cal construir-ne una de nova. En el fons, darrere de cada reestructuració i cada procés d'acumulació, hi ha dos processos: el de mundialització i el de tecnoburocratització. La globalització és la fusió de tots dos.\nEl capitalisme va néixer a partir d'economies del món, és a dir, de conjunts de països lligats al voltant d'un de dominant: en una segona fase, es desenvolupa l'economia social d'aquest país dominant; economia que es va internacionalitzant cada vegada més fins que s'arriba a una única economia mundial basada en el desenvolupament endogen dels països del capitalisme de centre i el desenvolupament dependent dels de la perifèria. Es mantenen en el cim tres blocs, els Estats Units, Japó i Europa, sota l'hegemonia del primer. La globalització és un pas més de la mundialització econòmica. I imposa la corresponent estructura social d'acumulació superadora de la contestació juvenil i perifèrica del final dels 60, en homogeneïtzar la població i la cultura (amb una de clarament dominant), creant així el que s'ha anomenat pensament únic. Tot això a través dels mitjans de comunicació, avantguarda avui de la tecnoburocratització, de forma que la societat actual s'ha anomenat també societat de la informació.\nMundialització: La mundialització no és una "nova època" o sistema de la Humanitat, sinó una fase del sistema capitalista, la que correspon a la seua conversió en capitalisme monopolista transnacional. Com tal és el resultat d'un procés (que amb diferents avanços i retrocessos va començar cap al segle XV-XVI amb els albors de l'expansió europea a la resta del planeta) que expressa l'hegemonització de les relacions socials de producció capitalistes en tot l'orbe terraqui, al minar aquestes, suplantar i/o supeditar a la resta de relacions precapitalistes i no-capitalistes de les distintes formacions socials, amb la conseqüent incorporació global d' éssers humans i territoris a la llei del valor del Capital.\nEn l'actualitat el Capital està acabant de completar eixe procés i entra en una fase de maduresa per a l'ús i control de la totalitat de l'esfera planetària, els espais "exteriors" (superfícies d'altres cossos celestes) e "interiors" del món, l'espai geomagnètic, l'espai estacionari, l'atmosfera, la biosfera, la hidrosfera, els codis genètics de la vida, la infraesfera o les diferents capes del subsòl. S'apropia amb major eficàcia també dels plurals sabers dels pobles, de la seua organització i destreses productives, els seus recursos culturals, les seues formes de preservar i relacionar-se amb els diferents medis, etc.\nL'ofensiva que inicia unilateralment la classe capitalista serà notòria i decisiva per al conjunt de processos socials, econòmics, polítics i culturals. Així pel que fa a la primera línia de força té lloc en les últimes dècades una brutal desregulació del mercat laboral, que apareix cada vegada més segmentat. De manera que mentre que els que treballen en llocs més o menys formals d'eixe mercat laboral són sobreexplotats en esforç i hores laborades, cada vegada més població entra en relació informal, transitòria, parcial, submergida o inclús delictiva o semidelictiva amb el món de l'ocupació, i altres capes són excloses aparentment de forma definitiva del mateix. La qual cosa tira per la borda les possibilitats alliberadores implicades en el desenrotllament de les forces productives, genera una accentuada escassetat artificial a escala planetària i en termes pràctics suposa una rotunda pèrdua de democràcia.\nEn conjunt, es produeix una forta desarticulació social, una ruptura dels mecanismes de defensa de classe obrera i de la seua eficàcia política, així com de la conformació de subjectes organitzats entorn d'aquest factor. Hi ha un nou increment de la desigualtat social, i un empobriment (o desenganxament de l'economia formal) d'amplis sectors de la població2, la precarització de la qual marxa paral-lela a l'allunyament de la participació en allò públic per la recerca de béns col-lectius.\nPrecisament, "allò públic" pateix un procés de remercantilització (o privatització dels serveis), parell a la minva dels drets socials àrduament adquirits durant els dos darrers segles: sanitat, educació, treball, seguretat en la vellea, seguretat i protecció laboral, accés a la vivenda, etc.\nAmb això, allò social (que fou un producte del capitalisme liberal després ampliat durant el capitalisme monopolista d'Estat com a resultat d'una determinada correlació de forces socials), va sent desmantellat, per convertir-se en mer reflexe de l'espai econòmic (de mercat).\nAquesta reversió del procés de socialització col-lectiva propicia no només una dissociació entre allò econòmic i allò social ( els indicadors d'ambdós camps ja no es corresponen de forma directament proporcional entre sí), si no també entre allò social i allò privat, de manera que aquest darrer component adquireix cada vegada més centralitat en la vida dels actors socials, al retraure's cada vegada més en ell. Parlem per això d'un procés de dessocialització.\nLa imposició d'aquest nou Capitalisme desregulat (o salvatge) necessita, com a contrapartida, una sobrerregulació del control ciutadà i una accentuació del control sobre els processos de socialització i en general sobre els dispositius ideològics; la qual cosa es tradueix en la recerca d'un substancial augment del disciplinament educatiu ( just quan ja s'ha extes l'educació formal a totes les capes socials i a la pràctica totalitat de societats del planeta com religió universal de progrés).\nAixò implica una profunda reorientació del sistema educatiu, a la qual ens aproximarem en els pròxims apartats.\n3.- La fam al món\nEl que em sembla prioritari en aquests moment, en comptes de pensar tant en la unió de la macroeconomia mundial, abans de fer això (que s'acabarà fent igualment), intentar fer un esforç per equilibrar un mica més el món i ajudar a que els menys afavorits es desenvolupin i almenys no faltin les necessitats primàries en cap racó del món. Un cop s'assoleixi això, ja podem caminar cap a la creació d'un nou món on tots poguem competir i no que uns siguin les manufactures dels altres.\n4.- Cultura i identitat\nLa guerra en Iraq ha vuelto a poner en primera página el problema kurdo y una vez más ha demostrado cómo el problema de las minorías nacionales puede ser explotado en beneficio del imperialismo.\nEn el Kurdistán viven entre 24 y 27 millones de kurdos. El territorio está dividido principalmente entre cuatro países: Turquía, Irán, Iraq y Siria. Las fronteras son totalmente artificiales, dibujadas de acuerdo con los intereses del imperialismo y dividen ciudades, pueblos e incluso familias enteras. Las primeras luchas del pueblo kurdo para conseguir su independencia y unidad se remontan al principio del siglo XIX. Desde entonces, el problema kurdo ha resurgido periódicamente con mayor o menor intensidad.\nEl imperialismo estadounidense ha utilizado durante los últimos años de forma cínica la lucha del pueblo kurdo contra el régimen de Sadam Husein. Por ejemplo, después de la Guerra del Golfo de 1991 los trabajadores kurdos que se rebelaron contra Sadam en las ciudades industriales del norte de Iraq fueron aplastados por el ejército iraquí; en aquel momento EEUU miró hacia otro lado porque prefería apoyar a Sadam que tener una revolución en el norte de Iraq. Hoy también podemos ver claramente que su intención no es permitir la independencia del pueblo kurdo, sino la creación de un “protectorado” en el norte de Iraq para controlar los pozos petrolíferos de Kirkuk y Mosul.\nEl programa de la burguesía nacionalista no sirve\nLa política de las dos principales formaciones políticas de los kurdos iraquíes —la UPK (Unión Patriótica del Kurdistán dirigida por Talabani) y el PDK (Partido Democrático de Kurdistan dirigido por Barzani)— está dominada por una perspectiva nacionalista y se han convertido en títeres del imperialismo estadounidense en la zona. Como hemos visto en muchas otras ocasiones (Albania, Kosovo...), es realmente estúpido confiar en el imperialismo.\nEn Turquía los kurdos sufren una brutal represión y carecen de los derechos democráticos más elementales. Por ejemplo, no pueden hablar su lengua y está prohibido pronunciar palabras como “kurdo” o “Kurdistán”. Irán también ha aplicado una política represiva contra los kurdos muy similar a la de Turquía.\nEl imperialismo, hipócritamente, derrama lágrimas de cocodrilo por los kurdos iraquíes, olvidándose al mismo tiempo de los kurdos turcos y de las incursiones turcas para masacrar a las guerrillas del PKK. Presenta a los nacionalistas kurdos iraquíes como “luchadores por la libertad” mientras que en Turquía los califica de “terroristas”. Es verdad que el régimen de Sadam oprimió brutalmente a los kurdos ¿pero qué ha hecho el ejército turco durante los últimos treinta años?\nEl PKK (Partido de los Trabajadores del Kurdistán) es el partido kurdo más importante del Kurdistán turco y es una fuerza de masas, pero durante años recurrieron a las tácticas del terrorismo individual, fracasando en la movilización del proletariado turco para que apoyase sus demandas de liberación nacional.\nEl objetivo de los trabajadores y campesinos kurdos en Turquía debe ser conseguir la unidad con la clase obrera turca para luchar contra el enemigo común, de la misma forma que el objetivo de los trabajadores kurdos iraquíes debe ser conseguir la unidad con los trabajadores iraquíes para expulsar de su país al invasor extranjero: el imperialismo estadounidense y británico. De esta manera se establecerían las bases para una Federación Socialista en la zona, el único marco en el que el pueblo kurdo haría efectivas sus aspiraciones de autodeterminación.\nb) El problema és més viu a Alemanya que a altres zones, ja que és un pañis que ja va viure algo similar i que ara ja té un població més mentalitzada per assolir aquest problema, partint de la base de que és un país ric on es pot trobar treball sense massa dificultat.\nc)L'exemple més clar, amb el qual guadren moltes similituts és el del poble jueu, que va patir exactament el mateix que pateixen ara els kurds amb la diferencia que ells gràcies al seu gran capital i la seva capacitat usurpadora varen sortir ben parats de la matança Alemanya.\nd) Després de la desaparició del Bloc de l'Est, la bipolaritat que coneguérem des de la Segona Guerra Mundial fins a 1989, ha donat pas a la imposició d'un Nou Ordre Mundial dirigit pels Estats Units. Aquest és el nom escollit per a designar una autèntica dictadura planetària fonamentada en tres eixos: capitalisme salvatge, com a economia d'explotació; el materialisme alienador i degradant de l'home, com a forma de vida; i l'adopció de formes polítiques tendents a la dissolució dels col·lectius naturals.\nL'escenificació de la situació comença el 1991 amb la Guerra del Golf, i continua amb la conducció de Palestina vers un govern de paper, la fallida invasió de Somàlia, la instigació d'una crua guerra civil a l'Afghanistan, el foment del tribalisme a l'Àfrica Negra, la intervenció a l'Amèrica Llatina amb l'excusa del narcotràfic, els bloqueigs de càstig als pobles cubà o iraquià, i darrerament una nova fase agreujada amb la violació de qualsevol legalitat internacional (bombardeigs sobre el Sudan i l'Afghanistan, Operació Guineu del Desert, segrest del líder kurd Abdul·lah Ocalan).\nAmb la desintegració de la Iugoslàvia socialista, l'antiga nomenklatura sèrbia canvia el seu discurs pel d'un nacionalisme feixistitzant amb la intenció de perpetuar els seus privilegis en el sistema. Això es concretà en la successió de dues guerres (Croàcia i Bòsnia) on va quedar clar el caràcter genocida del règim de Belgrad i l'augment de la repressió interna sobre la dissidència sèrbia.\nDe deu anys ençà, amb l'abolició de l'autonomia provincial, els albanesos del Kosovo han vist augmentar l'opressió de l'Estat central fins a límits intolerables. La resposta fou la creació d'una eficaç xarxa de resistència cívica a tots nivells que impulsà una infrastructura en qüestions tan essencials com l'educació o la sanitat.\nMentre que a través dels acords de Dayton les potències occidentals reconeixien una entitat com la "República Serbo-Bosniana", en cap moment es varen fer ressò de les reivindicacions polítiques dels albano-kosovars.\nTanmateix, fa dos anys els Estats Units decidiren la neutralització de Iugoslàvia com a aliada d'una Rússia en crisi. Era el moment ideal per a avortar un renaixement futur de la seva influència. Aprofitant la desesperació kosovar, arribà el moment de crear una organització armada que radicalitzés el conflicte i justifiqués un posterior atac contra Iugoslàvia. Així nasqué la UCK (Exèrcit d'Alliberament del Kosovo), les accions del qual fomentaren l'inici de la "neteja ètnica" dels serbis. Alhora, el règim de Milosevic trobava l'ocasió d'explotar en benefici propi els sentiments més viscerals del nacionalisme serbi, que instiga com a catapulta de poder.\nDesprés del fracàs de les negociacions de Rambouillet, on hom obligà els kosovars de renunciar a la seva Autodeterminació, el preàmbul de la guerra estava servit.\nAlan Roig Samaniego\n2n Btx. C\nEnviado por: ScrewedOi\nRelleusRiusVents a CatalunyaFormes de relleuPirineuConques hidrogràfiquesGlobalització


USTEC critica els recursos d'Educació per al nou curs per "insuficients" i "provisionals" i demana més personal - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nUSTEC critica els recursos d'Educació per al nou curs per "insuficients" i "provisionals" i demana més personal - Diari de Barcelona\nUSTEC critica els recursos d'Educació per al nou curs per "insuficients" i "provisionals" i demana més personal\nEl sindicat considera que la FP està "menyspreada" i exigeix planificació i una "veritable aposta" per aquests estudis\nEl sindicat USTEC-STEs critica els recursos del Departament d'Educació per al curs que aquest dilluns ha arrancat a Catalunya per "insuficients" i "provisionals" i demana que, quan se superi la crisi de la Covid-19, esdevinguin "permanents" i "estructurals". La portaveu nacional, Iolanda Segura, ha advertit de l'"infrafinançament endèmic", del "dèficit de personal" i que l'escola inclusiva "no té els recursos necessaris" per atendre l'alumat amb necessitats específiques (NESE) i ha insistit en la necessitat d'abaixar les ràtios. Quant a la formació professional (FP), molt demanada aquest any, el sindicat lamenta la manca de planificació, creu que està "menyspreada" i exigeix una "veritable aposta" del departament per aquests estudis.\nEl sindicat considera que els reforços que Educació ha desplegat davant de l'emergència sanitària de la Covid-19 a les escoles són insuficients i, a més, demana que no es plantegin de manera temporal, ja que "persisteix el dèficit de personal i de recursos", ha afirmat la portaveu nacional d'USTEC-STEs en una roda de premsa aquest dilluns amb motiu de l'inici del curs escolar a Catalunya.\nUSTEC-STEs manté que es necessiten més de 8.300 docents per tenir la mateixa capacitat de servei que hi havia el 2010 i demana més personal de suport educatiu tenint en compte l'aprovació del decret de l'educació inclusiva. A més, demana estabilitzar i consolidar el personal interí.\nEl sindicat ha tornat a carregar contra els decrets de plantilles i de direccions i n'ha demanat la derogació. USTEC-STEs ha alertat que s'ha "generalitzat" el nomenament de professors amb "mecanismes arbitraris", fet que està generant situacions de tensió i discriminació que els arriben de "manera continuada", sobretot de dones embarassades, ha exposat Segura.\nSegons dades del sindicat, les places perfilades representen l'11% del procediment d'adjudicacions d'estiu aquest any. Aquestes places han passat de 4.344 el 2017 a 7.527. Amb tot, USTEC-STEs considera que aquest creixement està sent lent per la denúncia que fan des del sindicat.\nL'organització també alerta d'"errades en procediments administratius habituals", com les adjudicacions o la gestió de la borsa, i retreu al departament "indiferència" respecte a les demandes del sindicat.\nCrítiques a Educació per l'FP\nSobre l'FP, el sindicat critica la "manca de planificació" del departament, després que aquest any s'hagi registrat una alta demanda, i adverteix que l'opció de l'Institut Obert de Catalunya (IOC) "no és la més adient", sobretot pensant en joves de 16 anys o amb manca de recursos. També demanen la retirada de la reforma curricular de l'FP. Segons el sindicat, suposa l'"externalització" de l'FP, l'acomiadament de milers de professors i la transformació de l'itinerari per "ocupar" joves en lloc de formar-los.\nEl sindicat tem que els protocols Covid-19 puguin "discriminar" alumnes\nSobre els protocols de la Covid-19 del nou curs, el sindicat tem que l'obtenció de les dades dels alumnes que estan vacunats i dels que no serveixi per "discriminar" els estudiants. També ha alertat de la manca de recursos que poden tenir alguns alumnes que s'hagin de confinar i dels problemes que això pot generar perquè tots els estudiants puguin seguir les classes.\nPer Gonzàlez-Cambray, el curs ha començat amb "normalitat"\nPer la seva banda, el conseller d'Educació, Josep Gonzàlez-Cambray, ha destacat aquest dilluns que el curs escolar ha començat amb "normalitat" i garantint la "presencialitat" als centres. Ho ha dit en el marc d'una visita a l'escola Tanit de Santa Coloma de Gramenet, on ha assistit amb el president del Govern, Pere Aragonès, i l'alcaldessa del municipi, Núria Parlón. El titular del departament ha subratllat que han pogut obrir els 5.470 centres arreu de Catalunya en un any amb "menys alumnat" i "més professors". Cambray també ha assenyalat que enguany es treballarà amb la mirada posada en l'estat "emocional" de l'alumnat a conseqüència de la pandèmia de la Covid-19.


Cursa les II Torres 2019 | Ajuntament de Campredó\nEmbedded video for Cursa les II Torres 2019\nPublicada el 14 Feb 2019\nDesprés d'un any de descans, la cursa Les 2 Torres de Campredó (Baix Ebre) tornava a entrar al Circuit de curses per muntanya de les Terres de l'Ebre. Tot i aquesta pausa a Campredó no han deixar d'organitzar la seva cursa per muntanya i marxa popular però sense puntuar al Circuit ebrenc. El que ha continuat organitzant-se sense aturades, dins del Circuit de les Terres de l'Ebre, és el canicròs de Campredó que enguany arriba a la 12a edició i que també era puntuable per al Circuit de la FEEC. Totes dues proves organitzades per Campredó Esports i UEC Tortosa.\nAixí, aquest diumenge 10 de febrer, corredors i corredores es van aplegar a Campredó per a participar a les quatre modalitats de la 10a cursa les 2 Torres amb la cursa absoluta (23 Km i 850 md+), l'exprés i júnior (18 Km i 660 md+) i la cadet (9 Km i 270 md+).\nA les 9 del matí es donava la sortida als 46 canicrossers que te tenien per endavant 9 Km i 270 md+, sortint de la població per sota l'autovia i enfilant cap a Lo Rodeo i l'Ardiaca, després van passar pel camí de les Moixonetes i el coll dels Rajolers on només quedaven 3,5 baixada passant pel barranc del Pont trencat fins arribar a la línia de meta. Els tres primers classificats absoluts van ser, en homes, Felip Puigarnau (independent) amb un temps de 0:43:08, Aitor Tomás (CEU Sud Actiu) amb 0:43:12 i Jordi Garcia (independent) amb 0:43:24. En dones el podi absolut va estar format per Tamara Willems amb un crono de 0:49:12, i Clara Bosch amb 0:50:36 i Yashmina Conde amb 0:56:57. Aquesta prova va ser la penúltima del 4t Circuit Canicròs Terres de l'Ebre que tancarà temporada el proper 17 de març a Amposta.


Inici > Restablert el servei de la línia 2 de metro entre Paral·lel i Universitat\nTambé reobre l'estació de Penitents de la L3, tancada des del 30 de juliol per renovació de les escales mecàniques\nDemà dilluns, 3 de setembre, es restablirà el servei de la línia 2 de metro al tram entre les estacions de Paral·lel i Universitat, que està suspès des del 30 de juliol per treballs de millora  de la infraestructura de la via. Des de les 5 del matí de demà dilluns els trens tornaran a circular amb normalitat entre tots dos extrems de la línia, de Paral·lel a Badalona Pompeu Fabra i a la inversa, tal com estava previst.\nLa suspensió del servei durant 35 dies ha permès fer obres de millora que són incompatibles amb la circulació de trens. L’actuació que ha dut a terme TMB s’ha centrat a renovar elements de la infraestructura  de la via de l’entorn de les estacions de Paral·lel i Sant Antoni.\nReobre l’estació de Penitents L3\nDilluns també reobrirà l’estació de Penitents de la línia 3 de metro, que ha estat fora de servei des del passat 30 de juliol per la renovació de les escales mecàniques que comuniquen els diferents nivells de l’estació, dins del pla de modernització d’aquests elements a la xarxa de metro que porta a terme TMB.\nEls treballs han permès substituir quatre de les sis escales mòbils de l’estació que han arribat al final de la seva vida útil després de 33 anys. La complicada operació  ha consistit a desmuntar i repartir en volums reduïts els elements de les escales perquè poguessin sortir cap al carrer i s’hi poguessin entrar els components de les noves. El moviment dels trams d’escales, eines i maquinària pesant era incompatible amb el trànsit de passatgers.\nA partir de dilluns, les noves escales estaran en fase de muntatge i per tant encara no podran funcionar, tot i que l’estació ja estarà oberta. Igualment faltarà substituir les altres dues escales, una nova fase de l’obra que es farà compatible amb el servei.\nSource URL: https://noticies.tmb.cat/sala-de-premsa/restablert-servei-de-linia-2-de-metro-entre-parallel-universitat


Keynes deia que ‘a llarg termini tots estarem morts’ per defensar la inversió pública com a eina per reactivar l’economia. La veritat, com diu el Professor Xavier Sala i Martín, és que el ‘llarg termini’ ja ha arribat i ha arribat en temps de recessió i ara les administracions han de pagar les seves factures per seguir tenint sobirania.\nLa realitat, doncs, és que els deutes s’acumulen, les grans inversions fetes durant el temps de bonança són moltes vegades impossibles de mantenir per petits ajuntaments, els deutes entre administracions ofeguen els més petits i creen un cercle viciós difícil de trencar on les excuses prenen forma de bucle impossible.\nUna de les solucions proposades és la disminució de municipis. A Catalunya hi ha un total de 947 municipis, un nombre exagerat per alguns experts que fa que les petites dimensions d’alguns, els faci impossible oferir serveis bàsics. De fet, el Catedràtic de la UB i expert en finançament autonòmic i municipal, Joaquim Solé Vilanova, va explicar en una recent entrevista feta per Montse Gené que si s’hagués de tornar a fer Catalunya, la mida ideal seria la de 150 municipis.\nLa teoria ho suporta tot, però a la pràctica és diferent. La conversa amb un polític de CDC em va fer acabar de convèncer. Una de les particularitats del nostre país és la família, és aquesta institució la que moltes vegades fa que la dura crisi que estem travessant sigui suportable per aquella gent que, poc a poc, perd la feina i veu complicat tornar-ne a trobar. I... què és el més semblant que tenim a la família? El poble: Les relacions entre els veïns, la identitat de cadascun dels municipis, que compta amb les seves particuliaritats, el seu argot; l’Ajuntament que rep als ciutadans que tenen problemes, l’alcalde que passeja pel poble i que, si cal, surt el diumenge a solucionar un problema en una casa en particular.\nÉs per tot això que, malgrat que en altres països al nord d’Europa el procés de fusió de diferents municipis hagi estat reeixit, no seria una bona idea per Catalunya. Descartada aquesta idea, s’han de buscar altres fórmules per fer possible que aquests petits municipis siguin viables econòmicament, que els serveis siguin assumibles i que s’aconsegueixin preus competitius. És precisament aquí on entra la qüestió sobre la necessitat dels Consells Comarcals, la continuïtat dels quals se sustenta, sobretot, per comarques com l’Anoia on hi ha 17 municipis amb menys de 1.000 habitants. Però... és legítim mantenir una infraestructura com la del Consell per gestionar una mancomunitat de serveis o podríem trobar organismes més lleugers i més eficaços i menys costos?


Szerval Horse Riding Holidays Dabas Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBercsenyi U.11., Dabas, Dabas, Hongria, 2370 - Veure al mapa\nMés informació sobre Szerval Horse Riding Holidays\nDissenyat tant per oci com per negoci, Szerval Horse Riding Holidays està situat idealment a Dabas; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Szerval Horse Riding Holidays és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, servei de llançadora per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, cuina americana, nevera, plat de dutxa, rentadora a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de sauna, massatge, equitació, jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Szerval Horse Riding Holidays no troba competidors en cap categoria.


Ciutadania activa (Pau Riera Dejuan)\nEls polítics que surten elegits dels comicis han de governar per a tothom, però que només la meitat de la població tingui la possibilitat d’escollir-los és, si més no, curiós\nPAU RIERA DEJUAN 14/08/2015 23:30\nL’any passat la població d’Andorra va augmentar i, segons els censos dels comuns, va arribar a gairebé 77.000 persones. D’aquestes, només 35.412 eren andorranes. Per tant la meitat dels habitants del país poden votar a les eleccions, siguin les generals o les comunals. Els polítics que surten elegits dels comicis han de governar per a tothom, però que només la meitat de la població tingui la possibilitat d’escollir-los és, si més no, curiós. Sí que és cert que fa dècades encara podien votar menys ciutadans dels que ho fan ara, però la proporció encara és desorbitada.\nEls sindicats USdA, SAT i Sitca van començar, a principis de juliol d’enguany, una enquesta d’opinió preguntant a la societat andorrana sobre si seria positiu que a les eleccions comunals poguessin votar tots els residents en lloc de només els andorrans. Als països de la Unió Europea els residents poden votar a les eleccions locals i a les europees. A poc a poc ens anem acostant a aquest òrgan que engloba els principals països del continent a través de diversos tractats i acords. Aquesta aproximació és un altre debat, però seria lògic que, si ens diuen que en un futur no podrem sobreviure sense la Unió Europea, anéssim adaptant alguns dels sistemes que ja posen en pràctica.\nAndorra és un país que té unes dinàmiques polítiques que acostumen a sorprendre a la gent de fora. Som una societat petita, més tancada del que ens agradaria a molts, i on el fet de conèixer les figures polítiques oscil·la permanentment entre la fina línia de ser quelcom positiu o negatiu. La perpètua sensació d’haver de recordar que s’és del país i que és un luxe perquè som pocs és, potser, la definició més clara de ser andorrans. Podria definir-se també com a patriotisme extrem. Per això sorprèn que la majoria de les persones que han expressat l’opinió en aquesta enquesta, un 96,7%, estiguin a favor que els residents puguin votar a les comunals i que, a sobre, la majoria siguin andorrans. Això evidencia un canvi de mentalitat que deixa enrere la creença que ser de nacionalitat andorrana és quelcom únic, molt valorat i sobretot, a l’abast de pocs elegits al món.\nPerò per què no s’ha fet el pas de deixar votar els residents d’altres nacionalitats? La por és el motiu principal. La por que la gent vinguda de fora pugui influir en les decisions de país. La por que persones no andorranes puguin decidir sobre el futur d’Andorra. La por que se’ns escapi de les mans el poder. Si les entitats que estan duent a terme l’enquesta aconsegueixen les 5.500 firmes que es necessiten per presentar aquesta iniciativa als grups parlamentaris, i si s’accepta a debat el vot dels residents no andorrans a les eleccions, apareixen dues discussions que no es poden obviar. La primera és la reciprocitat amb els països veïns. Els andorrans residents a Espanya, França o altres països haurien de poder votar a les eleccions municipals d’aquests estats.\nL’altre debat ha de girar al voltant dels anys necessaris per poder exercir aquest vot. 10 anys? 5 anys? 1? No es pot mesurar la implicació amb el país de cap ciutadà només amb els anys que hi ha viscut, però segons sembla és l’única manera de poder decidir-ho. Per tant, i donant per fet que és positiu que les persones que visquin en un país o en una parròquia, com en el cas de les eleccions comunals a Andorra, puguin decidir els representants perquè dirigeixin els pobles on viuen, s’hauria de demanar un mínim de coneixement del país i de l’entorn. 5 anys sembla una bona mesura de temps per assolir els coneixements bàsics i pràctics per ajudar a decidir el futur d’una parròquia. Perquè, sens dubte, el que ajuda a construir un país millor és la gent que hi viu, que hi treballa i que hi vol criar els seus fills.


Marta Farrés, alcaldessa: "La connexió dels dos aparcaments ens obre un ventall de possibilitats sobre la mobilitat al Centre" | Ràdio Sabadell\nMarta Farrés, alcaldessa: "La connexió dels dos aparcaments ens obre un ventall…\nImatge de l'accés a l'aparcament dels FGC al passeig Manresa | Arxiu\n15.01.2021 14:20 Núria García\nL'empresa que exploti en un futur els aparcaments soterrats de Doctor Robert i el Passeig haurà d'assumir el cost de la connexió de les dues infraestructures. "Surten els números. En la licitació, la idea és que qui guanyi el concurs faci les obres i no vagin a càrrec del pressupost municipal", ha assenyalat l'alcaldessa de Sabadell, Marta Farrés, en una entrevista a El Cafè de la Ràdio, en la qual ha repassat els principals reptes de la ciutat durant el pròxim any. Farrés ha detallat que les obres, que estarien enllestides en uns vuit mesos a partir del moment de l'inici, també permetran modificar els actuals accessos als dos aparcaments, de manera que es puguin habilitar pel carrer Les Valls: "Fem tot això per guanyar places, però sobretot per l'entrada i la sortida fer-la pel carrer Les Valls i tancar els accessos pels carrers peatonals, tot i que s'hauran de deixar com a sortides d'emergència".\nL'Ajuntament encara ha de culminar el procés de rescat de la concessió de l'aparcament de Doctor Robert, en mans de Saba, que acaba de perdre un litigi amb el consistori per reclamar una indemnització per les pèrdues derivades de les obres dels Ferrocarrils a la zona. Tot i això, Marta Farrés creu que un cop el projecte sigui una realitat gràcies a la nova licitació, es podrà començar a repensar de manera global la mobilitat del Centre: "La connexió dels dos aparcaments ens obre un ventall de possibilitats sobre la mobilitat al Centre i plantejar-nos de forma molt més contundent la pacificació de la zona". En aquest sentit, l'alcaldessa ha admès que la Via Massagué "és una de les grans peces que s'ha de transformar", tot i que ha afegit que caldrà garantir en tot moment el pas dels autobusos perquè el bus urbà continuï sent "competitiu".\n"Sempre hem dit que la Caserna és nostra". Així de contundent s'ha mostrat Marta Farrés davant la possibilitat que l'Estat pugui recórrer la sentència que desestimava una indemnització municipal al Ministeri de l'Interior a canvi de poder fer ús de l'equipament. L'alcaldessa confia que l'Estat no continuï amb un litigi que dura quinze anys. "Jo soc primer alcaldessa i sempre defensaré els interessos de Sabadell", ha sentenciat.\n"És molt difícil explicar a la ciutadania que pot anar a treballar o a l'escola, però no a votar", ha dit. Per això, l'alcaldessa defensa que els comicis se celebrin en la data prevista i està convençuda que "si es fa bé, es pot fer".


El Campus Docent Sant Joan de Déu s'agermana amb dues escoles d'infermeria de Colòmbia | Solidaritat Sant Joan de Déu\nInici » Actualitat » Notícies » El Campus Docent Sant Joan de Déu s'agermana amb dues escoles d'infermeria de Colòmbia\nEl Campus Docent Sant Joan de Déu s'agermana amb dues escoles d'infermeria de Colòmbia\nEl Campus Docent Sant Joan de Déu s'ha agermanat amb les Escoles d'Infermeria de Sant Joan de Déu de Bogotà i de la Cella-Antioquia, de Medellín (Colòmbia), un vincle que permetrà establir un treball en xarxa entre els tres centres de l'Orde.\nEl germà Luís Marzo, les doctores Amèlia Guilera i Júlia Roura i la Sra. Judit Boluña, del Comitè de direcció del Campus, van viatjar el passat mes d'abril a Colòmbia per dur aquests dos projectes d'agermanament. Van visitar les instal·lacions de l'Escola per a auxiliars d'Infermeria Sant Rafael de Bogotà i van compartir experiències amb professors i alumnes. Amèlia Guilera i Júlia Roura van impartir sessions amb alumnes de l'Escola de Bogotà, en temes de Comunicació i Treball en Equip, i de les Noves Tecnologies en la formació dels TCAE (Tècnic en Cures Auxiliars d'Infermeria), i amb l'equip de professors, amb l'objectiu d'ampliar els coneixements.\nEl Claustre de professores, les directores de l'escola de Bogotà, Olga Céspedes i Mª Elena Giraldo de l'escola de la Ceja, així com els representants del Campus, van compartir espais de debat de temes d'interès comú, com la qualitat, l'organització del temps i l'estrès, que tant preocupa al col·lectiu docent de les nostres institucions. Van conèixer les instal·lacions de les escoles de Colòmbia, de Cúria Provincial, i de la casa dels germans a la Clínica de la Paz, que ha permès al Campus Docent establir vincles sòlids entre els centres i signar un conveni de col·laboració.\nDes de Sant Joan de Déu apostem pels agermanaments entre centres per facilitar l'intercanvi de coneixement i el treball en xarxa, però també per poder ajudar econòmicament, amb enviament de material, amb intercanvi de professionals o amb desenvolupament de tecnologia als centres dels països més pobres. Entenem la cooperació internacional com un intercanvi entre iguals, mutu i enriquidor per a tots, que pretén fomentar el desenvolupament i aconseguir l'eradicació de la pobresa.


DIFERENTS MANERES DE SER ESPANYOL - ALBERT CORTES MONSERRAT\n21 de juny de 2014 a les 12:17 am\nEi, el problema de la frase borbònica amb què titules és que es tracta d’una trampa. Segons ell, caben a Espanya totes les formes de sentir-se espanyol; i això és veritat, més o menys. El problema és que només els espanyols caben a Espanya. Els que ni en som ni ens en sentim de cap de les maneres, no hi cabem pas, també lògicament. Perquè els Països Catalans són una nació, i Espanya n’és una altra. Així de simple.


La Tramoia de l'Espectacle » Llegides\nDirecció Tècnica, Il·luminació\n‘Llegides’ és el nou cicle de lectures dramatitzades ideada per membres de l’Esbart Teatral de Castellar que s’estrena a la Sala de Petit Format de l’Ateneu. Després de la reposició de l’obra ‘Això no és vida!’, l’entitat reprèn els actes amb una proposta original i novedosa que sorgeix de la necessitat de mantenir un bon nivell de creació pròpia de l’entitat teatral en la programació estable d’espectacles.\nLa programació de ‘Llegides’ és assumible per l’entitat i ofereix als espectadors un nou producte cultural, més àgil, més fàcil de muntar i prou atractiu. La voluntat de l’ETC és aprofundir en el text teatral més enllà de l’escenificació.\nTotes les sessions de ‘Llegides’ -un total de quatre propostes per aquesta temporada-, tenen unes característiques similars, que s’interpreten com a sessions d’una mateixa unitat. Aquestes particularitats es tradueixen en un vestuari mínim, l’ús de càmera negra, caracerització dels actors i actrius, i elements d’atrezzo.\nCada sessió de ‘Llegides’ tindrà un director diferent que triarà l’obra que s’interpretarà, i també escollirà els actors i actrius que treballaran l’espectacle.\nAndreu Buenafuente presenta ‘1 noche mágica = 1 año de escuela’, Gala Yamuna 2013\n© 2022 La Tramoia de l'Espectacle


Aliments saludables per a l'estiu - Bio Eco Actual\nHome Nutrició & Consells Aliments saludables per a l’estiu\nEl següent consell és bàsic per a qualsevol persona: cal mantenir una dieta saludable.\nHem ingerir els aliments més variats, en la seva justa ració; i això es complementa amb l’opció de realitzar exercici físic. I aquelles persones que requereixen de fer una dieta (per les qüestions que siguin) han de seguir les recomanacions saludables d’un nutricionista.\nAquesta equació sana s’ha de mantenir durant qualsevol moment de l’any, però amb especial atenció durant l’estiu. I quin és el motiu?\nDurant l’època estival, tots consumim menys calories, per la qual cosa hem de mantenir una dieta baixa en calories, al temps que els aliments han de ser sans i molt refrescants, ja que ens ajudaran a combatre les altes temperatures.\nAixí mateix, aquests aliments han de contenir un bon nombre de nutrients: minerals, vitamines i antioxidants. El cos humà consumeix moltes més sals i cal reposar-les de manera ràpida. Per aquest motiu, la ingestió d’aigua és crucial per aconseguir una adequada hidratació. Aquesta barreja ajuda a mantenir una òptima temperatura corporal.\nEvidentment, l’alcohol (especialment la cervesa, molt desitjable a l’estiu) i els refrescos ensucrats no són molt recomanables durant aquests mesos. Ni tampoc aquells aliments qualificats com menys saludables. Però són una temptació en aquest temps, on hi ha més moments d’oci i on la dieta sol descontrolar. Això sí, res de descuidar d’aquells aliments rics en proteïnes, greixos i hidrats de carboni. Han de seguir consumint, però la seva proporció ha de reduir-se considerablement.\nNutricionista, el nostre aliat\nEls aliments més estiuencs solen ser aquells que s’engloben dins de la categoria d’hortalisses i verdures. Aporten els nutrients necessaris, mantenim una ingesta calòrica molt controlada i ens aporten frescor a l’organisme. Amanides i gaspatxos són algunes de les receptes estrella.\nLes fruites són un altre clàssic, a l’haver-n’hi un major nombre de varietat en comparació a l’hivern.\nApunta comprar síndries, préssecs, paraguaianes, prunes i una infinitat d’opcions que trobaràs en els supermercats.\nSi t’agraden els gelats, òbviament serà un clàssic de l’estiu i podràs degustar-los, però en la seva justa mesura. Els gelats tenen moltes calories. Algunes alternatives són els sorbets de fruites o els iogurts gelats, sempre que siguin saludables a nivell calòric.\nDins de la ingesta saludable d’aliments, els nutricionistes recomanen fer entre quatre i cinc àpats, en els mateixos horaris de sempre i evitant així arribar amb molta gana als àpats principals del dia.\nEl sopar, com ja saps, ha de ser molt lleugera. En cas d’haver de fer algun tipus de dieta, no busquis a la xarxa i aplics el que llegeixis. El millor consell és anar a un nutricionista el qual ens aconsellarà sobre la millor manera d’aconseguir aquesta dieta saludable que dèiem a l’inici.\nPots accedir a un nutricionista bé a través de la sanitat pública o bé a especialistes amb l’assegurança de salut privada. En tot cas, si ens posem en mans d’un nutricionista, no només millorarem la nostra dieta, sinó que veurem com controlem el nostre pes i això repercutirà beneficiosament en el nostre estat físic i mental. Aprendrem sobre les característiques de cada aliment, el que ve a ser que serem conscients del que mengem i adquirirem uns hàbits saludables. Aquests factors seran clau en aquelles persones amb alguna intolerància alimentària.\nAixò es tradueix en més anys de vida i amb una major qualitat de vida.\nQuè t’ha semblat aquest article? Deixa’ns els teus comentaris!


Hotel Rittersprung Burg Reuland Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel RittersprungDorfstrasse 19, Ouren, Burg Reuland, Bèlgica - Veure al mapaExcel·lent8,2Basada en45comentarisHotel RittersprungVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 46 fotosMolt bona ubicació 8,6Veure al mapa8,6UbicacióParticularitats que li encantaranbarRestaurantsaparcament de cotxesmagatzem d'equipatgesaló\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Ouren, vosté es sentirà com a casa a Hotel Rittersprung, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Ouren. Els clients de l'hotel poden gaudir de magatzem d'equipatge, restaurant, bar, saló. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, despertador, telèfon, aparell de televisió per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, jardí, sala de jocs que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Ouren, faci de Hotel Rittersprung la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Àpats, begudes i refrigeribarRestaurants Serveis i comoditatsmagatzem d'equipatgesalózona de fumadorsAccéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantPlease kindly note that the hotel does not accept credit cards. Comentaris recents de clients


CORI - Demà Ple municipal de setembre\nDemà Ple municipal de setembre\nLa CORI, com sempre, ha preparat dues mocions i dues preguntes\nLa CORI vol que la bandera de Reus presideixi el balcó prinicipal de l'Ajuntament i l'ampliació de l'horari de la biblioteca\nEl dr. Juantxi amb la bandera de Reus\nArrenca amb força el nostre grup municipal presentant les dues mocions més interessants de la jornada.\nPer un costat exigim que a l'Ajuntament de Reus hi llueixi la nostra bandera sense cap complexa ni vergonya. El nostre Grup Municipal no assimila el per què no hi ha la bandera de la ciutat onejant en un lloc privilegiat del nostre ajuntament.\nPer un altre costat, i a petició de l'e-moció ciutadana, exigim la obertura de la Biblioteca Central Xavier Amorós també a les tardes els mesos d'estiu. És una vergonya que Reus no disposi d'una biblioteca amb un servei digne pels nostres ciutadans.\nA través de les preguntes també demanem que se'ns digui sous i noms de la gent que hi ha a INNOVA i que cobren una pasta gansa cada mes. Tenim dret a saber-ho.\nI també preguntarem pels possibles pagaments que ha de fer l'Ajuntament a empreses de vigilància per que no els robin a les obres. I ens preguntem que fa la Guàrdia Urbana que no pot garantir la seguretat a la nostra ciutat.\nTot això ho podeu llegir amb més detall als .pdf de la dreta.\nLes mocions del setembre 2010\nLes preguntes del setembre 2010


Catalunya treballa en prevenir els incendis forestals a través dels serveis de tala i poda d’arbrat - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nCatalunya treballa en prevenir els incendis forestals a través dels serveis de tala i poda d’arbrat\nDes de que es va adjudicar el contracte per ENDESA DISTRIBUCIÓN ELÈCTRICA, S.L., Talher està donant tot aquest any el servei de tala i poda d’arbrat sobre xarxes aèries AT, MT. BT a la Catalunya Occidental (Lleida MT, Lleida BT, Tarragona MT, Tarragona BT).\nL’empresa també porta diferents projectes de franges de protecció contra incendis a Municipis com els de Torrelles de Llobregat, Tordera (LOT 4) o el Districte de Nou Barris amb l’adjudicació dels Treballs de desbrossament i neteja de massa forestal a Torre Baró, Vallbona, Ciutat Meridiana i límits amb el Parc de Collserola.\nLa funció d’aquestes franges de protecció perimetral és la de mitigar l'acció d'un foc provinent de la zona forestal per facilitar les tasques d'extinció i, d'aquesta manera, salvaguardar els béns i les persones. A més, aquestes franges han de prevenir l'avanç d'un incendi originat dins de la zona urbana i evitar que s'estengui cap a la massa forestal.\nUnes actuacions Subvencionades\nDes de l’any 2005, la Direcció General de Medi Natural ha subvencionat l’obertura i el manteniment de franges de protecció perimetral d’urbanitzacions amb criteris de prevenció d’incendis forestals. Els treballs que s’inclouen en aquestes subvencions consisteixen a aclarir l’estrat arbori i estassar l’estrat arbustiu, en un franja d’almenys 25 metres d’amplada, en els boscos que envolten les urbanitzacions o nuclis urbans. Es respecta un arbre cada sis metres i es neteja el sotabosc deixant-hi les espècies que no són inflamables.


Una de cada tres persones ateses pel SAIER és sol·licitant d’asil – elcomunista.net\nInicio » CATALÁ » Una de cada tres persones ateses pel SAIER és sol·licitant d’asil\nPosted on agosto 29, 2018 by ELCOMUNISTA.NET in CATALÁ, EL COMUNISTA // 0 Comments\nAl servei d’atenció social del SAIER s’hi atenen persones estrangeres extracomunitàries i sol·licitants d’asil. En total, fins al juliol del 2018 se n’han atès 12.621, un 14,6% més de les que es van atendre en el mateix període del 2017. D’aquestes, les persones demandants de protecció internacional suposen un 36%, un percentatge que s’ha quintuplicat en només 3 anys.\nPel que fa a les famílies refugiades ateses enguany pel SAIER, s’hi comptabilitzen 1.020 menors, una xifra que supera els 846 de tot l’any 2017.\nVeneçuela segueix sent el país des del qual més persones sol·liciten protecció internacional, i juntament amb les provinents de Colòmbia, Hondures i Geòrgia sumen el 60% del total. Per contra, des del mes de març s’ha produït una davallada en el nombre de persones refugiades d’origen ucraïnès.\nA la ciutat de Barcelona s’allotgen, diàriament, unes 400 persones en situació de vulnerabilitat que haurien de ser ateses per l’Estat espanyol. D’aquestes, 200 per mitjà del SAIER, 76 al Centre municipal d’AcollimentNocturn d’Emergències (CANE), gestionat per la Creu Roja, 100 a través del programa Nausica i al voltant de 100 al Centre d’Urgències i Emergències Socials de Barcelona (CUESB).


Guanya en intimitat amb el bruc natural\nPosa la teva casa al resguard de les mirades indiscretes\nEn aquest habitatge s’ha instal·lat la malla Simple Torsió galvanitzada combinada amb l’ocultació de bruc natural, amb aquest tancament s’aconsegueix augmentar notablement la privacitat de la casa.\nEl tancat s’ha col·locat al voltant del perímetre del jardí, en la part exterior del mur de pedra que envolta la residència. Amb aquest sistema s’augmenta l’altura del tancament, així com la seguretat.\nEl bruc natural està cosit amb filferro galvanitzat, el mateix material amb el qual està fabricada la malla simple torsió. Tots dos elements són resistents i duradors.


Arriba la segona edició de la Magic Line València! – Personas sin Hogar – Sant Joan de Déu València\nArriba la segona edició de la Magic Line València!\nHome>>Actualitat, Esdeveniments>>Arriba la segona edició de la Magic Line València!\nLa segona edició de la Magic Line València tindrà lloc el proper diumenge 2 de febrer. La Magic Line SJD és la mobilització solidària que organitza l’Obra Social de Sant Joan de Déu en favor de les persones en situació vulnerable. El punt culminant de la mobilització és una caminada per equips i no competitiva.\nEl valor de la Magic Line SJD radica en les accions de sensibilització i captació de fons que organitzen els equips durant els mesos previs a la caminada per a aconseguir el seu repte solidari. Fer xarxa és un dels pilars de la Magic Line SJD, la xarxa que fan institucions, proveïdors, empreses, comerços, centres educatius, artistes i altres col·lectius per tal de fer possible aquest esdeveniment i destinar el 100% dels fons aportats pels equips a projectes socials. Cada any s’aconsegueix recaptar prop de 400.000 € per a accions d’ajuda a persones en situació de sense llar o dependència, persones amb trastorn mental o discapacitat, persones majors, infància, etc.\nAquesta mobilització és una oportunitat per a vincular les empreses amb la realitat social que les envolta. Per a aconseguir els seus reptes solidaris, treballadors i treballadores poden col·laborar amb diferents accions com a rifes, cafés solidaris o articles solidàries, amb les quals recaptar fons que se sumen al marcador solidari de la Magic Line València i es destinaran als programes d’atenció social per a persones en situació de sense llar, que desenvolupa Sant Joan de Déu València. Aquest és el cas de El Corte Inglés, per exemple. El personal dels seus diferents centres a València van formar tres equips, que van desenvolupar accions solidàries com a rifes i venda de polseres per a recaptar un total de 3.710 Euros. A més, El Corte Inglés serà l’encarregat de dinamitzar l’eixida de 5 KM de la caminada. Cal destacar que aquest és el trajecte adaptat per a persones amb mobilitat reduïda.\nINSCRIU-TE A LA MAGIC LINE VALENCIA, ÉS BEN SENZILL:\nCREA UN EQUIP DE 5 A 20 PERSONES\nORGANITZA ACCIONS SOLIDÀRIES EN FAVOR DE LES PERSONES EN SITUACIÓ DE SENSE LLAR\nIX A CAMINAR EL 02/02/2020\nBy San Juan de Dios| 2020-01-16T17:43:57+01:00\tJanuary 16th, 2020|Actualitat, Esdeveniments|0 Comments


Concentració de jubilats i pensionistes en defensa del sistema públic de pensions\nLes organitzacions de gent gran de CCOO, UGT i la plataforma de Gent Gran consideren que el sistema és perfectament sostenible si es prenen mesures per millorar els ingressos\nLes organitzacions de jubilats i pensionistes de la UGT i CCOO de Catalunya i la Plataforma de la Gent Gran es concentren dimarts, 27 de juny davant la seu de l’Institut Nacional de Seguretat Social (INSS) del carrer de Sant Antoni Maria Claret, 9-11, de Barcelona.\nEls jubilats i pensionistes lliuraran al director de la Seguretat Social de Barcelona un manifest en defensa del Sistema Públic de Pensions, que considerem que és perfectament sostenible, encara que per a això calgui reforçar la seva estructura d’ingressos. Al text, les organitzacions proposen algunes mesures per a la millora conjuntural i/o estructural d’ingressos.\nLes organitzacions també exigeixen al Govern central que arribi als acords necessaris en la Comissió del Pacte de Toledo amb els agents socials, i que l’índex de revaloració de les pensions de la reforma unilateral del 2013 sigui substituït per una fórmula diferent que garanteixi el manteniment del poder adquisitiu de les persones pensionistes.\nEn l’acte es farà públic un document elaborat pels convocants que mostra com fent retocs al sistema de recaptació i de seguretat social es podrien aconseguir millors recaptacions en matèria de pensions, cosa que evitaria que s’haguessin de produir retallades.\nL’augment de les pensions es farà segons l’IPC real…


Arts plàstiques - Museu Virtual del Poble Gitano a Catalunya\nEls gitanos existeixen en el món de l’art, això és evident. Però potser és menys evident o menys plausible que existeixen dins de l’univers de les arts plàstiques. La representació dels gitanos al llarg dels diferents períodes històrics (parlem del segle XV en endavant, que és quan els gitanos ja viuen a la major part de territori europeu) s’ha donat amb major o menor incidència, depenent del pes de la presència dels rom a cada territori.\nEn l’època moderna (segles XV, XVI, XVII i XVIII) la imatge artística dels gitanos va ser minoritària i estereotipada. No es coneixen pintors gitanos, a excepció Antonio Solari “lo Zingaro”. Moltes de les imatges que representaven a gitanos, generalment gitanes, estaven associades a la representació de verges amb trets físics de gitana. Com a tema estrella considerem el tema iconogràfic de la Bonaventura dita per gitanes que a la vegada roben o estafen. D’aquest període no es coneix cap escultura que representi els gitanos, però sí que tenim mostres de gravats i de tapissos molt interessants. Al segle XVII ja veiem en les pintures grups o famílies nòmades que fan el camí. En tota aquesta varietat de representació els gitanos i gitanes són vistos com a persones exòtiques o estrangeres que tenen les seves pròpies formes de vestir i de viure. Destaquem d’aquesta època les pintures de Caravaggio, els gravats de Callot i les tapisseries del Castell de Gaasbeek.\nEl segle XIX és el moment de l’eclosió del motiu gitano en les arts plàstiques, pintura, gravat i escultura. Són molts els artistes foranis els que viatgen a Espanya per poder plasmar els gitanos i la seva forma de vida. Els gitanos seran els protagonistes i deixaran de ser un simple detall de la composició. El poble rom serà vist com un poble original, sense canvis, representant de l’autenticitat i això serà el més atraient per als artistes romàntics i costumistes. La majoria d’artistes exposaran els trets més folklòrics dels gitanos i els potenciaran fins a la sacietat. És també en aquesta època quan els models gitanos i gitanes s’identifiquen i fins i tot se’n conserven testimonis directes. Trobem un munt de gravats de gitanos que serveixen per il·lustrar publicacions de tipus antropològic i concretament de mostraris de vestits. Destaquem d’aquest segle les pintures de Fortuny i les de Sorolla, juntament amb els gravats dissenyats per Gustav Doré i les escultures de Benlliure.\nEls gitanos van servir com a justificació artística a uns quants pintors espanyols que hi van dedicar gran part de la seva producció. Pintaran gitanos des d’una visió moderna i en conseqüència amb els moviments artístics del moment (finals del segle XIX i principis del XX). Una representació d’aquests artistes són Nonell, Anglada-Camarasa, Zuloaga i Romero de Torres.\nL’art del segle XX i els gitanos segueixen relacionats. Els rom es representaran de maneres diferents a les conegudes anteriorment. Les avantguardes també es faran ressò dels gitanos i els utilitzaran per experimentar amb noves tècniques i amb noves concepcions artístiques. Després de la Segona Guerra Mundial i durant tot el segle XX guanyarà força la representació dels gitanos com a víctimes de la persecució i el genocidi nazi. Destaquen pintors de la importància de Picasso, Dalí, Matisse i un llarg etcètera.\nActualment el fet més important i destacable de les arts plàstiques en relació amb els gitanos és que els mateixos gitanos en són els artistes. Evidentment, segueixen havent gadjès que utilitzen els gitanos com a tema i ho fan de manera molt lloable. Apareixen gitanos artistes en tots els països on hi ha gitanos, és a dir, per tot el món. Aquest gitanos són artistes de qualitat que volen donar i afegir la seva visió artística callada durant tants segles. Destaquen artistes gitanos com ara Antonio Maya Cortés, Gabi Jiménez, Damian Lebas o Janos Balázs.\nEscrit per Mercedes Porras.


Té una propietat a Andorra i segueix esperant una oferta atractiva per materialitzar la seva venda? Doncs a Casanova tenim la solució, li comprem el seu pis amb les millors condicions del mercat!\nComprem el seu pis de forma ràpida i garantida\nA Casanova som conscients que la venda d'un immoble sovint segueix un procés lent i estressant, el qual pot arribar a fatigar i desil·lusionar al mateix venedor en veure que la seva propietat no suscita l'interès suficient.\nPer aquest motiu, Casanova Grup Inversor compra la seva casa o pis a Andorra de forma ràpida i garantida, oferint un servei molt més àgil que pels canals tradicionals i adaptat a les seves circumstàncies i necessitats de venda. A més, cal recordar que som un grup d'allò més solvent, amb llarga experiència al sector immobiliari andorrà i amb un gran nombre de clients satisfets.\nPer què vendre el seu pis a Casanova?\nEntre els principals beneficis que obtindrà en cas de vendre la seva propietat a Casanova Grup Inversor, destaquen els següents:\nLi proposem l'oferta més justa i competitiva del mercat\nFormalitzarem la compra en el menor temps possible\nProporcionem la màxima seguretat jurídica i financera durant tota l'operació de compravenda\nFes el trasllat amb total comoditat\nSi està interessat a rebre una oferta per la seva propietat o vol rebre més informació sobre altres serveis que oferim, només ha d'emplenar el formulari o trucar al nostre telèfon d'atenció al client.\nOferim el preu més just del mercat\nUn cop efectuat el primer contacte i analitzada l'operació a efectuar, el següent pas és programar una visita immediata per tal de poder taxar el pis o casa en qüestió i poder oferir-li el preu més just possible, atenent, entre altres aspectes, a l'estat de l'immoble, la seva ubicació o l'estat del mercat immobiliari en el moment donat.


Perico Masquefí: No hi ha manera...\nContinua la dinàmica negativa en la que ha entrat l'equip, i el Depor, sense fer res de l'altre món, s'ha emportat els tres punts de forma merescuda. En tot el partit només hem generat un parell d'ocasions de gol, mentre que els gallecs fins i tot podrien haver aconseguit un marcador més ampli, però Kameni ho ha impedit amb algunes aturades de mèrit.\nLa ratxa negativa ja comença a ser preocupant. Els equips que venen darrera s'han apropat molt, i el calendari sembla difícil (València a casa i Madrid a fora). Tot i aìxò, seguim tenint la Champions a dos punts... Ara toca despertar i remuntar el vol. Dissabte contra el València és un partit clau.\nPublicat per Marcan Sánchez Valiente a les 1:45:00


Sabeu allò de 'tothom es creu capaç de ser entrenador del Barça'? Doncs a mi em passa el mateix amb les exposicions del MACBA. Ara hi mostren la primera d’una trilogia on es repassen les obres de la col·lecció del museu pertanyents al període de la dècada del 1980. I el meu interior crida, mentre recorre les sales: “No! Marcatge a l’home, res de defensa zonal!”, “Kippenberger davanter? Millor lateral!”... “Aquest Valldosera està encara molt verd, millor cedir-lo una altra temporada”, etc.\nAi, els 80, època de desencís. Ni Kennedy ni Joan XXIII, ara Reagan, Joan Pau II i punks. I aquí, mort el Merma, el naixement de les institucions artístiques i culturals. El creador passarà de criticar el sistema a no moure un dit sense subvenció... Però el MACBA ho veu d’una altra manera. La col·lecció és la pàtria, una pàtria 'kleenex', per sort, que serveix de revisió torracollons de la història, una història amb rerefons revolucionari, on el lumpen es defensa a cop de 'bakalao' i rock basc, fanzins i apropiacionisme.\nArticulada al voltant de tòpics com 'el sagrat i el popular', 'el cos i el seu revers', les obres basteixen discursos. Un pot llegir-los o no. I el resultat canvia. Carlos Pazos i la seva instal·lació poden ser una pila de referents, o un drama semiòtic encobert, i unes fotografies d’Humberto Rivas al transvestit Violeta la Burra, una violentació de la normativitat del cos social.\nEl meu entrenador intern prefereix somiar i no llegir fullets ni carteŀles –el crític sí que ho fa–, i passejar pels 'INTERFACEs' (1977) de Richard Hamilton i Dieter Roth, tot recordant com de grans eren, aquests dos cadaquesencs adoptius, o descobrir com Antonio Beneyto –el mateix que trobareu pel carrer de Ferran amb un llibre sota el braç– abordava la cantant punk 'Nina Hagen' (1982). Ai, la transcendència!


Calavifa: Fira de primavera\nEl proper diumenge 22 d'abril es celebra a Olesa la Fira de Primavera. Una fira en la qual les diferents entitats del poble possen paradetes i venen llibres o mostren les feines fetes al llarg de l'any.\nEn aquesta fira podreu veure aplecs de fotografia antiga, anuncis d'activitats que es faran en el futur i trobar butlletins i revistes.\nLa fira de Primavera es celebra a la Plaça de la Creu al matí, de 10 a 15 hores. Aquesta fira sempre es celebra el diumenge més proper a Sant Jordi i serveix també com a punt de compra de llibres i roses.\nAlhora, al camp de futbol d'Olesa de Bonesvalls podreu assistir al partit de futbol entre l'Olesa i el Quintinenc. El partit comença a les 12, o sigui que aquest diumenge és un bon dia per fer un 2x1. Visita a la fira i després a veure el partit. Allà us esperem.\nPublicado por Calavifa en 11:44\nEtiquetas: C.F.Olesa, festes i tradicions, Olesa de Bonesvalls


A l'ombra de Tenebra: La Cala Fosca\nUna antiga rondalla ens explica com Pirene, filla del rei Tubal (segons la mitologia catalana, ja que segons la mitologia grega és filla del rei Bèbrix), després de ser alliberada de l’incendi dels Pirineus per Hèracles (aquesta versió assegura que no hi va morir socarrimada), va voler conèixer el litoral i, en contemplar les delícies de la mar, va resoldre establir-s’hi.\nAmb aquesta fita va recórrer tota la costa, sense que es decidís: la badia de Roses li semblà massa gran, la cala Aiguablava de Begur massa pedregosa, etc. Tot indicava que la deessa, o princesa, s’inclinaria per alguna platja de Calella o bé de Llafranc. La nau, emperò, va patir una avaria passades les Illes Formigues, prop del Cap Gros, on van haver de tocar terra per reparar l’embarcació. La princesa va tocar la sorra i li semblà extraordinàriament suau i fina. Decidí que els seus servents hi construïssin allí un palau ben ferm, entre la terra i el mar.\nEls pescadors de la zona quedaren admirats, no tan sols amb la nova construcció, que incorporà horts, jardins i camps de conreu, sinó també amb la saviesa, simpatia, generositat, gràcia i bellesa sense parió de la jove. Tothom volia ser prop d’ella, cantava com els àngels i de pretendents en tenia a cabassos.\nEl senyor feudal de la contrada, que vivia al proper castell de Sant Esteve, també va quedar-ne enamorat i li demanà per casar-s’hi, una proposta que la noia refusà. Irat per la resposta negativa, ordenà d’amagat cremar el castell de Pirene de nit, quan tothom dormia.\nDiuen que la roca ennegrida (Roca Fosca) que hi ha avui al mig de la platja de la Cala Fosca és l’única resta de la fortalesa.\nPublicat per Emili Gil a 10:53\nEtiquetes de comentaris: La Cala Fosca


Un nou episodi al culebrot Semenya/IAAF | Fosbury\nFosbury » Atletisme » Un nou episodi al culebrot Semenya/IAAF L’atleta, que s’ha canviat als 3000 metres per no haver de medicar-se, critica la normativa de la IAAF contra les persones amb desenvolupament sexual diferent\nL’atleta sud-africana Caster Semenya no ha aguantat més i ha carregat contra la Federació Internacional d’Atletisme (IAAF), un cop aquest dimarts es van publicar els 163 fulls de la resolució del Tribunal d’Arbitratge Esportiu (TAS) sobre l’apel·lació de Semenya. Tot i que des del passat 1 de maig ja se s’havia que havia fallat en favor de la IAAF.\nLa corredora, que pateix un hiperandrogenisme que augmenta la seva fabricació de testosterona afavorint, teòricament, el seu rendiment esportiu, creu que la IAAF l’ha utilitzat com a conillet d’índies i vol evitar que altres atletes amb desenvolupament sexual diferent (DSD) passin per el mateix tràngol que ella.\nLa normativa que va aprovar la IAAF el passat abril de 2018 i que va entrar en vigor el passat 8 de maig, obligava a baixar de 10 a 5 nanomols el nivell de testosterona per cada litre de sang 6 mesos abans d’una competició.\nSemenya participant als Mundials de Berlín del 2011 – Flickr: az1172\nEl TAS reconeix que la IAAF qualifica a les atletes amb hiperandrogenisme com “atletes biològicament masculines amb identitats de gènere femenines”, condició que segons el seu criteri fa injust que competeixin amb altres dones. Una situació que la defensa de Semenya troba inacceptable, entenent que no pot ser la IAAF qui decideixi qui és dona i qui no ho és.\nRecurs a la justícia ordinària\nPerò el passat 30 de maig, la sud-africana ja va deixar clar que no es pensava rendir en la seva lluita, anunciant un recurs a la justícia ordinària contra la decisió que havia pres el TAS.\nAquest cop davant el Tribunal Federal de Suïssa, al·legant que la sentència del TAS va en contra dels seus drets i es constitutiva d’aplicació de la normativa contra la discriminació.\nLA seu del TAS a Lausana – Wikimedia Commons: Fanny Schertzer\nEl 3 de juny, la justícia suïssa va donar-li la raó i va ordenar la immediata suspensió de la nova regulació que la força a medicar-se per seguir competint.\nCanvi de disciplina\nD’altra banda, però, un altre dels fets estranys al voltant d’aquesta normativa, és que la necessitat de medicar-se per reduir els nivells de testosterona afecta només a les atletes que corrin distàncies d’entre 400 metres i una milla. En el que sembla una sentència feta a mida contra Semenya, pràcticament.\nD’aquesta manera, l’aleta sud-africana ja va anunciar que canviaria de modalitat per passar-se dels 800 als 3000 metres, on ja no haurà de patir prenent medicacions fetes per reduir el seu rendiment natural.


La professora del CITM Lourdes Delgado publica el fotollibre Cants a la natura | Blog CITM UPC\nLa professora del CITM Lourdes Delgado publica el fotollibre Cants a la natura\n05/10/2010 by CITM\nLourdes Delgado, destacada fotògrafa i professora del Grau en Fotografia i Creació Digital del Centre de la Imatge i la Tecnologia Multimèdia, és l’autora del llibre de fotografies Cants a la natura, publicat el 2010 per la Galeria H2O.\nLa fotògrafa ha fet servir per a aquesta ocasió la tècnica del col·lodió humit, un dels mètodes pioners de la fotografia, inventat l’any 1851 i usat durant 30 anys, especialment als Estats Units. El col·lodió va suposar un avenç en la fotografia en superar algunes de les mancances del daguerreotip i aconseguir més d’una còpia de la foto i una major precisió en la reproducció i la qualitat dels detalls.\nD’aquesta manera, Lourdes Delgado ha captat amb gran detall la textura d’elements de la natura i la seva lluminositat. Dins l’obra Cants a la natura, concebuda com una mirada perplexa de la natura, les fotografies s’han organitzat en díptics, tríptics i composicions de 4,9 i 12 plaques de 9,2 x 11,8 cm., on cada placa es juxtaposa i associa a les altres sense aparent relació directa, en una acció experimental, lliure, integradora, figurativa i abstracta alhora.\nPostproducció de vídeos UPC Recerca Jove al CITM\nEl Gran Teatre del Liceu i el CITM renoven el seu conveni de cooperació educativa per al curs 2010-2011


La llarga lluita d'En dr. Cat contra la injustícia i l'opressió onsevulla l'ha dut a tenir un munt d'enemics, la majoria d'ells prou coneguts. Sovint l'han volgut liquidar, a vegades tan sols ridiculitzar-lo o humiliar-lo. Sense èxit.\nHitler. En dr. Cat va ser el malson dels alemanys al front iugoslau i albanés, on dirigí moltes unitats de xoc partisanes. Per molt que ho intentaren, els nazis mai van poder apressar-lo. El psicòpata assassí de masses Hitler, que odiava els gats, li va afagar tanta ràbia que va ordenar la construcció d'un camp de concentració per a gats vora de Breslau. Afortunadament, l'arribada de l'Exèrcit Roig va impedir que la instal·lació entrés en funcionament. De fet, els russos van passar molts anys intentant averiguar per a què dimonis s'havia construit aquell recinte tan estrany.\nStalin ja odiava a l'Avi Cat arrel d'un afer alcohòlic en el que el va deixar en ridícul i encara més a En dr. Cat, qui el criticava obertament per mig món i es deixava veure en públic amb en Trostsky, enemic número 1 del psicòpata assassí de masses georgià. De fet, En Cat s'havia vist obligat a de fugir de l'URSS amagat en una llauna gegant de caviar el 1921. Es rumoreja que un tipus amb piolet (probablement agent del NVKD) va recòrrer el front d'Aragó (on en Cat era comandant de forces especials del POUM) el 37 demanant per un «tipus amb pinta de gat».\nFranco, un psicòpata assassí de masses amb dèries imperials, va intentar dinamitar el Garraf sencer per a no patir un atemptat com el que va estar a punt d'enviar Alfons XIII a l'altre barri arrel del «Complot de Garraf». Himmler, que creia que el Sant Grial podia estar-hi amagat, li'n va fer desistir. En Franco i en Cat no van tenir massa contacte. Acabada la Guerra d'Espanya, en Cat va fer la Segona Guerra Mundial, la guerra civil grega, va estar a l'Àfrica, Suez, Algèria, Cuba...De fet va estar tan enfeinat amb revoltes i conspiracions, que pràcticament no va tornar al Garraf per més de dos o tres dies fins que en Franco era mort. Una pena, d'haver-s'ho proposat, el dictador no hagués sobreviscut a un atac planejat per en Cat.\nEisenhower va ser més dolent que el pebre i va arribar a ser president dels Estats Units malgrat ser un psicòpata assassí de masses, autor del terror nuclear i la carera armamentística. Va organitzar la preeeminència del terrible lobby de la indústria militar a Washington i va crear l'imperialisme ianqui de la guerra freda, basat entre altres coses en l'ús de la CIA per desestabilitzar règims «no amics» i assassinar polítics desfavorables. Mossadeq, Nasser, Lumumba...són algunes de les seves víctimes. L'únic que va fer de bó va ser els peus al boig de Mac Arthur, que volia rebentar Corea del Nord i mitja Xina amb bombes atòmiques. Entre molts assassinats que se li imputen va donar ordre de pelar en Cat i l'Avi Cat diverses vegades, amb resultats llastimosos per als seus agents.\nEric Von Heineken, ufòleg de dubtosa reputació, estava obsessionat que en Cat representava la punta de llança d'una invasió d'extraterrestres comunistoides i ateus. El seu llibre «Cats from outer space», publicat a Las Vegas el 1967 duia el subtítol «Who really is Dr. Cat?».\nDurant una colla d'anys va estar emprenyant en dr. Cat, que per aquella època vivia a Las Vegas, amb aparells, denúncies a l'FBI i als «men in black», en col·laboració amb els seus amics alcohòlics Demis Roussos i Rod Stewart.\nDemis Roussos, infaust cantant grec de panxa descomunal i veu aflautada, acompanyà durant una temporada Eric Von Heineken, que en plena paranoia alienígina, perseguia constantment En Cat per Las Vegas.\nUna baralla amb en Cat en el casino on aquest treballava de croupier, li havia fet perdre el seu famós barret. La panxa, deguda a un abús crònic de souvlakis, moussaka greixós, chili-dogs, burritos i baklavas, li impedia seriosament acomplir el seu somni de fer-se bandoler mexicà, ja que no trobava cap cavall que l'aguantés. Però confiava cegament en el seu barret per ser acceptat més enllà de Tijuana.\nD'aquí l'odi persecutori contra l'heroi anticolonial i l'estranya aliança amb en Von Heineken.\nRod Stewart, cantant que es creia molt sexy i formà part de l'assetjament a En Cat dirigit per Von Heineken a Las Vegas, més que res per avorriment. En una bronca de bar va perdre la memòria i durant dos anys va deixar el pop i actuà com cantant tirolès en diversos cabarets i motels dels estats de Nevada i Utah. Finalment un fan el va reconèixer i va trucar a la seva discogràfica, que el va reciclar amb sorprenent facilitat.\nEnver Hoxa va ser un tirà psicòpata que va governar Albània després de la II Guerra Mundial, sotmetent-la a un règim funest de tall estalinista. En Cat, que havia tingut un rol decisiu en l'alliberament d'Albània d'italians i nazis, no era del grat d'en Hoxa, que veia en ell un obstacle pels sus plans de controlar el país. En Hoxa i els seus sequaços van fer caure en un parany en Cat i els seus partisans. L'heroi anticolonial va haver de fugir per potes i es salvà nedant fins a Corfu (el que té el seu mèrit tenint en compte com arriben a odiar l'aigua els gats).\nLuís M. Anson, un dels caps pensants de la Brunete mediàtica, feixista maquillat, buc insignia de l'imperialisme espanyol de dreta rància, que tant sovint han atacat les idees que encarna En dr. Cat. Va escriure: «La miseria moral y política de los catalanes es tan grande que ahora ya buscan sus líderes entre los gatos» (ABC del 15-7-02).\nEls Borbons, des de sempre i per sempre, fins que abdiquin o siguin abdicats.\nEls tres tenors desafinadors i, en general, la rancietat hispana, en especial del sector ultranacionalista del PSOE que sota el tímid vernís pseudoprogressista no aconsegueix dissimular el seu profund racisme colonial.\nFelipe Gonzàlez i Alfonso Guerra van dur la transició espanyola cap al pacte amb els postfranquistes, liquidant l'esperit de l'oposició clandestina, destruint un possible estat federal i obrint la porta a l'economia especulativa salvatge, la corrupció i la màfia. Amb diners de la CIA i l'SPD, van carregar-se l'hegemonia del PCE, que s'havia currat l'oposició antifranquista mentre ells feien «el señorito». Van pagar aquest ajut amb l'engany més gran al poble espanyol en el referèndum-presa de pèl de l'OTAN. Van impulsar el terrorisme d'estat i van acabar amb la jove democràcia espanyola fent els ulls clucs a la corrupció i la tortura. Especialment espantós Alfonso Guerra, incapaç d'entendre la diversitat nacional i creador d'un politburó a la búlgara que va dur el PSOE i el país a un nivell de democràcia real baixíssim. Imperialistes espanyols d'esquerra fins a la psicopatologia, van convertir el 500 aniversari del genocidi indi a Amèrica en una apoteosi nacionalista espanyola.\nJohn Quayne Hugues, periodista de la BBC que va entrevistar En dr. Cat a Cu-Chi, al Vietnam, el 1971. L'entrevista va acabar molt malament i l'acció corporativista d'en Quayne va provocar un boicot dels media a la figura d'en Cat que ha perdurat fins ara i que explica en part la seva poca notorietat pública. Cal dir que aquesta poca notorietat és perfecta per a un conspirador com en Cat, que així pot anar i venir sense fer massa soroll.\nDuran, que vendria la pàtria per un ministeri i a sa mare per un bon lloc a les tertúlies. De fet no té cap relació directa amb En dr. Cat, tal com pot veure's, ja que l'heroi anticolonial probablement no s'hagués pogut reprimir de deixar-li un record amb les urpes al mig del seu front prodigiosament interminable de Judes.\nBorrell, per tal de demostrar la seva total adhesió a la causa de l'opressor actua com més anticatalà que els propis espanyols més furibundament anticatalans. Des que va posar el tren d'amplada europea de Sevilla a Madrid fins que va impedir parlar en català al Parlament Europeu al diputat Berant Joan o va insultar una diputada kurda, han passat molts anys. Ell però, segueix sent l'exemple màxim del bon catalanet.\nLes princeses, guapes o lletges, que no abdiquen i no es declaren públicament republicanes, lesbianes o com a mínim, anarquistes.\nBush, Aznar: L'imperi i els seus servents. Acabada la segona guerra mundial, i expulsat d'Albània, la lluita d'En dr. Cat va tenir un nou enemic: l'Imperi, encarnat en aquells (i aquests) moments pels USA.\nLa gentussa que el serveixen, Aznars, Bushos, Berlusconis, Blairs han estat definits per en Cat com la púrria del planeta. Les seves agències han intentat esborrar del mapa el nostre heroi, sense cap mena d'èxit.\nDr. Pat, un curandero d'allò més patiller que actúa a Massalfassar i rodalies. De fet és força inofensiu, però com hi ha gent que confon el «Consultori del dr.Cat» amb el «Consultori del dr. Pat», en Cat s'enfurisma potser de manera exagerada i innecessària.\nBaltasar FdP Garzon, jutge justicier que es creu per sobre del bé i del mal, fa ulls grossos a la tortura, il·legalitza partits, envia la gent a la garjola pel sol fet de tenir idees diferent a les de l'imperiet... Persegueix els fatxes a l'estranger però deixa tranquils i ben tranquils els fatxes espanyols.\nQuan era molt jove va passar una època als USA, estudiant mètodes policials i fiscals a l'FBI (d'on li ve aquesta dèria «Clint Eastwood»). Allí va conèixer en dr. Cat a través d'una delació i va intentar detenir-lo per possessió de marihuana, ser d'esquerres i tenir molt més èxit que ell amb les guapes hippies de Haight Street. En Cat se li va escapar pels pèls i fonts de l'Audiència Nazional han filtrat que el súper jutge planeja la seva revenja.\nNina, o com ser una «bona catalaneta» col·laborant a sac amb l'imperiet a través del programa escombriaire i colonitzador «Operacion Trumfo». En dr. Cat sosté que va arribar tan lluny aprofitant-se que del seu amic de l'època de Las Vegas Xavier Cugat, els seu «protector» i que (sempre segons en Cat) ja rapapiejava. Quan el dr. la veia per la tele solia disparar-li amb el Maurici, malgrat les protestes dels altres teleespectadors lligaires i del tresorer de la LA, que no donava per pagar televisors nous.\nMuskar XII, el repel·lent rei de Sildàvia. Bàsicament, és un rei i com ja heu vist, En dr. Cat és enenmic de tots els reis arreu, reals o de còmic.\nPedro J. o la mentida com a obra d'art (de les horteres, com les de la seva dona). No és que sigui l'únic periodista mentider del món, ni l'únic reporter espanyol fastigós o que fa vomitar, però en Cat li té una especial mania des que en una notícia al panflet «El Mundo» el 6/7/93 l'acusava de col.laborador amb el GAL. La veritat és que en diverses ocasions, en Cat ha organitzat com a venjança trobades nocturnes de centenars de gats a la gespa de la seva piscina mallorquina i concursos d'aquells d'a veure qui pixa més lluny just a la vora de l'aigua clorada. No és cert que això inspirés a Agatha Ruiz de la Prada el perfum «Gatita».\nCambó, o com la «moderació» i el «seny» obren les portes a la destrucció més absoluta, a la mort, al caos. Al seu fulletó «Per la concòrdia» al·ludeix directament a Macià, En Cat i el seu avi quan fa referència a «aquests eixalabrats» que volen la «independència»... Quan els franquistes a qui havia finançat van passar mitja Catalunya a sang i foc no els va trobar «eixalabrats» fins massa tard. Maleït siga!! I pensar que té una estàtua a Barcelona allà on en Quico Sabaté volia fer passar un camió carregat de dinamita per fer volar la comisaria de Via Laietana!!\nEl coronel Sponz, cap de la policia secreta de Bordúria. En dr. Cat ha tingut problemes (com a mínim) amb les següents agències: l'NKVD, el KGB, les SS, l'Interpol, el FBI, el Deuxième Bureau, la ZEPPO, el MI5, el MOSAD, el CNI, el CSI i els "homes de negre" de la NASA. El braç terrorista de l'Imperi, la CIA, l'ha encalçat per mig planeta i ha atemptat contra ell en més de cinquanta ocasions, des de Guatemala al Vietnam, passant per Pernambuco i Sausalito, afortunadament sense èxit. Cal dir que el número de vídues amb condecoracions per serveis prestats que odien en dr. Cat i alguns dels seus col.laboradors més pròxims, com el capità Jaques, és considerablement alt.\nEl reverend Ward.K.Phillips, va ser salvat del suïcidi per En dr. Cat a Las Vegas, qui fins i tot l'acollí a casa seva una temporada. Però es va fer testimoni de Jehovà i es convencé que en Cat era un dimoni, pel que el denuncià al FBI, que envià en BFdP Garzón (aleshores ajudant de fiscal en pràctiques) a detenir-lo, sense éxit. Va escriure un fascinant article al "Readers Digest" el 23-11-70 sobre la seva relació amb en Cat. Després va tenir alguns problemes de salut mental i va acabar de predicador al Disneyworld d'Orlando.


Laia Anglada, de Martorelles, és la nova bateria del grup musical Ebri Knight - Vallès Visió\nLaia Anglada, de Martorelles, és la nova bateria del grup musical Ebri Knight\nLa martorellenca Laia Anglada des dels dotze anys que toca la bateria. Va estudiar a l’Escola de Música de Mollet i ara es forma en el Liceu. Tot i que ha fet la carrera de psicologia, el seu objectiu és dedicar-se al món de la música. Ara té la possibilitat d’aconseguir aquest somni de la mà de la banda del Maresme, Ebri Knight. Des del mes de febrer és la bateria del grup després de fer una prova.\nLa primera cançó de la Laia amb el grup Ebri Knight ha estat el single ‘La Cura’ que vol ser un homenatge al sector sanitari. La composició del single i l’enregistrament s’ha fet durant el confinament.\nLa Laia sempre ha estat vinculada a la perscussió amb entitats culturals del poble i també ha estat la bateria de grups com el Ventilador de rumba i mestissatge o Atzagaia de reggae. Per ella, la percussió és el batec de la música.\nAra la Laia està treballant amb el grup Ebri knight per definir els temes pel nou disc de la banda i davant la manca de concerts per finançar-lo han iniciat una campanya de micromecenatge a través de la plataforma Goteo.


Mostrant de 21 a 30 de 39 entrades disponibles.\nArticle publicat a la web Apuntateuna, ideas para la dinamización sociocultural. Es pot llegir aquí\nEl circ social: una eina educativa per a l'empoderament\nArticle publicat a La Directa el 25 de novembre i escrit per Antonio Alcántara sibre el circ social, arran de la I Trobada de circ social celebrada el 25 de novemvre de 2015 a l'Ateneu Popular 9 Barris i organiztada per la Comissió de Formació de l'APCC.\nUn itinerari sorprenent a través del circ català (Descobrir Catalunya)\nReportatge aparegut a la revista Descobrir Catalunya (núm. 164). Amb text de Begoña Garcia i fotografies d'Oriol Clavera.\nEl circ sempre s’ha definit pel seu caràcter ambulant, però malgrat això és possible traçar un itinerari per seguir-lo.\nNo es tracta de seus estables per veure espectacles, sinó de centres de creació per a companyies que porten el circ amunt i avall, i que són plataformes de difusió de les arts que engloba. Senyores i senyors, grans i petits, passin i vegin, l’espectacle és a punt de començar!\nMarc legal dels circs amb vela que actuen a Catalunya\nEl Departament de Cultura i l’Associació de Professionals de Circ de Catalunya, que cohesiona el col•lectiu de treballadors d’aquesta disciplina artística, van impulsar l’elaboració del Pla integral del circ, aprovat el 12 de març de 2008. La missió d'aquest pla és proveir un marc estable perquè la formació, la creació,la difusió, la producció i la projecció internacional del circ es facin en les condicions adequades i perquè tots els ciutadans puguin gaudir-ne.\nUna de les prioritats del Pla integral del circ és dotar la professió d’un marc legal. Actualment, però, ja existeix una normativa pel que fa a la relació entre els circs de vela i els municipis catalans que acullin les seves instal•lacions. Amb la voluntat d'ordenar i sintetitzar conceptes, i de ser una guia clara i pràctica que faciliti la comprensió d'aquesta normativa, el Departament de Cultura presenta el "Marc legal dels circs amb vela que actuen a Catalunya".\nEn ebullició. Programa de professionalització per al sector del circ\nEn ebullició. Programa de professionalització per al sector del circ.\nTesi Màster Oficial Gestió Cultural de la Universitat de Barcelona (UB)


Sebastian Telfair - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n9 de juny de 1985 (1985-06-09) (34 anys)\n183 centimetres (1,83 m)\nPortland Trail Blazers, 13è (2004)\nPortland Trail Blazers (2004–2006)\nBoston Celtics (2006–2007)\nMinnesota Timberwolves (2007–2009)\nLos Angeles Clippers (2009–2010)\nMinnesota Timberwolves (2010-2011)\nPhoenix Suns (2011-)\nJamel Thomas (germà d'un sol pare)\nStephon Marbury (cosí)\nTelfair va acudir a l'Abraham Lincoln High School, des del qual va saltar a l'NBA, convertint-se amb la seva alçada d'1,83 en el jugador més baixet a ser triat en el draft procedent de l'institut. Durant el seu any sènior, Sebastian es va comprometre amb la Louisville Cardinals i amb el seu entrenador Rick Pitino. No obstant això va decidir saltar al profesionalisme i deixar en l'estacada l'opció de l'NCAA.\nSebastian Telfair va ser triat per Portland Trail Blazers en el lloc 13 del draft de 2004. L'1 de gener de 2005, Telfair va quallar el seu primer gran partit en l'NBA, amb 14 punts, 5 rebots i 5 assistències. Al mes següent, el febrer, el tècnic Kevin Pritchard, que havia substituït a Maurice Cheeks, va posar de titular a Telfair i aquest va respondre amb nombres decents, però la mala sort es va encebar amb ell perdent-se 23 dels últims 28 partits i acabant Portland amb el pitjor rècord des de 1975. Va acabar la temporada 2004-05 amb 6.8 punts i 3.3 assistències.\nEn la temporada 2005-06, amb Nate McMillan de nou tècnic, Telfair va començar la campanya com a base titular. La seva producció va créixer poc, però encara eren molts els quals consideraven que era molt inexpert per a ser titular del lloc de base. El desembre de 2005 va sofrir una lesió en el seu dit pulgar que el va obligar a perdre's 12 partits en els quals Steve Blake li va guanyar el lloc. Amb l'equip sense cap opció de col·locar-se en playoffs, Telfair va aconseguir el 5 d'abril de 2006 davant Houston Rockets la seva primera cistella guanyadora. Promitjà 9.5 punts i 3.6 assistències.\nEl 28 de juny de 2006, Telfair va ser traspassat, juntament amb Theo Ratliff i una 2a ronda de 2008, a Boston Celtics a canvi de Dan Dickau, Raef LaFrentz i la 7a elecció del draft de 2006, que va ser Randy Foye, però que seria després traspassat a Minnesota Timberwolves pel 6è, Brandon Roy.\nL'aposta va sortir malament, ja que en Boston va tenir un rendiment molt pobre, 6.1 punts i 2.8 assistències. A la fi de juliol de 2007, va ser traspassat a Minnesota Timberwolves juntament amb Ryan Gomes, Theo Ratliff, Al Jefferson i Gerald Green a canvi de l'aler pivot Kevin Garnett.\nEl 15 de febrer de 2005 els Blazers el van multar després de trobar-li una pistola en el jet privat de l'equip a l'Aeroport Internacional de Boston. El jugador va afirmar que l'arma pertanyia a la seva nòvia Samantha i que sense voler s'havia dut la seva bossa a l'hora de viatjar amb l'equip.\nEl 16 d'octubre de 2006 la policia va investigar una possible relació del jugador amb el tiroteig del cantant de rap Fabolous, que va rebre un tir en la cama a la sortida de la discoteca Justin's. Telfair es trobava en la discoteca aquesta nit i el tiroteig es va produir poc després que al base dels Celtics li arrenquessin del coll una cadena valorada en 50.000 dòlars.\nEl 20 d'abril de 2007 Sebastian Telfair va ser detingut per dur una pistola després que la policia el parés per anar a massa velocitat. Conduïa a més de 120 km/h en una zona on no es podien passar els 70 km/h. Telfair es trobava a Nova York i anava amb un amic en el cotxe. Per si no n'hi hagués prou, conduïa amb un carnet de Florida que estava caducat i duia sota el seient del co-pilot una pistola del calibre 45. De manera que va ser detingut per possessió d'armes de segon grau, per conduir sense llicència i per sobrepassar el límit de velocitat.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sebastian Telfair\nPerfil a NBA.com de Sebastian Telfair\nWeb Oficial de Sebastian Telfair\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sebastian_Telfair&oldid=21326272»\nJugadors dels Boston Celtics\nJugadors dels Phoenix Suns\nJugadors dels Los Angeles Clippers\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 juny 2019 a les 15:14.


El Cercle Sport acull la tercera part del cicle «Repensar la vida, repensar la mort» - Empordà\nLa d'aquest dilluns està dedicada al testament vital i té com a ponent el notari Josep Maria Estropà\nEMPORDA.INFO 26.11.2018 | 08:59\nImatge de la segona sessió del cicle. EMPORDA.INFO\nImatge de la segona sessió del cicle.\nAquest dilluns, a dos quarts de vuit del vespre, se celebra la tercera i darrera conferència del cicle "Repensar la vida, Repensar la mort", organitzat per la Fundació Vergés Ginjaume i l'Arxiprestat de l'Empordà Interior, sobre algunes qüestions actuals que sorgeixen entorn els moments finals de la vida. La sessió d'avui, que té lloc a l'auditori del Cercle Sport de Figueres, està dedicada al Testament Vital i serà donada pel notari José M. Estropà sota el títol "El testament vital: autonomia de la voluntat i capacitat de decidir".\nEl passat dilluns va tenir lloc la segon conferència del cicle, titulada "La incomoditat del sobrement:reptes espirituals" que va ser impartida per Sebas Aupi, capellà de l'hospital Trueta i de Santa Catalina, qui va parlar sobre el concepte de dolor en la cultura contemporanea i en altres cultures, i com les diferents maneres de fer-li front. L'acte va ser presentat per Ms. Miquel Angèl Ferrés, capellà de les parròquies de Figueres.