A principis d’any vam cobrir dos emocionants nous entrants en el camp dels préstecs amb criptomoneda. Ethlend i SALT es van llançar gairebé al mateix temps cap a finals de 2017. I ara que una part de la pols s’ha eliminat dels seus respectius ICO, s’està desenvolupant correctament.\nDesprés de gairebé un any de funcionament, vam decidir tornar a visitar aquestes plataformes i veure com s’enfronten entre elles en aquest mercat en evolució: Ethlend vs SALT.\nTotes les àrees de les finances tradicionals s’estan convertint en criptografia. Però els préstecs criptogràfics ofereixen una oportunitat especialment interessant per als inversors que vulguin mantenir els seus actius a la cadena de blocs. Comencem amb algunes definicions per mantenir-vos al joc:\nGarantia (n): Un actiu promès quan es contracta un préstec; l’actiu es perd si el prestatari no pot tornar el préstec.\nRelació préstec-valor (n): Terme financer utilitzat pels prestadors per determinar la riscositat d’un préstec. L’import del préstec dividit per l’import de la garantia us proporciona la proporció percentual.\n1 Què és Ethlend?\n2 Què és el préstec de sal?\n3.1 Aprofitant els vostres actius criptogràfics\n3.2 Ajornament fiscal\n4 Alguns riscos potencials\n4.1 Risc de tipus de canvi\n4.2 Usabilitat deficient & Procés\n4.3 Seguretat & Censura\n5 Pensaments finals: Ethlend vs Salt\nQuè és Ethlend?\nEthlend és una plataforma de préstec de criptomonedes descentralitzada. L’autèntica bellesa d’Ethlend rau en la seva xarxa de préstecs peer-to-peer. Tot i que això significa que no complirà la majoria de lleis estatals i provincials, crea, però, un sistema molt més accessible per a persones de tot el món. I això és realment el centre de la revolució de les criptomonedes.\nAtès que Ethlend funciona exclusivament a través de contractes intel·ligents Ethereum, Ethlend no té mai diners. A més, això significa que els prestataris i els prestadors només poden utilitzar actius basats en Eth i Eth, com OmiseGo i Augur, quan es comprometen a contractar.\nAquest és potser l’inconvenient més gran d’un ecosistema només de criptomonedes. La majoria de nosaltres encara fem transaccions a la vida diària amb paper moneda i és probable que vulguem un préstec USD, Euro o alguna altra moneda local. Per descomptat, hem de recordar que sempre hi ha algun element de centralització a l’hora d’introduir una porta d’entrada fiat a l’equació. Per tant, això és bo o dolent segons el vostre punt de vista.\nEl procés de préstec és bastant senzill. Dues parts iniciaran un contracte intel·ligent i acceptaran els termes de les taxes, les garanties, etc. Normalment, els prestataris publicaran les seves fitxes basades en Ethereum i els prestadors d’Ethereum. Un cop s’hagi confirmat tot, la xarxa Ethlend transferirà l’Ethereum al prestatari que haurà de retornar el prestador a Ethereum (amb interessos) periòdicament..\nEl procés bàsic per als prestataris i els prestadors de la plataforma és el següent:\nEl procés Ethlend\nPer obtenir una visió més profunda d’Ethlend, consulteu la nostra guia detallada d’Ethlend.\nQuè és el préstec de sal?\nSALT és una plataforma de préstec criptomoneda centralitzada. El principal atractiu per als prestataris de SALT és la possibilitat de demanar prestat diners en efectiu en fred contra els seus actius criptogràfics. Això és molt més pràctic per a l’home del carrer.\nLa xarxa, però, té uns requisits més estrictes si teniu previst seguir aquesta ruta. Per començar, només s’admeten els clients de determinats estats dels Estats Units, el Regne Unit i Nova Zelanda:\nLes àrees de préstec limitades disponibles a través de la plataforma Salt\nTot i que això crea algunes garanties per als usuaris, és clar que la manca d’ubicacions disponibles farà que els usuaris de tot el món busquin solucions alternatives.\nEn segon lloc, només es pot convertir en prestador si és un inversor acreditat. Als EUA, això vol dir que haureu de demostrar un patrimoni net d’almenys un milió de dòlars. Finalment, caldrà SALT KYC / AML (Conegueu la verificació del vostre client / Anti blanqueig de diners) abans de poder crear contractes a la seva xarxa.\nEl procés de préstec SALT només es diferencia del de Ethlend en forma de garantia criptogràfica contra fiat en lloc de criptomoneda pura. Un cop acordats i aprovats els termes del préstec, el prestador ingressarà per exemple. USD al compte bancari del prestatari mentre un contracte intel·ligent bloqueja la criptografia dels prestataris. El prestatari haurà de fer pagaments en USD periòdicament i, en cas d’impagament, els seus actius es transferiran al prestador..\nEn aquesta etapa, només Ethereum o Bitcoin són compatibles com a garantia. Per obtenir un desglossament de SALT, consulteu la nostra guia detallada de SALT.\nAprofitant els vostres actius criptogràfics\nPotser l’avantatge més gran d’utilitzar la vostra criptografia com a garantia és l’apreciació de preus a llarg termini contra la moneda fiduciària. Una altra crisi financera mundial s’acosta potencialment i mantindre actius criptogràfics sòlids com Bitcoin i Ethereum té molt sentit en el cas d’aquest esdeveniment..\nDe vegades, necessiteu diners en efectiu amb poca antelació, és inevitable: un vehicle s’avaria, hi ha una emergència mèdica o un amic necessita la vostra ajuda. Ara, no necessàriament heu de vendre el vostre xifrat per obtenir diners en efectiu. Per descomptat, això només s’aplica a SALT per ara, però en el futur, si la criptografia s’utilitza per a despeses diàries, esperem que Ethlend guanyi popularitat..\nEls impostos relacionats amb la criptografia són un problema bastant enganxós a molts països. Els inversors encara no tenen claredat en molts casos i els reguladors segueixen comprenent com fer front a aquesta nova classe d’actius inesperada. A més, solen passar el seu temps dolç normalitzant les coses per al públic en general.\nEls préstecs sobre actius virtuals us permeten ajornar l’impost sobre les plusvàlues fins que realment haureu de vendre el vostre criptogràfic en un canvi fiduciari. Per descomptat, pagueu interessos pel vostre préstec, de manera que seguir aquesta ruta sense necessitar-ho realment no té sentit per si sol.\nAlguns riscos potencials\nCada préstec criptogràfic en requereix dos diferent actius perquè el contracte intel·ligent sigui vàlid. És lògic que, durant el període del préstec, hi hagi una possibilitat molt gran de risc de tipus de canvi.\nIl·lustrem amb un exemple: un usuari ha de demanar prestat 500 dòlars per una emergència. Té 2 Eth que es poden utilitzar com a garantia (actualment cotitzen a (275 $ per Eth) proporció préstec-valor = 500 $ / 550 $ (275 $ per Eth) = 90,9%.\nSi el valor de l’Eter disminueix dràsticament després que el contracte estigui vigent i, en conseqüència, la proporció es superi el nivell del 90%, se us cridarà a fer un trucada de manteniment de garanties. En altres paraules, haureu de proporcionar més actius de blockchain o pagar més del préstec per reduir aquest nivell.\nJa podeu veure el tipus de pressió que això exerciria tant sobre el prestatari com en particular sobre el prestador. El prestador ha d’esperar que l’equip SALT intervingui i s’ocupi del prestatari abans que pugui prendre possessió de la garantia. Si li agradaria la devolució de la seva moneda fiduciària, bé, hauria d’esperar per rebre el seu xifratge, després moure-la a una bossa, vendre-la i finalment transferir-la al seu compte bancari. En aquest moment, l’actiu podria valer molt menys que l’import que va prestar en primer lloc.\nUsabilitat deficient & Procés\nTots dos projectes pateixen d’explicacions deficients sobre l’ús del seu servei. La indústria creditícia sempre ha estat plena de termes tècnics i processos poc clars. Ethlend vs Salt no és diferent aquí. Ambdós llocs web semblen que us inicien en el procés de préstec sense establir clarament el funcionament dels préstecs amb criptomoneda, és a dir, com funcionen per a l’home comú. No l’expert en préstecs. Tots dos projectes necessiten desesperadament un disseny d’usabilitat.\nSeguretat & Censura\nEn aquesta etapa, Ethlend només admet Metamask per a la transferència d’actius blockchain. MetaMask no és actualment el mètode més segur per transferir la vostra criptomoneda. Diversos usuaris han estat piratejats o capturats en el passat i, fins que no es disposa d’un nivell excel·lent de seguretat basat en navegadors per a carteres Ethereum, continua sent un problema de seguretat. La comunitat preferiria veure una solució de cartera de maquinari descentralitzada utilitzada en projectes com AirSwap.\nA més, Google recentment va treure MetaMask de Chrome Store sense explicació. Això no ha suposat un gran problema des del llançament de MetaMask. Tanmateix, si Google té el poder d’eliminar completament el complement quan vulgui, on deixa això el prestatari i el prestador quan necessiten transferir actius?\nEn teoria, la descentralització pot resoldre molts dels problemes de la indústria creditícia. No obstant això, en cas de disputa, algun tipus d’autoritat central o àrbitre haurà de resoldre un problema entre dues parts. Qui serà? Empleats SALT o Ethlend? Àrbitres independents? Aquests problemes recuperaran els seus lletjos caps en algun moment. I els dos projectes hauran d’abordar-los d’una manera justa i transparent perquè el sistema funcioni.\nPensaments finals: Ethlend vs Salt\nSALT té una sensació més centralitzada del projecte. Això no ho fa, però, inferior. De fet, és una xarxa molt més polida que Ethlend i, amb un equip de primera qualitat i assessors per arrencar, també té el pedigree més gran. La interfície és elegant i té un autèntic aire de professionalitat. Però la gestió centralitzada i la manca d’ubicacions a tot el món on hi hagi préstecs en efectiu faran que els prestataris de criptomonedes busquin altres solucions.\nEthlend, en canvi, agradarà als usuaris de tot el món perquè està molt més descentralitzat. Els aspirants a emprenedors que tradicionalment han estat exclosos d’un sistema bancari d’elit poden tenir accés per primera vegada al capital. No seria una sorpresa escoltar de persones que construïen nous negocis virtuals amb només uns pocs Ethereum i un somni. Per descomptat, el projecte és molt menys professional i presenta un major risc de seguretat per als usuaris. La manca de préstecs fiduciaris també és un desavantatge important.\nAra és possible que hàgiu aterrat aquí amb l’esperança de trobar la solució exacta a la vostra pregunta, “quina és la millor plataforma de préstec criptogràfic?” Malauradament, la resposta no és tan senzilla. Després d’una reflexió acurada, sembla que realment no hi ha una elecció definitiva. Ethlend vs Salt és una comparació estereotípica de pomes a taronges: tot és qüestió de preferència.


Dos ferits en el xoc d’un patinet i una moto a Meridiana\nUn patinet elèctric / Servimedia\nL'accident s'ha produït a l'hora punta del matí, a l'alçada del carrer València\nUn xoc entre un patinet i una motocicleta ha deixat ferits lleus els dos conductors aquest dilluns al matí a l’avinguda Meridiana de Barcelona, a la cruïlla amb el carrer València. Segons ha avançat betevé, els fets han tingut lloc a tres quarts de nou del matí.\nLa sinistralitat dels patinets ha estat notícia recentment arran de diversos accidents, com l’atropellament d’una dona de 72 anys a l’avinguda Tarradellas o l’envestida a una altra que agafava un taxi al carrer Aragó amb passeig de Gràcia.\nPrecisament aquesta setmana els Mossos i les policies locals impulsen una campanya preventiva contra les conductes de risc dels conductors de patinets. El Servei Català de Trànsit (SCT) ha recordat que estan obligats a complir les normes de circulació i, entre d’altres, no poden circular per travesseres, vies interurbanes o túnels urbans, tampoc per voreres o zones de vianants, no poden fer servir el mòbil, el seu ús és unipersonal i els auriculars estan prohibits.\nL’Ajuntament ha aprovat precisament fa tres dies fer obligatori el casc per als conductors d’aquests vehicles de mobilitat personal, així com estudiar l’establiment d’una assegurança a tercers. Actualment només han de complir amb les dues mesures els patinets elèctrics compartits i els que s’usen per a activitats econòmiques, com repartiments.\nAccident Patinet elèctric Trànsit\nRamon Maig 03, 2021 | 14:47\nLes empreses catalanes d'esports d'aventura haurien d'afegir una nova pràctica de risc, d'alt risc, dins llurs catàlegs: el Barceloning. Desplaçar-se a peu o en qualsevol vehicle per la Barcelona d'Ada Colau.


Aquesta iniciativa de l'Associació, Amics de la Ciutat - Vic, és d'aquelles coses que passen a poques ciutats. La nostra ciutat se'ns mostra com a especial i diferent, amb la suma de voluntats dels seus ciutadans per aportar el seu granet de sorra per millorar-la i enriquir-la.\nPrimerament hem sento orgullós de ser vigatà, orgull que porto dins meu des de fa 53 anys i val a dir que, en els últims anys, és més granític que mai.\nPer diferents motius he pogut visitar molts pobles i viles del nostre petit gran país i amb la gent que parlava explicava que era de Vic. La seva espontània reacció era “quina ciutat mes bonica que teniu” o “quina sort que tens de viure a la ciutat dels sants” o bé “ara no teniu tanta boira com abans, no?” i podria seguir.\nCrec recordar no haver tingut cap comentari negatiu de la nostra ciutat. Orgull, sentim-nos orgullosos de la nostra història, de la nostra cultura, de la nostra emprenedoria, del nostre model educatiu, de la nostra xarxa social, del nostre comerç, de les nostres places.\nPerò hi ha una cosa que podem millorar, sé que és un mal endèmic de la societat moderna, però no per ser-ho, ens n'hem de conformar: les relacions veïnals. Molts de nosaltres recordem un capellà amb barret i sotana, si, mossèn Manel Serinanell, un dels personatges més populars de la ciutat. Mossèn Passi-ho bé, com era conegut popularment. Aquests és l’esperit que hem perdut i hem de recuperar. Anem enfeinats, amb el cap mirant al terra, buscant o escrivint coses al mòbil, capficats. Ens hem oblidat de somriure, de saludar, de reconèixer els nostres veïns.\nAlgun cop no us heu trobat saludant a un vigatà en alguna vila de la platja? i que en canvi quan te´l trobes per Vic no el saludes.\nPerquè?... a mi m´ha passat.


Mètode d’assignació - negocisLlegir Més\nPrincipal » negocis » Mètode d’assignació\nQuè és el mètode d'assignació?\nEl mètode d’assignació és una manera d’assignar recursos organitzatius en què cada recurs s’assigna a una tasca determinada. El recurs podria ser monetari, personal o tecnològic.\nComprensió del mètode d'assignació\nEl mètode d'assignació s'utilitza per determinar quins recursos s'assignen a quin departament, màquina o centre d'operació en el procés de producció. L’objectiu és assignar recursos de manera que millori l’eficiència de producció, controli els costos i maximitzi els beneficis.\nEl mètode d'assignació té diverses aplicacions per maximitzar els recursos, incloses:\nAssignació del nombre adequat d'empleats a una màquina o tasca\nAssignació d'una màquina o d'una planta de fabricació i del nombre de treballs que pot produir una determinada màquina o fàbrica\nAssignació de diversos venedors a un territori o territoris determinats\nAssignar nous ordinadors, ordinadors portàtils i altres dispositius d'alta tecnologia costosos a les zones que més els necessiten, mentre que els departaments de prioritat inferior obtindrien els models més antics\nLes empreses poden prendre decisions de pressupostos mitjançant el mètode d’assignació, ja que pot ajudar a determinar la quantitat de capital o diners necessaris per a cada àrea de l’empresa. Es pot fer assignar diners o recursos mitjançant l'anàlisi del rendiment passat d'un empleat, projecte o departament per determinar l'enfocament més eficient.\nIndependentment de l’assignació del recurs o de la tasca a realitzar, l’objectiu és assignar recursos per maximitzar el benefici produït per la tasca o el projecte.\nExemple de mètode d’assignació\nUn banc està destinant la seva força de vendes a fer créixer el seu negoci de préstecs hipotecaris. El banc té més de 50 oficines a Nova York, però només deu a Chicago. Cada sucursal té un personal que s’utilitza per aconseguir nous clients.\nL’equip directiu del banc decideix realitzar una anàlisi mitjançant el mètode d’assignació per determinar a on s’han de destinar els seus venedors recentment contractats. Tenint en compte els resultats del rendiment anterior a l'àrea de Chicago, el banc ha produït menys clients nous que a Nova York. Com menys clients nous són el resultat de tenir una petita presència al mercat a Chicago.\nCom a resultat, la direcció decideix assignar les noves contractacions a la regió de Nova York, on té una quota de mercat més gran per maximitzar el creixement del nou client i, en definitiva, els ingressos.\nComptabilitat de costos La comptabilitat de costos és una forma de comptabilitat directiva que té com a objectiu captar el cost total de producció d’una empresa mitjançant la valoració dels seus costos variables i fixos. més Pressupost de rendiment Un pressupost de rendiment reflecteix l’entrada de recursos i la sortida de serveis per a cada departament d’una organització. més Com es pot ajudar a les empreses analítiques prescriptives L’analítica prescriptiva fa servir l’aprenentatge automàtic per ajudar les empreses a decidir un curs d’acció, en funció de les prediccions d’un programa informàtic. més Com funciona la ombra L’ombra és una forma informal d’aprendre com és realitzar un treball determinat en un lloc de treball resseguint (“ombra”) un empleat. més Ins i Out of Insourcing Insourcing és la cessió d’un projecte a una persona o departament d’una empresa més que a un tercer. És el contrari de la subcontractació. més La definició d’eficiència Eficiència es defineix com un nivell de rendiment que utilitza la quantitat més baixa d’inputs per crear la major quantitat de resultats. més Enllaços de socis\n© 2020 Què és el mètode d'assignació? El mètode d’assignació és una manera d’assignar recursos organitzatius en què cada recurs s’assigna a una tasca determinada. El recurs podria ser monetari, personal o tecnològic. Comprensió del mètode d'assignació El mètode d'assignació s'utilitza per determinar quins recursos s'assignen a quin departament, màquina o centre d'operació en el procés de producció. L’objectiu és assignar Mètode d’assignació - negocisLlegir Més


La CCMA defensa els professionals dels mitjans públics i exigeix responsabilitat, rigor i respecte\nLa vicepresidenta de la CCMA i el director de TV3 se sumen a la defensa expressada pel Consell Professional d'informatius i el Comitè d'Empresa de TV3\n07/09/2018 - 18.20\nDavant les acusacions que s'han fet aquest matí contra TV3 al programa "Els matins", la vicepresidenta de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA), Núria Llorach, i el director de TV3, Vicent Sanchis, han defensat els professionals dels mitjans de comunicació públics i han exigit "responsabilitat, rigor i respecte".\nPer Núria Llorach, les acusacions expressades "són una falta de respecte intolerable als seus professionals". Llorach ha recordat que "TV3 és, segons tots els indicadors, la cadena més plural. És líder destacada d'audiència i la cadena més imparcial i creïble" i ha afegit que "els seus professionals mereixen respecte i poder treballar sense amenaces ni coaccions".\nEn declaracions al programa "Estat de Gràcia" de Catalunya Ràdio, Vicent Sanchis s'ha sumat a la reivindicació que han expressat tant el Consell Professional d'Informatius de TV3 com el Comitè d'Empresa de la cadena: "Hi ha línies vermelles que no es poden creuar: la del respecte, la del rigor i la de la responsabilitat".\nEl director de TV3 ha deixat clar que si bé qualsevol partit polític té "el dret i fins i tot la obligació" de fiscalitzar els mitjans de comunicació públics, hi ha límits sobre com s'han de dir les coses: "Les línies del respecte, el rigor i la responsabilitat no s'han de creuar".\nRespecte als esdeveniments recents al Parc de la Ciutadella on es va agredir un periodista pensant que era de TV3, Sanchis ha manifestat que "no n'hi ha prou amb condemnar el que va passar, els responsables dels actes han de vetllar i garantir que tots els periodistes puguin treballar en condicions".\nPer la seva banda, en diferents comunicats, el Consell Professional d'Informatius de TV3 ha expressat que "la crítica als mitjans de comunicació públics és imprescindible, però la calumnia constant, és intolerable", mentre que el Comitè d'Empresa de TV3 ha demanat als partits polítics "el compromís de frenar el discurs agitador contra els treballadors dels mitjans".


Ube Efe: «Veiem normal comprar 5 o 10 samarretes a l'any, però això és una bogeria i produeix condicions laborals horribles» - Nosaltres La Veu\nUbe Efe: «Veiem normal comprar 5 o 10 samarretes a l'any, però això és una bogeria i produeix condicions laborals horribles»\nper NLV, Ulisses Ortiz\nUbe Efe Treballador gràfic i membre del taller de serigrafia Cendra\nDiumenge, 19 de gener de 2020 a les 06:00h\nUbe Efe, acabant una samarreta per al grup musical Maluks | Ulisses Ortiz\nEl sector tèxtil valencià va veure com el 2006 tancaven 120 empreses, el que suposava al voltant de 1.500 persones en l'atur. Aquesta crisi la va viure de ben a prop Carles V. (l'Alcúdia de Crespins, 1978), més conegut per la seua marca Ube Efe.\nCarles va créixer en el taller d'una cooperativa familiar de tall i confecció anomenada VERMI i potser eixa experiència el va unir, anys més tard, a la seua afició per fer il·lustracions. A poc a poc, els seus dissenys van anar apareixent en samarretes amb missatges reivindicatius i també vinculats a grups musicals, sovint amb discursos polítics d'esquerres.\nÉs el cas d'El Diluvi, Berri Txarrak, Xavi Sarrià, Maluks o Reacció. També ha col·laborat en infinitat de col·lectius i projectes com les Falles Populars i Combatives, l'Ateneu de Xàtiva, el CSOA l'Horta, Pitzu Bilbo, l'Ateneu Llibertari del Cabanyal, Verd de Terra o la Jove Muixeranga de València. Des del primer moment, va ser conscient de la contradicció que suposa vendre samarretes amb missatges d'esquerres i que aquestes foren confeccionades en condicions laborals d'explotació, quasi sempre en països asiàtics.\nÉs per això que ha dut a l'extrem la seua preocupació per conéixer d'on venen eixes samarretes on apareixen els seus dissenys i, fins i tot, visita les empreses amb les quals col·labora per a comprovar que es respecten els drets de les treballadores, quasi sempre dones.\nÉs possible vendre samarretes produïdes amb condicions laborals dignes tenint en compte la competència de les grans multinacionals del tèxtil?\nSí que és possible. El tema està en els preus de producció i venda. Sempre són més alts que en eixes grans multinacionals que no respecten drets laborals ni el planeta, que treballen en condicions laborals d'esclavatge i deslocalitzen la producció a països on no hi ha drets laborals i, a més, tenen beneficis fiscals. Cal valorar la roba produïda ací i en condicions laborals dignes –encara que en el capitalisme salvatge gairebé no existisquen–, per temes de petjada ecològica, relocalització econòmica i també per apropiar-nos dels mitjans de producció i distribució a partir de cooperatives de treball, grups de consum o botigues que estiguen dins de l'economia social i solidària, per crear una xarxa pròpia de suport mutu.\nSembla que hi ha un augment en l’interés dels consumidors per comprar roba amb certificats que asseguren eixes condicions laborals dignes.\nSí, i per això estem d'enhorabona. Les persones cada vegada som més conscients i demanem més informació sobre el que comprem. Això obliga també a grans marques com Inditex a fer línies sostenibles, que realment no ho són del tot. Jo també aposte per certificats Fair Wear i GOTS però també significa produir fora, i em genera dubtes pel control i les condicions de treball reals.\nUna de les teues decisions més importants en la política de treball és mostrar la traçabilitat del producte. A què et refereixes quan parles de traçabilitat?\nLa traçabilitat es refereix a l'acumulació d'informació sobre cada pas dels processos de producció, d'emmagatzematge i de distribució per a poder mostrar-ho amb total transparència als consumidors, poder tindre un control sobre les condicions laborals i poder localitzar ràpidament l'origen dels problemes que puguen aparéixer i mirar de millorar en el futur. Per a mi és molt important, és la història de cada producte. Amb la traçabilitat i transparència, cree confiança i suport mutu amb totes les fases del procés i amb el consumidor final i alhora demostre que no tinc res a amagar i que estic fent les coses el millor possible dins d'aquest sistema capitalista. O pel contrari, si no es fan bé les coses també es veu a la traçabilitat, com per exemple si es tracta de treball il·legal encara que siga local, deslocalització sense cap certificat... Normalment, en aquestos casos no es mostra la traçabilitat, ocultant-ne tota la informació.\nEm quede amb una frase d'una aparadora d'Elx: "Hi ha marques que posen Made in Spain però estan fetes fora. Sols el magatzem està ací o, com a molt, fan l'últim pas de la sabata". Aquestos productes posen Made in Spain però no tenen ni traçabilitat ni transparència.\nUbe Efe, a la dreta, visitant l'empresa 'Apuntadas' (Elx), on treballen dones amb risc d'exclusió social. | Ulisses Ortiz\nCom has conegut les empreses i cooperatives amb les quals treballes?\nPer amigues i per internet. Han sigut casualitats i recerques de molt de temps. No és fàcil aconseguir treballar bé en el món del tèxtil. Igual que ara, que estem fent recerca dels teixits reciclats. Són trucades de telèfon, correus, visites...\nQuan vas decidir que el teu treball creatiu havia d'anar lligat a aquesta preocupació per la traçabilitat del producte i pel comerç just?\nLa preocupació sempre l'he tinguda. Jo mateix he treballat en la cadena tèxtil tallant els patrons i vinc d'una família que tenia una cooperativa de tall i confecció anomenada VERMI, on em vaig criar entre teles i botons. Allà cap al 2009 ja vaig fer unes dessuadores de producció local. De nou, fa uns 3 anys aproximadament, vaig tornar a fer samarretes i vaig apostar per la producció local (sense traçabilitat) amb un verkami amb nous dissenys i després també amb importació amb certificats Fair Wear, GOTS, etc.\nPerò hi ha un abans i un després quan vaig investigar pel meu compte per la traçabilitat. En eixe moment va nàixer el projecte Teikei i la marca Cendra del nostre estudi gràfic. No podia ser d'altra forma que fent-ho nosaltres. I ens vam buscar la vida per poder tindre samarretes 100% cotó de qualitat amb traçabilitat 100% o la màxima possible. També el fet de conéixer de ben a prop els grups de consum, persones i col·lectius que fan caixes de verdura, llegir sobre l'agricultura sostinguda per la comunitat.\nSeria un hipòcrita fer samarretes amb missatge social de tot tipus com faig i treballs amb col·lectius antifeixistes, feministes, okupes o de sobirania alimentària i fer-les amb explotació laboral, contaminant amb plàstic i tintes no eco... Eixa contradicció ja és massa gran per a mi.\nA banda, que jo no vull que ningú del meu voltant o que m'estime treballe així; no vull que ningú ho faça així. És un tema de classe, de consciència de classe i tindre present que no hi ha un segon planeta així, que és molt millor produir amb tintes de serigrafia eco, no embolicar cada samarreta amb una bossa de plàstic, no enviar cada paquet amb altra bossa de plàstic, no tintar les samarretes, utilitzar tints naturals... És a dir, deixar la mínima petjada al planeta.\nQuin ha sigut el teu procés de cercar eixes condicions de treball i fins on has pogut arribar?\nHa costat molts bacs, preguntes... El sector del tèxtil tradicional és prou recelós. L'altra part, que porta a l'etiqueta "ètic i sostenible", moltes vegades és sols etiqueta i màrqueting més que praxis.\nI he pogut arribar a tot. He pogut produir unes samarretes de cotó de la cooperativa Las Marismas de Lebrija, teixit a Manresa per Cotó Roig, tallat i teixit a Elx a Apuntadas –empresa social que treballa amb dones en risc d'exclusió social– i serigrafiat amb tintes eco al nostre taller Cendra a Xàtiva.\nEn Cendra, de moment, hem arribat al moment que la producció siga a les comarques centrals entre Canals, Muro i Xàtiva. Menys el cotó del teixit que comprem que és de l'Índia, però volem que siga també andalús. Però no és tan fàcil. A poc a poc.\nInterior de l'empresa social Apuntadas d'Elx. | Ulisses Ortiz\nQuina és la part del procés productiu tèxtil més complicada de trobar amb condicions de treball dignes?\nBuf! Crec que la del cotó, la confecció i el plegat. I normalment són faenes en què la majoria són dones. Això vol dir feina feminitzada i doblement precària i invisible. El capitalisme i el patriarcat sempre van junts i en aquest sector és molt bèstia. O bé estan fetes fora, en països on els drets laborals són nuls i d'esclavatge, o fetes ací però en condicions il·legals d'explotació sense cap dret.\nA la Costera mateixa, quan una de les crisi en què Ferrys i altres grans empreses van tancar o deslocalitzar la producció a la Xina o Bangladesh, van començar a proliferar tallers il·legals en cases, baixos, cotxeres, etc... i encara n'hi ha a tot el País Valencià. Va ser l'única manera de poder sobreviure i competir amb els preus de fora. No som conscients que com més barat comprem menys drets tenim. És un peix que es mossega la cua.\nDe nou em quede amb una frase d'una aparadora d'Elx que ha treballat i treballa en condicions il·legals: "Jo acabe sabates per grans marques de roba que costen 500€, em paguen 0,70€ per cada sabata i després compre sabates fetes a la Xina en condicions pitjors que les meues perquè no puc pagar les que jo faig".\nCreus que està pròxim el final d'aquesta societat consumista?\nNo. Es veu cada Nadal, cada Black Friday, cada Green Friday, a cada porta de cada botiga d'Inditex... Al nostre voltant i amb la nostra gent d'afinitat sí que es veuen canvis de consum, però quan ixes fora t'adones que no, que el capitalisme també ho està absorbint amb el Green Friday, etc... per deixar les nostres consciències tranquil·les. No som conscients –o no ho volem vore– del que s'amaga darrere del que comprem a cada moment. Si ens parem a pensar seriosament i a investigar per on ha passat i com ha estat feta cada cosa que tenim a casa…\nUbe Efe fa també el treball de serigrafia al taller col·lectiu 'Cendra' (Xàtiva) | Ulisses Ortiz\nHas fet dissenys per a grups i cantants valencians. Es pot compaginar la idea de marxandatge i la de comerç just? Entenc que una bona part de grups musicals ho fan servir com una font més de finançament i busquen el major marge de benefici possible.\nClar que es pot compaginar. Ja hi ha grups que ho fan encara que no tinguen la traçabilitat i crec que el marxandatge és una font de finançament, però no l'única, per això mateix potser no cal posar el marge que posa algú que sols té eixa font de finançament.\nPel tema dels grups als quals jo els he fet samarretes, crec que es podrien fer samarretes 100% locals i amb traçabilitat i transparència 100%. Per què? Perquè per a mi molta gent que compra les samarretes, igual que qui me les compra a mi i com jo mateix, sincerament, no som persones precàries; anem de viatge, sopem fora de casa, bevem, ens droguem, tenim mòbils, tenim cotxes o motos, estem subscrites a Netflix i a qualsevol companyia telefònica, fem màsters, tenim ordinadors, tenim treballs mitjanament estables i, si no, ingressos familiars, com potser jo mateixa i el nostre voltant, no vivim baix d'un pont. Jo per exemple soc un privilegiat, soc home, cis i hetero, no tinc família, no pague un lloguer, més o menys tinc una entrada de diners a l'any que em fa estar mitjanament tranquil i si no és així, tinc al meu voltant una xarxa que em dona suport. No entenc quan algú del meu voltant amb aquestes condicions es queixe pel preu d'una de les meues noves samarretes perquè la veu cara.\nNo parle de demanar perdó ni de sentir-nos culpables per res de tot això però sí de saber el que tenim, el que podem fer i que si volem cobrar bé pel nostre treball i tindre bones condicions també ho hem de voler per a qui fa els nostres productes i el que comprem. Cal un poc de pedagogia.\nUna de les últimes comandes de samarretes ha estat per al grup musical 'Maluks' | Ulisses Ortiz\nTambé cal dir que no cal tindre les samarretes de tots els grups ni totes les meues samarretes. Estem massa acostumades al fast fashion i a comprar molt barat al Zara, Pull and Bear i Primark, i ja veiem normal comprar 5 o 10 samarretes a l'any. Això és una bogeria i produeix condicions laborals molt precàries. Es pot fer perquè són barates, perquè les condicions laborals són una merda. És un peix que es mossega la cua. Potser si fem samarretes en condicions dignes, amb sous dignes, etc., i les venem a un preu just, aquelles que cusen les samarretes, per exemple, podran comprar-les. Està clar que si les fem a Bangladesh encara que siguen de mil certificats no les podran comprar, ja no per distància, sinó per preu. Això és un dels dubtes que em genera produir fora, com he dit abans. S'ha de comprar menys i millor. No ens hem de regir pel preu del mercat sinó per les condicions laborals i les necessitats.\nAra mateix, en quins projectes estàs treballant i en quines condicions estan?\nAra mateix, com a Ube Efe, estic en el projecte TEIKEI de samarretes 100% locals, amb traçabilitat i transparents. A nivell col·lectiu, a Cendra estem amb les samarretes de producció local amb traçabilitat 100% però amb teixit comprat i teixit ací també, però amb cotó de l'Índia –sols aquest pas està fora de la Costera– i a poc a poc anem intentar fer la transició.\nPer altra banda estem fent recerca de teixits i fils reciclats (comarques centrals), de tints naturals (Catalunya), tallers de confecció cooperatius... I a banda del tèxtil, estic en alguns projectes d'il·lustració per a aquest 2020.\nPRODUCTE DE QUILÒMETRE 0\nÀ Punt anuncia que s'incorpora a la plataforma Bon dia TV\nCom afecta la Llei de Plurilingüisme a la docència en valencià?


@ At Phuket Inn Phuket Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA AGODA\n80,82 Ratuthit 200 pee road, Patong, Phuket, Tailàndia 83150 (Mostra el mapa)\nHo sentim, no hi ha habitacions disponibles al @ At Phuket Inn per les dates escollides.\nEquipaments àrea de fumadors ascensor bar bar de la piscina botigues a l'hotelbugaderiacafeteriacaixa forta casinocentre de negocisconserge discoteca/dj equipaments per a persones amb discapacitats habitació familiar instal·lacions per a reunions i banquets lloguer de bicicletesrestaurant s'admeten animals de companyia saló servei d’habitació VIP servei de cangur servei de llançadoraservei d'habitacions servei d'habitacions 24 htransport hotel/aeroportvisites turístiquesZones públiques amb Wi-Fi\nSituat a l'encantadora àrea de Patong, @ At Phuket Inn gaudeix d'una posició excepcional a la l'oci nocturn, els restaurants, els esports de Phuket. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Teatre Sphinx, All 4 Diving, Ujjain. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Phuket. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen cafeteria, bugaderia, transport hotel/aeroport, visites turístiques, centre de negocis. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, @ At Phuket Inn no troba competidors en cap categoria.


Col·lecció d'artistes contemporanis catalans - Fundació Vila Casas Pag. 41\nArtista multidisciplinari i docent. L’obra de Jordi Lafon, de caire poètic i optimista, ens presenta diferents elements quotidians, que si bé formen part de l’imaginari cultural col·lectiu, juxtaposats i plantejats de manera inusual desconcerten l’espectador tot oferint-li l’oportunitat de replantejar certs aspectes de la seva pròpia rutina i, per tant, dels inputs ètics i educatius pels quals es mou el conjunt social al qual pertany. Aquesta experimentació tècnica i conceptual el condueix a introduir la poesia en les seves produccions, especialment en els títols, la qual cosa li permet afegir un nou nivell de significació que uneix tant allò llegit com allò mostrat per tal de sortir de les normes i crear-ne de noves per a oferir-nos una nova manera de veure i llegir la nostra contemporaneïtat.\nLes teles de Marta Lafuente dialoguen entre la figuració i l’abstracció alhora que exhalen bellesa i lirisme. Fragments on les figures humanes o els edificis conviuen en harmonia amb vastes masses de pigments, rugositats i tot tipus de materials. Retrata marines, ciutats i cels que es desdoblen en reflectir-se en l’aigua..., emplaçaments i personatges que emfatitzen la dualitat entre la part i el tot. Per mitjà d’un llenguatge plàstic que s’escola entre les fissures del romanticisme i del materialisme figuratiu, usa la tècnica a l’oli i la pols de marbre per tal d’irisar la llum, les ombres, els colors i les formes.\nHong Kong, China, 1959\nAutodidacta, que s’allunya dels corrents i les modes imperants de l’art contemporani. Les vivències adquirides a la Xina, al Canadà, a França o a Catalunya, lloc on resideix des de l’any 1981, li han permès articular la seva obra al voltant de la pluralitat de mirades que retraten el seu estil de vida. Bodegons d’objectes que cohabiten amb utensilis contemporanis com ara els embolcalls industrials, de plàstic i els coladors d’alumini... traçats amb minuciositat i delicadesa. Aquarel•les i dibuixos de tonalitats cendroses on palpita el record d’orient amb l’austeritat dels seus elements i la pulcritud d’unes imatges contenidores d’una gran sensibilitat.\nLlicenciat en belles arts, Marc Larré va estudiar entre Barcelona i Nova York, fet que segurament ha influït en la versatilitat que obté a l’hora d’enfocar el paisatge urbà. La seva fotografia està impregnada de l’objecte urbanístic, que utilitza com a protagonista total de l’escena on capta les instantànies. L’objectiu de portar el pensament escultòric a l’espai fotogràfic permet a Marc Larré crear il·lusions i paisatges d’artifici a través del joc que fa amb aquests elements que agafa del seu entorn més directe: materials de rebuig, mobiliari urbà, edificis... Sota la seva òptica, aquests materials transmuten en allò que l’ésser humà ha creat amb el seu àmbit geogràfic i les conseqüències morals i culturals que això ha comportat per a tot l’entorn social al llarg de la història.\nL'Escala, Girona, 1901 - 1996\nJoan Lassús va saber compaginar una afició i una professió: la fotografia i la música. Gràcies a una actitud metòdica i pulcra, ara podem gaudir d’un fons fotogràfic molt important que avui forma part de l’arxiu històric municipal de l’Escala. La seva obra ha anat evolucionant des del romanticisme impressionista dels anys 50 fins al documentalisme dels anys 60/70, que deixa de banda l’antecessora força expressiva per donar lloc a una bellesa serena i silenciosa. La part més documental inclou còpies de tots els indrets de l’Escala, que serveixen per a la reconstrucció del paisatge i per seguir les transformacions del nucli urbà, les obres públiques, els actes oficials, les escenes de la vida quotidiana, els edificis arquitectònics...\nProcedent d’una família amb tradició pictòrica, Jesús Led s’ha format de manera autodidàctica. La seva obra destaca per l’ús del color i la llum mitjançant els quals configura un conjunt de matisos i contrastos que ens recorden la factura dels grans mestres del barroc espanyol i italià, essència que també es fa perceptible tant en el tractament de la figura com en les escenografies que representa, en què la iconografia de caire tradicional es barreja amb la quotidianitat del mateix artista, tot reinterpretant sota un prisma actual temes com la Sagrada Família o el Sant Sopar.\nAbidjan, Costa d'Ivori, 1970\nPer mitjà de les seves fotografies, Ananias Leki intenta mostrar tot allò que va descobrint ens els seus viatges, alhora que en un desig d’anar més enllà, copsa la realitat de l’inconscient d’un seguit de gent que es va trobant en el transcurs d’una àrdua travessia d’aprenentatge i d’investigació. Artista molt compromès i actiu al haver participat en nombroses exposicions per Àfrica i Europa. És el fotògraf oficial de MASA (Marché des Arts et du Spectacle Africain) i la seva obra ha estat publicada en diverses revistes, així com també ha participat en varies exposicions franceses com a comissari i promotor. La seves imatges es caracteritzen pels categòrics contrasts entre el blanc i el negre i les figures retallades per una llum profunda i penetrant.\nLes imatges fotogràfiques són el punt de partença per a la creació d’evocadores obres carregades de significats i que inviten l’espectador a dialogar amb les seves pròpies memòries. Composicions que reflex d’un desig o d’aquell precís instant, que en desvetllar-nos, trepitgem en el domini incert entre el somni i la consciència. Paràmetres fonamentats en les experiències viscudes al llarg dels diferents viatges i on les imatges per elles mateixes no són definitives, sinó mecanismes conductors d’infinitat de sensacions i pensaments.\n|< << ... 38 39 40 41 42 43 44 ... >> >|


Robredo es proclama campió a Casablanca i torna a guanyar un títol ATP dos anys després - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nRobredo es proclama campió a Casablanca i torna a guanyar un títol ATP dos anys després\nTommy Robredo ha tornat a guanyar un torneig ATP dos anys després. El tenista català ha superat a la final de Casablanca el sud-africà Kevin Anderson per 7-6, 4-6 i 6-3 després de 2 hores i 19 minuts de lluita sobre la terra batuda marroquina.\n14/04/2013 - 22.32\nRobredo celebra la seva victòria en la final de Casablanca.\nTommy Robredo ha tornat a guanyar un torneig ATP dos anys després. El tenista català ha superat en la final de Casablanca el sud-africà Kevin Anderson per 7-6, 4-6 i 6-3 després de 2 hores i 19 minuts de lluita sobre la terra batuda marroquina.\nRobredo, que complirà 31 anys el pròxim mes de maig i que mai s'havia enfrontat amb el sud-africà, portava dos anys sense guanyar un torneig, després de que al 2011 s'imposés a la final de Santiago de Xile al colombià Santiago Giraldo.\nRobredo ha tornat a assaborir la glòria després de recuperar-se d'una lesió que el va tenir molt temps fora de les pistes i suma l'onzè títol ATP de la seva carrera esportiva.\nRobredo jugarà la final de Casablanca


El Papiol/El Papiol instal·la una minideixalleria al carrer per millorar la recollida selectiva de residus\nLlar d'Infants "El Cucut"\nAccessos directes a altres mitjans propis\nData i hora oficials: 09/12/2019 19:53\n> Actualitat i comunicació\nResponsable comunicacióDespeses de publicitat als mitjans de comunicacióNoticiesAgenda de la institucióAgenda del PapiolSom PapiolHemerotecaImatge corporativaAccessos directes a altres mitjans propis\nEl Papiol instal·la una minideixalleria al carrer per millorar la recollida selectiva de residus\nHi ha tota una sèrie de residus que no podem llençar als contenidors de recollida selectiva. Fins ara, al Papiol, s'havien de portar directament a la Deixalleria del carrer de les Forques, o esperar la Deixalleria mòbil. Per posar-ho més fàcil, l'Ajuntament del Papiol acaba de col·locar a la via pública un contenidor per a cartutxos d'impressora, piles, bateries, bombetes, discos digitals o petits aparells electrònics.\nEs tracta d'una minideixalleria urbana que s'ha instal·lat a la nova vorera de la cruïlla de l'avinguda de la Generalitat amb el carrer de Francesc Macià. S'hi poden llençar uns tipus de residus que no ocupen gaire i que es poden recuperar o que demanen un tractament especial perquè són força contaminants.\nLa instal·lació compta amb set dipòsits independents i set boques retolades per introduir-hi les diferents deixalles. No és gaire voluminosa i per tant, queda integrada a l'espai urbà; sobretot perquè, a més, també pot fer les funcions de suport de comunicació exterior, per a publicitats del consistori, per exemple.\nAquest servei se suma als serveis ja existents per fomentar la recollida selectiva dels residus urbans, com la Deixalleria Municipal, la Deixalleria Mòbil, la recollida a domicili dels voluminosos, la recollida a domicili de l'esporga, la recollida a domicili dels residus comercials o els diferents contenidors al carrer per als residus domèstics: paper, vidre, orgànics, inorgànics (inclou envasos), oli o tèxtil.\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: '22-01-2019 14:55


GUIMERÀ / històries – Pàgina 2 – un altre blog de guimera.info\nEn una entrada anterior vam fer esment del Premi Culturàlia atorgat al Mercat Medieval de Guimerà (veieu l’article 2005, EL MERCAT MEDIEVAL PREMI CULTURÀLIA). Toca ara recordar la segona vegada en la que l’activitat cultural a Guimerà ha estat reconeguda amb aquest guardó.\nEn una altra entrada dins aquest blog (2006, EL MUSEU DE GUIMERÀ) teniu total la informació del projecte de reforma i posterior obertura del museu. Un munt de feina aleshores i després de forma sostinguda durant tots aquests anys, per a poder mantenir obert aquest equipament cultural fins l’actualitat.\nI en el següen enllaç, teniu l’audiovisual rodat al Museu de Guimerà en motiu dels XX Premis Culturàlia on s’explica la raó de ser de l’Associació guimera.info i es dona informació sobre el Museu de Guimerà.\nEn podem estar ben orgullosos!\n“Museu de Guimerà-Vallsanta, premi comarcal: situat al nucli antic de Guimerà (Urgell), aquest equipament museístic alberga diferents peces trobades en les excavacions realitzades al Monestir de Vallsanta entre els anys 1986 i 2008 així com d’altres exposicions temàtiques: els monestirs cistercencs de la comarca, ceràmica ibèrica, creus de terme, mostra dels treballs realitzats per diversos autors sobre les portes velles de Guimerà i audiovisuals. A la segona planta s’hi troba una sala d’audiovisuals i un espai per exposicions culturals i artístiques. A més hi ha una petita botiga on es poden trobar records de la vila de Guimerà. Totes les aportacions econòmiques han estat fetes per particulars. El guardó l’ha recollit el director del Museu, Pasqual Prous, que ha destacat l’esforç que es fa per mantenir l’equipament obert a les visites tots els caps de setmana des del 2011.”\nMoment de l’entrega del premi i posterior discurs del Pasqual Prous.\nL’equip amb el premi en mà!\nL’acte va comptar amb la presència de Carme Forcadell, Presidenta del parlament de Catalunya, mesos abans de ser empresonada.\nAquí teniu el seu discurs.\nMoment de l’arribada i multitudinària recepció de Carme Forcadell al Teatre Ateneu.\n1 desembre 2020 1 desembre 2020\nLa construcció i ubicació del santuri de la Bovera, prop de Guimerà, té uns origens històrics ben documentats, que cubrirem més endavant en un altre article. Reproduïm en aquesta entrada al blog, els fets segons ens explica la tradició popular, tal i com està escrita en el llibre Fets, costums i llegendes – L’URGELL, I, d’en Joan Bellmunt i Figueras.\n“És tradició que aquesta imatge de la Mare de Déu la trobà un pastor de cal Duard, que guardava els bous per aquestes contrades i, concretament, al lloc on s’ubicà l’ermita.\nJa feia uns dies que el bon pastor observava com un bou del ramat es fixava en un lloc concret, I fins I tot els darrers dies li semblà al pastor que s’agenollava. Encuriosit per aquell fet s’acostà a l’animal, a sota , d’una alzina i seguint la mirada va descobrir, entre les branques, un imatge de la Mare de Déu.\nEl pastor, en fer la preuada troballa la guardà, I a l’hora de retirar el ramat se l’endugué a casa seva, on la posà en un armari tan bon punt arribà.\nAnà a comunicar-ho a la família i amics, i quan aquests acudiren contemplaren, estranyats, que dins l’armari no hi havia res. El pastor quedà d’allò més estranyat, però per esbrinar què havia passat decidí anar fins al lloc on havia fet la troballa. I quina no fou la seva sorpresa en trobari la imatge de la Verge.\nL’agafà de nou i va tornar a empendre el camí del poble. Però en arribar-hi i voler-la ensenyar, la imatge havia desaparegut una altra vegada.\nEl pastor anà a dormir a dormir al jaç, però per més que la palla era flonja, no aclucà l’ull. En trencar el dia agafà els bous i emprengué de nou el camí per indagar si havia perdut la imatge pel camí o tornava a estar al mateix lloc.\nNomés arribar el bou s’ecaminà a l’alzina, i el pastor també, la marededéu tornava a ser allí (diuen que és la mateixa alzina que avui encara hi ha) i agafant-la per tercera vegada intentà portar-la al poble. Tampoc ara no ho aconseguiria.\nAssabentaren del fet el rector i s’acordà d’anar-hi en processó a buscar-la, però ni així aconseguiren de portar-la al poble, amb la qual cosa entengueren que era la seva voluntat de no moure’s d’aquell lloc.\nI el poble, ple de devoció, hi aixecà una ermita, per venerar aquella imatge, que a partir d’aquell moment anà prenent una popularitat immensa en tota la contrada.\nAquesta popularitat va fer que el santuari de la Bovera hi pugés gent vinguda de totes bandes.\nTambé els poetes hi van venir, i al paper es van plasmar centenars de cants a la Verge.”\nFets, costums i llegendes – L’URGELL, I, d’en Joan Bellmunt i Figueras\n1992-2005, ASSOCIACIÓ AMICS DE LA VILA DE GUIMERÀ\nL’any 1992 el poble de Guimerà notava una davallada d’actes culturals i recreatius que els guimeranencs trobàvem a faltar, ja que sempre hi havia hagut un bon caliu d’activitats de tota mena.\nEs palpava un refredament de vida social al que no s’estava acostumat, perillava el grup de joves, el teatre, reunions de colles, cavalcada de reis, esport, etc., en definitiva tot un seguit d’activitats que feien sortir al carrer infants, joves i grans per gaudir del temps de lleure i que ajudaven a socialitzar els habitants.\nMoguts per aquest fet els comentaris de carrer deien que alguna cosa s’havia de fer i que si no hi havia suficient força per part dels que hi havia al poble s’invitava, al projecte, a tots el guimeranencs que vivien fora.\nAixí doncs, una petita comissió es va començar a reunir a una de les sales de “Can Cabreta” seu de reunió de moltes activitats.\nObjectiu: Crea, activar i realitzar activitats socials i culturals, sense ànim de lucre, en pro de la Vila de Guimerà. Aquest era el primer punt dels estatuts que es van redactar.\nEs va crear una junta amb president, secretari i vocals per començar a engrescar a la gent de la vila i de fora vila a fer-se socis per engegar aquest projecte.\nL’increment de socis era progressiu a mesura que anaven passant els anys\nAquest imprès que mostrem a continuació era el punt de partida per tal de formar part de l’associació\nNormalment era un soci per família o casa, la qual cosa volia dir que s’havia aconseguit que una molt bona part del poble recolzava l’iniciava ajudant i participant en el projecte.\nLa quota era de 2.000 pessetes l’any (12 €). Aquests diners anaven destinats als costos que generaven les activitats i el material necessari.\nLa comissió gestora estava representada, bàsicament, per persones de la cultura, de la joventut, de la parròquia, de l’ajuntament i altres moviments socials.\nLes reunions setmanals començaven a donar fruit i ja es perfilaven projectes:\nRepresentacions teatrals a la plaça.\nPessebres vivents amb maniquins per Nadal.\nTertúlies amb pa torrat a la plaça les nits fredes d’hivern.\nGuimerà de nit a l’entorn de la Pasqua.\nHomenatge a Àngel Guimerà.\nTrobada dels cognoms Guimerà.\nBerenar a la Bovera a l’agost.\nPartits de futbol.\nDinar de germanor a la Bovera el primer dissabte de setembre com a cloenda dels actes de l’estiu.\nPrimers mercats medievals.\nAlguns d’aquests actes van quedar consolidats i fins i tot es mantenen avui, altres es van perdent, però l’acte principal de celebrar un MERCAT MEDIEVAL va prenent força, any rere any a partir de 1994.\nA partir de 1994 tots els esforços van encaminats a consolidar el MERCAT MEDIEVAL i el març de 2005 s’adreça una carta a tots els socis per fer una reflexió sobre la continuïtat de l’associació demanant la seva opinió mitjançant una enquesta, per tal de poder decidir entre tots el seu futur.\nVeure carta i enquesta a continuació:\nCarta als socis març 2005\nEl juny de 2005 s’adreça una nova carta amb el resultat de l’enquesta que recomanava deixar-la activa i congelar les quotes esperant nous comandaments per l’associació, però a partir d’aquell moment tots els esforços, temps i recursos van anar destinats al Mercat Medieval que a causa del seu increment creixen no va permetre poder seguir l’activitat com Associació Amics de la Vila de Guimerà.\nVeure resultat de l’enquesta a continuació:\nCarta als socis juny 2005\nDurant aquests anys s’editaren una sèrie de revistes plenes de fotografies i d’articles que s’anaven realitzant. El nostre objectiu és poder-les aportar a la biblioteca virtual, d’aquesta mateixa web, tan bon punt les tinguem digitalitzades.\nAixí doncs, el projecte iniciat el 1992 acaba el 2005 havent deixat unes bones empremtes i on queda palesa la voluntat dels guimeranecs de mantenir sempre viu el poble de Guimerà.\nGuimerà compta amb una gran església parroquial dedicada a la Mare de Déu, Santa Maria de Guimerà, però, a més, al bell/vell mig del poble compta també amb la capella de Sant Esteve, al costat de la plaça Major, tocant a l’antic Hospital; Cal Manseta avui.\nÉs una esglesiola discreta, gairebé sols perceptible com a tal per la seva campaneta i per una porta interior amb vitrall. Té una estructura arquitectònica medieval, però un interior totalment modernitzat. Conserva sols un parell d’elements de la capella que es va erigir al segle XIV.\nTambé s’hi pot trobar, a la dreta de l’altar, una petita reproducció d’una pintura que representa a Sant Esteve, pintada per Ramon de Mur a mitjans del segle XIV. Una representació iconogràficament canònica del sant, amb tres pedres al cap, símbol de com va morir, la palma del martiri a la mà i vestit com a diaca amb túnica dalmàtica.\nL’original de l’obra es troba al Museu Episcopal de Vic, just al costat del gran retaule de l’església parroquial. Al museu vigatà no disposen de més informació de la peça, però, gairebé sens dubte ens podríem aventurar a dir que aquesta també va marxar de Guimerà juntament amb el gran retaule de Ramon de Mur de l’església.\nNo és gens comú d’un poble rural de la zona, englobant l’Urgell, la Segarra o la Conca de Barberà, que en un poble hi hagi dues esglésies. I de Guimerà semblaria menys normal comptant com pot presumir d’una església parroquial de grans dimensions. Una església parroquial sols concebible si s’entén el poble de Guimerà com un poble amb un nombre destacat d’habitants i d’una riquesa econòmica important en els temps de la seva construcció. Com era el cas.\nPotser no s’ha parlat mai prou de la riquesa econòmica que va generar pel municipi el fet de comptar amb un mercat setmanal (gràcies al dret atorgat pel rei Jaume II el 1294). Una riquesa que va permetre comptar amb una gran església parroquial, un importantíssim retaule gòtic, unes muralles consistents… i també amb una segona esglesiola.\nLa capella de Sant Esteve es trobava al mig del bullici d’aquells dies de mercat. Al costat de la plaça Major i de les Ascorones, on es devien congregar venedors i compradors. Però també a tocar dels carrers on, de ben segur, residia una petita comunitat jueva en aquells temps (Carrer Maimó, Carrer Cacau). Una comunitat jueva que es devia dedicar al comerç, a alguna tasca artesanal que pogués ser oferta en dia de mercat o en la tasca de prestamistes, sempre relacionada amb el poble de David.\nPerò no és sols curiós el fet que Guimerà compti amb dos centres de culte religiós. També ho és que aquest culte estigui dedicat al protomàrtir (el primer dels sants màrtirs del cristianisme) Sant Esteve.\nEsteve no és el patró de Guimerà, sent-ho com ho és un altre sant màrtir, el cavaller romà Sebastià. De Sebastians sempre n’hi ha hagut a Guimerà, però Esteve no és, en cap cas, un nom comú a la vila.\nI si mirem també a la zona geogràfica, podem analitzar que no hi ha esglésies dedicades al màrtir mort a pedregades. No és comú a la Vall del Corb, ni a la coneguda com a Baixa Segarra, ni tampoc a l’Urgell. Resulta, si més no, curiós.\nAixí doncs, per què els guimeranencs del segle XIV van dedicar una capella al protomàrtir? Per què no la van dedicar a qualsevol altre sant, com per exemple Sant Jaume, estant la capella construïda al costat de l’antic Hospital, destinat a peregrins?\nDoncs té una explicació.\nEl 1368 Aldonça de Castre és baronessa de Guimerà. És la filla i hereva de Francesca Alemany, senyora de Guimerà, i de Felip de Castre, baró de Castre. Els seus cognoms són de rang de primer nivell entre la vella noblesa catalana. Aquell any Aldonça es casa amb Bernat Galceran de Pinós i de Fenollet, d’un llinatge tan important com el de la seva esposa, i aquest serà baró de Guimerà amb ella al llarg de la seva llarga vida, i també després de la mort d’ella.\nLa meva teoria és que és a Bernat Galceran de Pinós a qui cal atribuir el fet que la capella de Sant Esteve dugui aquest nom.\nI tot comença amb una llegenda, o amb un miracle. Que cadascú ho cregui com vulgui.\nÉs la Llegenda del Rescat de les Cent Donzelles. Una llegenda de tradició oral, recollida en alguns textos medievals, que explica com el cavaller noble Galceran de Pinós fou fet presoner pels musulmans quan liderava un intent de conquesta d’Almeria el 1147. Aquest almirall Galceran de Pinós és un avantpassat del nostre Bernat Galceran de Pinós.\nEls musulmans demanaren a canvi del cabdill cristià un rescat de 100 mil monedes d’or, 100 peces de brocat, 100 cavalls, 100 vaques i 100 donzelles.\nAquests centeners de rescat foren reunits i disposats per entregar, però l’aparició miraculosa de Sant Esteve i Sant Genís alliberen de la cel·la a Galceran de Pinós i als seus companys, i així pot escapar, sense que tan important rescat hagi de ser pagat.\nDes d’aquell moment, el llinatge Pinós sempre va honorar aquell avantpassat salvat per intercessió miraculosa i procuraven dedicar, allà on eren senyors, un centre de culte al protomàrtir, o a Sant Genís.\nI un d’aquests indrets fou Guimerà.\nL’altra església de referència dedicada a St. Esteve en relació amb els Pinós és a Bagà, d’on són originaris.\nPerò no sols queda aquí la cosa en relació amb el personatge llegendari: també tots els descendents masculins d’aquell il·lustre Galceran de Pinós empraren el nom complet del seu avantpassat. Així, el nostre Bernat Galceran de Pinós en realitat de nom sols es deia Bernat, però tant ell com els seus parents homes, com els seus fills i més descendents, es diguessin com es diguessin, sempre portaven de segon nom “Galceran”. Era, per dir-ho d’alguna manera, una extensió del cognom. D’aquesta manera, el pare i el germà gran de Bernat es deien Pere Galceran de Pinós. O mirem els noms dels molts fills que Bernat va tenir (després d’enviudar d’Aldonça es va casar dues vegades més): Pere Galceran, Francesc Galceran, Bernat Galceran, Ramon Galceran o Berenguer Galceran. O el curiós cas d’un nét seu, que es va dir Galceran Galceran de Pinós (sí, dues vegades). Així també diferents barons de Guimerà es digueren Felip Galceran de nom. I el primer comte de Guimerà (1599) es digué Gaspar Galceran de Castre-Pinós.\nPer cert. Una darrera curiositat. Aquest primer comte no va tenir fills amb la seva esposa, cosa que comportà que el llinatge comtal s’estronqués en la seva branca directa. Però sí que consta un fill il·legítim de Gaspar Galceran. Sabeu quin nom li va posar? Esteve Galceran!\nL’homenatge a aquell oncle guerrer de la Reconquesta i als sants que el salvaren, segurament van ser els que van portar a Bernat Galceran de Pinós a imposar el nom del protomàrtir a la capella guimeranenca i a demanar a Ramon de Mur si podia pintar una petita taula més (després de la feinada que havia tingut, ja no venia d’aquí!) dedicada a Sant Esteve. Quan ell va arribar a Guimerà ja estava finalitzada la construcció de la capella, però seria segurament ell qui la dedicaria al sant.\nBernat Galceran visqué molts anys, fou un noble estimat i fou un dels nobles més destacats dels temps confusos que va viure. Morí a Guimerà el 8 d’abril de 1425 i per petició seva va ser enterrat a l’església de Sant Esteve de Bagà. Durant la seva vida van transcórrer el regnat de fins a cinc reis diferents i amb successions al tron que no es queden enrere amb la saga de Joc de Trons. Però això es mereix una història a banda.\n4 setembre 2020 1 setembre 2020\nDesprés de l’article El misteri del toll de la dona morta, completem aquesta minisèrie d’estiu dedicada a fets misteriosos a la vall, aquesta vegada, aigües amunt.\nConduíem camí a Guimerà, havíem triat el camí més llarg però també el més entretingut i circulàvem per la sinuosa carretera que recorre la vall tot seguin el curs del riu corb.\nHavíem deixat enrere primer Rauric, després el trencall que porta a Savallà i feia pocs minuts havíem travessat Llorac. Enfilàvem ja cap al pont de l’Albió.\nEl dia era serè. La carretera, moltes vegades humida i amb poca visibilitat en els dies de boira, estava en perfectes condicions per a la conducció. L’hora era la de la sobretaula, amb poc o gens de trànsit. Tot convidava a prémer l’accelerador i escurçar el temps que ens faltava per arribar a casa, a Guimerà.\nSortint d’una de les corbes vam veure un home dempeus a un costat de la carretera amb l’espatlla recolzada al seu cotxe, un 4×4 força tronat aturat al voral. La imatge era força estranya, com fora de lloc i d’època. Sens dubte va captar la nostra atenció.\nVam aturar-nos a preguntar si necessitava ajuda, alhora que preguntàvem com es trobava. “Mort!” va exclamar, mentre es girava assenyalant cap al seu vehicle. Estava esperant que el remolquessin. Vam insistir, però no hi va haver manera, “feu, feu camí, a mi ja no em pot passar res més, creieu-me”. Ens va agrair de cor el fet que ens haguéssim aturat i quan estàvem a punt d’arrencar i enfilar el camí cap a Guimerà, es va girar i amb to ferm ens va dir: “ara em toca a mi, ajudar-vos. Aneu amb molt de compte a l’entrada del pont. Hi ha força pedra que ha caigut la darrera nit. Si hi passeu massa de pressa, podeu relliscar al fer el revolt i prendre mal”.\nEns vam acomiadar i de nou al volant, ara a velocitat força més baixa, vam dirigir-nos cap al pont. Just quan érem a la corba que gira a l’esquerra, ens vam adonar que efectivament hi havia graveta escampada per tot arreu. Estic ben convençut que si haguéssim conduït a la velocitat que dúiem durant bona part del camí, podíem haver perdut el control del vehicle, endur-nos un bon ensurt i qui sap si quelcom pitjor.\nJust en entrar al pont ens vam aturar instintivament per a mirar cap on era l’home que ens havia ajudat, un mena d’inconscient agraïment. Però allà on feia pocs segons hi havia el cotxe aparcat i aquell home dempeus, no hi havia res ni ningú. Ens vam mirar tots força estranyats, havia pogut finalment engegar ja el cotxe i havia marxat? Tan de pressa? Després d’uns segons de silenci, vam mirar tots endavant de nou i vam continuar el camí.\nA tots ens van passar pel cap la llegenda urbana de “la noia de la corba”, on un conductor recull a una noia que fa autoestop. Al cap d’una estona, la jove, asseguda a la part de darrere del cotxe, li adverteix: “Aneu amb compte amb la propera corba, perquè és molt perillosa”. Després desapareix. Hi ha tantes versions com persones que l’han explicat, com aquella en la qual el conductor li pregunta per què ho sap: “Perquè jo vaig morir precisament aquí”, respon la dona, que a vegades va vestida de blanc o, fins i tot, de núvia.\nMai no sabrem que va passar, però per a nosaltres, aquell home el recordem com “l’home de la corba”.\nI sempre que circulem per aquesta carretera, parem especial atenció a terra quan ens aproximem al pont per si cal minorar la marxa.\nVigileu també vosaltres i feu cas de… “L’HOME DE LA CORBA”.\n2 juliol 2020 4 juny 2020\nHem actualitzat l’article 1967-81 MISIÓN RESCATE amb un document gràfic que no us podeu perdre!\nIncloem l’enllaç al “Archivo RTVE” corresponent al Programa especial d’entrega de premis de ‘Misión Rescate’ del 12 d’octubre de 1971.\nKiko Ledgard i María Luisa Seco presenten aquest programa que posà punt final al concurs arqueològic Misión Rescate.\nVideo del moment en què es dóna el premi a Guimerà


La CUP demana aturar d’una vegada per totes els desnonaments\nValtònyc derrota Espanya: Bèlgica no recorrerà el rebuig a l'extradició\nSabater demana plantar cara a l’estat i els grans poders econòmics\n10.02.2021 - 18:07\nActualització: 10.02.2021 - 19:07\nValtònyc derrota Espanya: la fiscalia no recorrerà el rebuig a l’extradició\nLa CUP ha carregat contra JxCat i ERC per la seva connivència amb el que considera les “atrocitats dels desnonaments”, i demana aturar-los “d’una vegada per totes”. “A poques hores del debat [electoral de TV3] es produïa un desnonament bàrbar, deixant persones menors a la intempèrie i amb la participació i col·laboració novament de la conselleria d’Interior de la Generalitat”, ha explicat el número dos de la candidatura per Barcelona, Carles Riera.\n“És del tot irresponsable que la policia catalana estigui no només reprimint el moviment de defensa del dret a l’habitatge, sinó col·laborant amb deixar una família desemparada en plena pandèmia i amb menors al carrer”, ha etzibat la candidata Dolors Sabater.\nSabater s’ha dirigit a la resta de forces independentistes i —en una clara referència als comuns— sobiranistes per convidar-les a “plantar cara” a l’estat i “els grans poders econòmics”, amb l’objectiu de “rescatar els drets de tothom i posar-los al centre de la política”. “Que assumeixin aquesta actitud de plantar cara i que diguin què faran”, ha dit Sabater.\nLa també candidata Eulàlia Reguant, número tres de la CUP per Barcelona, ha reclamat “respostes col·lectives” a la crisi econòmica derivada de la pandèmia per tal que “no passi el mateix que fa deu anys” i que “uns pocs s’enriqueixin a costa de la majoria”. “De nou, les elits, el gran capital en surten beneficiats. I el 90% de la població en paguem les conseqüències”, ha lamentat Reguant. En la mateixa línia que Sabater, Reguant ha instat la resta de forces polítiques a “posar la vida al centre”. L’exdiputada també ha insistit en la necessitat d”aturar d’una vegada per totes els desnonaments”. “No pot ser que cada dia hi hagi gent que hagi de posar el cos per aturar-los i famílies vulnerables que vegin com se les desnona de casa”, ha dit.\nEn el seu parlament, Riera també ha recordat la vaga anunciada pel personal sanitari, un “símptoma” junt amb els desnonaments de la “crisi” que viu Catalunya, i ha lamentat que el debat no hi dediqués “gaire o gens d’atenció”. “Ni els partits polítics que governen a Madrid ni els que ho fan a la Generalitat van donar respostes. Ara per ara només podem esperar més desnonaments i més precarietat per a la classe treballadora, i en particular per als treballadors sanitaris”, ha explicat Riera. Per fer front a aquesta situació, el fins ara diputat ha destacat que la CUP presenta “alternatives” i “propostes reals i concretes”. “Ens comprometem a fer el que calgui per aplicar-les”, ha dit.


Granary Cottage Stanhope Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nStanhope, Stanhope, Regne Unit - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Granary Cottage està situat idealment a Stanhope; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Granary Cottage és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Magatzem d'equipatge són només algunes de les comoditats que fan que Granary Cottage sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, reproductor de DVD/CD, nevera, plat de dutxa, rentadora per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Granary Cottage.


Kashi Maitian Youth Hostel Kashi Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNan Yi Lane,Ren Min East Road,Dong Hu Old District, Kashgar, Kashi, Xina, 430000 - Veure al mapa\n1 persona en dormitori compartit de 3 llits amb bany privat ‒ Només per a homes (1 Person in 3-Bed Dormitory with Private Bathroom - Male Only)\nBarri Kashgar Kashgar Kashgar Kashgar Kashgar Kashgar Kashgar Kashgar Taxkorgan Tajik\nConstruit a l'any 2012, Kashi Maitian Youth Hostel és un extra de distinció per a Kashgar i una el·lecció intel·ligent per als viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nKashi Maitian Youth Hostel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Kashgar. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, bugaderia, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, escriptori, connexió a internet (cortesia) a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Kashi Maitian Youth Hostel.


Blanes presenta l’esborrany del Pla Local de Joventut | Ràdio Palafolls\nHome Comarcal Blanes presenta l’esborrany del Pla Local de Joventut\nBlanes presenta l’esborrany del Pla Local de Joventut\nMarc Ferri , març 21, 2012\t / 553 0\nAquest passat cap de setmana es va fer la presentació de l’esborrany del Pla Local de Joventut 2012-2015 al Casal de Joves Morralla amb l’assistència de joves de la localitat.\nLa regidora, Lourdes Fàbrega, es va encarregar d’explicar als joves els punts més destacats de l’esborrany, com les dades recollides al document, com per exemple els problemes que més preocupen els joves que són la formació i el fet d’aconseguir feina. D’altre banda, també preocupa l’accés a l’habitatge.\nEl document destaca que els joves pateixen una manca d’informació, de cohesió social i d’oferta cultural i de lleure. Per últim, a les conclusions els joves reclamen que se’ls vegi en positiu i que és necessari que es fomenti la participació juvenil.\nLa regidora va assegurar que el Pla Local de Joventut respon a les necessitats dels joves de la ciutat, i destaca que s’ha elaborat a partir de l’aportació i l’intercanvi d’idees en diferents sessions de treball.\nDavant l’interés dels joves en participar i debatre, la regidora s’ha compromès a organitzar totes les jornades que vulguin sobre tots els aspectes que els interessi debatre, tant del Pla de Joventut com d’altres temes.\nMés concretament, a mitjan del proper mes d’abril està previst que s’organitzi una jornada participativa amb els joves per exposar-los totes les dades econòmiques al voltant del pressupost municipal d’aquest 2012.\nMalgrat reactiva un programa de cura i atenció a les persones grans i vulnerables


BarcelonaUn jutjat del Vendrell investiga quatre Mossos d'Esquadra de la comissaria de Tarragona per presumptes tortures el juliol de 2010. Sospita que van intentar aclarir un robatori a una parella que, segons Europa Press, també eren policies i que es van passar de la ratlla.\nLa interlocutòria del jutge indica que la víctima, a més, era un confident de la policia. Dos agents el van dur al port de Torredembarra dient-li que un jutge volia veure'l però allà l'esperaven dos policies més. Entre tots van començar a fer-li preguntes sobre una arma que haurien robat a la parella i, segons 'El Periódico', el van amenaçar en acusar-lo de tràfic de drogues, el van encanonar amb una pistola i el van colpejar.\nL'any passat, quan els comandaments policials van saber que el jutjat havia començat a investigar la denúncia, la divisió d'afers interns dels Mossos va obrir la seva pròpia investigació. Segons la Conselleria d'Interior, encara no s'ha apartat els quatre agents del servei, s'espera que es resolgui el procés judicial.\nTortures Mossos d'Esquadra violència policial Tribunals el vendrell Torredembarra successos


Recuperadors de Futur: Infantilisme, fase superior del capitalisme\nInfantilisme, fase superior del capitalisme\nJa fa temps que sento com els canvis socials van en sentit d'augmentar l'infantilisme entre les persones. Això és especialment veritat en el camp dels mitjans de comunicació o en el de les noves tecnologies.\nLa televisió, per exemple, pateix un procés de degradació l'inici del qual es pot situar perfectament en l'aparició de les televisions privades. La recerca de l'audiència ha portat al mínim comú denominador que un gran nombre de gent és capaç de veure, i això vol dir televisió escombraria, un nou concepte regal de Tele5 A3 i companyia.\nTambé en el camp de les noves tecnologies es prima l'aspecte lúdic sobre qualsevol altre. No és que riure sigui dolent, obviament, però dedicar-hi la major part del temps sense que els temes que afecten la nostra vida real apareguin enlloc té un resultat pervers.\nEl cas és que quan més entretinguda estigui la gent en les sintonies dels mòbils, els jocs, els videos de brometes, etcètera menys disposats estaran a fer altres activitats més "serioses" que els portin a tenior informació i coneixement sobre la seva vida i la marxa del món.\nAixò fa que les persones es tornin també molt més emotives i, ves per on, si la gent vol diversió i és sensible als estímuls emotius el camp està abonat per la publicitat i la persuasió. L'individu es converteix en un infant manipulable, disposat a augmentar el seu consum indefinidament, just el que convé més a les empreses...\nPublicat per Gil Toll a 19:18


Xenonas Archontikon Ellinopyrgos Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n"The staff was very helpful and the place is unique. An old m..."\nEllinopyrgos , Ellinopyrgos, Ellinopyrgos, Grècia, 43100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Xenonas Archontikon\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Ellinopyrgos, Xenonas Archontikon és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Ellinopyrgos. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos recepció 24 hores, bar.\nL'ambient de Xenonas Archontikon es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, servei de despertador, mini bar, balcó/terrassa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Ellinopyrgos, faci de Xenonas Archontikon la vostra llar.\nAllotjaments a Ellinopyrgos


Col·lecció Local Alpicat: 2020\nAVUI SEREM... BOMBERS\nSOLER, Laia. Avui serem... bombers\nNova aventura de la classe dels Camaleons. En aquesta ocasió, coneixeran l'ofici de bomber de la mà del Rubén, qui els portarà a veure el parc de bombers, amb el garatge i les oficines. Descobriran quines tasques hi desenvolupen.\nCinquè llibre de la col·lecció, que com els altres també inclou vocabulari en anglés.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 12:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Laia Soler-Obres\nAVUI SEREM... LLIBRETERS\nSOLER, Laia. Avui serem... llibreters\nEn aquesta ocasió, els nois i noies de la classe de l'Ada, amb la seva mascota Leo, aniran a veure la llibreria de la mare del Lucas i quedaran encantats.\nEl llibre inclou jocs i vocabulari temàtic en anglès.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 12:29 Cap comentari:\nAVUI SEREM... MECÀNICS\nSOLER, Laia. Avui serem... mecànics\nLa Galera. 2019\nLa mestra Ada ha convidat a la mare de la Rita. La classe dels Camaleons descobriran el taller mecànic de l'Elna, s'embrutaran i aniran a fer un tomb amb una furgoneta.\nQuart llibre de la col·lecció. Inclou vocabulari en anglès.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 17:14 Cap comentari:\nPAU CULLÀ LOREN -KOPA-\nPau Cullà Loren va néixer el 14 de gener de 2003 a Alpicat, passant una dolça i tranquil·la infància sense molta complicació. Després de ser avançat un curs a Primària, va entrar a l’institut, on va topar de front amb les seves primeres preocupacions. La seva adolescència fou considerablement més amarga, passant les tardes deambulant pel carrer a la recerca de donar resposta als dubtes que no el deixaven d’atormentar, desitjant ser més gran del què en realitat era.\nAnys més tard, concretament el dia 8 de febrer de 2018, va néixer Kopa, la faceta artística on residirien gran part de les reflexions i inquietuds de l’autor. Després de més d’un any escrivint poesies i cançons de rap i ja a primer de Batxillerat, se li va ocórrer començar un nou projecte, l’escriptura d’una novel·la i la seva respectiva publicació, iniciant-se en el món de la literatura.\nEn l'actualitat, estudia Sociologia a Barcelona.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 16:40 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Pau Cullà Loren-Biografia\nEL MISTERIOSO LAGO GOSHO\nKOPA. El misterioso lago de Gosho\nEd. Círculo Rojo, 2020.\nDes de fa dècades que es va estendre per l’arxipèlag de Kadama una corrent de teories d’allò més fantasioses, aquestes buscaven resoldre una sèrie d’enigmes que, a hores d’ara, s’havien mantingut impertèrrits. Es tractava del comunament anomenat misteriós llac de Gosho, un lloc situat al cim d’una de les quatre illes de la regió, aparentment sense res d’especial, malgrat, segons es rumoreja, jeia submergit en una àurea d’allò més insòlita. L’escassedat d’informació i el desacord entre aquells que es van dedicar a investigar-ho va causar un abandonament massiu en la cerca de respostes, per la qual cosa aquell llac recòndid va recuperar la seva habitual tranquil·litat.\nUn temps després, dos nois de setze anys, Conan i Kira, originaris de Yaiba, una de les altres tres illes, es van mudar a Gosho a la recerca de noves sensacions, pretenent fugir així de la monotonia que portaven experimentant més temps del que volien reconèixer. I, d’aquesta manera, sense ni tan sols saber-ho, es van embarcar en un viatge que va desencadenar una multitud d’esdeveniments increïbles: nous aprenentatges, amistats d’allò més variades i un cúmul d’experiències per poc inversemblants. Tot i així, van aconseguir posar els peus a la terra i endinsar-se a base d’enginy i creativitat fins al fons de la qüestió; el cèlebre, encara que ja oblidat, enigma d’El misteriós llac de Gosho.\nEtiquetes de comentaris: Pau Cullà Loren-Obres\nSOLER, Laia. Ens posem els patins / Un, dos, tres... equip!\nISBN: 9788418134227 / 9788418135163\nEstrella Polar, 2020\nLaia Soler s'estrena pels lectors de 10 a 12 anys amb una sèrie de novel·les sobre quatre amigues que volen crear al seu institut l'activitat extraescolar de patinatge artístic. L'autora practicava de petita aquest esport i ara fa patinatge sobre gel, així que coneix de sobres el món dels patins. De moment, s'han editat els dos primers llibres de la col·lecció, amb il·lustracions de Mili Koey.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 19:35 Cap comentari:\nROVIRA, Pere. En família\nFundación Huerta de San Antonio, 2020\nEn família es publica en català a la col·lecció de poesia Juancaballos, responent a la generositat fraternal dels seus editors i com a mostra d’una possible i necessària entesa lingüística i política. En bastants dels poemes d’En família hi trobarem allò que aquest títol suggereix: una poesia d’éssers i llocs estimats, d’amor i d’amistat, de vellesa, infància i joventut. Es tracta també d’una poesia marítima i assolellada, amb els aromes de sal i eucaliptus dels paisatges del delta de l’Ebre. Poesia riallera, de formes lúdiques, però amb ombres de dolor. Enriqueixen el llibre unes precioses il·lustracions del pintor Juan Vida.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 10:47 Cap comentari:\nSOLER, Laia. La geografía de tu recuerdo.\nCiara ha retornat al poble on va créixer amb un objectiu clar: vol reformar la casa que la seva mare li va deixar en herència i utilitzar els diners que guanyi venent-la per començar de zero a qualsevol altre lloc, lluny d’aquest poblet del sud d’Irlanda ple de rumors, on tots la critiquen per darrera. Sap el que diuen: “mala filla, va abandonar a la seva mare”.\nMalgrat això, Ciara no aconsegueix escapar de les veus del passat que ressorgeixen amb cada plat que llença, cada moble que desmunta i cada paret que pinta. Cada record, cada secret distorsiona més el que creia saber de la seva família, i converteixen el seu passat en quelcom desconegut.\nI si no coneixia de veritat a la seva mare? I si sol va saber veure a la trista, arrugada i fràgil Edna?\nQuan obres les portes del passat, corres el risc de no poder tornar a tancar-les.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 11:43 Cap comentari:\nSi el primer volum, De tot cor, aplegà 32 narradors de la Catalunya Central, aquest llibre, Tot és possible, en reuneix 43, tots ells autors igualment de les comarques de l’Anoia, El Bages, el Berguedà i el Solsonès.\nSi aleshores, però, era l’amor el tema central que unificava les narracions del recull, en aquesta ocasió el tema escollit ha estat el de la llibertat, contemplada des de punts de vista molt diversos, és clar, i amb totes les seves variacions, excessos, mancances i seqüeles que vulgueu.\nGràcies als poetes sabem que la llibertat és una forma d’amor (Joan Margarit) i també “que tot està per fer i tot és possible”, com defensa aquest decasíl·lab de Miquel Martí i Pol, que ja pertany al poble. Un poble, cal dir-ho, que pensa, creu i confia que la llibertat és possible i real i tancant a mà...I d’aquí, justament, el títol.\nAquest volum, al igual que el primer, està coordinat per Llorenç Capdevila, Jordi Estrada, Jaume Huch i Josep Maria Solà.\nEl quart relat titulat Condemnat pertany a l'escriptor alpicatí, afincat a Manresa.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 11:23 Cap comentari:\nAjuntament de Lleida, 2013\nL’Ajuntament de Lleida encetà una publicació municipal seriada, amb un petit volum anual, i la batejà “Escata de drac. Relats de Sant Jordi”. Aquest volum és ja el número 9.\nEn aquest volum de 2013 se sumen a la sèrie cinc nous escriptors i escriptores: Llorenç Capdevila, Dúnia Carulla, Meritxell Cucarella-Jorba, Josep M Prim i Vidal Vidal, que ens conviden a entrar en les seves fresques històries de ficció.\nEl primer relat titulat La naturalesa del drac correspon a l'escriptor alpicatí Llorenç Capdevila.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 11:21 Cap comentari:\nDe tot cor reuneix, per primer cop, una mostra exhaustiva d’escriptors de la Catalunya central, des dels més joves, amb una obra incipient, fins als que, ja grans, arrosseguen una trajectòria consolidada. Són trenta-dues veus de narradors de l’Anoia, el Bages, El Berguedà i el Solsonès que, en conjunt, donen una idea del volum i de la qualitat de la narrativa feta en el que algú ha anomenat “el cor de Catalunya”.\nLa tria del tema que, més enllà de la coincidència geogràfica dels autors, dóna certa unitat al recull és el cor, amb tota la simbologia sentimental que se li atribueix. A De tot cor, el lector hi trobarà relats que parlen de la festa que pot ser una relació amorosa, quan l’amor és correspost, però també (i no pas en pocs casos) relats que s’entretenen en el desengany, la infidelitat, la pèrdua, l’engany, l’enyor... i tants altres matisos que sovint marquen les relacions humanes, i més concretament les amoroses.\nAquest volum és coordinat per Llorenç Capdevila i Jordi Estrada.\nEl quart relat titulat El regal correspon a l’escriptor alpicatí, afincat a Manresa, Llorenç Capdevila.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 11:18 Cap comentari:\nLes Trobades d’Escriptors al Pirineu, una experiència cultural única iniciada el 2004 a les Valls d’Àneu, fusionen admirablement i amb encert territori i literatura. L’estiu del 2011, en la divuitena trobada, un grup d’escriptors va se convidat a visitar Solsona i la seva comarca. S’hi van reunir escriptors i escriptores en llengua basca, aragonesa, occitana i també en llengua catalana: illencs, valencians, catalans i de la Franja de Ponent, convocats pel Consell Cultural de les Valls d’Àneu i el Grup d’Estudis de Llengua i Literatura de Ponent i del Pirineu. Hi van participar Yolanda Arrieta, Susanna Barquín, Vicent Borràs, Llorenç Capdevila, Pep Coll, Pau Faner, Jan Ganhaire, Albert Guiu, Joan Rendé, Ferran Rella i Miquel Santolària.\nFruit de l’estada i del coneixement del territori són aquest onze relats aplegats a Capolatell. Relats dels Pirineus. S’inspiren en l’esplèndid Prepirineu solsoní, una terra de gegants anomenada també la comarca de les mil masies. A més dels contes, que tenen com a eix narratiu les dramàtiques seqüències de la presó del Capolatell, hi trobareu, en la diversitat dels relats, invitacions decidides a contemplar el país, la gent i la tradició, a estimar-se a través de la festa, històries d’essència medieval, sobre la memòria històrica de la Guerra Civil, sobre la importància de recuperar identitat.\nDes dels cingles de la seductora serra de Busa, la ficció literària teixeix un atractiu i engrescador retaule de vida.\nEl quart relat titulat Retorn pertany a Llorenç Capdevila.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 11:08 Cap comentari:\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 10:57 Cap comentari:\nZAMORA BUENAFUENTE, Josefina. El gigante bondadoso\nCírculo Rojo, 2020\nKirown era un home que, per la seva gran alçada i força, era considerat un gegant al qual tothom temia.\nNo obstant això, Kirown no volia que ningú li tingués por, estava sol i volia comptar amb amics amb qui poder parlar i relacionar-se. Però quan el veien aparèixer, arrencaven a córrer atemorits per la seva presència, abandonant tot per a refugiar-se en llurs cases. Això entristia Kirown i el feia plorar. Malgrat el seu bon cor, no feia amics. Tothom el veia com un gegant que feia por.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 12:42 Cap comentari:\nLÓPEZ LÓPEZ, Antonio. Agujeros en la luna\nEl particular testament d’Eutimio Basarán, cacic carlista de la vall més ignota del Pirineu, activa una trama absurda en què s’entrecreuen –des de llocs tan diversos com Pamplona, Osca, Cienfuegos o Barcelona- cures integristes, monges emprenedores, fervorosos anarquistes, inventors entusiastes, astrònoms aficionats y polítics corruptes. Entre tots construeixen, transitant entre dos segles, una al·legoria on la ciència i la religió, els governs i els moviments socials, la raó i la superstició, es manifesten com a parells antagònics que pugnen per anul·lar-se mútuament: cent anys d’esforços per a edificar l’Espanya nul·la. I tornem a començar.\nPublicat per Biblioteca Sant Bartomeu a 15:52 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Antonio López-Obres


La defensa del president, acusat de desobediència, presenta l'escrit al jutjat 24 de Barcelona previ a l'obertura del judici oral\nLa defensa del president Quim Torra presenta avui l’escrit de defensa de la segona causa per desobediència al jutjat número 24 de Barcelona per la negativa a retirar una pancarta del Palau de la Generalitat en suport als presos polítics i als exiliats. Torra ja fou condemnat i inhabilitat per una primera pancarta, i aquesta segona causa és ara pendent de l’obertura de judici oral. La fiscalia ja ha dit que demanaria una nova inhabilitació de Torra de vint mesos més i una multa de 30.000 euros per l’acusació de desobediència, perquè el TSJC li va donar quaranta-vuit hores, el setembre del 2019, perquè retirés la pancarta arran de la denúncia d’una entitat unionista, Impulso Ciudadano. El president no la va retirar, i el tribunal va acabar ordenant als Mossos que ho fessin. La defensa de Torra en demana l’absolució perquè estava protegit per la inviolabilitat parlamentària i emparat per la llibertat d’expressió i el dret de representació política. A més, demana d’incloure en el procediment la resolució aprovada per l’Assemblea Parlamentària del Consell d’Europa que exigia a l’estat espanyol, entre més coses, la retirada de les sancions contra Torra.\nEn efecte, la resolució 2381 aprovada el mes de juny passat, demanava que es retiressin les sancions contra els polítics successors dels presos per haver dut a terme accions tot expressant simplement la seva solidaritat per l’empresonament.\nEls arguments de la defensa de Torra es concentren en la defensa dels seus drets fonamentals. Recorda en aquest sentit que el Tribunal Constitucional espanyol ha establert que un mateix fet no pot ser alhora un exercici d’un dret fonamental i la comissió d’un delicte, i que en aquest procés legal no s’ha fet aquesta valoració prèvia. Al contrari, la interpretació de l’article 410 del codi penal sobre la desobediència, diu l’escrit de defensa, produeix inseguretat jurídica, perquè hi ha hagut una extralimitació per a reprimir la llibertat d’expressió.\nEsmenta un precedent al Tribunal Europeu dels Drets Humans, el cas d’Arnaldo Otegi contra Espanya, segons el qual la llibertat d’expressió d’un parlamentari ha d’estar especialment protegida, com a representant polític, i que la limitació d’aquest dret només obeeix a criteris de necessitat, pertinença i suficiència dels motius al·legats i proporcionalitat.


Despalilladora de raïm funcionament i utilitats |Metal·lúrgica del Penedès\nMàquina despalilladora de raïm: funcions i utilitats\nPer què són importants les espremedores i despalilladores de raïm en l’elaboració del vi?\nA tothom li agrada gaudir d’un bon vi, ja sigui després d’un dur dia de feina o en algun esdeveniment. Gaudir d’aquesta deliciosa beguda que data del neolític és un plaer per a molt, però pocs coneixen la feina que requereix processar el raïm i la importància que la maquinària que es fa servir sigui l’adequada perquè el vi obtingut sigui el millor.\nQue un vi sigui de bona qualitat no només s’aconsegueix durant la fermentació del raïm en tancs d’acer o botes de fusta. El primer pas per aconseguir un bon vi té lloc en el moment en què es trien els raïms.\nA partir d’aquí, s’haurà de dur a terme cada pas amb la pulcritud més gran possible per aconseguir un bon producte. A Metal·lúrgica del Penedès li podem subministrar tots els equips necessaris per elaborar vi: des de maquinària per a la recepció de raïm, premses, bombes de tràfec, sinfins, tancs de fermentació, cintes, taules de selecció, espremedores i despalilladores de raïm.\nMés sobre Metal·lúrgica del Penedès\nMàquines espremedores de raïm: què són i per què serveixen\nAl llarg de les següents línies detallarem què és una màquina espremedora de raïm i quines són les seves funcions. Aquests equips són un element important a l’hora de fabricar vi. S’han de tenir en compte el calibrat i la qualitat de l’espremedor, ja que tindran un paper rellevant en la qualitat final del vi. L’important és que l’espremedora de raïms sigui d’una qualitat òptima perquè, en estrènyer i esprémer els raïms, sigui capaç d’esprémer fins a l’última gota de suc del seu interior, però sense trencar la llavor ni espatllar-ne la pell.\nLes espremedores per a verema de Metal·lúrgica del Penedès són de construcció robusta, d’acer inoxidable i disposen de 5 tipus diferents de corrons que s’ajusten a les necessitats de cada usuari.\nA més, la transmissió és directa, motiu pel qual s’eliminen intermediaris com politges, corretges o cadenes. Són ajustables perquè vostè pugui regular el nivell d’espremuda òptim.\nCal destacar que les espremedores de Metal·lúrgica del Penedès són fàcils de desmuntar en cas que s’introdueixin cossos estranys als corrons. Compten amb unes molles als laterals que faciliten en faciliten l’obertura i ofereixen l’opció d’instal·lar un detector en cas que l’objecte sigui de gran grandària per així, poden aturar el cicle immediatament.\nMàquina despalilladora de raïm: funcions i característiques\nLes despalilladores per a verema són una de les primeres màquines involucrades en l’elaboració del vi, així com el primer procés pel qual passa el raïm només arribar al celler. El funcionament de la despalilladora de raïm és el de separar el raïm de la rapa, és a dir, el gra de l’esquelet del raïm, així com qualsevol altra part vegetal que provingui de la collita: fulles, restes de sarments, etc.\nQuin tipus de despalilladores de raïm et podem oferir?\nA Metal·lúrgica del Penedès fabriquem 4 tipus de despalilladores de raïm: 12/25/50 i 70 Tn/hora, i totes elles són robustes i de fàcil manteniment.\nDestaquen per la gran dimensió de la seva gàbia i les seves baixes reduccions de l’eix despalillador, així com la possibilitat de canviar el tambor a un de diferents mides de forat, cosa que el fa adaptable a la seva verema. Aquest tambor, a més, pot girar en ambdós sentits i les paletes de l’eix són orientables.\nIgual que l’espremedora, el mecanisme és del tot independent, és a dir, que s’eliminen elements com politges, corretges o mecanismes de desgast.\nCatàleg de despalilladores\nTrobi la seva despaliladora de raïm ideal a Metal·lúrgica del Penedès\nMetal·lúrgica del Penedès ofereix el millor en maquinària per a l’elaboració de vi. Sens dubte, és la millor opció per equipar el seu celler, no només per a l’òptim funcionament de la seva despalilladora i espremedora de raïm, sinó per la qualitat dels materials fets servir en la seva fabricació. La maquinària s’adapta a la seva verema, de la mateixa manera que l’agilitza i facilita, la qual cosa fa que sigui la millor elecció per al seu celler.\nSi vol més informació sobre les nostres màquines espremedores i despalilladores de raïm, no dubti a posar-se en contacte amb nosaltres. Pot trucar-nos al 93 819 90 25 o si ho prefereix, escrigui’ns a metalurgica@metalurgicadelpenedes.com. Ens encantarà ajudar-lo a trobar l’equip perfecte per al seu celler!


Marc Clotet protagonitza una minisèrie sobre Gernika\nLa producció tindrà dos episodis i s'estrenarà a la tardor vinent\nMarc Clotet, a l'esquerra, va participar a la sèrie 'Física o Química' Antena3\nEP La minisèrie 'Gernika bajo las bombas', amb el conegut actor Marc Clotet en el seu repartiment, inicia aquest dilluns el seu rodatge, mentre que les cadenes autonòmiques TV3 i Euskal Telebista tenen previst emetre-la la propera tardor.\nLa tv movie de dos capítols de 75 minuts, escrita i dirigida per Luis Marías, es va presentar dijous passat al Teatre Liceu de Gernika en el marc dels actes de celebració del 75 aniversari del conegut bombardeig de la vila biscaïna.\nLa ficció 'Gernika bajo las bombas' està produïda per Erpin 360 º, Vértice Cinema i Baleuko i està participada per TV3, TVG i Canal Sur, de manera que també s'emetrà en aquestes cadenes autonòmiques.\nLa minisèrie, a més de Marc Clotet ('Física o química', 'El comissari'), també compta en el seu elenc amb Aitor Mazo, Lander Otaola, Teresa Calo, Roberto Álvarez, Egoitz Sánchez, Sara Casasnovas, Antonio Dechent, Pep Tosar i Ramón Barea, entre altres actors.\nAquest projecte narra diverses història que s'entrecreuen, algunes de personatges reals i històrics i altres de personatges de ficció, totes elles marcades pel bombardeig aeri a què va ser sotmesa Gernika el 26 d'abril de 1937 per la legió Còndor, tal com recull EITB a la seva web.\nLa ficció mourà a un ampli equip de professionals que inclou 60 tècnics, 43 actors i comptarà també amb més de 700 figurants. Donostia-Sant Sebastià, Hernani, Oñati, Oiartzun i Burgos seran les localitzacions escollides del rodatge que es prolongarà durant set setmanes.


Club – UE Sant Andreu - Page 23\nLa Tribuna Coberta romandrà tancada aquest diumenge\nA causa de les obres de substitució de la coberta que s’hi estan realitzant, l’accés quedarà prohibit al públic. Aquesta mesura obeeix a qüestions de seguretat, ja que des d’ahir una gran bastida ocupa gran part de la Tribuna coberta de l’estadi.\nadmin 22 de novembre de 2013\nadmin 21 de novembre de 2013\nSuperades les 4.000 entrades venudes pel Sant Andreu-Atlético\nAquest matí, gràcies a la venda per internet, s’ha arribat a la xifra de 4.000 entrades retirades pel partit d’anada dels 1/16 de final de la Copa del Rei contra l’Atlético al Narcís Sala. Degut a la bona acollida de socis i aficionats, els preus es mantindran.\nadmin 20 de novembre de 2013\nadmin 15 de novembre de 2013\nadmin 14 de novembre de 2013\nOfrena floral a Ignasi Iglésias\nAquest diumenge la Unió Esportiva Sant Andreu, com és tradició, va participar a l’ofrena a Ignasi Iglésias, poeta del poble i directiu fundador del club. El president Manuel Camino i el directiu Ferran Mir van representar la institució quadribarrada.\nadmin 8 d'octubre de 2013