Mobilització al barri de Sarrià per aturar una promoció de pisos de luxe i preservar el jardí de Can Raventós - directa.cat\nMobilització al barri de Sarrià per aturar una promoció de pisos de luxe i preservar el jardí de Can Raventós\nQuasi 2.000 persones i una trentena d'entitats del barri barceloní de Sarrià reclamen aturar el projecte urbanístic que pretén edificar una quarantena d'apartaments de luxe en el solar d'una casa senyorial construïda al segle XIX, el que malmetrà un espai verd, que la plataforma Defensem Can Raventós reclama com a jardí públic. En el consell d'administració d'un dels grups impulsors del projecte, la societat Bigdal 5.000 SL. hi trobem un germà de l'exconseller de la Generalitat Joaquim Nadal, i Salvador Ferran Pérez-Portabella, secretari d'organització d'Units per Avançar, el partit hereu d'UDC al qual pertany l'actual regidor del districte de Sarrià-Sant Gervasi, Albert Batlle\nLa finca de Can Raventós està situada entre els carrers de Fontcoberta i de Bonaplata / Elena Bulet\nCarme Rocamora carmerocasegui\nEn poques setmanes, més de 1.900 persones, 31 entitats i plataformes, quatre empreses i cooperatives, i tres organitzacions polítiques s’han adherit al manifest impulsat per la plataforma veïnal sarrianenca Defensem Can Raventós. L’objectiu, evitar que es construeixin pisos de luxe en un dels pocs pulmons verds que queden al nucli antic de Sarrià Vell –la finca coneguda com Can Raventós– i aturar la imminent elitització d’aquest barri d’una Barcelona cada cop més gentrificada. Malgrat aquesta pressió veïnal, el Ple de l’Ajuntament de Barcelona celebrat el passat 23 de setembre va aprovar –amb l’únic vot en contra d’ERC– el planejament urbanístic promogut per la propietat, Bigdal 5.000 SL, que li permetrà dur a terme la construcció de dos edificis amb uns 40 pisos de luxe que es posaran a lloguer –fet del que s’encarregarà Becorp- en aquest espai situat entre els carrers de Bonaplata i de Fontcoberta de la capital catalana.\nTal com es detalla des de Defensem Can Raventós, es tracta d’una operació promoguda per les societats Bigdal i BeCorp. El secretari de la primera, encarregada de gestionar l’aprovació del pla, és Jaume Nadal Farreras, germà de l’exconseller de la Generalitat i exalcalde de Girona del PSC Joaquim Nadal Farreras. Al seu temps, el conseller delegat és Anton Raventós Raventós, empresari i membre de la família Raventós, mentre que el president és Salvador Ferran Pérez-Portabella, relacionat amb la família Raventós i actual secretari d’organització d’Units per Avançar (la marca hereva d’Unió Democràtica de Catalunya), partit tant del regidor del districte de Sarrià – Sant Gervasi, Albert Batlle, com de la gerent, Maite Català. Les vinculacions entre Units per Avançar i la promotora han estat rebutjades en tot moment per Batlle, que en l’última Audiència Pública de Sarrià – Sant Gervasi va dir que es tractava d’informacions que són una autèntica “insídia” i que difonen “malicioses insinuacions”. Tot i la negació municipal, la plataforma ha portat l’entramat a l’Oficina Antifrau i ja ha estat acceptat a tràmit. De la segona promotora, se sap que BeCorp va ser creada per Corp Promotors front l’interès de la promotora d’introduir-se en el segment de mercat del lloguer, i està participada principalment per Corp i per Scranton Enterprises BV, societat neerlandesa vinculada a la família Grífols.\nIrregularitats administratives i urbanístiques\nNo són, però, les úniques irregularitats que es critiquen des de Defensem Can Raventós. Asseguren que el pla aprovat presenta clares irregularitats administratives i denuncien que, malgrat haver-se reunit amb encarregats del Districte de Sarrià – Sant Gervasi i tècnics d’urbanisme de l’Ajuntament, no els van voler ensenyar l’expedient en cap moment.\nDes de Defensem Can Raventós, asseguren que el pla aprovat presenta clares irregularitats administratives i denuncien que, malgrat haver-se reunit amb encarregats del Districte de Sarrià – Sant Gervasi i tècnics d’urbanisme de l’Ajuntament, no els van voler ensenyar l’expedient en cap moment\nEn un primer moment, l’any 2016, els promotors van presentar un pla que va ser tombat principalment pel consistori dirigit per Barcelona En Comú, argumentant que no respectava els interessos dels veïns. Llavors es va arxivar i Bigdal va presentar un nou projecte el novembre de 2018, que es va aprovar inicialment. Després es va publicar al Butlletí Oficial de la Província de Barcelona i l’Associació de Veïns de Sarrià va presentar cinc al·legacions. Passats uns mesos, es va preguntar en un Consell de Barri quin era l’estat d’aquest tràmit, i un conseller dels comuns va contestar que no se sabia res més. Per tant, seguint els tempos que estableix l’administració, s’hauria d’haver arxivat l’expedient poc després. Malgrat això, va aparèixer de cop i volta amb el mateix número d’expedient al Ple de l’Ajuntament d’aquest 2020 i sense poder-se debatre ni discutir entre les parts interessades, essent aprovat també amb el posicionament favorable dels Comuns. La diferència entre el pla que havia rebutjat la formació d’Ada Colau l’any 2016 i l’actual és de només 123 metres quadrats menys, segons un planell elaborat per Salvem Can Raventós.\nComparativa entre el projecte del 2016 (en vermell) i el del 2020 (en gris) elaborat per la plataforma Salvem Can Raventós |Arxiu\nA més, des de la plataforma opositora s’assegura que el projecte incompleix la normativa municipal tant a nivell de la ciutat com del districte. En aquest sentit es destaca que el pla aprovat no respecta les normes de catalogació patrimonial, que estableixen que cal deixar un espai lliure enjardinat de deu metres d’amplària. Una altra irregularitat que destaquen és que el Pla General Metropolità (PGM) estableix que la profunditat màxima de l’edificació ha de ser de 15,1 metres per la qualificació urbanística de la finca, i el projecte arriba a prop dels 20 metres, asseguren després d’haver vist alguns plànols als quals han accedit a través de diverses fonts. Pel que fa a l’amplada del carrer, el PGM defineix una altura màxima de 10,6 m que correspon a planta baixa més dos pisos. El projecte presentat i aprovat proposa planta baixa més tres pisos, que serien més de 13 metres d’altura. Segons destaca un membre de la plataforma, el pla s’ha aprovat com és preceptiu al Ple de l’Ajuntament, però el col·lectiu intentarà que sigui un jutge el que validi aquesta possible vulneració del PGM, cosa que podria acabar amb l’enderrocament –si s’arriba a construir– d’una part de l’edificació per incomplir les normes establertes en el pla municipal.\nL’Ajuntament assegura que ha recollit “totes les sensibilitats”\nDe del Districte de Sarrià – Sant Gervasi, al seu temps, s’espolsen de responsabilitats i s’afirma que la competència municipal en matèria de planejament urbanístic, com és el Pla especial per l’ordenació de la parcel·la de Can Raventós, correspon íntegrament a la Direcció de Planejament, depenent de l’Àrea d’Urbanisme de l’Ajuntament: “La tramitació s’ha dut doncs, com és preceptiu, des de la Direcció de Planejament de l’Ajuntament”, s’apunta des de l’equip d’Albert Batlle.\nPer la seva banda, en el Ple municipal del setembre, en què es va aprovar el pla per a la construcció dels pisos, la tinent d’Urbanisme de l’Ajuntament, Janet Sanz, va argumentar que amb el projecte es conserva la masia de Can Raventós i que es manté “al màxim” la zona verda, protegint la meitat del jardí: “Si fos pública seria molt diferent. Si tinguéssim més instruments seria diferent, però hem fet una proposta que intenta recollir totes aquestes sensibilitats”. Els partits de l’oposició –excepte Barcelona pel Canvi de Manuel Valls, que va celebrar la construcció de nous habitatges- s’ha criticat la falta de consens amb el teixit veïnal en tot aquest tràmit.\nLa plataforma contrària a l’operació vol que l’Ajuntament estudiï una fórmula que permeti a la propietat permutar l’edificabilitat existent a la finca en un altre espai del districte, com uns terrenys municipals prop del Monestir de Pedralbes que no tenen cap ús\nEls reclams de la plataforma no busquen simplement un pla que respecti el jardí i l’edifici, sinó que van més enllà. Volen que l’Ajuntament estudiï una fórmula que permeti a la propietat permutar l’edificabilitat existent a la finca en un altre espai del districte, com per exemple en uns terrenys que estan per sobre del Monestir de Pedralbes que són de l’Ajuntament i no tenen cap ús, segons una de les membres del col·lectiu, Clara Darder. La proposta de la plataforma, després d’una anàlisi parlada i debatuda en diverses assemblees obertes amb el veïnat, panteja que la finca pugui acollir un centre de dia per a la gent gran –ja que no n’hi ha cap de públic a la zona– mentre que a la tarda pugui ser un espai per a les entitats del barri que no tenen local, principalment col·lectius de joves i de cultura popular. Precisament al districte de Sarrià – Sant Gervasi existeix la plataforma Construïm La Sarrianenca, que aplega quinze entitats com els Castellers de Sarrià, l’Agrupament Escolta i Guia Sant Ignasi o la Comissió de Festes del Roser, que reivindiquen que no tenen espai per assajar ni desenvolupar les seves activitats. Defensem Can Raventós també defensa la requalificació del jardí com a zona verda per a gaudi dels veïns i les veïnes. Darder explica que es van reunir amb l’Ajuntament i els van al·legar que el veïnat ja disposa del parc de Santa Amèlia, però no veu motiu perquè això serveixi d’excusa per a la destrucció d’una zona enjardinada al nucli antic: “cada arbre que tenim el necessitem per respirar”.\nLa mateixa campanya publicitària de captació de compradores per a la promoció immobilària s’adreça a un públic de fora del barri de Sarrià\nLa companyia que ofereix els pisos de luxe, BeCorp, presenta els nous habitatges que preveu construir en un espai que és “un oasi al cor de Sarrià”. Per fer una crida a aconseguir llogateres, incorporen la següent descripció, ignorant la possibilitat que hi visquin veïnes de Sarrià: “Després de jubilar-se, Ángela i Pere han decidit mudar-se a un pis de lloguer a Sarrià. Ara estan prop dels seus familiars a Barcelona, però gaudeixen de la vida tranquil·la al barri. Aquí, també ha trobat el seu nou lloc el Teo, que sempre ha viscut en un poble però ara ha començat a treballar a Barcelona.”\nAturar l’elitització del barri és justament una de les demandes del col·lectiu veïnal contrari a la urbanització. Darder destaca que la gent de “tota la vida de Sarrià” està marxant del barri pel fet d’haver d’afrontar uns lloguers insostenibles: “Sarrià s’està envellint perquè els joves marxen, no es poden quedar”. Amb temor, veu un futur que “serà elitista” i destaca que les noves classes benestants que s’estableixin en aquests pisos de luxe no tenen cap intenció de fer barri, “de saludar-se amb la gent, de fer vida de barri.” Amb tot, l’activista lamenta que l’Ajuntament no hagi “escoltat a la gent”, i l’acusa d’haver “manipulat els plànols” i no voler asseure’s a una taula a parlar. En aquest sentit des de l’Ajuntament recalquen que van rebre la plataforma i els van exposar la situació del pla, però Darder insisteix que no els van voler mostrar l’expedient: “No deixarem de lluitar i anirem on calgui perquè aquest verd no sigui maó”, afegeix.\nUna finca d’un alcalde i de la família Raventós\nL’edifici originari de Can Raventós el va fer construir, entre 1805 i 1819, Joan Bacigalupi Ottone, comerciant d’origen genovès emparentat amb la família Guëll i, per tant, membre de la burgesia barcelonina més selecta, a l’aleshores poble de Sarrià. Després de diverses compravendes i reformes, l’any 1875 la casa la va adquirir Josep Maria Nadal i Vilardaga, que va ser regidor i alcalde de Barcelona, diputat al Congrés i senador, pel Partit Liberal Conservador. La família Nadal va mantenir la finca fins al 1941, quan Concepció Baixeras, vídua de Nadal, la va vendre a Montserrat Raventós Espona, representant de la poderosa família Raventós. L’any 2008, va passar a ser propietat de Bigdal 5000 SL, la societat –en la qual participa Montserrat Raventós– encarregada de fer el planejament urbanístic. Aquesta societat va signar ara fa tres anys un contracte de prevenda –en el qual s’estableix que la finca valdrà com a mínim 17 milions d’euros– amb una de les empreses creada expressament per dur a terme aquesta operació per part de la branca de Becorp. La condició d’aquesta prevenda, signada l’octubre del 2017, era que Bigdal aconseguís un planejament urbanístic que permetés la construcció d’un mínim de 4.500 metres quadrats en menys de quatre anys. Tot plegat fa sospitar a les integrants de la plataforma Defensem Can Raventós que Bigdal tenia un especial interès a accelerar els tràmits i que es portessin a votació de forma imminent per tal de garantir la continuïtat d’aquest acord de prevenda, que caducaria l’octubre del 2021 si no s’acabés aprovant el pla, que ara per ara tira endavant amb 4.800 metres quadrats edificables, més del mínim que exigia Becorp.\nL’edifici originari de Can Raventós el va fer construir, entre 1805 i 1819, Joan Bacigalupi Ottone, comerciant d’origen genovès emparentat amb la família Guëll |Elena Bulet\nSegons ha explicat un dels familiars dels Raventós a aquesta publicació, el pensament d’aquesta branca de la família –els Raventós Espona– és que amb la seva propietat “poden fer el que volen” sense tenir massa sensibilitat amb l’entorn, i lamenta que tenint tantes propietats, no la vulguin donar al barri perquè tot el veïnat la gaudeixi. Destaca, en canvi, que Montserrat Raventós sí que ha tingut sensibilitat amb altres causes i ha invertit en fundacions: “Va crear la Fundació Pro Vida”. Sobre la possibilitat que existeixin vincles entre Units per Avançar i la seva família, assegura no saber-ne res del cert, però sí que afirma que és un partit molt ben avingut entre la família Raventós. “Quan fan actes els difonen per grups de WhatsApp” i que a la presentació que van fer al districte el febrer d’aquest any “hi van anar diversos familiars”.\nAlbert Batlle Becorp Bigdal Can Raventós Jaume Nadal Farreras Salvem Can Raventós Sarrià Sarrià-Sant Gervasi Units per Avançar\nAlbert Batlle, un tecnòcrata de l'ordre\n« Racisme al replà de l’escala\nMinga indígena, negra i pagesa a Colòmbia: trencar el cercle, teixint entre iguals »


ANÀLISI | La normativa europea que amenaça Internet | Mèdia.cat ANÀLISI | La normativa europea que amenaça Internet | Mèdia.cat\nCables de connexió a internet. Foto: Reuters / ACN.\n“Tota Internet es convertiria en una mena de Facebook”. Aquest és l’advertiment de la impulsora de la plataforma Xnet, Simona Levi, davant la imminent votació de la directiva europea sobre drets d’autor. El text, que es votarà dimecres al Parlament Europeu, ha aixecat dubtes a alguns internautes perquè obligaria les plataformes digitals a comprovar, abans que estiguin en línia, que els continguts que s’hi pengen siguin legals. Segons els seus detractors, aquesta proposta suposarà “privatitzar” els proveïdors d’Internet i el control dels continguts. El procés ja va patir un revés aquest juliol quan els eurodiputats van rebutjar seguir endavant la tramitació de la directiva i reobrir el debat aquest setembre, quan el plenari tindrà l’última paraula.\nEl punt més cèlebre i polèmic de la normativa és l’article 13, que estableix un filtre previ abans de publicar un contingut a les xarxes socials per tal de protegir els drets d’autor. El projecte, però, no entra en especificar com hauria de funcionar aquest filtre. Es refereix a mesures “adequades i proporcionades” com l’“ús de tècniques efectives de reconeixement de continguts”, que s’hauran d’explicar si ho demanen els titulars dels drets. La majoria d’experts creuen que per complir-ho les empreses d’Internet acabaran recorrent als algoritmes. La Unió Europea, de fet, situa aquesta normativa en el camí per harmonitzar de forma progressiva les normes dels estats membres amb l’horitzó d’un mercat únic digital. Per l’advocat especialitzat en drets d’autor Josep Matas, el plantejament de la llei “és contrari a la naturalesa d’Internet”. Matas assegura que “no només la filosofia de la xarxa, sinó que també les normes legals que hi incideixen són contraris als filtres previs”. En concret, assegura que l’article 13 contradiu precisament una directiva europea del 2000 sobre la societat de la informació. “Si fem d’entrada responsable un prestador de serveis d’aquesta naturalesa (d’allotjament, eines de cerca, teleoperadors…) anem contra la naturalesa de la xarxa, almenys com l’hem conegut fins ara”.\nEls defensors de la normativa ho desdramatitzen. “El filtre pot ser un instrument més per evitar els continguts il·legals, però és possible que tingui més a veure amb la lluita contra la pedofília i les falses notícies”, sentencia el director executiu de la Federació de Gremis d’Editors, Antonio María Ávila. No ho veuen així activistes d’Internet com Pau Colominas, vocal de l’associació Amical Wikimedia, l’associació que promou la Viquipèdia i altres projectes oberts als Països Catalans. Per ell, “estem posant en perill els hiperenllaços, la difusió de notícies, l’art, la privacitat, els mems, les retransmissions en directe, els blogs, els fòrums, els repositoris de codi lliure i fins i tot la mateixa Viquipèdia”. Colominas arriba a aquesta conclusió perquè “la censura en el pas previ” permetria un “ús abusiu” al·legant una “falsa violació de contingut”. El text legal no preveu mecanismes per prevenir o castigar aquests fets.\nLa “policia” d’Internet\nSimona Levi, la impulsora d’Xnet, una entitat amb deu anys de trajectòria en la lluita per la neutralitat de la xarxa, enfoca la proposta de normativa en una tendència per “privatitzar” el concepte d’Internet. “La idea és que Internet és un espai independent de la realitat, on els drets no es consideren. Amb aquesta tendència, volen privatitzar els proveïdors, que es converteixin en la policia d’Internet i que siguin els encarregats de perseguir els drets d’autor, honor, injúries, etc.” Levi també alerta de la possibilitat que aquesta directiva condueixi cap al que defineix com a “governança algorítmica”: “No es poden donar uns paràmetres matemàtics perquè les màquines governin per nosaltres”, reivindica.\nUn dels gremis que més ha participat en l’elaboració de la directiva és el dels editors. Ho reconeix el seu director a nivell estatal, que s’enorgulleix d’haver aconseguit la primera norma que posaria “exigències i responsabilitats” als operadors tecnològics. En un altre article polèmic, la normativa concedeix el dret exclusiu als editors de premsa per restringir l’ús de fragments de notícies. El director executiu dels gremis d’editors, Antonio María Ávila, afirma que aquest apartat és una simple transposició del que ja reconeix la llei espanyola, des que es va reformar el 2014. La reforma legal implantava un cànon, conegut com a ‘taxa Google’, per enllaçar contingut protegit amb drets d’autor. L’efecte immediat de l’aprovació de la llei, amb la majoria absoluta del PP, va ser el tancament de Google News a Espanya. L’advocat Josep Matas defensa que, tal i com preveu la normativa europea, siguin els editors qui gestioni l’ús de notícies subjectes a drets d’autor: “la llei estatal hauria d’evitar que ho administrin entitats de gestió com l’SGAE, que sempre s’intenten imposar”.\nL’amenaça a l’ecosistema de la Viquipèdia\nLa Comissió Europea s’ha implicat en la campanya i promet que la Viquipèdia quedarà exempta de certes obligacions. Tot i això, els editors de l’enciclopèdia lliure són alguns dels més implicats en la campanya contra la proposta de directiva europea. Pau Colominas, el portaveu de l’Amical Wikimedia, afirma que “el dany real vindrà causat pels canvis en el seu ecosistema”. Segons Colominas, la proposta de concedir als directors de premsa el dret de restringir l’ús de fragments de notícies “dificultarà l’aparició de nous continguts a l’enciclopèdia, sobretot pel que fa als temes d’actualitat. L’ús de fonts fiables és primordial a l’hora de generar contingut, i molt sovint la premsa esdevé un dels fonaments per la verificabilitat dels articles”.\nUn dels problemes, segons Josep Matas, és que deixa fora alguns temes: “no amplia les excepcions o límits als drets d’autor per a finalitats culturals o de creació artística”. Matas exemplifica que si una biblioteca commemora el centenari del naixement d’un autor penjant-ne textos al vestíbul, legalment no té cobertura. A més, també apunta que la directiva “ignora” aquells autors que volen que els seus treballs es difonguin lliurement mentre se’ls citi (a l’estil de les llicències Creative Commons).\nLes directives europees, a diferència dels reglaments que són d’aplicació directa, necessiten una llei estatal per “interioritzar-ne” els continguts. Si s’aprova la normativa, els estats membres tindran dotze mesos per aprovar aquesta llei, encara que no sempre es compleixen aquests terminis perquè l’estat espanyol és precisament dels més incomplidors. L’advocat Josep Matas dona per fet que caldrà “retocar” la Llei de propietat intel·lectual, encara que apunta que algunes disposicions afecten la Llei de serveis de la societat de la informació. Des del sector editorial estatal, tot i això, creuen que bona part de la directiva europea s’ha realitzat seguint l’“exemple” de l’espanyola i que, per tant, ja s’estaria aplicant.\nDe moment, però, els 751 diputats del Parlament Europeu hauran de votar la normativa el 12 de setembre. En cas d’aprovar-se, s’obririen negociacions amb el Consell de la Unió Europea, la institució que representa els estats membres. La família europea del PP, majoritària a l’Eurocambra, està a favor de la reforma dels drets d’autor, mentre que els socialistes i liberals estan llimant diferències per les diferents visions dels eurodiputats. El text base que se sotmetrà a votació serà la proposta legislativa inicial que va rebre un cop de porta el juliol, segons confirmen fonts de la comunitat de la Viquipèdia a Brussel·les. Tot i això, preveuen votacions en concret per algun dels articles més controvertits i s’hi presentaran esmenes. La complexitat del procés fa que sigui una incògnita saber com acabarà la votació.\nInternetneutralitat a la xarxaUnió Europeadrets d'autorViquipèdiaXnet\nPalafrugell, 1995. Periodista de Ràdio Girona-Cadena SER. Ha sigut productor i locutor de Ràdio Capital de l’Empordà. Col·laborador de Núvol i l’ARA Comarques Gironines. Col·labora des de fa deu anys a la Viquipèdia en català i és membre de l’Amical Wikimedia. Ha format part d’un projecte per fomentar la participació de les biblioteques amb l’enciclopèdia.


SOBRE LA TERCERA AVALUACIÓ – IES LA VEREDA\nSOBRE LA TERCERA AVALUACIÓ\n23 d'abril de 2020 23 d'abril de 2020 per martinez_carlosf\n1. Estem a l’espera de que es publique la normativa específica, tal i com diu la carta que es farà per part de l’administració, que regule com s’han d’aplicar les recomanacions que es fan a la carta. Tant a nivell de programacions de les assignatures com d’avaluació i criteris de promoció de l’alumnat.\n2. No es parla a la carta en cap moment d’aprovat general. Es diu que es promocionarà a l’alumnat. Cal remarcar aquesta idea perquè no és el mateix promocionar que aprovar. Quan un/a alumne/a promociona amb assignatures suspeses, les ha de recuperar. Això suposa per a l’alumnat multiplicar la càrrega de feina durant el curs. Repetim. És important ser conscient del que suposa, doncs, promocionar al curs següent amb assignatures suspeses. S’ha d’atendre a la feina de les assignatures del curs més la feina de recuperar les suspeses del curs anterior per a poder promocionar al següent.\n3. Les tasques que el professorat està encomanant aquesta tercera avaluació a l’alumnat són avaluables i per tant és imprescindible que l’alumnat les complete. El professorat tindrà en compte, com no pot ser d’altra manera i com la carta diu, les diferents circumstàncies de l’alumnat. Però les tasques s’han d’entregar, donat que seran qualificades i que l’avaluació final ha de tindre en compte tot el treball realitzat durant el curs 2020-21.\n4. Els departaments estan treballant en el document que especifique com es qualificarà la feina que l’alumat està fent aquesta tercera avaluació. Alguns departaments ja ho han fet i està publicada la informació a la nostra pàgina web. Els vam enviar l’enllaç a la informació a tot l’alumnat.


La nord-americana Griffith Laboratories s'implanta a Valls amb una nova planta que donarà feina a 60 treballadors . ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nLa nord-americana Griffith ...\nLa nord-americana Griffith Laboratories s'implanta a Valls amb una nova planta que donarà feina a 60 treballadors\nLa firma, que es dedica a l’elaboració de condiments secs per a la indústria alimentària, té tres plantes de producció a Europa.\n• La firma, que es dedica a l’elaboració de condiments secs per a la indústria alimentària, té tres plantes de producció a Europa\n• La nova factoria de Valls permetrà a la companyia ampliar la línia de producció a condiments líquids\n• Aquest nou projecte de Griffith Laboratories a l’Alt Camp ha comptat amb el suport d’ACCIO\nGriffith Laboratories s'instal·larà al polígon industrial de Valls (Alt Camp) amb una nova planta de producció que donarà feina gradualment a 60 nous treballadors fins al 2020. La firma nord-americana, dedicada a l'elaboració de condiments secs per a la indústria alimentària, ha presentat aquesta inversió avui a l'Ajuntament de Valls, junt amb l'alcalde, Albert Batet, i el secretari d'Ocupació i Relacions Laborals de la Generalitat, Joan Aregio.\nLa companyia té previst començar enguany les obres d'adequació de les noves instal·lacions a Valls amb l'objectiu d'iniciar la producció l'any 2016. En aquesta fase inicial la nova planta comptarà ja amb una plantilla de 60 persones que preveu incrementar en 30 llocs de treball més entre els anys 2017 i 2020, d'acord amb els plans d'expansió previstos per la firma.\nActualment, Griffith Laboratories compta amb tres plantes de producció a Europa, una d’elles a Puigpelat on produeix condiments secs per al mercat alimentari destinat al sud d’Europa. Fins ara, el producte líquid s’ha produït al Regne Unit.\nLa creixent demanda del producte líquid de l’empresa nord-americana ha estat el motiu per invertir en una nova instal·lació de líquids a Catalunya i Griffith Laboratories traslladarà a Valls la planta de producció que actualment té a Puigpelat ampliant a la vegada la plantilla actual. Aquesta nova fàbrica produirà tant el condiment sec que fins ara es feia a Puigpelat com producte líquid.\nEn aquest projecte, l’empresa nord-americana ha comptat amb el suport d’ACCIO, en concret d’Invest in Catalonia, l’àrea d’atracció d’inversions estrangeres de la Generalitat. L'Ajuntament de Valls, a través de l'organisme municipal de foment d'empresa i d'ocupació Vallsgenera, també està col·laborant amb la companyia, en especial participant en el disseny de programes específics de formació i de selecció de personal qualificat que puguin optar als nous llocs de treball que es crearan amb la implantació


Lliga BBVA: Millor gols que punts per al Barça a Riazor | Esports | EL PAÍS Catalunya\nLLIGA BBVA | 34a JORNADA\nMillor gols que punts per al Barça a Riazor\nLiderat per l'efectivitat de Luis Suárez i el joc d'Iniesta, l'equip blaugrana va defensar el seu liderat a la Lliga amb una festa davant d'un Deportivo paralitzat (0-8)\nBarcelona 20 ABR 2016 - 11:25\tCEST\nLuis Suárez, protagonista, amb quatre gols. Cabalar EFE\nEl Barça no és un equip de punts sinó de gols, conseqüent amb la nòmina de la seva plantilla, presidida pel trident format per Messi, Luis Suárez i Neymar. Si s'ha de jutjar per la seva actuació a Riazor, la defensa del gol average resulta més estimulant per als blaugrana que administrar la màxima de les diferències que hagi pogut tenir respecte a l'Atlètic (+9) i al Madrid (+12). Atrapat a la taula després d'encadenar tres derrotes consecutives (Madrid, Reial Societat i València) i cedir un empat (Vila-real), el Barça va aturar la seva caiguda amb un marcador rotund la jornada en què es dubtava de la seva condició de líder de la Lliga. Com més pressió, millor va ser la seva resposta, sobretot per part de Suárez, que ja ha marcat més gols que el fenomen Ronaldo l'any de Robson (49 davant de 47). L'uruguaià va ser un martell que va colpejar sense parar les delicades assistències de Messi i el magnífic joc d'Iniesta. Ningú domina el temps i l'espai com Iniesta, la cama esquerra de Messi és única al món i pocs artillers tenen la contundència de Suárez.\nEls gols van amenitzar un partit que el Barça va començar a la sala d'espera de Riazor. No era protagonista sinó espectador, previsible en l'alineació i passiu en el desplegament, sense més novetat que la de Bartra, titular per la sanció de Piqué. Tampoc hi havia cap altre marcador per mirar perquè els partits de l'Atlètic i del Madrid començaven més tard i no abans, com era costum, i a la banqueta blaugrana només es trobava a faltar Aleix Vidal, descartat sorprenentment per Luis Enrique. L'entrenador ha decidit que el trident no el toca ni Déu. Així doncs, el Barça guanyarà o perdrà la Lliga i la Copa amb la davantera que va capitular a la Champions després del triplet aconseguit la temporada passada a Berlín. I la insistència del tècnic es va veure recompensada a la Corunya.\nLuis Suárez tot just va trigar deu minuts a marcar el 0-1. L'uruguaià no necessita que l'equip jugui bé ni malament per marcar gols, sinó que es mou per instint i per ratxes, com els millors 9. El Barça tocava al peu, sense profunditat ni ritme, molt contemplatiu, pendent de les passades interiors d'Iniesta, quan la pilota va acabar al córner dret de la porteria de Manu. Rakitic va xutar el córner i Suárez va enganxar la pilota amb l'esquerra després de guanyar l'esquena a Sidnei. El central va reclamar una falta que no ho semblava i que Burgos Bengoetxea tampoc va advertir. El gol va animar un Barça espantat. L'equip havia trobat la manera de guanyar un partit vital a partir de la jerarquia d'Iniesta i de la bota de Suárez. El charrúa va repetir poc després, habilitat pel toc de Messi, en una acció iniciada de nou per l'excel·lent Iniesta.\nSuárez va perdonar fins i tot el 0-3 abans del descans quan el Barça ja havia aconseguit domar el partit malgrat la seva manifesta inestabilitat defensiva, expressada en el dispers Alves. El Deportivo no va saber rematar les seves reiterades arribades propiciades per la poca intensitat del Barça. Bravo gatejava, Bartra acovardia i Borges no l'encertava. Molt feble a la seva àrea, imprecís i nerviós, el Barça va estar, en canvi, especialment lúcid en les transicions d'Iniesta i en el cop de Suárez. El segon gol va convertir definitivament el partit en un monòleg blaugrana, ja que el Deportivo es va quedar paralitzat.\nEls gols van anar caient gradualment al marc de Manu, el tercer porter de l'equip de Víctor del Amo. Luis Suárez en va marcar dos més, per a un total de quatre, i va fer l'assistència en els de Rakitic, Messi i Neymar. El partit es va posar tan dolç per als blaugrana que es van complir els millors desitjos de la seva afició, com per exemple, que marqués Neymar després de cinc jornades de sequera i que Bartra també veiés premiada la seva actuació: inèdit durant la temporada, el central va expressar la seva qualitat ofensiva amb el 0-7.\nEls blaugrana van recuperar les seves millors sensacions ofensives fins a completar un mambo: 0-8. Van tornar a ser contundents a l'àrea després que Suárez acabés amb el bloqueig provocat per la derrota contra el Madrid. Ara que falten quatre partits, el Barça ha trobat el punt d'inflexió necessari per competir pel títol a força de gols.


Formacions telemàtiques per a les entitats sense ànim de lucre d’Andorra la Vella – CATzona\nFormacions telemàtiques per a les entitats sense ànim de lucre d’Andorra la Vella\nEl Servei de Participació ciutadana organitza una nova edició de jornades formatives gratuïtes adreçades a les associacions sense ànim de lucre inscrites al Registre Comunal d’Associacions d’Andorra la Vella. En aquesta ocasió, i sota el títol ‘Fent xarxa!’, s’han programat quatre sessions telemàtiques per ajudar a les entitats a crear espais de reflexió i de col·laboració a través d’Internet. La temàtica s’ha escollit atenent a les demandes dels participants, que busquen generar aquestes interaccions amb l’objectiu de compartir experiències.\nLa primera conferència, la qual es farà el 25 de febrer es titula ‘El repte del treball col·laboratiu en temps de pandèmia’, anirà a càrrec del politòleg Roger Buch, que també és responsable del Programa d’innovació i qualitat democràtica de la Generalitat de Catalunya, professor de la Universitat Ramon Llull i expert en participació i tercer sector. Per a l’11 i el 16 de març s’ha organitzat una formació pràctica sobre l’ús de les eines de Google amb Joaquim Carbonell, soci director de NEOS coneixement i aprenentatge; i, el 18 de març, com a cloenda, hi haurà una trobada amb el personal del Servei de Participació Ciutadana per compartir experiències i fer propostes de futur. Totes les propostes es desenvoluparan telemàticament a les 20:30 del vespre.\nSegons explica Participació Ciutadana, es va detectar fa anys la necessitat d’oferir eines específiques a les entitats d’Andorra la Vella davant els dubtes que plantegen de manera recurrent, per la qual cosa el 2016 es van començar a desenvolupar jornades formatives. Amb anterioritat s’han celebrat sessions sobre comptabilitat, organització, protecció de dades, comunicació interna i externa i captació i fidelització de socis. Les places a les jornades ‘Fent xarxa!’ són limitades i requereixen inscripció prèvia al servei mitjançant el correu electrònic [email protected], el telèfon 730 043 o el WhatsApp 694093.\nAndorra es queda sense turisme espanyol per la Setmana Santa\nEls casos actius de coronavirus es tornen a situar en 300\nLes vacunes AstraZeneca seran per al personal del SAAS i des de dissabte per a la població


EL RISC D´EXCLUSIÓ SOCIAL A ANDORRA ÉS MENOR QUE ALS PAÏSOS DE L’ENTORN – Andorra, 3-05-18 – Pirineus TV\nEL RISC D´EXCLUSIÓ SOCIAL A ANDORRA ÉS MENOR QUE ALS PAÏSOS DE L’ENTORN – Andorra, 3-05-18\nAquesta és una de les conclusions sobre l´auditoria d´eficiència que ha encarregat el ministeri d'Afers Socials. També creu que s'han d'unificar els preus als proveïdors dels serveis socials.\nLa comissió legislativa d'Interior ha acollit aquest dimecres la presentació de la primera auditoria d'eficàcia del sistema de serveis socials i sociosanitaris. Una de les primeres conclusions és que el sistema és força eficaç pel que fa a la demanda registrada i que al Principat hi ha menys risc d'exclusió social que a Espanya i França. "Si es té en compte que la taxa d'atur és molt més baixa que la dels països veïns, que els tipus impositius són més baixos, la qual cosa vol dir que al final hi ha més renda disponible, la suma de tots aquests factors ens porta a la conclusió que el risc d'exclusió a Andorra és inferior", insisteix el ministre Xavier Espot.\nL'auditoria fa diverses recomanacions, com ara dedicar més esforços a la prevenció, persistir en polítiques socials més centrades en les persones i canviar l'actual sistema de preus dels serveis. "Establirà un preu públic únic per tots els centres prestadors que es vulguin convencionar amb el Govern en el nostre país. Evidentment en funció del grau de dependència de la persona. No és el mateix tractar una persona que té un grau de dependència de 3, mitjà, que un grau sever", avança Espot.\nTambé suggereix que s'ha de millorar el coneixement dels ajuts socials que atorga el sistema.\nParlen al vídeo: XAVIER ESPOT, MINISTRE D’AFERS SOCIALS


InicioUncategorisedDimecres amb nuvolositat abundant a tot el Maresme\nLa previsió del temps al Maresme per aquest dimecres segons el servei meteorològic del Consell Comarcal del Maresme indica que la nuvolositat serà abundant al matí. Durant el migdia tindrem clarianes però al llarg de la tarda els núvols tornaran a ser abundants a tota la comarca. Tot i això no s’esperen precipitacions.\nVent feble, de força 1 a 3 i de component variable a primeres hores girant ràpidament a component sud-est. Mar en estat de marejol amb àrees de mar de fons al matí. Les temperatures màximes baixaran lleugerament i aniran dels 19 als 20 graus mentre que les mínimes es mantindran i aniran dels 11 als 16 graus.\nEl lloguer continua sent l’opció preferida pels maresmencs a l’hora de buscar habitatge


La Fundació Universitat-Empresa de les Illes Balears ha estat reconeguda com a agència de col·locació pel Servei Públic d'Ocupació Estatal - Hemeroteca - Actualitat - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: La Fundació Universitat-Empresa de les Illes Balears ha estat reconeguda com a agència de col·locació pel Servei Públic d'Ocupació Estatal\nLa Fundació Universitat-Empresa de les Illes Balears ha estat reconeguda com a agència de col·locació pel Servei Públic d'Ocupació Estatal\nLa nova agència de col·locació desenvoluparà la seva activitat a la seu del DOIP del campus universitari\nLa Fundació Universitat–Empresa de les Illes Balears (FUEIB) ha obtingut l'autorització del Servei Públic d'Ocupació Estatal per operar com a agència de col·locació. S’afegeix així a les 17 agències de col·locació que operen actualment a les Illes Balears.\nLa nova agència de col·locació desenvoluparà la seva activitat a la seu del Departament d’Orientació i Inserció Professional, DOIP, del campus de la Universitat de les Illes Balears.\nEls destinataris de l’agència són els estudiants que han superat el 50 per cent dels crèdits acadèmics i els titulats universitaris residents a les Illes Balears, independentment de la seva universitat de procedència.\nAmb la condició d’agència de col·locació, la FUEIB s’incorpora a un espai telemàtic comú, on s’integra el conjunt de la informació que proporciona el Servei Públic d'Ocupació Estatal i els serveis públics d'ocupació de les comunitats autònomes respecte a les agències de col·locació autoritzades, com també la informació que aquestes agències subministren.\nMensualment la FUEIB enviarà al Servei Públic d’Ocupació Estatal informes sobre la gestió feta quant a intermediació laboral, i informarà de les ofertes laborals tramitades com també dels contractes de feina aconseguits.\nEl curs 2011-12 el DOIP va gestionar 356 ofertes laborals, fet que va suposar la contractació almenys de 105 titulats universitaris.\nAmb aquest assoliment la FUEIB compleix els requeriments de la reforma laboral de 2012.


Lectura recomanada "La misión principal de la escuela ya no es enseñar cosas" La missió de l'escola ja no és ensenyar coses. La TV i Internet ho fan molt millor. F.Tonucci. Rosa Soler 06/09/2013\nRecursos top Popplet Popplet és una eina per a fer mapes mentals que poden incloure imatges, colors i molt fàcil d'utilitzar amb uns resultats atractius. Mònica Valverde 25/05/2012\nNotícies Projecte VideoMAT2013 Arrenca vídeoMAT2013, un projecte que posa de manifest les aplicacions de les matemàtiques o la seva presència en l’entorn mitjançant vídeos Mònica Valverde 30/01/2013\nNotícies "El héroe autodidacta: la oportunidad de los Social Media". Amb el títol "El héroe autodidacta: el poder de los Social Media", Tiching ha organitzat una taula rodona el dia 29 de setembre a les 13 h. Mònica Valverde 25/09/2012\nVídeo recomanat "Els nens diuen no al racisme" Els infants de l'AA de l'Escola Lacustària de Llagostera, envien un missatge per dir no al racisme i apostar per l'amistat. Mònica Valverde 23/11/2012\nNotícies "Fem fotos solidàries" i altres webquest d'Implica't "Fem fotos solidàries" és la webquest per a primària que ha preparat el grup de docents del projecte Implica't... Mònica Valverde 05/12/2012\nVídeo recomanat "La competència lectora, una clau per a l'aprenentatge" (resum) No hi ha un resum disponible. Mònica Valverde 27/01/2012\nNotícies "La maleta de les famílies" Pla pilot per atriar itineraris educatius i professionals. "La maleta de les famílies" pretén orientar les famílies d'alumnes de 4t d'ESO en la tria d'itinerari educatiu i professional. Rosa Soler 26/04/2015\nLectura recomanada "Lo mejor que puede suceder es que un niño le enseñe a otro niño" Dani Jiménez, un promotor d'aplicar la tecnologia, l'ingeni i la ciència i trobar solucions a problemes pràctics. Mònica Valverde 27/12/2013\nLectura recomanada "Los profesores aprendren más sobre tecnología de sus alumnos" Un article que posa de manifest el resultat de 2500 entrevistes a docents, sobre l'aprenentatge de la tecnologia i on els alumnes són claus! Equip Espurn@ 18/03/2013\nVídeo recomanat "Resilència" No hi ha un resum disponible. Mònica Valverde 25/11/2011\nNotícies #PromesaSocratica Algunes persones apassionades pel món de l’educació, hi trobem a faltar un compromís ètic explícit, semblant al jurament hipocràtic... Equip Espurn@ 08/02/2013\nRecursos top 'Instagrameando' Coneixes Instagram? Tan si és que si, com si és que no, descobreix aquesta eina per fer fotografies des del teu smarphone i compartir-les... Mònica Valverde 26/06/2013\nLectura recomanada 10 alternativas a los deberes para el desarrollo de competencias Aquesta setmana un grup de docents ha obert un hastag #massadeures amb l'objectiu de recollir bibliografia, opinió i debat sobre el tema... Equip Espurn@ 20/02/2013\nRecursos top 10 aplicacions agregadores de notícies : Via Jordi Adell coneixem d'aquest article que recull 10 aplicacions agregadores de notícies especialment interessants. Mònica Valverde 14/09/2012\nRecursos top 11 guies útils per docents que treballen amb alumnes de NEE 11 Guías útiles para docentes que trabajan con alumnos de NEE, al web de Orientación Andújar. Mònica Valverde 20/04/2012\nNotícies 13 programes de TV sobre família i escola Enllacem 13 programes de televisió sobre Famílies i Escola a XipTv Mònica Valverde 30/01/2013\nLectura recomanada 18 cosas que las personas altamente creativas no hacen igual que el resto Què és la creativitat, com són les persones creatives i com podem desenvolupar la creativitat seguint aquests trets. Mònica Valverde 11/03/2014\nNotícies 1a Jornada d'Escoles Solidàries Dissabte 14 de desembre es durà a terme la 1a Jornada d'Escoles Solidàries a Lleida. Mònica Valverde 21/11/2013\nNotícies 21 de febrer dia de les llengües maternes Per celebrar el dia internacional de les llengües maternes, des de Vilaweb ens conviden a entrar al web Linguamon... Mònica Valverde 11/02/2014\nRecursos top 26 jocs per canviar el món : Recomanem un enllaç on trobar 26 jocs per canviar el món. Mònica Valverde 13/04/2012\nVídeo recomanat 26 relats digitals de 4t ESO en classe de Valencià No hi ha un resum disponible. Mònica Valverde 13/04/2012\nNotícies 2n premi de poesia infantil Pissiganya 2n premi de poesia infatil Pissiganya.cat. La convocatòria s'adreça a totes les escoles de primària de tots els territoris de parla catalana Equip Espurn@ 19/02/2013\nNotícies 30 cercadors especialitzats 30 cercadors especialitzats que realitzen una cerca més rigurosa en funció de la demanda: cerca de pdf's, beques, biografies, cine, música.. Mònica Valverde 27/03/2014


SÓCRATES I ELS SOCRÀTICS MENORS\nÉs difícil comprendre l’evolució de les ètiques hel·lenístiques sense copsar el paper que hi té el debat socràtic a dos nivells: en la construcció del model de savi i en la concepció del paper de la filosofia com a saviesa. Entenem per debat socràtic el ressò que la vida, l’obra i –sobretot- l’exemple socràtic té sobre les generacions posteriors i la capacitat de la figura socràtica per tal de marcar models de vida. Sòcrates, com sabem per l’Apologia creia que tenia específicament una missió (ser el tàvec d’Atenes) i no separava especialment vida i missió. Sòcrates serà vist com a problema i com a argument alhora.\nFins i tot prescindint ara de la veritat o falsedat de l’anècdota segons la qual l’oracle de Delfos el va declarar com a home més savi –perquè de fet a l’època l’oracle de Delfos estava molt desprestigiat, i només se’l creien algunes persones de poc suc– hi ha un fet bàsic. El fet és que Sòcrates apareix com un personatge que interpel·la d’una manera diferent, i que Plató a la Carta VII anomena: “el més just dels homes”. Es tracta d’una mena d’heroi de la consciència, símbol representatiu d’un tipus d’home desconegut fins llavors. També els cínics, els estoics i els epicuris prenen posició davant Sòcrates com a model de filòsof i home excepcional. I aquesta excepcionalitat té un ressò que dura fins avui. Parafrasejant una expressió de Gramsci, Eugenio Garin (A Scuola con Socrate La Nuova Italia, 1993) va poder dir que hi havia un “Sòcrates col·lectiu” que arriba fins al Renaixement, però també des d’allí es projecte en Tolstoi o Dostoieviski, i que constitueix la gran cultura europea. La idea mateixa de la “pharresia” o llibertat de paraula del savi, que Sòcrates encarna en profunditat, està en la base de l’autonomia moral.\nEl que interessa als filòsofs hel·lenístics —i als de tots els temps— no és, però, el Sòcrates històric, sinó el personatge que ha esdevingut símbol, la construcció intel·lectual. Volem comprendre’l com el bon ciutadà; el savi que predica l’autodomini que es pensa sota la imatge socràtica dóna ocasió de personificar un concepte ètic sota una imatge. Sòcrates se’ns mostra com un nou tipus d’heroi alternatiu. Fins a ell els herois ho eren per la seva capacitat militar i pels fets de guerra. Ara apareix el primer heroi de l’intel·lecte. És, a més, un heroi paradoxal perquè no apareix com un individu solemne sinó, més aviat, com un personatge bufonesc, bastant malgirbat. Deixarem de banda si Sòcrates és el primer personatge novel·lesc de la història, però el fet és que hi ha encara un altre problema de la seva personalitat: Sòcrates dialoga i és un heroi de la paraula. És, per tant, tot el contrari d’un heroi totalitari o, si es prefereix esdevé un antiheroi.\nL’Exemplum Socratis (K.Döring) és un model moral que es basteix com a resposta a les tensions ètiques, però també existencials, de la primera època imperial i del cristianisme naixent. Sòcrates és “exemplar” perquè l’època necessita creure en un mite i llavors el filòsof apareix com a símbol d’integritat moral. Ell és l’home capaç d’enfrontar-se als Trenta tirans i d’assumir la mort. Esdevé per tant un emblema de resistència moral davant el poder constituït. Es tracta d’un home que riu en un temps tràgic i, per tant, es constitueix com a model.\nEl mite és una part essencial de la història socràtica. Però la construcció de la llegenda socràtica no neix mancada d’equívocs, que han estudiat Fulvia de Luise i Giuseppe Farinetti al seu magnífic Felicità socratica: Imagini di Socrate e modelli antropologi ideali nella filosofia antica (Olms, Zurich, 1997). En l’esforç per pensar Sòcrates calia triar entre dues opcions: individualitat o ciutadania, com a pols oposats i visions contradictòries sobre l’home i sobre la seva funció. Els arguments estaven repartits entre crítics i apologistes; tots dos grups presenten el “seu” arquetipus i rebutgen el contrari. ¿Fou Sòcrates un bon ciutadà o un impiu individualista que portà a un cul de sac la sagrada tradició de la ciutat? Cal entendre’l com un crític de la democràcia o n’és un defensor en profunditat contra totes les demagògies? Es tracta d’un home excepcional al servei de la ciutat (i de la filosofia) o per contra només se’l pot comprendre com un bon vivant astut i irònic, capaç de ridiculitzar el més sagrat? Apareix com un sofista matusser o resulta un savi preocupat per la decadència de la ciutat? La indiferència respecte a la mort és la marca del savi o la ganyota del vell?\nCap d’aquestes opcions no és innocent. Segons quina imatge socràtica privilegiéssim haurem d’orientar en una o altra direcció la tasca filosòfica. Sòcrates com a “sant patró” de la filosofia ens continua parlant després de mort; i potser mai no callarà.\nEl debat sobre la significació socràtica venia de lluny. Només sis anys després de la mort del mestre, Polícrates havia renovat les acusacions, tot donant una profunda significació política al judici. Finalment Sòcrates no hauria estat altra cosa que l’inspirador dels actes arbitraris d’Alcibiades i de la dictadura de Críties. Aquesta imatge, però, fou progressivament contestada al seu temps, a mesura que s’allunyava el record del Sòcrates històric. El que quedava clar és que amb la mort de Sòcrates s’havia obert una fractura entre individu i institució (entre ciutadania i democràcia) que l’època hel·lenística va copsar d’una manera molt clara. L’època hel·lenística és la de la maduració de la individualitat. I Sòcrates apareix com a individu contra la seva època i –en conseqüència- un model davant el qual cal, però, prendre distància. Farinetti i de Luise mostren que la contraposició estricta que fa Plató entre filòsof i tirà està condicionada per aquest debat ocult entre les diverses imatges socràtiques. Plató hauria volgut contraposar ambdues imatges per mostrar el que de transgressió i d’enfrontament al poder hi ha en l’eros del filòsof, com a home de diàleg, simètricament enfrontat a una tirania que no admet cap polèmica.\nAmb la mort i la llegenda de Sòcrates el fet de pertànyer a la polis i els lligams d’identitat cultural que la tradició donava per pressuposats deixen de ser fets evidents i passen a ser matèria de debat. Quan els pensadors hel·lenístics recullen la seva herència ho fan d’una manera crítica. De fet ells es troben en un món cultural imperial en què també els lligams de ciutadania s’han tornat ambigus i cal posar-los altre cop en dubte.\nLectures de Sòcrates en la filosofia hel·lenística.\nHi ha una qüestió que convé no passar tampoc per alt quan es parla de socratisme en els filòsofs hel·lenístics i és el fet que el Sòcrates de l’època es complementa amb la imatge que n’havia donat Aristòtil al llibre primer de la Metafisica i amb el debat que hi ha contra el seu pensament en l’Ètica a Nicòmac. La confrontació entre Aristòtil i Sòcrates ja anuncia la relectura hel·lenística del missatge socràtic. Les principals tesis socràtiques van ser profundament revisades alhora que es mantenia –i àdhuc creixia- l’admiració pel gest socràtic. Només a tall de recordatori consignem alguns punts centrals de l’Ètica a Nicòmac que revisen posicions socràtiques:\n.- La tesi socràtica de la involuntarietat del mal al llibre Lambda\n.- La tesi de la unitat de la virtut al Lambda 9-15 i al Delta\n.- La possibilitat de la incontinència H 2 1145 b 21-27,31-34 i H 3 1147 b 14-17\n.- La relació entre bé i felicitat A 9 1098 b 30 – 1099 a 10\nAristòtil a diferència de Sòcrates no creu en un bé purament racional sinó social, en quant a hàbit, cosa que -de fet- implica una autonomia del sistema cultural, capaç de construir un cercle virtuós. Per a Sòcrates la voluntat de bé no depenia de la cultura, sinó de l’ànima i això Aristòtil (com a mínim) ho dissimula. Per a Aristòtil el límit del bé és la societat, per a Sòcrates, el límit del bé és l’ànima. Aristòtil no assumeix la tesi socràtica d’una fonamentació ontològica de la filosofia pràctica i més aviat la fonamenta en les conviccions comunes dins les quals hi ha tot la saviesa ètica possible.\nPer a Aristòtil, a més, necessitem bens externs si volem assolir la felicitat (E.N. 1101 a 15). Els estoics, en aquest cas, rebutjaran aquesta tesi, per defensar altre cop el naturalisme socràtic.\nPer altra banda, Aristòtil marca distàncies respecte a Sòcrates en un altre punt central: la ironia. El principal deixeble d’Aristòtil, Teofrast, arribarà a dir que la ironia només té un sentit de dissimulació i de falsedat. Per a Aristòtil la ironia és simple retòrica. La ironia és una manera de “dir de menys” llunyana a la idea aristotèlica de “just punt mitjà”.\nEpicur recull la crítica des d’un altre punt de vista. L’epicureisme era considerat pels seus contemporanis com una forma perillosa de filosofar en la mesura que proposava una forma artificial de vida: el “viure a part” en la ciutat. Per a Epicur, l’enfrontament amb Sòcrates era ben possiblement una conseqüència del plantejament contrari a Plató, un personatge fals, arrogant, negador del món sensible i que busca el sentit de la vida fora de la vida. Els epicuris consideren la ironia com una forma de menyspreu aristocratitzant, una forma d’escepticisme que rebutgen. La ironia significa una amenaça permanent a la necessitat. L’epicureisme implica una certesa sobre l’home (tetrafarmakon) incompatible amb el dubte socràtic. Els epicuris creuen haver estat els únics a fer una síntesi de saber i felicitat.\nA més els epicuris se situen als antípodes de la relació socràtica amb la ciutat, perquè consideren que no té sentit buscar un espai comú entre filosofia i ciutat. Més enllà dels murs de la ciutat, la filosofia és intransitiva. El seu rebuig al socratisme és, doncs, total en la mesura que proposen un estil del filosofar que és clarament alternatiu. Hi ha alguns temes epicuris que tenen una proximitat clara al socratisme: la cura de si, la moderació i l’autosuficiència, però es resolen d’una manera profundament diferent al model socràtic. No hi ha mediació de la ciutat ni de l’ànima (que per als epicuris és –com el cos- expressió dels àtoms) en els temes epicuris que d’una manera poc curosa podrien semblar d’herència socràtica.\nEls estoics, per la seva banda, resoldran la qüestió des d’un altre punt de vista. Negaran que Sòcrates sigui un irònic (això atemptaria contra la seriositat i la dignitat que s’espera d’un Savi) i posaran l’accent sobre el pes l’autoconsciència.\nPerò globalment la imago Socratis planteja el problema de la radical incomprensió del socratisme a l’època hel·lenística. El que es busca erròniament en Sòcrates és una figura de salvació –el “Sòcrates bruixot” de Menó, 80 a– quan el que ell intentava era construir una teoria per a la comprensió. Així es passa d’una entitat humana (el filòsof que s’esforça per comprendre) a una figura divina (que té una funció salvífica). Si Sòcrates havia posat com a centralitat la cura de l’ànima, els socràtics menors entendran això com a “salvació” amb un context més religiós que no pas civil. Ja en època romana, l’emperador Julià dirà en una carta al filòsof Temisti: Les fetes d’Alexandre les superen a parer meu les de Sòcrates, fill de Sofronisc (...) ¿Qui va trobar mai la salvació en les victòries d’Alexandre? Gràcies a Sòcrates, en canvi, tots els que trobaren la seva salvació en la filosofia són salvats fins al dia d’avui.\nUsos postsocràtics de la filosofia.\nPierre Hadot, sempre genial, va donar una important línia d’interpretació de la filosofia postsocràtica a l’article: “Philosophie, discours philosophique et division de la philosophie chez les stoïciens” (Revue Internationle de Philosophie nº 178, 3/1991, pp 205-219) en assenyalar que els estoics –però amb ells quasi totes les filosofies postsocràtiques- distingien entre “discurs filosòfic” i “filosofia” que per a nosaltres són sinònims. En altres paraules: per a nosaltres, filosofia és allò que un filòsof (generalment un professor) “escriu”; per als antics la filosofia , en canvi, constitueix un tipus de vida. Per això Diògenes Laerci, en el cas dels estoics, es refereix no al “discurs filosòfic sinó al logos kata philosophian (el discurs segons la filosofia) perquè els seus lectors sabien prou bé que les doctrines que descriu a les seves Vides dels filòsofs més il·lustres són les de caire “exotèric”. La teoria està al servei –tant en els cínics com en els epicuris; en els escèptics com en els platònics- d’una cosa més seriosa que és la vida i que té conseqüències globals.\nPer això de l’Acadèmia al Pòrtic és central el tema del “cap de l’escola” (escoliarca). Un mestre filosòfic és també –i sobretot- un mestre vital; un exemple de vida filosòfica més enllà de la seva originalitat conceptual. Així s’explica que Plató (República 539 a –540 a) digui que el jove no pot entendre la dialèctica i que el coneixement demana una maduració vital. Aristòtil dirà el mateix sobre l’ètica al principi de l’Ètica a Nicòmac.\nCal no oblidar que a l’època hel·lenística –seguint Hadot- és una meditació interior. Això exigeix que algú t’iniciï i t’acompanyi en la recerca. La figura de Sòcrates juga així com a model del guia privilegiat en el perfeccionament moral, tant com en el saber físic o lògic. Aquesta distinció entre “exotèric” i “esotèric” té un punt central en la relació amb Sòcrates-persona. La llegenda socràtica vindrà a dir (com la cristiana basada en ella) que ningú que hagués conegut el mestre podia restar al marge de la seva capacitat de seducció. Escriure no era necessari per a Sòcrates (ni per a molts postsocràtics: cínics, escèptics) perquè en definitiva l’únic llibre important era el de la pròpia vida. Així les anècdotes esdevenen lliçons (i sovint “lliçons xifrades” que només es poden copsar en el cercle esotèric). D’això Plató en digué “l’enigma del déu Teuth”, però tota la filosofia hel·lenística ho recull i ho amplifica.\nUna qüestió iconogràfica: la imatge de Sòcrates i el déu Bes.\nLa qüestió socràtica té una impensada ramificació iconogràfica que va ser, curiosament, intuïda per Nietzsche. Quan veiem les imatges que el representen guerxo, rodanxó, desproporcionat, calb, amb un somriure maliciós… és fàcil recordar la frase de Nietzsche: Sòcrates és lleig. La pregunta és, inevitablement, per què la iconografia ens el presenta així i –especialment- com es va arribar a convertir aquesta imatge en canònica. Sabem, poc o molt, que després de la mort de Sòcrates no es va produir cap mena d’autocrítica a la ciutat. Ànitos va tenir càrrecs polítics importants i -al menys fins al cap de quaranta o cinquanta anys de la mort del filòsof- hi havia un consens social força general sobre el fet que Sòcrates constituí un perill per a la democràcia i que, mereixia la mort tant per les seves amistats en el camp oligàrquic (especialment la que l’unia a Críties oncle de Plató) com, sobretot, per la relació educativa (i homosexual) amb el traïdor Alcibíades, nebot de Pèricles i mena de paradigma de totes les immoralitats a l’Atenes de l’època.\nXenofont ens conservà els trets físics característics del Sòcrates històrics; segons aquesta font tenia els ulls torts, el nas camús i els llavis gruixuts. Al Convit de Xenofont (V) el filòsof se n’enorgulleix davant Critobul, tot dient que així pot veure millor per les bandes, flairar amb més intensitat i mossegar més intensament. També sabem que Sòcrates era tot el contrari d’un home nerviós. Tots els testimoniatges insisteixen a presentar-lo com un individu calmat i capaç de tenir prou sang freda per no barallar-se mai grollerament. Apul·leu a Del déu de Sòcrates explica que el “daimon” socràtic no l’obligava a fer res, sinó que –més senzillament- era una mena de força interior que li impedia fer el mal. Quan en època de Praxíteles, Atenes va posar un monument a Sòcrates davant la presó on va morir, ja no quedava ningú que l’hagués conegut personalment i, seguint una tradició popular, se li va donar una forma de Silè que, tanmateix, cal vincular –sobretot- amb el déu Bes, protector de la casa, del part i llavors prou popular a l’Egipte alexandrí. Bes és un deu panteu, és a dir, síntesi de diverses divinitats que va ser extremament popular a Egipte a finals de l’Imperi Nou.\nContra el que diu els tòpic la imatge de Sòcrates no prové del seguici dionisíac, per la senzilla raó que a l’època el món dionisíac havia passat avall. La màntica dionisíaca simplement havia decaigut, d’una manera similar al que avui s’ha esdevingut amb moltes tradicions de la pietat popular que els més vells encara recorden vives. En canvi Bes estava llavors en tot el seu ple. Bes era el déu del part i la mare de Sòcrates era llevadora, però no és només aquest fet el que apropa Sòcrates al déu deforme.\nBes era un nan -un pigmeu?- rabassut i barbat, i la seva representació més coneguda ens el presenta amb un plomall al cap (reminiscència del seu origen africà), un de torns en amunt i amb una maça –o un martell en una mà i una serp en l’altra. Aquests dos símbols també l’acosten a Sòcrates, un filòsof que (quasi amb un martell) trenca els tòpics i, per altra banda, està més o menys relacionat amb símbols de fecunditat (representats per la serp) en la mesura que també identifica la seva feina amb fer néixer la veritat. Sabem que va tenir una gran difusió per tota la Mediterrània i és possible que Eivissa sigui etimològicament “l’illa de Bes”.\nDos ídols en terracota que representen Bes i una moneda eivissenca amb Bes i el cranc s’han trobat al Puig de Sant Andreu d’Ullastret (Baix Empordà) i se les data al segle IV aC. Hi ha figures de Bes a Guadalhorce (Màlaga) a Almuñecar (Granada), a Cuevas de Almanzora (Almeria) i probablement a Gebut (Soses, Segrià) per limitar-nos a l’àmbit peninsular. Possiblement hi va arribar per influència fenícia.\nSembla que en llengua egípcia Bes es pot relacionar amb el mot b’ que seria el lleopard o la pantera, cosa que explicaria el peculiar tapall que gasta i abonaria més la tesi de l’origen africà del déu. Bes és un déu que balla i que toca música de doble flauta, arpa, timpà, lira, tamborí… No cal ser gaire àgil mentalment per relacionar això amb el fet que l’últim que feu Sòcrates a la presó va ser aprendre a tocar la flauta de pan. Això no seria, doncs, mal pesi als nietzschians un tret dionisíac sinó de vinculació al nou déu de fecunditat llavors imperant a l’espai mediterrani.\nA l’època ptolemàica, Bes era un déu vinculat al sexe. A una tomba tebana i a unes pintures de Deir-El-Medina, entre d’altres, s’han trobat imatges de prostitutes que el duien tatuat a la cuixa com a déu protector (¿es tracta d’un cas de prostitució sagrada?). De fet en època romana la tríada osiríaca (Osiris, Isis i Harpòcrates o Horus nen) va ser substituïda en la religió popular per Bes, Beset (la Bes femenina) i un Bes nen. No cal ser gaire perspicaç per veure aquí un cas de substitució típic dels santuaris de fecunditat. A l’època de Constantí, Bes era el senyor del santuari d’Abydos on abans, i des de temps prehistòrics, havia imperat Osiris.\nBes fou un dels déus que més resistí al cristianisme triomfant i, en conseqüència, li va tocar el curiós càstig de convertir-se per excel·lència en la figura iconogràfica del dimoni. La imatge popular de Sòcrates se sobreposa a la imatge de Bes i, en conseqüència, és més senzill comprendre perquè se’l considera un personatge poderós i demoníac.\nPodem veure com a mínim cinc factors de convergència entre Sòcrates i Bes.\nSòcrates i Bes són lletjos, amb trets físics exagerats i caricaturescos, però compensen aquesta lletjor externa perquè posseeixen una estranya força eròtica prou ambigua.\nSòcrates i Bes tenen relació amb el naixement i el part, són figures vinculades a la vida en el seu sentit més primari (enllacen per la banda de la seva mare, Fenarete).\nSòcrates i Bes s’expressen a través de la ganyota i del gest desvergonyit\nSòcrates i Bes tenen una certa relació amb el ritme i amb la música.\nSòcrates i Bes són personatges amb mala fama, que neixen del poble i que el poder accepta a gratcient.\nSi assumim com a possible aquest esquema entendrem que la figura de Sòcrates supera el pur camp intel·lectual i entra en les creences populars. No està de més recordar que la força de les escoles socràtiques menors i dels epicuris no surt de l’alta cultura ni de la classe dominant sinó del seu arrelament popular i de la força amb que la seva gestualitat s’enfrontaven al poder amb força.\nEls socràtics menors: característiques generals.\nS’anomenen “socràtics menors” els deixebles de Sòcrates que arran la mort del mestre intenten filosofar a partir de les dues premisses metodològiques socràtiques: la maièutica i la ironia. Però els socràtics menors no són uns seguidors exactes de la posició filosòfica del mestre. La seva heretgia consisteix en l’oblit de la dimensió comunitària del filosofar que Sòcrates expressava en el diàleg. Ells més que el diàleg busquen la meditació interior com una manera de rumiar subjectivament idees sovint més emotivament sentides que no pas lògicament plantejades. En els socràtics menors s’ha produït un desplaçament de la qüestió de l’areté (virtut, excel·lència humana) com a conseqüència de l’individualisme. L’areté s’expressa ara com a meditació interior, com a enfortiment de la consciència subjectiva i deixa d’estar vinculada a la diké (justícia) que és públic.\nPlató no estigué present en la mort de Sòcrates i això, estrictament, és un símptoma. De fet, els socràtics menors eren considerats pels contemporanis els autèntics continuadors de Sòcrates, mentre que Plató era vist com una barreja de socratisme i de pitagorisme -com testimonia Aristòtil. Historiogràficament cal distingir entre “grans socràtics” (Plató, Xenofont i en certa manera Aristòtil) i “socràtics menors” (Antístenes, Aristip i Euclides de Mègara). La llista de socràtics és francament discutible però d’alguns (per exemple, Fedó) en tenim tan poca informació que resulta com a mínim agosarat suposar-ne una teoria filosòfica, malgrat que la tradició sovint el vincula a l’escola de Mègara. Cal recordar que l’obra d’aquests socràtics menors s’ha perdut del tot i, en conseqüència, el que podem fer són reconstruccions racionals més o menys completes.\nHi ha tres elements intel·lectuals que marquen un àmbit comú als socràtics menors:\nEl naturalisme: l’ètica depèn de la naturalesa (i no de la polis) de tal manera que l’home només podrà trobar la felicitat si actua segons la norma de la naturalesa, a la qual ha d’adequar-se en el seu capteniment. La natura és prèvia a tota convenció social i fracassarà qualsevol ètica que no tingui present aquesta data.\nLa desconfiança respecte al teoricisme: en altres paraules hi ha un rebuig de tota metafísica que se centra tant en la crítica a Plató com en la ironia sovint brutal envers qualsevol especulació que sempre és considerada dogmàtica. La centralitat de l’exemple moral: Sòcrates havia fet de la pobresa un argument, i així per als socràtics l’ètica no és només una investigació intel·lectual sinó una forma pràctica de viure, assumint com a model la ironia i la crítica, àdhuc fins al rebuig social. Segurament la discrepància en aquest punt fou el desllorigador de la diferència entre socràtics menors i platonisme.\nLa centralitat de la pedagogia entesa com a exemple personal: com Sòcrates, els cínics, els estoics i els epicuris busquen convèncer -sovint apel·lant a arguments de caire emotiu i a l’admiració que produeix un mestre. La filosofia té per a ells una funció educadora.. Però a diferència del socratisme, la pedagogia dels socràtics menors és asistemàtica i molt centrada en l’adhesió personal a l’exemple del gran home. Un tema important en el cas del socràtics menors és la indiferència (adiafòria) respecte dels diners com a exemple de menyspreu pels lligams materials. Com Sòcrates, els socràtics menors se senten educadors de l’ànima i menyspreadors del cos\nAquests tres elements tindran total continuïtat en les ètiques hel·lenístiques. L’ombra del socratisme serà omnipresent al llarg de la història però en aquell moment és una pedra de toc. En tot cas caldria afegir un element important, tot i que sigui difícil d’avaluar. Ens referim a l’anomenat “argument sobirà” o “argument dominador” que, provenint del megàrics, ens va recollir Epictet i que possiblement fou elaborat com a resposta a la teoria aristotèlica de la potència. Aquest argument afirma que: “tot el que és passat és necessàriament veritable”, “del possible no procedeix l’impossible” i “possible és allò que no és ni serà veritable”. Si fos un argument formulat en l’ambient dels temps immediatament posteriors a la mort del mestre resultaria significatiu per tal de constar que per als socràtics menors, el fet de la mort de Sòcrates no és quelcom que pugui ser relativitzat. El passat no es pot tocar, actua tal com fou també en el futur i no és un àmbit que es pugui relativitzar. Per altra banda el discurs filosòfic no pertany a l’àmbit del possible, perquè només hi ha allò necessari i/o allò impossible sense terme mitjà.\nPlató i els socràtics menors.\nEls socràtics menors fonamentals són tres: Antístenes, que està en l’origen del cinisme, Euclides, iniciador de l’escola megàrica i Aristip, pare de l’escola megàrica. De cap d’aquests autors no ens en resta ni una obra. Això òbviament és una dificultat important però no sembla que tinguessin intenció d’edificar grans sistemes teòrics, sinó de proposar la primacia del gest. Per això la tradició antiga ja els va considerar “menors” o “epigonals”. Cal tenir present que les dues fonts contemporànies més importants no es van caracteritzar per la seva imparcialitat respecte als socràtics menors. Plató els ignora –igual com ells el menyspreen per dogmàtic- i Aristòtil està més ocupat a refutar-los que a analitzar-los.\nCal deixar ben establert que entre socràtics menors i platonisme hi ha a nivells ben diversos un trencament sense remei.\nPlató va més enllà de l’ètica per plantejar una metafísica i no vincula natura (phisis) amb moral. Els socràtics menors són naturalistes i no assumeixen el camí metafísic.\nPlató vol superar la via dels sofistes i dels eleates. Els socràtics menors mantenen la centralitat de la retòrica i del canvi en la reflexió filosòfica.\nPlató s’interessa per la matemàtica segons el model pitagòric. Els socràtics menors per la física segons el model atomista.\nPlató té com a escola un grup d’individus distingits —rics— i defensa un concepte aristocràtic del polític. Els socràtics menors són, en canvi, “popolanos”, per dir-ho en un saborós mot italià.\nPlató centra el seu estudi en l’ontologia. Els socràtics menors se centren en l’ètica.\nPlató vol demostrar que es pot ser diferent que Sòcrates. Els socràtics menors volen demostrar, en definitiva, que podem ser iguals a Sòcrates, que –certament- no és poc. Òbviament per als socràtics menors, Plató és la versió aristocràtica del socratisme, mentre que ells se senten vinculats a les capes populars i mantenen la saba de terrer i el record —groller— de la ironia socràtica. Amb tota la demagògia que hi pugui haver en aquesta frase, em sembla inevitable consignar-ho ni que sigui lateralment. En qualsevol cas no està de més recordar que tant Diògenes el cínic, com Zenó l’estoic i potser també altres autors del període van escriure les seves pròpies Repúbliques que significaven un enfrontament radical amb el text platònic. D’aquests textos no ens en queden altra cosa que referències secundàries però el fet és significatiu per ell mateix.\nAntístenes i els inicis del cinisme.\nAntístenes és un personatge ambigu. De vegades se’l considera el fundador de l’escola cínica, però Aristòtil parla dels seus seguidors com a “antistènics” i, en canvi, usa el nom de “cínics” per referir-se als seguidors de Diògenes de Sínope. A més, Antístenes era atenès –tot i que la seva mare era una esclava d’origen traci- mentre que tots els cínics eren forasters a Atenes. En tot cas si Antístenes no és l’origen del cinisme és com a mínim la connexió d’aquest moviment amb el socratisme i la font de la moral cínica en tant que actitudinal.\nHavia nascut l’any 446 aC i fou també deixeble de Gòrgies –cosa que deu voler dir que com a mínim de jove tenia diners. Plató (Sofista, 251b) el presenta com un “vell estudiant”. Si el que ens ha tramés Aristòtil a la Metafísica (V,1024 b-1025 a) és correcte, Antístenes seria aproximadament el primer nominalista grec. Sembla que defensava que la definició havia de ser només substancial i, en canvi, rebutjava la definició accidental. Antístenes professava una opinió absurda quan pretenia que de res no es pot dir sinó el seu nom, i de cada cos només un únic nom. La seva afirmació bàsica és –segons Diògenes Laerci, VI, 13- que: el logos defineix el que la cosa era o és de manera que no hi poden haver dos logoi diferents sobre un mateix ésser. Per tant Antístenes no accepta ni el raonament per analogia, ni l’existència real de les coses. Tota cosa és tan sols un nom… les coses no podem conèixer-les; només podem anomenar-les. Aquesta primacia del llenguatge, Sòcrates ja l’havia intuïda perquè, en definitiva el seu interès era trobar les definicions de les idees morals. El que fa Antístenes es radicalitzar-ho i portar la qüestió eleàtica (que és l’ésser) a un carreró sense sortida. Si cada ésser només pot ser una sola cosa, llavors el diàleg no és possible, ni és possible explicar el canvi. Al final per a Antístenes, el projecte socràtic és impossible perquè el propi llenguatge també és impossible. El cinisme, que deriva –o és fundat- per ell aprofundirà en aquesta radical incapacitat del llenguatge per a comprendre’ns.\nEn el camp estrictament ètic l’aportació d’Antístenes al cinisme és l’afirmació segons la qual l’areté (virtut) s’identifica amb la fortalesa d’ànim o –si no sona massa modern- amb el tremp del caràcter. Només l’areté és autèntica virtut moral: la riquesa, la llibertat, la família i la pàtria no tenen importància. Aquesta autarquia de l’areté està en la base del cinisme que veurem en un capítol proper.\nAntístenes és conegut també per la seva oposició radical al plaer físic, que és un tret recurrent en el cinisme i que, a partir d’ell, va passar a l’estoicisme i al cristianisme. La frase que ens ha conservat Diògenes Laerci: “abans boig que sentir plaer físic” ha tingut una posteritat brutal. El rebuig d’Antístenes al matrimoni (gamos) que per a ell només servia per a tenir fills però era incompatible amb la recerca de la virtut és fàcil de retrobar en Pau i en el pensament cristià.\nNomés per contextualitzar el tema cal recordar que aquesta és exactament la mateixa opinió del dissident xec Vaclav Havel quan denunciava que en la seva lluita contra el totalitarisme l’argument que més sovint li donaven per no afegir-se al combat era el de la por a les conseqüències per a la família.\nAristip i els cirenaics.\nSi Antístenes representa l’aspecte intel·lectualista en l’àmbit dels socràtics menors, Aristip de Cirene (435-355 aC.) representa l’aspecte sensista i subjectivista de la percepció i és el primer a situar el plaer com a principi de valoració moral. Aristip provenia de la costa nord de l’Àfrica i va posar en el centre de la seva filosofia l’aspecte subjectiu de les sensacions, potser per influència de Protàgores que havia estat el seu mestre abans de conèixer Sòcrates. Aristip és una curiosa dissidència socràtica; mentre que el mestre era radicalment intel·lectualista (per a ell el coneixement només era tal quan es coneixia el concepte)en canvi els cirenaics són radicalment sensistes i posen en el centre de la seva ètica l’oposició entre plaer i dolor com a conceptes centrals. La naturalesa ens porta a buscar el que ens fa feliços i ens mena a defugir el que ens fa mal. Sabem que Aristip donava també una gran importància al tema de l’amistat però els textos fan difícil dir si aquesta idea cirenaica va ser coneguda per Epicur o si es tracta d’una elaboració posterior a l’eclosió de l’epicureisme.\nAristip és un heretge del socratisme perquè afirmà una tesi que a Sòcrates l’hauria posat profundament nerviós: no pertoca a la filosofia la tasca de transformar als homes. Curiosament aquesta tesi també podria passar per marxista (la transformació del món, segons la tesi 11 sobre Feuerbach pertoca a la política), però en certa manera és un abús a partir de la teoria socràtica. Sòcrates havia dit que la tasca de la filosofia és la cura de l’ànima i que, a més aquesta ànima tenia un daimon i era eterna. Aristip fa un acte d’ironia. Si no podem canviar d’ànima, la filosofia tampoc no podrà canviar d’home. El filòsof, en definitiva, no té perquè carregar amb les vides i les consciències alienes (en vocabulari modern: no és un predicador).\nEls cirenaics, en definitiva, consideren que la filosofia és intransitiva, és cadascú que se la fa i, per tant, s’entra en el perillós camp del relativisme que serà central en la tradició escèptica i epicúria.\nXenofont diu que Sòcrates intentava plantejar al cirenaic un debat (paignon) que consistia en què: o el filòsof intenta dominar les persones i circumstàncies a través de la raó o bé es veurà immediatament sotmès a les persones i les circumstàncies. Com a debat és molt poc interessant (és un cas típic de fal·làcia que exclou el terç –com “ets part dels problema o ets part de la solució). L’interessant d’aquesta qüestió és que Aristip considera que la funció del filòsof no és preocupar-se pels altres sinó per la realització del seu propi benestar espiritual. Veiem, doncs, que el caire de desafiament cínic perd tota la seva raó de ser. Un cínic pensava estar situat en un nivell de perfecció des del qual podia reptar –i insultar si calia- la humanitat sencera; un cirenaic –en canvi- es preocupa només de si mateix. Si un filòsof és –socràticament- un home superior perquè ha fet la “sàvia tria” (la cura de l’ànima) i, per això, els cirenaics –emprant l’argument socràtic- consideren que preocupar-se per un mateix és ja prou complex. D’aquí que els cirenaics defensi un hedonisme subjectivitista. El plaer no té regles ni permet cap criteri d’universalització.\nEl que separa els cirenaics dels epicuris és que els primers creuen que no hi ha norma moral susceptible de ser objectivada i, òbviament, els segons tenen un tetrafarmacon com a norma moral. Per a Aristip el plaer és una sensació –no un concepte- i, per tant, sobre aquest tema no es pot teoritzar. Que el plaer no pugui ni definir-se perquè com a sensació sempre és subjectiva i privada fa que sigui també impossible preocupar-se pels altres o adoctrinar-los. Simplement i senzilla, potser el meu plaer és el dolor d’algú altre. En altres paraules: el principi general de la recerca del plaer és universal, la forma d’assolir-lo és particular. Un filòsof pot encoratjar la realització del principi però no general, però la forma concreta no ha de preocupar més al filòsof que a cada home. Com a filòsof un cirenaic pot proposar la fórmula d’Aristip gaudeix intel·ligentment però cal reconèixer que és un principi extremament ambigu.\nLa significació de la fórmula gaudeix intel·ligentment s’ha d’entendre en el context socràtic. Cal ser filòsof per poder actuar amb intel·ligència posant un fre a les passions que altrament podrien ser destructives. La raó ens ajuda a triomfar en la recerca d’un equilibri de passions, però cal tenir sempre present que cap racionalitat no es pot generalitzar. La frònesi socràtica es copsa així com un principi de prudència més que no com una guia universalitzable.\nSegons testimoni d’Eusebi de Cesarea a la Preparatio evangelica un nét d’Aristip anomenat Aristip el Jove o Metrodidacta va proposar una forma de mesurar els plaers de tipus psicològic (potser en l’ambient de la psicologia aristotèlica?) segons la qual seria possible comparar el plaer amb un moviment lleu de les ones del mar, mentre que el dolor era equivalent a les ones violentes de la tempesta i la indiferència era com un mar absolutament en calma. Així la raó seria un criteri regulador o un àrbitre del plaer. Però aquest text recorda massa la idea cristiana segons la qual els tebis seran vomitats i, en conseqüència, potser resulta poc valuosa per al context en què ens movem.\nEls megàrics són una síntesi entre socratisme i filosofia eleàtica. Segons la tradició, Plató s’hauria refugiat a Mègara amb Euclides quan va haver d’exiliar-se arran de la mort de Sòcrates (recordem que Plató no va estar present quan el mestre va prendre la cicuta, fet que potser fou copsat com a equivalent a una traïció o –com a mínim- a una mala consideració del principi de l’amistat). Però això no és una dada significativa perquè Mègara era políticament una tradicional enemiga d’Atenes. Seria interessant saber si Euclides tenia elements de pitagorisme en la seva filosofia, però els que ens ha arribat a través de Diògenes Laerci (II, 106-107) és un socratisme passat per Parmènides.\nEn resum per a Euclides, com per a Sòcrates el bé és únic (tot i que es pot anomenar diversament: “ciència”, “déu”, “intel·ligència”, o de qualsevol altra manera). Però parmenídiament si l’ésser es, el no-ésser no pot ser. Això en època de lògiques fuzzy pot semblar ingenu, però constitueix un principi de lògica binària obvi. Així Euclides s’enfronta a la teoria de les Idees de Plató (totes les idees són iguals, no hi ha dialèctica ascendent) i dóna una lectura eleàtica a la qüestió socràtica del mal com a ignorància. Però s’enfronten a Sòcrates perquè no accepten el principi d’analogia –central en el debat i en la pedagogia socràtica. En la seva concepció no existeix cap concepte com ara “el semblant” que pugui ser terme mig entre l’idèntic i el contradictori.\nA diferència dels atomistes consideren que l’àtom no és un principi intermedi entre ser i no ser sinó una hipòtesi arbitrària.\nL’escola megàrica va destacar en el treball sobre la paradoxa. La més coneguda és la paradoxa del mentider d’Eubúlides recollida per Ciceró al De divinitione (II, 11) Un home que diu que està mentint ¿és veritable o fals el que diu?. Per als megàrics el problema del llenguatge és la seva radical insuficiència: com en la paradoxa que ens tramet Diògenes Laerci: Allò que no has perdut encara ho tens. Però no has perdut les banyes, de manera que encara en tens.\nL’argument dominador —o “ argument sobirà”— elaborat segurament per Diodor (mort el –296) és potser la gran aportació dels socràtics menors a la història de la filosofia i tingué una importància central en l’estoïcisme. Al segle XIX, Zeller el va reconstruir en forma de sil·logisme:\nPremissa major: si quelcom que no és ni serà fos possible, un impossible resultaria d’un possible.\nPremissa menor: si quelcom que no és ni serà fos possible, un impossible resultaria d’un possible.\nConclusió: res que no és ni serà resulta possible.\nTot l’argument resulta només intel·ligible en debat amb el concepte aristotèlic de potència En un sentit lògic el que se’ns vol dir és que el discurs filosòfic no pot admetre cap argument que es fonamenti en el possible, perquè tot es redueix al necessari o a l’impossible. Com a eleàtics no poden acceptar res que no estigui clarament determinat. És impossible comprendre el tema estoic del destí sense comprendre l’argument.


La creativitat no és sinònim dart | CAT.Superenlightme.com\nLa creativitat no és el mateix que l'art. No només és una pintura o un poema o una peça de joieria. No és només una pel·lícula o musical. No és només una escultura o una cançó.\nLa creativitat viu en el dia a dia. Al poc atractiu, desordenat, la rutina, jo-no-sentir-a-tota-creativa cada dia. Com que vostè pot utilitzar la seva creativitat amb res.\nPer exemple, pot utilitzar la seva creativitat quan netejar el desordre, per arribar als sistemes lúdics que simplifiquen els seus dies i fer que la seva casa a la llar que vostè vol que sigui.\nPodeu utilitzar la seva creativitat per combinar els ingredients aparentment dispars en els àpats harmonioses, deliciosos. A l'plat del seu menjar molt bé. Per tenir diferents temes per a cada nit. Per allotjar parts úniques del sopar.\nPodeu utilitzar la seva creativitat per crear una rutina del matí que es nodreix, i estableix un to màgic per a la resta del seu dia a qualsevol cosa, des de la documentació de la sortida del sol a meditar en un mantra de suport. I, per descomptat, pot fer el mateix amb una vetllada rutina res de diari sobre el dia per tenir una conversa significativa amb el seu cònjuge (en fer les següents preguntes o aquestes preguntes).\nPodeu utilitzar la seva creativitat per imaginar un món de fantasia excitant amb els seus fills, a inventar històries increïbles, per construir cases per a les fades i fer collages de macarrons amb objectes naturals.\nVostè pot utilitzar la seva creativitat a l'hora de fer els àpats dels seus fills.\nVostè pot utilitzar la seva creativitat amb l'enviament de targetes d'aniversari, notes d'agraïment i targetes postals. Vostè pot ser creatiu amb la seva cal·ligrafia, el que s'escriu o Doodle dins i les targetes que decideixen.\nPodeu utilitzar la seva creativitat al vestir-se o cosir la seva pròpia roba.\nPodeu utilitzar la creativitat que en processar els seus sentiments, quan s'enfronta al seu crític interior, en fer sentit dels seus somnis.\nPodeu utilitzar la creativitat per divertir-se amb el moviment. Pot coreografiar rutines de ball (com amb un cèrcol de hula!), O escriure als entrenaments únics d'entrenament cardiovascular i de força.\nVostè pot utilitzar la seva creativitat a l'hora de configurar el seu escriptori i organitzar tot el que molesta coses, mundans com correu, factures, llistes de compres i rebuts.\nPodeu utilitzar la seva creativitat per a l'estil de les seves prestatges, per escollir l'art un-de-un-bo (i disposar), per fer la decoració de la llar de luxe en un pressupost.\nUn cop més, es pot ser creatiu amb qualsevol cosa. I vostè pot utilitzar la seva creativitat per millorar, millorar i donar vida als seus dies. Després de tot, pot crear la vida que desitja.\nCom es pot utilitzar la creativitat en el seu dia a dia? Què es necessita per millorar, reforçar o donar vida, per refrescar, per fer màgica? Com es pot ser creatiu amb això?\nFoto per Brooke Lark.


973278215 - DAVID@BUFETEGONZALO.COM\n🔒 Notícies per a col·laboradors\nTancar els filtres\nJubilació del titular de l'empresa\nFiscal , Mercantil\nVegeu com heu d’assegurar uns ingressos al titular d’una societat que, després de jubilar-se, cedeix la gestió als seus fills i els dona una part de les seves participacions\nNova pròrroga dels ERTOs\nRecentment s’ha publicat un reial decret llei que prorroga de nou la vigènciadels ERTOsi que inclou altres novetats en matèria laboral.\nEscissió: com funciona?\nSi una empresa porta a terme dues o més activitats, una escissió pot ser una bona manera de separar els riscos dels dos negocis.\nIndemnitzacions per acomiadament\nRecordeu com tributen les indemnitzacions per acomiadament en l’IRPF\ncompravenda de participacions\nSi un soci d’una SL decideix deixar l’empresa i vendre les seves participacions, convé verificar que es compleixen tots els passos previstos en els pactes de socis o en els estatuts. Tingueu-los en compte.\n© Gonzalo Assessors 2020. Tots els drets reservats


Compte enrere obertura nou centre diürn Alzheimer Reu\nEl nou centre diürn per l'Alzheimer de Reus s'inaugurarà el proper 21 de setembre | Adrià Morte\nCompte enrere per a l’obertura del nou centre de dia per l’Alzheimer de Reus\nL’edifici obrirà les seves portes el proper 21 de setembre, coincidint amb el Dia Mundial de l’Alzheimer, amb un programa d’activitats i una jornada de portes obertes | L’equipament entrarà en funcionament a l’octubre i donarà servei a 200 usuaris\nRedacció dimarts, 20 d’agost 2019 - 06:00h\nEl nou centre diürn per l’Alzheimer de Reus encara la recta final de les obres. L’edifici, situat a l’avinguda d’Antoni Planàs i Marca, prop del Santuari de Misericòrdia, està a poques setmanes de quedar enllestit. A hores d’ara, els operaris finalitzen les instal·lacions i el paviment exterior i a partir del setembre enjardinaran l’espai i col·locaran el mobiliari. Està previst que l’equipament, coincidint amb el Dia Mundial de l’Alzheimer, obri les seves portes el 21 de setembre amb un programa d’activitats i unes jornades de portes obertes. A partir de l’1 d’octubre, l’equipament donarà servei a 200 usuaris que faran ús de les instal·lacions en diferents horaris.\n«Estem amb molta il·lusió perquè estem complint exactament el calendari que ens havíem marcat», explica Margarita Oliva, presidenta de laFundació Privada Rosa María Vivar, impulsora del projecte. Per nosaltres això és molt important perquè la nostra mare té la malaltia en un estat molt avançat i ens fa il·lusió que pugui veure com s’inaugura el centre», indica Oliva. L’equipament, que serà gestionat per l’Associació de Malalts d’Alzheimer de Reus i Baix Camp, pretén ser un referent a l’estat i comptarà amb uns 4.500 metres quadrats d’espai.\nImatge d'un dels quatre mòduls del centre diürn per l'Alzheimer de Reus | Adrià Morte\nLes característiques del nou centre diürn d'Alzheimer de Reus\nL’edifici està dividit en quatre mòduls diferents amb un pati central on s’ubica una olivera centenària, provinent del jardí de la fundadora de la fundació, Rosa Maria Vilar. L'arbre, que es va plantar en un acte simbòlic el passat mes de març, serà el centre de tota l'activitat i al voltant d'aquest es distribueix tot l'espai. Tal com indica Margarita Oliva: «l’edifici està dissenyat per a persones que pateixen alzheimer, no hi ha passadissos i els materials de construcció són càlids i acollidors, amb ànim de què hi hagi la màxima llum possible».\nLa presidenta de la fundació destaca que en aquest espai «els usuaris rebran una teràpia d’estimulació cognitiva de la mà dels millors professionals» i que «la idea és que el malalt no li recordem que està malalt, sinó que està en un lloc agradable i a gust». A més, el disseny elimina la rigidesa d’espais amb la implantació de parets mòbils a les sales d’activitats, tot garantint l'adaptabilitat de l’espai a l’ús que se’n vulgui fer a cada moment.\nL'olivera centenària és el punt central de l'edifici | Adrià Morte\nEl centre de dia i la unitat de memòria\nDels quatre mòduls habilitats: dos s’utilitzaran per al centre de dia, un altre per a la unitat de memòria i un quart per a funcions administratives. El centre de dia donarà servei a uns 110 usuaris amb alteracions cognitives que rebran un tractament no farmacològic, amb estimulació cognitiva i física-funcional. El programa d’estimulació cognitiva té com a principal objectiu alentir la progressió dels símptomes dels trastorns neurocognitius i preservar durant el màxim temps possible les capacitats cognitives físiques i funcionals de la persona, tot tenint en compte les seves emocions i la seva identitat.\nPer una altra banda, a la unitat d’estimulació i rehabilitació cognitiva es faran tota mena d’activitats amb gent que té patologia de la memòria o persones que no la tenen i volen potenciar les seves capacitats i habilitats mentals. «En general, l’equipament donarà servei a 200 persones que faran ús de les instal·lacions en diferents horaris», assenyala Margarita Oliva.\nEls operaris estan enllestint les instal·lacions interiors de l'edifici | Adrià Morte\nPel que fa als accessos, els usuaris del centre de dia tindran una entrada i els de la unitat de memòria una altra. A més, s’habilitarà una parada d’autobús a l’avinguda de Sant Bernat Calbó, de la Línia 20, perquè es pugui arribar al centre mitjançant transport públic. L’equipament ha comptat amb una inversió de 2 milions d’euros pagats majoritàriament per la Fundació Privada Maria Rosa Vilar, famílies i diverses empreses del territori.\nEn total, l’espai es distribueix en 1.000 metres quadrats construïts en planta i 3.500 de zona enjardina. Tot i això, l’edifici està dissenyat per acollir, en un futur, noves plantes. Els terrenys estan cedits per l’Ajuntament de Reus per als propers 50 anys. Pel que fa als treballadors, l’espai comptarà amb 30 professionals especialitzats en la malaltia de l'Alzheimer. Tots ells realitzaran sessions de musicoteràpia, estimulació personal, teràpia emocional i tot tipus d’activitats.\nL’Alzheimer a Reus\nEl volum estimat de malalts a l’àrea d’influència de Reus és de 5.600 persones mentre que a la demarcació de Tarragona es calculen uns 16.500 casos. Actualment, l’Associació de Malalts d’Alzheimer de Reus i Baix Camp disposa d’un espai on només poden atendre 25 usuaris. Aquest nou edifici significarà un pas endavant que té com a objectiu convertir l’espai en un referent de l’estudi i el tractament de la malaltia.\nLa Fundació Rosa Maria Vilar\nRosa Maria Vilar va rebre el diagnòstic d’alzheimer l’any 2013. Metgessa de formació, tot i que no d’exercici, va aprofundir en el coneixement de la malaltia i va saber que no existia remei però sí teràpia per ajudar a viure amb aquesta demència. Va escollir ser usuària del centre de l’Associació d’Alzheimer de Reus i Baix Camp, on ha rebut suport terapèutic i emocional durant l’avenç de la malaltia. La seva família va constituir la Fundació que porta el seu nom i ha promogut el disseny de l’espai.\nMés de 400 infants gaudeixen de les activitats socioeducatives d'aquest estiu a Reus\n❗Amenaces a veïns, brutícia, fogueres i actes incívics en un barri de Reus\nsalut tercera edat benestar social


Erik Axelsson Tott - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n1481 (61/62 anys)\nPhilippus Axelsen Thott, Ivar Axelsson, Oluf Axelsen Thott, Peder Axelsson, Åge Axelsen Thott i Laurens Axelsson\nErik Axelsson Tott (Escània, Dinamarca, ~1419 - Vyborg, 1481) fou un noble i polític suecodanès, regent de Suècia en dues ocasions, el 1457 i entre 1466-1467, a més, també va formar part del consell reial suec.\nErik Axelsson Tott va néixer al regne de Dinamarca, quan formava part de la Unió de Kalmar. El seu pare era el noble danès Axel Pedersen, senyor de Herlev i era membre de la família Tott. La seva maera era sueca, originària de la província de Södermanland i era cosina del rei Carles VIII.\nVa arribar a Suècia de molt jove i va formar part del consell del regne des de 1449 i fou un dels homes predilectes del seu oncle el rei Carles, de qui va rebre la possessió de la província de Åbo el 1450, que després li va ser canviada per la de Nyköping.\nTot i la generositat del rei, Erik aviat es va canviar de bàndol i va formar part del partit unionista pro-danès. Així, després que el rei Carles fou derrocat el 1457 ell fou declarat regent de Suècia, juntament amb l'arquebisbe d'Uppsala, Jöns Bengtsson. La regència va durar només uns mesos, ja que Erik i Jöns van cedir el govern a Cristià I de Dinamarca.\nDe Cristià va rebre la província de Yiborg el 1457 i Tavastehus el 1462, ambdues a Finlàndia. Tot i que Cristià fou derrocat el 1464, Erik va continuar com a membre del partir unionista i va contribuir a una nova abdicació del rei Carles Knutsson el 1465, només després d'un any d'haver accedit novament al tron.\nEs va enemistar amb l'arquebisbe Jöns Bengtsson, que anava adquirint gran protagonisme en la vida política sueca i va buscar augmentar la influència amb la unió matrimonial d'ell i el seu germà Ivar amb famílies poderoses de Suècia. Així, el 1466 es casava amb una filla de Gustav Algotsson, de la família dels Sture. Després del casament, va aconseguir el suport de diversos nobles i va aconseguir de nou ser el regent del regne entre 1466 i 1467.\nEn aquesta regència va tenir molts problemes. Va intentar no involucrar-se en conflictes, però davant d'aquesta indecisió va perdre el suport del camperols. Per una altra banda, quan el seu germà es va enemistar amb el rei Cristià de Dinamarca, ell va decidir aliar-se amb Carles Knutsson, i davant de la crisi política, va apostar pel retorn d'aquest rei.\nQuan Carles va entrar a Estocolm el novembre de 1467, Erik va renunciar a la regència i va marxar a Finlàndia on tenia terres. Allà es va mantenir ocupat amb els conflictes de frontera amb Rússia i es va encarregar de construir el castell d'Olavinlinna. Va morir al Castell de Vyborg el 1481, sense fills, cosa que va propiciar que l'herència passés als seus germans.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Erik_Axelsson_Tott&oldid=19398654»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 des 2017 a les 22:46.


La investidura del lehendakari es farà el 22 de juny i EA comptarà amb grup parlamentari propi\nEl ple de votació i investidura del lehendakari serà el pròxim dia 22. Així s'ha acordat en la reunió de la mesa del Parlament basc, que, a més, ha votat que Eusko Alkartasuna (EA) tingui grup propi, mentre que Ezker Batua (EB) haurà de compartir el grup mixt amb Aralar. La cambra basca ha constituït els grups. El tràmit s'havia estancat per les discrepàncies sorgides entre EA i EB, que aspiraven a tenir grups propis. EA ho ha aconseguit per als seus set parlamentaris, que se separaran del PNB.\n07/06/2005 - 00.00 Actualitzat 27/06/2005 - 12.11\nLa mesa del Parlament basc finalment ha constituït els grups, tràmit que ha estat estancat durant una setmana per les discrepàncies sorgides entre Eusko Alkartasuna (EA) i Ezker Batua (EB). Ezker Batua reclamava la possibilitat d'obtenir grup amb els seus tres representants i dos de cedits temporalment pel PNB, però Eusko Alkartasuna, juntament amb el PP i el PSE, es negaven a donar-hi suport perquè consideraven que anava contra el reglament.\nAra, la mesa del Parlament ha decidit que EB i Aralar comparteixin espai en el Grup Mixt i que EA, amb els seus set parlamentaris, se separi del PNB i tingui grup propi.\nA banda d'això, en la reunió de la mesa del Parlament basc també s'ha decidit la data pel ple de votació i investidura del lehendakari, que serà el 22 de juny.\nLa mesa del Parlament basc decidirà d'aquí a una setmana si EB i EA poden formar grup propi


La Colla Hàmster. Haba - Stoksdidactic\nCaracterístiques de La Colla Hàmster\nS'apropa l'hivern i la Colla Hàmster s'està preparant per poder-lo passar al seu cau. És per això que han d'emmagatzemar totes les pastanagues, el trèvol i les espigues de cereal que necessiten per passar aquesta estació tan freda. Hauran de guardar tot aquest aliment als rebosts correctes abans de que caiguin les fulles dels arbres i l'eriçó s'amagui al seu niu de fullatge. Els ajudes? Podràs córrer amb ells pels seus caus, pujar i baixar amb el seu ascensor, pujar a la seva vagoneta, etc. Molta diversió assegurada! En el joc hi trobaràs 4 hàmsters, 1 eriçó, 1 dau, 12 fitxes de menjar (4 pastanagues, 4 fulles de trèvol, 4 espigues de cereal), 1 taulell amb 1 ascensor, 1 roda, 1 vagoneta, 1 cabina, 14 fulles d'arbre i 1 instruccions de joc. D'1 a 4 jugadors i 10 minuts de joc.\nJoguines , Jocs de Taula , Jocs de Matemàtiques i d'Associació , Jocs d'Estratègies , Joguines per Edats , 3 a 6 anys , Joc de Taula per a l'Aula ,\nOpinions de La Colla Hàmster


INVENTS FRIKISMODA - COMPRESES PER AIXELLES SUADES | COLLONADES\nINVENTS FRIKISMODA - COMPRESES PER AIXELLES SUADES\n0 0 Francesc Puigcarbó 13/6/16\nLa suor a les aixelles, quan és abundant, provoca molèsties als propietaris de les mateixes, sobretot pel problema estètic que causen...\nLa suor a les aixelles, quan és abundant, provoca molèsties als propietaris de les mateixes, sobretot pel problema estètic que causen els cercles foscos en camises i samarretes.\nEls desodorants anti-transpirants estan ideats amb l'objectiu d'evitar aquest excessiu flux sudoríparo, però no són eficients en tots els casos. A més, estan compostos de productes químics que poden danyar la salut dels propis aixelles i d'altres parts de l'organisme al qual estan units.\nPer això aquesta solució ens sembla ideal. Es tracta de compreses per aixelles. Són més naturals que els desodorants i més ens permeten conservar la suor per a un ús posterior. Per a això, simplement, al final del dia, hem d'escórrer la compresa i deixar que el líquid caigui en el recipient on vulguem conservar-lo.\nSi hi ha gent a la qual li agrada col·leccionar ungles, o les pelusses del melic, és lògic pensar que també hi haurà algun interessat en conservar la suor de les seves aixelles.\nCOLLONADES: INVENTS FRIKISMODA - COMPRESES PER AIXELLES SUADES