Crit d'alerta: el jardí de Can Raventós s'està assecant\nDefensem Can Raventós avisa que ningú està regant aquest nucli verd de Sarrià, on s'hi vol construir una promoció de pisos de luxe\nAquest mes de maig l’Observatori Fabra ha registrat un nou rècord de temperatura màxima absoluta en un mes de maig des dels últims 108 anys. Va ser concretament el 22 de maig, amb 34.4°C, segons va anunciar el meteoròleg Alfons Puertas a través de les xarxes socials. Aquesta temperatura que ha encès l’alarma també preocupa a veïns de Sarrià, que veuen com el jardí de Can Raventós, de propietat privada, està en perill per falta de reg, una situació que es pot agreujar a les portes de l’estiu.\nLa finca actualment es troba sense habitants pel decés de l’última persona que hi vivia, i en aquest espai hi ha vigent un projecte urbanístic per construir una promoció de pisos de luxe, que la plataforma Defensem Can Raventós intenta aturar. Ha estat aquesta mateixa organització veïnal que ha emès un avís a l’Ajuntament de Barcelona, alertant que des que la finca s’ha quedat sense habitants i sense la persona que en tenia cura, han detectat que l’estat de l’arbrat i la jardineria estan malmesos per la manca de cura i rec. És per aquest motiu que han demanat a l’Ajuntament que, en la major brevetat possible, requereixi a la propietat fer un manteniment del jardí, per tal de mantenir el verd que té. Així mateix, també han fet avinent d’aquesta alerta al Districte, i segons ha assegurat la plataforma Defensem Can Raventós a El Jardí, la gerent de Sarrià-Sant Gervasi ha contestat afirmant que havia rebut la comunicació, tot i que poc podrà fer tractant-se d’una propietat privada.\nJardí de Can Raventós el gener de 2021 © M. Josep Tort\nDiversos veïns de la zona dels carrers Bonaplata i Fontcoberta tenen visió directa a aquest jardí del nucli antic de Sarrià. “Els arbres petits del jardí s’estan assecant. Sobretot els fruiters, la mimosa i els que estan tocant a les terrasses tant de Bonaplata com de Fontcoberta. Si fa molta calor aquest estiu no aguantaran”, assegura una veïna del costat de la finca. La preocupació dels veïns per preservar aquest espai ha arribat a tal punt que fins i tot es plantegen fer una acció per regar, tirant aigua des del mur de la finca.\nCom es troba el projecte de Can Raventós?\nLa plataforma Defensem Can Raventós fa temps que demana a l’Ajuntament que treballi per aconseguir una permuta dels terrenys i salvar un dels últims nuclis verds de Sarrià, per tal que sigui un espai per al barri i no una promoció de pisos de luxe. El regidor del Districte, Albert Batlle, ha reiterat en diverses ocasions que aquesta permuta només serà possible si la propietat s’obre a negociar.\nSetmana rere setmana la plataforma continua fent sentir la seva veu als espais de participació veïnal, també amb accions a peu de carrer i fent pintades de flors al mur que tapa la finca. Temen que aquestes flors pintades siguin les úniques que acabin formant part d’aquest paisatge.


La grip espanyola va venir amb els veremadors des de França | Cupatges\nEl retorn dels temporers en tren des del país veí va ser una de les principals vies de propagació de la pandèmia del 1918\nEls diaris de l'època testimoniaven el temor davant de la manca de mesures per frenar-la i les imprudències que costaven vides\nJordi Bes | 17/04/2020 a les 07:42h\nArxivat a: Per aprendre'n, Covid19, La grip espanyola, Coronavirus\nL'expansió de la malaltia per coronavirus (Covid-19) ha generat preocupació en els negocis vinculats al vi, especialment entre els cellers i els restaurants, perquè n'hi ha que poden acabar veient-se seriosament perjudicats per les repercussions econòmiques que implica.\nPer trobar precedents d'una pandèmia en el nostre entorn que interfereixi amb el sector vinícola cal remuntar-se fins un segle enrere. El 1918 la grip espanyola també va causar estralls en la societat del moment i aquell episodi de la història guarda alguns capítols singulars que probablement molta gent desconegui, com ara que el moviment de temporers que tornaven de fer la verema a França va afavorir la propagació d'aquella malaltia.\nAquest capítol de la grip espanyola no és fàcil de detallar amb documentació que hi posi xifres, però hi ha algunes notícies a la premsa de l'època que permeten fer-se'n una idea força clara de què estava passant. El diari ABC del 28 de setembre del 1918 recollia que un diari local de Castelló incloïa una carta del seu corresponsal a Cervera (cal imaginar que es refereix a Cervera del Maestrat) que havia causat "vertadera sensació". A parer del rotatiu, "queda en relleu la poca atenció que presta el Govern en els assumptes de Sanitat", fent referència al govern espanyol. El relat continua especificant que a la carta apareix que l'epidèmia és benigna, però avisa que "no és aventurat preveure que la situació s'agreujarà en extrem a la tornada dels veremadors, que ja acaben les seves tasques a França".\nL'article prossegueix especificant que "sabut és que en cada poble falten 200 o 300 homes que van marxar a la veïna República a practicar feines agrícoles", i tot seguit s'apunta una constatació reveladora sobre què podria acabar passant: "Fa dies van arribar al poble de San Mateo -Sant Mateu, al costat de Cervera del Maestrat- dos obrers procedents de França. Un va morir al cap de vint-i-quatre hores i l'altre està gravíssim". Tot seguit el diari reprodueix una reflexió que es fa el corresponsal. "Com es va deixar passar a aquests obrers la frontera? És que no existeix inspecció, llatzeret, a Portbou? Al Govern li consta que a França hi ha tifus, disenteria. Si no adopta enèrgiques mesures, la situació es farà insostenible", reprodueix l'ABC també entre cometes.\nContagis pels moviments de veremadors i soldats\nLa grip espanyola va tenir tres brots, i el segon, que va ser especialment virulent, es va correspondre amb els mesos de setembre-novembre del 1918, justament en època de verema i de tornar-ne en cas dels veremadors que havien anat a França. El primer brot va ser a la primavera d'aquell any i el tercer, el 1919. Els moviments en ferrocarril van tenir un paper "determinant" en la propagació d'aquella grip de fa un segle, explica el doctor Miquel Bruguera, que és el director de la Unitat d'Estudis Acadèmics del Col·legi de Metges de Barcelona (CoMB), i que detalla com va ser l'expansió de la grip espanyola en tren.\nUna de les vies va ser a través dels veremadors quan van tornar de França, on hi havia especial demanda de temporers perquè molts homes encara estaven destacats al front coincidint amb les acaballes de la Primera Guerra Mundial (1914-18). "Un element important va ser tot el retorn de gent que va fer la verema a França, tant espanyols com portuguesos, que van assumir aquesta tasca sobretot per la carència de mà d'obra", corrobora José Luis Betrán, que és professor d'història moderna de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i autor del llibre Historia de las Epidemias en España (La Esfera de los Libros, 2006). Una altra via de contagi va ser el moviment de soldats. Bruguera especifica el retorn de les tropes portugueses que havien combatut a la guerra a França o la decisió de llicenciar els soldats espanyols que estaven a les casernes perquè tornessin a casa.\nAntoni Trilla, que és el cap d'epidemiologia de l'Hospital Clínic, també cita el paper que van tenir els treballadors que van anar a França en l'article The 1918 "Spanish Flu" in Spain publicat el 2008 a la revista mèdica Clinical Infectuos Diseases. "A causa dels seus viatges estacionals en ferrocarril, els treballadors migrants van ser una font probable per a la introducció i difusió del virus de la grip a Espanya. A partir del centre i el sud de França (a prop dels camps de batalla i els camps d'exèrcit) i seguint el camí ferroviari de nord a est (Portugal) i de nord a sud (Andalusia), la grip es va estendre per gairebé totes les províncies d'Espanya", explica Trilla, el qual detalla que s'estima que a Espanya van morir entre 170.000 i 290.000 persones (d'una població de 18 milions) per la grip o per causes relacionades.\nDesinfecció dels treballadors\nEn els diaris de l'època hi ha més pistes de com es vivia aquella pandèmia, més enllà del temor que recollia l'ABC davant de la tornada a Castelló dels veremadors que provenien de França. El 6 d'octubre del 1918 el mateix diari ressaltava en una informació vinculada a província de Barcelona que la verema "es fa en algunes comarques amb dificultats per falta de braços" i s'explicava que, després de reobrir-se la frontera, es feien reconeixements als treballadors que procedien del país veí i que s'havia habilitat un espai de desinfecció a l'estació de França de la capital catalana.\nEn dies successius se'n va donar més detalls d'aquestes mesures per frenar la pandèmia. "S'ha disposat que els treballadors que arribin de la frontera vagin en vagons separats de la resta i que siguin desinfectats", es detallava en l'edició del 9 d'octubre d'aquell rotatiu, si bé també es van prendre algunes determinacions temeràries. El dia 14 també l'ABC recollia que un dels pobles més castigats era Langa del Duero (Sòria), on l'alcalde havia anunciat que es posava en marxa la verema malgrat que ja hi havia nombrosos malalts per grip. "No pocs dels convalescents van anar a l'al·ludida feina agrícola i han pagat la imprudència amb la vida", s'adverteix en el diari.\nLa gripe Española de 1918 en 18 tuits.\nCentenario de la peor pandemia de gripe de la historia.\nAbrimos hilo: dos tuits diarios hasta final de mes.\nWe remember, we prepare.@COMBarcelona @hospitalclinic @UniBarcelona @ISGLOBALorg @LaVanguardia pic.twitter.com/FIwbIU1HP2\n— Antoni Trilla (@ToniTrilla) October 21, 2018\nUna de les imprudències que més han suscitat l'atenció als experts en epidèmies com Trilla és la crida que va fer el bisbe de Zamora aquell octubre recomanant a la població que acudís en massa a la catedral per resar a la Verge del Tránsito. Zamora ciutat va tenir una de les taxes més altes de mortalitat i amb aquesta iniciativa el contagi encara va ser més gran. A La Vanguardia del 23 d'octubre s'especificava que l'epidèmia decreixia, però a la Rioja Alabesa continuava paralitzada la verema per manca de veremadors. En altres articles d'aquest diari també se citaven les dificultats per vendre vi, alimentades per la paràlisi de les exportacions, un aspecte que no s'allunya gaire del que es pot viure ara amb el coronavirus.\nMalgrat que l'origen d'aquella grip se situa als Estats Units, se'n va anomenar grip espanyola. Bruguera explica que va rebre aquest nom perquè "els únics que parlaven de la grip eren diaris espanyols". El país no participava en la Primera Guerra Mundial i no s'imposaven les restriccions a la premsa que sí que hi havia en altres estats que estaven immersos en aquest conflicte bèl·lic. El també expresident del Col·legi de Metges de Barcelona rememora a més que llavors "no hi havia autoritats sanitàries responsables d'aplicar mesures", almenys com ho entenem avui, i que "la gent es moria i no sabien de què s'havien mort". Betrán afegeix que la capacitat de reacció davant de la Covid-19 "en molt poques setmanes és molt més ràpida" que la que s'havia vist històricament en episodis com la grip espanyola.


Butlletí de la Cambra de Barcelona Q MARÇ 1997 ció bert es ret, la Cambra de Comerç de Barcelona u del món, des del nom fins a informes rció actualitzada sobre más de 3 milions racionals, aranzeis, concursos públics... ment fires o viatges comercials, per evitar pagar aranzel’. Al Centre d’Atenció al Púhlic també es poden fer actualment els triimits amb el Registre Mercantil. Només reaiitzant una senzilla trucada o enviant un fax, les emprese.s poden soLlicitar notes informatives i certificacions. i poden efec tuar els trámits anuals de legalitzaciú de lh— bres d’einpresa i el dipósit deis comptes enipresarials. Peró si no poden anar personalrnent a la Cambra, els empresaris també hi posen contactar per teléfon, i fins i tot a través d’lnternet. Al setembre funcionar plena ment una nova plataforma d’atenció telefó nica, “dotada de les miltors tecnoiogies per donar el millor servei a les empreses, que ho podran resoidre absolutament tot per teléfon”. Així ho explica el director d’lnformació de la Cambra, Ignasi Prats: “Hem signat un acord de col’laboració amh una empresa externa per professionalitzar ¡millorar la qualitat de l’atenció telefónica”. Promoció exterior a través d’Jnternet La Cambra de Comerç de Barcelona tor na a ser pionera a Facilitar la prornoció exte rior de les einpreses. aquesta vegada mitjançant Internet. Des del mes de novem bre de l’any passat. i només teciejant l’adreça electrónica www.camhrescat.es. és possible accedir gratuYtament al hanc de dades de les prop de 400.000 empreses cata lanes, consultar l’últim informe de conjun tura económica de Catalunya, sollicitar la recerca dun distribuidor a l’estranger. o conéixer el sistema de gestió de prctiques de formació professional. El directori d’lnternet. on es pot trobar una selecció de wehs útils per a les empreses. classilicats temljticament i per trees geogrfiques. és un deis serveis més valoraN. Es preveu l’ampliació daquest serveis mitjançant la posada en marxa d’una borsa d’oportunitats comercials. L’objectiu principal del Projecte Internet és donar a conéixer arreu del món les gaire bé 400.000 empreses catalanes, a través d’un servei que té actualment uns seixanta rnilions d’usuaris conectaN repartits per Lot el nión. El web de les cambres facilita laccés deles empreses als serveis que ofereixen les cambres, permet la utilització de la informa CiÓ com a arma estratégica de gestió empre sarial i possihilita la connexió de les companyies a Internet. Les cambres oferei xen a les empreses la possihilitat de connec Més de 5.000 empreses han respost a la convocatória de les cambres per accedir a Internet tar-se directameni a Internet per 9.500PTA. Aquest mitjá pot esdevenir el principal ser vidor d’ informació empresarial de Catalun ya. De inoment. gairebé 5.000 empreses han respost a la convocatória de les cambres catalanes per accedir a Internet. L’acollida favorable que té aquesta proposta confirma l’oportunitat de la convocatória en un mer cat encara expectant i indecís. peró amb clara projecció de futur. Enmig de la gran quantitat d’informació disponible a Iñternet. un deis elements decisius que la Cambra aporta a les empreses és el referent interna cional que vincula la marca Cambra de Bar celona a la informació empresarial i económica. i a la canalitiació d’oportunitats de negoci. El servei d’lnternet de les cambres catala nes Forma part del projecte globalitzador de Camerdata. del Consejo Superior de Cáma ras de Comercio. integrat al d’ASCAME (Cambres de Comerç de la MediLerrnia). al d’Eurochanibrcs i al del World Chambers, en el marc del projectc Silk Road (Ruta (le la seda). El web de les cambres es pot llegir en tres idioines (cataI. castella i anglés). a través dinfovia. i té el cost d’una trucada;1] Centre d’Atenció al Públic;0] • El Centre d’Atenció al Públic de la Cambra ha atés l’any passat mis de 112.000 consultes Informació (consultes a teses) - lnformació general - lnformació empresarial - Centre de Documentació 1995 --1996 5&818 1.233 33.380 24.205 65.914 1.256 38.083 26.575 REPORTATGE Fis professionaLs poden consultar les bases de dades de la Cambra 41.620 4.806 26399 10.415 Tramitació (expedients) - Quaderns ATA - Certificats d’Origen - Legalització de factures variació(%) 46.778 8.073 28.668 10.037 + 12,4 + 68,0 ÷8,6 -3,6 ÷ 12» ÷ 1,9 + 14,1 ÷9,8 Total 100.438 112.692 + 12,2


Microhomes minimalistes i quotidians aterren al Sona9 d'iCat | Enderrock.cat\nAquest és el primer dels cinc episodis dedicats als finalistes de l'actual edició del concurs Sona9\nRedacció | 03/10/2021 a les 14:00h\nArxivat a: Enderrock, iCat, Microhomes, Lluís Gendrau, Sona9 d'iCat\nDemà és dilluns i torna la rutina setmanal, però de nou gaudirem d'una bona dosi musical amb el programa Sona9 d'iCat. L'espai radiofònic conduït, per Lluís Gendrau, repassarà l'actualitat del concurs de bandes emergents organitzat pel Grup Enderrock, a més de posar el focus d'atenció en formacions amb novetats discogràfiques.\nDurant les properes emissions, el programa acollirà els directes dels cinc finalistes del Sona9. En aquest primer programa especial, escoltarem l'actuació del trio barceloní Microhomes a la sala Salamandra i en descobrirem les seves influències.\nMicrohomes és un grup de pop alternatiu que sent un amor absolut per la música. Són microhomes perquè són pocs, fan cançons que diuen i duren el que necessiten i parlen de conceptes senzills i concrets. Les idees com més clares i concises millor. Un trio d'indie-pop que expressar de forma minimalista, directa i contundent els dilemes quotidians i apropar-se als que volen ballar i gaudir de manera despreocupada. A més d'escoltar a Microhomes en directe, també se sentiran temes de La Iaia o El Petit de Cal Eril, entre altres.


ANALITZAR L'ESTAT ACTUAL DE LA DRAMATÚRGIA CATALANA. VEU Revista Cultural de la Universitat d'Alacant\nANALITZAR L'ESTAT ACTUAL DE LA DRAMATÚRGIA CATALANA\nAmb l’objectiu de ser un fòrum de trobada, anàlisi i avaluació de la dramatúrgia en català, del 3 al 5 de febrer, tindran lloc, a la sala de graus de la Facultat de Dret, les I Jornades Projecte Alcover, en què es debatrà l'estat actual de les arts escèniques del País Valencià, Catalunya, Andorra i Illes Balears. El Projecte Alcover, segons explica el coordinador, Tomeu Amengual, “és una agrupació de trenta teatres i les universitats Jaume I de Castelló, Universitat de València i Universitat d'Alacant, que sorgeix en 1995 amb la finalitat de programar, promocionar i intercanviar obres teatrals en els diferents llocs de parla catalana com les Illes Balears, Catalunya, País Valencià i Andorra”. Les jornades han sigut organitzades pel Projecte Alcover i el Vicerectorat d'Extensió Universitària de la UA.\nLes jornades, que giraran al voltant de les temàtiques “Cap a una dramatúrgia catalana del segle XXI”, “Crear i triomfar en català” i “Traspassant fronteres”, integraran conferències i taules redones amb tècnics, representants d'institucions relacionades amb les arts escèniques, creadors, productors, programadors, etc.\nEl 3 de febrer les jornades començaran amb el concert La vida perfecta, a càrrec de Lexu's, a la sala de graus mateix, a partir de les 20.00 h. El 4 de febrer, a les 09.30 h, es farà la presentació de les jornades i, a partir de les 10.00 h, hi haurà la primera taula rodona (“Dades del teatre en català als quatre territoris”), moderada pel coordinador del Projecte Alcover, Tomeu Amengual. Hi participaran la directora general de Promoció Cultural de la Generalitat de Catalunya, Anna Falguera; el president d’AVETID Tomás Ibáñez; el delegat de Teatre del Govern de les Illes Balears, Pep Ramón Cerdà, i Esther Nadal, directora delegada d'Escena Nacional d’Andorra.\nA partir de les 17.00 h, es desenvoluparà la ponència “Crear i triomfar en català”, a càrrec de l'escriptora alcoiana Isabel-Clara Simó, que donarà pas a la taula redona homònima, amb les intervencions del director d'escena i dramaturg Oriol Broggi, l'escriptor Sebastià Alzamora i el cantant i lletrista d’Obrint Pas Xavier Sarrià. Les jornades finalitzaran l'endemà, amb la ponència “Traspassant fronteres”, a càrrec del reconegut dramaturg Pau Miró i la conferència del mateix títol, en què intervindran especialistes i creadors.\nEl programa complet pot consultar-se en el document adjunt.\nLes jornades estan dotades amb 1 CLC.\nPunt d'Informació de Cultura, en el telèfon 965 90 37 25, el correu ofi.cultura@ua.es i en línia


Un avió de la Patrulla Àguila cau al mar a La Manga\nActualitzada 27/02/2020 a les 18:00\nUn avió C-101 de l’Acadèmia General de l’Aire de San Javier (Múrcia) pertanyent a la Patrulla Àguila ha caigut al mar a primera hora de la tarda en les proximitats de La Manga del Mar Menor, a prop d’on l’agost passat va caure un altre avió del mateix model en un accident en el qual va morir el pilot.\nFonts de l’Acadèmia General de l’Aire (AGA) han confirmat a Efe que l’avió de l’Exèrcit de l’Aire s’ha estavellat a les aigües del Mar Menor, a un quilòmetre de la costa de La Manga, sense que encara se sàpiga si el pilot ha pogut saltar de l’aparell.\nLes fonts han explicat que el sinistre ha ocorregut quan la unitat acrobàtica estava realitzant un entrenament i un dels reactors ha caigut a l’aigua, per causes que es desconeixen, a l’altura del quilòmetre 6,5 de La Manga.\nEs dóna la circumstància que en aquest mateix punt va morir el 26 d’agost de 2019 el comandant Francisco Marín, quan l’avió C-101 que pilotava es va estavellar contra el mar.\nAl lloc dels fets s’han traslladat immediatament tres embarcacions enviades pel Centre de Coordinació d’Emergències, amb l’objectiu d’intentar salvar el pilot accidentat.\nAquest és el tercer accident que té un avió de l’AGA en els últims sis mesos, ja que el 18 de setembre es va estavellar al Mar Menor una avioneta d’instrucció Tamar, i van morir l’instructor, Daniel Melero, i l’alumna de tercer curs Rosa María Almirón.\nEls models C-101 estan en la fase final de la seua vida útil i seran substituïts pels 24 avions Pilatus d’entrenament, l’arribada del qual a l’AGA està prevista per a finals d’any amb la intenció que comencin a utilitzar-se com a aeronaus d’entrenament el setembre de 2021.


Prohibim els cotxes [creixement infinit impossible en un món finit] » + persones - cotxes = + qualitat de vida\n+ persones - cotxes = + qualitat de vida\nQuina diferència que hi ha entre un carrer envaït per cotxes i un carrer ocupat per persones! En un carrer humà la gent passeja tranquil·lament, en canvi, en un carrer transitat per cotxes la gent va més ràpid hi ha d’esquivar a la resta de persones per les estretes voreres. A més en una via pública exclusiva per a persones aquestes poden relaxar-se sense haver de patir pels semàfors i els vehicles, aquesta diferència la poden apreciar especialment els botiguers de barri que poden veure com els seus negocis són més freqüentats. Tot són avantatges. Malauradament la cultura del cotxe frena molts cops aquestes evidències comprobables per qualsevol de nosaltres quan un carrer es fa per a vianants temporalment o definitivament, alguns botiguers errats, per sort cada cop menys nombrosos, encara pensen que un carrer on no arribin els cotxes no arribaran les persones, això és un parany que certifica l’associació equívoca individu-cotxe.\nA ciutats com Lleida, Girona i Barcelona podem comprovar que els carrers per als vianants augmenten la qualitat de vida i l’activitat social i econòmica dels carrers, no obstant això, detecto en els gestors municipals timidesa i complexes alhora de limitar l’us privat del automóbil i restringir-lo a les activitats imprescindibles de distribució i serveis públics.\nMés carreteres i més carrils no vol dir menys embussos, sinó que tot el contrari.\nEls ciutadans d’aquestes ciutats majoritàriament no es desplacen en cotxe per la ciutat i per tant no necessiten tants carrils per cotxes. Perquè hem de respirar els fums dels cotxes? I soportar el soroll? I veure limitada la nostra mobilitat i seguretat?\nHem de treure els cotxes dels carrers i expulsar la cultura del cotxe de les nostres ments, la nostra salut i qualitat de vida ho agrairan i acabarem utilitzant el cotxe com si fos un taxi, és a dir, quan no hi ha més remei. Tenir un cotxe en propietat ha de ser una excepció perquè és un mal negoci i no s’entén si no fos per la pressió socio-publicitària.\nPerquè encara la rambla Catalunya, les Rambles, Passeig de Gràcia o la Via Laietana de Barcelona no són totalment per als vianants?\nPer a quan una Gran Via de les Corts Catalanes, o el carrer Aragó per als vianants?\nUn exemple d’això és la fira de Sant Ponç patró dels herbolaris i apicultors que és celebra cada 11 de maig al carrer Hospital de Barcelona i a la qual convido a tots els ciutadans del món a venir-hi.\nPerquè ens estimem Barcelona la volem lliure de cotxes i plena de persones.\n« P (de Parking) Mercadal a Balaguer Diari d’un target »\nData : 11 Maig 2007\nCategories : General, La cultura del cotxe


Recent la festa de Sant Josep, tenim ben present la realitat actual del nostres Seminaris diocesà i interdiocesà, dels quals ell n'és protector amorós. Josep fou l'home just que estimà castament el misteri de Maria, que acollí amb fe i disponibilitat els designis sempre sorprenents de Déu, que ensenyà i educà el Fill de Déu fet home, Jesús infant, adolescent i jove.\n“Hi ha alegria per un sol pecador que es converteix” (Lc 15,10)\nLa conversió porta alegria i consol perquè és restauració de la comunió amb un mateix, amb el pròxim i amb Déu. En parlem poc de la comunió amb un mateix, però Jesús mana, "estima els altres com a tu mateix" i pressuposa un afecte madur per la nostra persona. Hem d'aprendre a acceptar-nos a nosaltres mateixos. Parlem avui d'algunes àrees o camps de la nostra pròpia vida on ens costa deixar-hi entrar la llum de Jesús, i que alhora ens fan patir molt.\n“L’home viu de tota paraula que surt de la boca del Senyor” (Dt 8,3)\nCamí de la Pasqua, la Quaresma és temps de recercar la font de la vida, que és la Paraula de Déu, que ho penetra tot, fins al més íntim de nosaltres mateixos i fa reflorir els nostres deserts espirituals. Ens cal escoltar-la, acollir-la, pregar-la i fer-la fructificar amb l'amor.\nEl Sínode de Bisbes del proppassat mes d'octubre precisament va tractar sobre "la Paraula de Déu en la vida i la missió de l'Església", ensenyant que la Paraula de Déu l'hem d'entendre en tota la seva amplitud i riquesa.\nValor i sentit del dejuni quaresmal\nComença solemnement la Quaresma, camí de la Pasqua, temps degràcia que ens ajuda a reviure els quaranta dies de dejuni que el Senyor va passar al desert abans de començar la seva missió pública. El Sant Pare Benet XVI ha centrat el seu tradicional Missatge de Quaresma en el fet que "Jesús dejunà quaranta dies i quaranta nits, i al final tenia fam" (Mt 4,2), i ens ha ofert una reflexió molt suggerent sobre el dejuni que us resumeixo.


La llibertat de la dreta | Xavier Sabaté Ibarz\n← La vida no cotitza a la borsa\nLa vida no cotiza en bolsa →\nLa llibertat de la dreta\nPublicat el 25/05/2020 per XAVIER SABATE IBARZ\nM’encanta la reivindicació de les llibertats per part de la dreta aquests dies. Em poso catxondo veient-los desfilar amb tanta bandera , tan engalanats i mudats com si anessin a la missa del diumenge cridant llibertat . Crec que és històric i no sé si dir-ho perquè em fa una mica de vergonya, però estic amb els ulls humits d’emoció. Per fi, les meves parpelles no es clouran difinitivament sense haver vist com la dreta s’incorpora a la petició per abolir l’esclavatge i sumar-se a la causa de la lllibertat.\nNo sé ara, vist el que està passant, si trucar el President del Govern de les Espanyes per agrair-li molt sincerament que hagi aconseguit sumar el fatxerio a la majoria del poble que hem cridat llibertat tota la vida. Un servidor no va votar Pedro Sànchez a les primeres primàries del PSOE sinó que es va inclinar per Fernàndez Tapia. Ell ho sap perquè li he dit un parell de cops quan encara no era Presidente del Gobierno de Espanya que diria el Conseller Buch . Desprès ja el vaig votar perquè em semblava la millor opció però no m’hauria cregut mai ni en somnis que a més de ser president del Govern aconseguís fer sortir de les cavernes el fatxerio i incorporar-lo a la causa de la llibertat. Quan Iceta li va dir a Gavà allò de “ Pedro, líbranos de Rajoy “, segur que no pensava que a més de lliurar-nos de Rajoy faria entrar en raó la dreta d’aquest país desprès de segles instal·lada en la carcúndia i la faria cridar llibertat pels nostres carrers i places tot corrent el risc d’encomanar-se mútuament el covid19.\nVinga, ja els falta menys. Perquè ara criden llibertat però… ai las ¡ veig que només parlen de la llibertat de moure’s amb aquests vehicles tan macos que desfilen. Vull dir que em temo que no tenen en compte demanar deslliurar-nos de l’esclavatge dels salaris baixos, de la precarietat laboral, de les retallades del sistema sanitari, de l’atenció a la nostra gent gran, de la disminució de recursos per l’escola i la universitat quan ell governen, de la llibertat de les dones, altre cop en aquesta crisi del covid19 més perjudicades i maltractades. Totes aquestes llibertats no les ha assumit encara la dreta. Només volen moure’s més i prou.\nPerò no perdem l’esperança que sempre és l’últim que es perd. Una mica més i reclamaran igualtat i justícia i els tenim en la lluita, colze a colze, per una societat més justa .\nPedro, no te vayas todavía aunque quieran echarte. La historia puede ser tuya .


Junqueras i Forcadell podran sortir de presó 12 hores al dia - Diari de Girona\nJunqueras i Forcadell podran sortir de presó 12 hores al dia\nMentrestant, Sànchez, Turull i Rull demanen la llibertat perquè no hi ha risc de fuga pel tancament de fronteres\nefe - ep / barcelona 07.05.2020 | 16:20\nForcadell i Junqueras, en una foto d'arxiu DdG\nForcadell i Junqueras, en una foto d'arxiu\nLes juntes de tractament de Lledoners i Mas d'Enric han modificat les condicions d'aplicació de l'article 100.2 del Reglament penitenciari i l'horari en què podran sortir de la presó el líder d'ERC, Oriol Junqueras (podrà sortir 4 dies per setmana durant 12 hores); l'expresidenta de Parlament Carme Forcadell (3 dies per setmana durant 12 hores), i l'exconseller Raül Romeva (4 dies durant 10 hores).\nRomeva recuperarà hores que no va treballar\nPer la seva banda, la defensa de Romeva va demanar la modificació de les condicions del permís de sortida perquè s'ha modificat el seu contracte laboral i també recuperarà hores que no ha treballat a causa del confinament.\nEl permís de Forcadell és per anar a tenir cura d'un familiar i per fer un voluntariat: la defensa va demanar modificar el permís perquè l'entitat on presta el voluntariat ha canviat temporalment la seva seu.\nEn decretar l'estat d'alarma, les presons de Catalunya van suspendre temporalment les sortides per permisos dels presos, incloent-hi aquells que sortien de presó per a treballar beneficiant-se de l'article 100.2.\nSànchez, Turull i Rull demanen sortir de presó\nPer la seva banda, els exconsellers Jordi Turull i Josep Rull i l'expresident de l'ANC Jordi Sànchez han demanat al Tribunal Constitucional que, com va fer amb els ultres que van assaltar la Blanquerna, suspengui les seves condemnes i els permeti sortir de la presó, després de recordar que no hi ha risc de fuga pel tancament de fronteres.\nLa defensa dels tres polítics de JxCat, exercida per l'advocat Jordi Pina, ha presentat nous escrits davant el Tribunal Constitucional, després de la seva decisió d'admetre a tràmit els recursos d'empara que van presentar contra la sentència del Suprem que els va condemnar per rebel·lió pel seu paper en el Procés.\nEls escrits demanen al TC que, com ja sol·licitaven en els seus recursos, acordi suspendre les penes de presó i d'inhabilitació dels tres condemnats mentre dicta sentència, un procés que segons la defensa podria demorar-"més enllà" de dos anys.\nL'advocat recorda el Constitucional que al seu dia va suspendre les penes imposades als ultres condemnats per assaltar la seu de la Generalitat a Madrid i insisteix que l'excarceració de Turull, Rull i Sànchez "no ocasiona pertorbació greu a cap interès constitucional".\nEn aquest sentit, la defensa recalca que els seus clients han sortit ocasionalment de presó per treballar o fer voluntariat, en aplicació de l'article 100.2 del reglament penitenciari, sense cap incidència.\nAixí mateix, subratlla que, en plena crisi sanitària pel coronavirus, el risc de fuga dels condemnats és "absolutament nul" a causa de les restriccions imposades a la llibertat de moviments entre països "i a les futures limitacions" que provocarà la pandèmia.\nEls recursos invoquen a més les manifestacions de l'Alta Comissionada de les Nacions Unides per als Drets Humans, Michelle Bachelet, que el 25 de març passat va instar els governs a reduir el nombre de reclusos per la crisi de la Covid-19.\nA més, segons els condemnats, el Ministeri d'Interior "ha intentat facilitar" que els interns classificats en tercer grau o aquells subjectes a l'article 100.2 poguessin passar el confinament en els seus domicilis, sense necessitat de tornar a la presó per dormir.\nEls tres polítics retreuen al Constitucional el "tractament desigual" que aplica en resoldre els recursos: "màxima celeritat per a la privació cautelar dels drets polítics dels líders independentistes, lentitud per resoldre les seves demandes".\nPer a la defensa de Turull, Rull i Sánchez, els seus recursos d'empara, no només no han servit per protegir els seus drets fonamentals, sinó que s'ha convertit en "un autèntic obstacle per impedir als líders independentistes processats obtenir en un termini raonable la protecció que eventualment els podia dispensar el Tribunal d'Estrasburg".


Compromís demana que les Corts valencianes autoritzin les emissions de deute\nMireia Mollà reclama que les competències per emetre deute retornin al parlament perquè el govern de Fabra "està desbordat i és incapaç de fer front a la crisi"\nARA València 15/06/2012 18:59\n260x366 Mireia Mollà al parlament valencià Mireia Mollà al parlament valencià\nLa diputada de Compromís, Mireia Mollà, ha reclamat avui que siguin les Corts valencianes les encarregades d'autoritzar les emissions de deute del govern valencià perquè "el govern d'Alberto Fabra ha demostrat la seva incapacitat per fer front a la crisi econòmica". Mollà ha fet aquestes declaracions després de conèixer les xifres del Banc d'Espanya que situen el País Valencià com la segona autonomia més endeutada i la primera amb més deute públic per habitant.\nLa diputada nacionalista ha recordat que “mentre estan ofegant els serveis públics bàsics de la ciutadania, el govern valencià està generant més deute de forma improductiva, amb malbarataments com el suport a projectes ruïnosos”. Per aquest motiu ha demanat que es faci una auditoria del deute públic per diferenciar "quin ha estat generat de manera productiva i quin de manera improductiva".\nMollà considera que el govern del Partit Popular "està desbordat per la situació econòmica" pel que és necessari que les Corts valencianes recuperin la competència d'autoritzar les emissions de deute públic, ara transferides a la Generalitat valenciana. La diputada de Compromís creu que així podrien fer front "a la incapacitat" del govern, atès que seria el parlament valencià qui tindria que donar el vistiplau a les noves emissions.\ndeute País Valencià


La campana de fum és un equipament de laboratori comú que s’utilitza en laboratoris que necessita exhaurir gasos nocius i que s’ha de netejar i descarregar durant l’experiment.\nTipus de taula sèrie de bancs de treball ultra-nets\nEl banc net és un tipus d’equip de purificació parcial que s’utilitza en entorns nets. Ús còmode, estructura senzilla i alta eficiència. Molt utilitzat en electrònica, instrumentació, farmàcia, òptica, cultiu de teixits vegetals, institucions de recerca científica i laboratoris, etc.\nSèrie de bancs de treball ultra-nets de flux vertical\nSèrie de bancs de treball de doble propòsit, horitzontals i verticals\nEl disseny humanitzat té en compte plenament les necessitats reals dels usuaris. Segons l'estructura equilibrada de contrapès, la porta corredissa de vidre de la finestra d'operació es pot col·locar de manera arbitrària, cosa que fa que l'experiment sigui més còmode i senzill.\nSèrie de bancs de treball de flux horitzontal ultra net


Els 10 personatges de l'any 2018 a Tarragona\nEls deu personatges de l'any 2018 a Tarragona\nRepassem el 2018, ara que toca a la seva fi, amb deu dels personatges clau de l'any a les comarques de Tarragona\nFrederic Recasens / Gerard Recasens\ndiumenge, 30 de desembre 2018 - 06:05h | Actualitzat a 30/12/2018 23:24h\nArriba la recta final de l'any 2018, que acomiadarem aquest dilluns, 31 de desembre, a la nit. A TarragonaDigital.com volem tancar l'any repassant l'actualitat que l'ha marcat a través de deu rostres. Són els deu personatges que, en els diversos àmbits de la informació, han marcat el compàs d'aquest 2018 que ja toca a la seva fi a les comarques de Tarragona.\nCinc homes i cinc dones, cinc noms propis en definitiva que, per bé o per mal i cadascun en el seu àmbit, han estat protagonistes d'aquest intens 2018 a l'àrea metropolitana de Tarragona.\nEl llarg relleu de Josep Andreu a la presidència del Port de Tarragona ha estat un dels maldecaps polítics de l’any a Tarragona. Després d’un gran ball de noms, finalment ha estat el riudomenc Josep Maria Cruset l’escollit per presidir la infraestructura més potent de Tarragona a nivell estratègic i territorial. Els reptes sobre la taula són majúsculs però el pla de treball està ben definit. Aquest 2018, Cruset ha passat de disputar la partida del món local —on ha jugat molt bé les seves cartes durant molts anys— a elevar la seva trajectòria —amb un cap de joc preparat i amb camí per recórrer.\nL'expresidenta del Parlament de Catalunya entre 2015 i 2017, Carme Forcadell —natural de Xerta, al Baix Ebre—, ha estat una de les protagonistes informatives de l'any 2018. El 23 de març, un dia després de la seva dimissió com a diputada d'ERC al Parlament de Catalunya, el Tribunal Suprem va ordenar la seva entrada en presó preventiva, situació en què es troba encara avui i que, molt previsiblement, s'allargarà almenys fins a finals de gener de 2019, quan s'iniciï el judici contra ella i la resta de líders del procés que són a la presó.\nForcadell va ser empresonada a Alcalá-Meco al març i va se traslladada a la presó de Mas d'Enric el mes de juliol, després d'un breu pas pel centre penitenciari empordanès del Puig de les Basses. A la presó del Catllar és més a prop de la família, xertolina, i setmana rere setmana desenes de persones organitzen actes de suport a Forcadell i la resta de represaliats pel procés d'independència.\nEl secretari d'universitats de la Generalitat de Catalunya i exrector de la URV, Francesc Xavier Grau | Angel Ullate\nAmb la represa del govern de la Generalitat de Catalunya després de l'aplicació de l'article 155, l'exrector de la Universitat Rovira i Virgili entre els anys 2006 i 2014, Francesc Xavier Grau, va ser nomenat secretari general d'Universitats i Recerca. Des de l'àmbit de la coordinació de les universitats catalanes, Grau treballa ja per a l'elaboració d'un pacte nacional per la societat del coneixement, amb l'objectiu de «repensar i redefinir el sistema universitari, també els centres de recerca», segons ha explicat ell mateix, i amb la intenció de «donar-los estabilitat i projecció de futur».\nEn paral·lel, Francesc Xavier Grau continua dirigint la Càtedra Universitat i Regió del Coneixement de la URV, amb què es treballa per dotar l'àrea metropolitana de Tarragona d'una estructura de regió del coneixement, que li permeti ser pol d'atracció de ciència i innovació.\nMaria José Figueras, rectora de la URV | Ismael Llanes\nContra el que semblaven indicar els pronòstics, María José Figueras és, des de les eleccions celebrades el passat mes de maig, la primera dona que ocupa el càrrec de rectora de la Universitat Rovira i Virgili. Després del primer mandat de quatre anys de Josep Anton Ferré, la reelecció semblava feta però el fet que Figueras es presentés ja va ser tota una sorpresa a l'ens universitari —els rectors solien no tenir rival a la reelecció per poder completar un mandat de vuit anys.\nPerò María José Figueras va guanyar i, poc més de mig any després, comanda la URV amb l'objectiu d'«atendre» les necessitats expressades pels alumnes i sense perdre de vista el paper cabdal de la universitat a l'àrea metropolitana.\nL’Aleixar ha viscut aquest 2018 el seu any més dur amb la fallida de la secció de crèdit de la cooperativa local. Més de 200 veïns afectats i gairebé sense 'cash' ni per comprar el pa d’un dia per l’altre van provocar unes primeres setmanes d’incredulitat pel que havia passat. De la sorpresa s’ha passat a la ràbia i a la indignació col·lectiva canalitzada vers Àngels Salvat, la directora financera de la cooperativa i qui presumptament està directament vinculada amb la desaparició de fins a 4,5 milions d’euros.\nLes investigacions respecte d’aquest cas continuen mentre que Salvat es troba en llibertat provisional acusada d’estafa, apropiació indeguda i falsedat documental. L’Aleixar, un poble ferit i emocionalment tocat, però on també s’ha posat de manifest la solidaritat entre els veïns per tal de fer front col·lectivament al problema i minimitzar-ne els efectes, almenys a curt termini.\nImatge de Merche Delmau a Clos Galena, el seu celler impulsat els darrers anys. | Angel Ullate\nMerche Dalmau és una de les Senyores del vi del Priorat. Des del celler Clos Galena, al cor del Priorat, la seva projecció empresarial a nivell internacional ha estat espectacular aquests dos darrers anys. Farmacèutica de professió i amb una història personal que l’obliga a posar-se al capdavant de les bodegues, el fet de servir un dels seus vins a la taula dels Premis Nobel ho va acelerar tot. Actualment produeix 140.000 ampolles de vi de gamma alta, que ven per tot el món i té sobre la taula desenes de projectes de tot tipus i vinculats al Camp de Tarragona.\nPablo Mazón, president del Clúster TIC Catalunya-Sud | Laia Solanellas.\nCEO de l’empresa Movertis de gestió i control de flotes de transport, Pablo Mazón és també el president del Clúster TIC Catalunya Sud, que aglutina més de 45 empreses tecnològiques de Tarragona. El clúster ha esdevingut, durant aquests darrers anys i sense fer gaire soroll, una ecosistema empresarial amb veu pròpia dins el econòmic i empresarial de la nostra regió. El seu objectiu esencial: posicionar Tarragona com a destí d’arribada per a empreses de tot el món i evitar la fuga de talent. Durant cinc anys s’han establert unes bases sòlides per aconseguir-ho i aquest 2019 l’Estudi Baromètric de Tarragona i l’aplicació TIC Talent de captació de talent seguiran en aquesta línia.\nGemma Carbó, durant una entrevista en les insatal·lacions del Museu de la Vida Rural. | Antonio Bistouras\nEl mes de març el Museu de la Vida Rural estrenava directora. Es tracta de la gironina Gemma Carbó, qui ha arribat al Museu amb un projecte transformador i de reconnexió amb el públic ambiciós i necessari per afrontar la segona dècada del segle XXI. Amb un Museu de la Vida Rural que vol passar de l’exhibició a esdevenir un centre de producció cultural multidisciplinar, amb l’educació i la formació com a eix vertebrador i amb una clara aposta pel foment d’un turisme de qualitat per la Conca de Barberà i de l’ecologia i la sostenibilitat, el Museu encara amb energia renovada la seva nova etapa.\nJoan Oliver, l'amo del CF Reus, en una imatge d'arxiu. | Joan Alfons López\nL'amo de més del 90% de les accions de la SAE del CF Reus Deportiu, Joan Oliver, ha estat el nom propi que ha marcat l'actualitat del club roig-i-negre en les darreres setmanes de l'any. El CF Reus es troba immers en una profunda situació de crisi econòmica i institucional, que aquest mateix divendres ha provocat que fins a cinc jugadors de la primera plantilla, després de tres mesos sense cobrar, hagin abandonat les files del club, deixant-lo amb tan sols tretze jugadors professionals i dos més en vies d'abandonar-lo. La situació del CF Reus és crítica i el seu futur es podria definir en els pròxims dies, en una agonia terrible que han de viure els seus aficionats.\nAlbert Martínez ha dirigit la Colla Vella dels Xiquets de Valls aquesta temporada 2018. | DiariCasteller.cat\nEl 2018 casteller té un nom propi, el de la Colla Vella dels Xiquets de Valls, comandada enguany per segona temporada per Albert Martínez. Els de la camisa rosada han estat els clars dominadors, del primer al darrer dia de 2018, del panorama casteller. Des del seu cinc de nou folrat matiner, a la Selva del Camp a principis de juny, fins a la victòria que els va permetre tornar-se a endur, divuit anys després, el trofeu del Concurs de Castells, la Vella ha exhibit el seu potencial qualitatiu i quantitatiu, en àmplia gamma d'autèntics castellassos i en el nombre de places que n'han pogut gaudir. Si el 2018 casteller té un color, ben segur que és el rosat.\n"ATENCIÓ: El subdelegat espanyol a TGN no vol que es desmantelli l'R15" "Francesc Xavier Grau: «Discutiré aquell que digui que la universitat no s'ha de posicionar sobre el context polític»"\nColla Vella dels Xiquets de Valls CF Reus Deportiu Universitat Rovira i Virgili Port de Tarragona empreses vins


ESO - Escola Elisabeth Salou | Ensenyament de qualitat - Results from #15\nLa Lucía Melón de 1r d'ESO guanyadora d'un accèssit al Concurs de Fotografia Matemàtica de L'ABEAM\nLa nostra alumna de 1rESO A Lucía Melón ha guanyat un accèssit a la categoria "ESO12" del Concurs de Fotografia Matemàtica de L'Associació de Barcelona per a l'Estudi i l'Aprenentatge de les Matemàtiques (ABEAM).\nMar Esteban guanya el 4t Premi de la Coca-cola\nLa notra alumna de 3r A Mar Esteban ha guanyat el 4t Premi del 43è Concurs de Relat Breu en Català de la Coca-cola. La seva redacció competia a nivell de tot Catalunya.\nExcepcionalment i perquè l'any passat no es va poder fer a causa de la Covid, els participants han estat dos alumnes de cada classe de 2n i 3r d'ESO de cada institut quan, tradicionalment, participaven només els alumnes de 2n.\nL'enhorabona, Mar! Tens futur com a escriptora!\nEls alumnes de segon d'ESO han creat un videojoc\n"Els alumnes de segon d'ESO, han estat creant un videojoc seguint un procés similar al de les grans empreses. Mitjançant eines de programació bàsica com Scratch, els alumnes han aconseguit crear una primera versió del videojoc que prèviament havien dissenyat. Les normes eren senzilles, "imaginar i crear un joc des de zero", i així ho han fet. Des de tres en ratlla fins a jocs de plataformes, els estudiants han aconseguit desenvolupar les seves idees i portar-les més enllà.\nPer tal de demostrar la seva destresa com a venedors, un cop acabat el desenvolupament de la primera versió del videojoc, els alumnes han fet una presentació de màrqueting davant dels seus alumnes, tot mirant de convèncer-los de la grandesa de la seva aplicació. Amb un sol treball, han pogut treballar tant el vessant informàtic com el de la comunicació i el treball en equip, amb uns resultats més que satisfactoris."\nEls alumnes de segon d'ESO han creant un videojoc\nEls alumnes de 4t d'ESO de l'assignatura "Cultura crítica" ultimen nous documentals\nDrogues, abús sexual, estereotips, videojocs, moda, gènere... tots aquests temes els podreu visualitzar aviat en els documentals que estan preparant els alumnes de 4t d'ESO de l'assignatura "Cultura crítica".\nEls alumnes de tercer d'ESO treballen el retrat\nAmb els alumnes de 3r hem treballat el tema del retrat, navegant per diferents eines i formats per poder experimentar l'expressió i les proporcions.\nEl dibuix anatòmic és un dels més complexos en l'àmbit del dibuix artístic, en aquest cas la creativitat ha aparegut en el moment que s'uneixen el talent i una feina ben feta.\nEls alumnes de 2n d'ESO de l'assignatura de robòtica desenvolupen la seva visió espacial calculant espais i distàncies, motivats i amb moltes ganes d'aprendre. En aquest cas ens ajuda el robot de LEGO EV3 a crear estratègies per resoldre reptes en grups de 3 alumnes.\nEstimulem la participació i la creativitat a l'aula, fomentem el fet de compartir idees i el descobriment a partir de la prova i error.\nAlumnes de 2n d'ESO experimenten amb les característiques del romànic i el gòtic\nEls alumnes de 2n d’ESO de l’escola han estat treballant els continguts de la matèria de les Ciències Socials d’una forma més competencial. En aquest cas, per poder treballar les característiques del romànic i el gòtic, quina millor forma que construir una maqueta d’una església? Hem vist des d’adaptacions de les millors catedrals del món, com la catedral de Milà o Lleó, o fins i tot alguns s’han atrevit a presentar els seus propis dissenys. El que és segur és que han après, han gaudit… i qui sap? Igual es desperta la curiositat de futurs arquitectes!\n"Des de l'assignatura de Música, els alumnes de 1r d'ESO han estat treballant la creació d'un rap que tractés sobre Sant Jordi. Van elaborar la base musical amb l'ajuda del programa Incredibox i han estat inventant unes lletres molt originals per a completar-lo. Finalment, per grups, s'han gravat cantant-lo. Després de compartir-los tots amb les classes, han votat els que més els han agradat i aquí els teniu per gaudir-los. Els alumnes de 2n d'ESO s'han après el rap de Sant Jordi del futur i l'han cantat tots junts. Us deixem també una mostra d'una de les classes.\nEsperem que hagueu passat una bona diada!"\nRAPS SANT JORDI 1er ESO\nRAPS SANT JORDI 2n ESO\nAlumnes de 1r i de 3r d'ESO realitzen unes postals molt especials dedicades als seus avis i als avis del sociosanitari de Salou\nEls alumnes de primer i tercer d'ESO, dins de l'assignatura de Plàstica, han fet unes postals molt especials dedicades als seus avis i als avis del sociosanitari de Salou, per felicitar-los el Nadal.\nDilluns dia 21 de desembre, va anar una representació de l'escola a entregar-les a la Sra Bayarri, directora del centre, que va agrair molt la inicitiva.\nHa estat un detall ple d'amor i solidaritat que de ben segur ajudarà a donar una mica més de llum a aquest Nadal que passaran separats de les seves famílies i amics.


SuperAdmin Banc de Memòria de Bordils – Banc de Memòria Digital de Bordils\nAutor: SuperAdmin Banc de Memòria de Bordils\nLLIBRE RECOMANAT MES DE MAIG 2022\nmaig de 2022 abril de 2022 SuperAdmin Banc de Memòria de Bordils\nNOSALTRES, ELS SENSE NOM .\nJoan García Oliver/Xavier Díez\nDe pistoler a ministre de la República: les memòries de García Oliver, un retrat viu de l’anarquisme a Catalunya De la seva infantesa en una família reusenca extremament pobre als anys de pistoler a la Barcelona revolucionària de la guerra entre la patronal i l’anarcosindicalisme, de combatent antifeixista al front d’Aragó a ministre de Justícia de la República, Joan Garcia Oliver (Reus, 1902 – Guadalajara, Mèxic,1980) va tenir una vida de pel·lícula, tot i que avui sigui un home oblidat o, més precisament, bandejat de la memòria oficial. A diferència de Salvador Seguí, Federica Montseny o d’altres figures de l’anarquisme català, cap carrer, escola o biblioteca du a el seu nom. Només el recorda una discreta placa a prop del lloc on va néixer, potser perquè, com afirma Xavier Díez en el pròleg a aquesta edició de les mítiques memòries de l’anarquista, “un cop mort continua sent tan polèmic com quan era viu”. Garcia Oliver, efectivament, mai no va ser una figura còmoda. Ni quan es va convertir en un dels líders naturals del moviment llibertari, ni quan, després de la mort de Franco es va especular sobre el seu retorn. Nosaltres, els sense nom són unes memòries fascinants, tant per la trajectòria humana del seu protagonista com per la intensitat política i revolucionària del seu temps, i són alhora una lectura imprescindible per comprendre un moment de la nostra història que no ha estat mai prou ben explicat, ja sigui a causa de la seva complexitat, o pels prejudicis de la societat catalana a l’hora d’abordar un passat incòmode i polèmic.\nUpdated: abril de 2022\nRECURS MES DE MAIG 2022\nVista de l’escola de Bordils(1969). Enmig del pati i enganxada al pou, hi havia una caseta on l’Amparo Solés, preparava i repartia la llet a la mainada a l’hora del pati. La llet -en pols- era una donació que feien els americans per ajudar a resoldre la desnutrició de la post- guerra.\nVista des des del carrer Torrentó.1969\nCategories: Recurs del mes\nESCRIT MES DE MAIG 2022\nEN VICENÇ de SOTA EL PONT\nEn Vicenç Gotarra i Muntanya que el vam conèixer com a resident del pont que la C-66 salva la riera de Sant Martí, penso que va ser fruit dels temps que li va tocar viure amb incrustacions de cobdícies familiars i el fet d’entrar sense adonar-te en una l’espiral vital negativa en la qual moltes persones entren i ja no en poden sortir.\nAquest home, llavors d’un quaranta anys i de complexió forta, i que ens feia tanta por a la mainada, no havia fet mai mal a ningú, era un bon jan i no el podem catalogar com a pidolaire, ja que demanava ben poc, ni com a rodamón ja que no anava d’un poble a l’altra, sinó que sempre que es movia era per la zona; potser m’atreviria a dir que era practicant de la subsistència (per les circumstàncies) amb certs comportaments que avui els anomenem “ecològics” i “sostenibles”.\nDe fet no en sabem gaires coses del seus orígens , ni de la seva joventut, l’únic cert és que va morir pel fet que un camió el va esclafar a prop del “seu” pont, el va esclafar un camió, pels voltants dels anys setanta.\nTot son rumors, fruit de les brames que la gent havia anat fent córrer, ara bé, sembla ser que tenia els seus orígens a Cassà de la Selva, i que havia tingut una vida riscosa, després que tingués molts problemes amb els seus propers pel tema de l’herència*, cosa que li va provocar molts mals de caps i judicis dels quals en va sortir escaldat; potser fruit d’aquestes renyines va entrar en una espiral que, segons la rum-rum , el va portar a tastar la presó per un intent d’assassinat, el manicomi, i a allistar-se a La División Azul, fins que va aparèixer com a inquilí del pont de la riera. Aquí també va patir maltractaments per part de la Guardia Civil, que li feia pagar els plats trencats de qualsevol robatori dels voltants.\nPont de la C-66 sobre la riera de Sant Martivell . La fletxa senyala l’ull del pont on va “viure” en Vicenç. Foto1987\nEn fi, el cas és que vivia, o malvivia sota un ull del pont que tancava amb una tanca de feixos de canya i de la manera més sostenible i ecològica possible, sense que ell en fos conscient. Els diners que tenia eren fruit de la venda de coves i cistells de vímec , que ell mateix feia, llavors anava a Girona els dies de mercat a vendre’ls i a l’acabar, aprofitava per recollir les deixalles de les parades dels pagesos; o a vegades el recordo a la plaça del Poble, a l’hora de la sortida de missa oferint els seus productes. Sempre es desplaçava a peu i per carretejar les seves coses, tenia un cotxet de criatura que estirava amb una corda.\nAquests diners, els amagava en un paller que hi havia prop del pont. I vet aquí que un dia hi va anar a buscar-ne i…, els diners havien desaparegut; resulta que l’amo del paller havia anat a fer palla per les corts de casa seva i, com que no sabia que en Vicenç hi amagués els seus pistrincs tot va anar per la jaça del cavall. A carai, en Vicenç es va presentar a casa seva esverat i reclamant els seus bitllets; sort que , després de barrigar molta estona per la palla de la cort, els va trobar i l’home es va calmar.\nEs produïa el menjar en un tros d’hort que tenia als marges de la riera. Expliquen que el seu sistema d’adob era, cada dia anar a cagar en una planta diferent, això sí, sempre en una mata diferent, seguint un ordre. Complementava la seva alimentació amb farinetes resultants de moldre els ossos que li donaven els carnissers del poble i els portava a moldre al molí, després els barrejava amb farina de blat de moro. D’oli? Diu que en tenia un bidó ple, a resultes de anar a les escombraries de l’abocador de la resclosa de cal Peix, on recollia, a més d’altres coses, els envasos d’oli i els tombava en el seu bidó, i d’aquella mica que sempre queda en el cul de l’envàs, ell va fer bona aquella dita “De mica en mica s’omple la pica”. El seu rebost consistia en una sèrie de filferros que penjaven de la volta del pont, on penjava les coses que no volia que els animals se li mengessin. És en aquests filferros que en una riuada del 1965, va quedar lligat per un peu i va estar a punt de que es negués sinó hagués estat per l’ajuda de la gent que passava , que després de molta estona el van poder treure quan l’aigua ja li arribava a sota el nas.\nSempre que hi havia un episodi de pluges fortes i la riera pujava molt, s’anava a refugiar a “Can Prats de la Riera”, on la família l’acollia i el deixava estar a la pallissa i li donaven quelcom per menjar.\nEn una altra ordre de coses, podem dir que va ser el primer “naturista” de la contrada, ja que els estius, en els seus dominis, sempre anava despullat.\nPer acabar hi ha una anècdota que és que quan Carreteras del Estado va voler eixamplar el pont, es van veure obligats a fer-li una barraca provisional al costat mateix del pont, i això va ser possible pels drets que havia adquirit a l’haver estat voluntari de La División Azul.\nEn Vicenç fou un fill de la misèria humana !\nXEVI JOU VIOLA\n*La seva germana, estava casada amb un advocat i com que en Vicenç era l’hereu, comenten les males llengües, que el volien fer passar per boig i així ells quedar-se tota l’herència. La gent del mas Riera deien que moltes nits, potser per desfogar-se, cridava: –“M´ho han robat tot, m’ho han pres tot, us mataré a tots\nESCRIT MES D’ABRIL 2022\nabril de 2022 maig de 2022 SuperAdmin Banc de Memòria de Bordils\nABANS… es FIAVA !\nNo s’entén el gran nombre de botigues i comerços que hi havia a Bordils als anys 50 , havent en compte que la gent (uns 1000 hab. aleshores) no tocava gaire diner, només quan feien alguna venda al mercat o alguna feina puntual, o els més afortunats que tenien una feina fixa, que cobraven per setmanades,…\nAntany, les botigues fiaven*, hi havia confiança i la gent quan necessitava algun producte i no el podia pagar en aquell moment et deia: – Apunta’m! A les botigues tenien unes llibretes on hi anaven anotant els deutes temporals de la gent. I val a dir que, sempre, sempre, la gent complia amb el pagament tan bon punt podia. La de llavors era una societat molt digne i la paraula donada, gairebé valia més que un contracte signat.\nHermenegilda Viola a la seva botiga de Can Viola de la Carretera.1991\nUna anècdota per entendre de com es mirava on es gastaven els pocs diners que tenien. La Carme O.S. explicava que com que a casa seva eren “pobres”, quan s’acabava l’oli, la seva mare li feia anar a la botiga de Can Dansa a comprar oli amb el setrill, no hi havia diners per més!. Però resulta que després la nena anava a cal veïns, que eren “rics” i, quan l’oli s’acabava, l’àvia de la casa li deia que anés a la botiga a buscar un litre d’oli. La nena Carme, al tornar a casa li deia a sa mare: -Altra vegada amb el setrill a comprar?, A can M…… hi van amb l’ampolla de litre! La seva mare li responia: – No saben el que fan! Per què ? preguntà la nena.– Perquè si s’abaixa el preu, mira que en quedaran de fotuts!” li va respondre la seva mare.\nLa gent anava a comprar amb la bossa o el cabàs.\nEl petit comerç era el dominant a Bordils en aquells anys 50, sinó veieu la quantitat de petits comerços que ara em venen al cap i que de ben segur encara resten en la memòria d’alguns bordilencs i bordilenques :\nACTIVITAT Número Al Poble A la Carretera\nFLEQUES 4 Can Llinàs (C.Creu- Ample)\nCal Cusí (C.St.Esteve) Can Pep Cuní(Ferrer)\nQUEVIURES 6 Cal Tet ** (C.Ample)\nCan Dansa (P. Església)\nCa la Trini (Enric Carreras).(C.de la Creu 3)) Can Vicens*(Batlle)\nCan Costa (C. Almeda)\nESTANCS 2 Can Pep de l’Estanc(C.Ample)\nPERRUQUERIES 2 Ca l’Anita Grau (C.Ample) Ca la Payet (Solés)\nCa la Maria Gassuet(Casanovas)\nBARBERIES 5 Can Quel Barber (P.Església)\nCa l’Hortelà (C. Ample-Torrent) Can Joanet (Pep Cuní)\nCan Siset Barber(Mitjà)\nBARS 5 Can Sipi (Plaça)\nCal Tet**(C.Ample) Can Cinto(Sau)\nFERRERS 3 En Ventura “SIsó”\nEl Ferrer del Poble (en Frigola) a la Plaça Cal Ferrer (en Torras)\nCARRETERS 3 El Carreter( en Batlle)\nEn Collell (C.Torrentó)\nEl Peixet (a l’altra costat de la via- St. Martivell)\nPASTISSERIES 1 Ca l’Evarist Confiter (Plaça)\nCARNISSERIES 3 Can Jordi (Plaça)\nCan Maureta (C.Ample) Can Vicens*(Batlle)\nFUSTERS 3 En Barris (C.Almeda)\nEn Quim Poch”Barnoixa”(P.Església) En Pitu Gassuet(Casanovas)\nSABATERS 1 Can Garganta (C. Ample)\nMECÀNICS 1 Ca l’Aliu (bicis i motos)\nMETGES 2 El Sr. Ramon Bosch(Camí Medinyà) Sr. Corretger\nVETERINARIS 1 Sr. Massanes\nBASTERS 2 Ca l’Aliu\nCan Fidel (Escura)\nCISTELLERS 1 Ca l’Espardanyer\nESQUILADORS 1 En Jepa(vivia on podia)\nMERCERIES amb una mica de tot 2 Can Viola\nMODISTES 5 Rosa Busquets “Barris” (C. Almeda)\nMontserrat Mitjà i les germanes Coll (C. Creu ,8) Assumpció Moret\nRosa Vilà “Amparo”\nRosa Medinyà i\nSASTRERIES 2 Can Jou\nCan Pere Sastre (Samsó)\nFONDES 1 Can Cinto\n1 A Can Vicens. La telefonista era : La Margarita Batlle\nFARMÀCIA 1 Farmàcia Mateu\nMOLINS 3 Cal Tet (farinada)\nEl Molí(barri del Molí) cereals\nMolí d’en Llinàs\nADOBS i TRACTAMENTS 2 Cal Tet ** Can Parals\nLAMPISTES 2 En Vadó Brugués “Ruset” (C.Sèquia)\nCARBONS i PETROLI\n2 Ca l’Evarist Confiter (petroli) Can Romaldo Pons (Ctra. Palamós)\nSABATERIA 1 Can Deri (Brugués)\nESCLOPETER 1 En Julià”Rossinyol”(Ctra. Palamós)\nAl bar de Can Sipi fent el vermut. 1962. A la dreta el parroquians : Lluís Olivé Jaume Navarro , Xavier Colom. A darrera la barra: Pilar Congost i Joaquim Congost\nA comentar que no hi havia cap establiment de Peixateria, fins que en Gabriel Cases i la Trini van obrir una a la Plaça de l’Església; ara bé algun dia de la setmana, hi havia un servei mòbil de venda de peix(amb carretó). Era la Rossinyola que fent-se sentir amb la seva cantarella, anunciava el que portava. També venia de tant en tant la seva competència, era una dona de Llançà de nom Isabel, que venia amb el tren a vendre el peix. També la Carme Samsó( de cal Sastre de la plaça d l’Església) venia peix que li portaven per encàrrec. També comentar que de cisteller només n´hi havia un amb botiga(L’Espardayer), però que hi havia gent que sabia fer cistells i coves i se´ls feien ells o també acceptaven encàrrecs.\nÉs abismal el tomb que ha donat allò que es va dir la venda al detall o a la menuda. D’aquella manera de fer no en queda ni rastre.\nAqueles botigues eren el lloc de reunió del veïnat i allà es comentava allò comentable i allò no comentable. La relació del botiguer/a amb el client va arribar a configurar quasi un tracte de família: la falta de productes de primera necessitat, jornals baixos (qui en tenia), l’estraperlo i el racionament del menjar eren el nexe quasi obligat d’una barreja de fets que lligaven a la força client i botiguer.\nLa Modesta Sais, a l’entrada de Cal Tet, quan la portava la familia Pons Sais 1975\nEl botiguer d’abans exercia de psicòleg, conseller, fiava i duia a terme una tasca social sense ell saber-ho i sobretot sense cap tipus d’interès. A més amb un horari de “mai tanquis”.\nAbans també tot era més ecològic, biodegradable i reciclable\nA les carnisseries, a més del paper d’estrassa, anaven a buscar fulles de plàtan per embolicar la carn, el peix també ho feien amb fulles de col.\nEls envasos de vidre, s’havien de retornar, o tornaves a fer servir el mateix per reomplir-lo. La majoria de productes es venien a granel i te’ls posaven en una paperina de paper. El pa s’hi anava amb una bossa de roba “la coixinera del pa”, o per més quantitat s’utilitzava el “mocador de farcell” Cada dia a buscar la llet acabada de munyir amb la lletera, o bé hi havia el servei a domicili que, durant molts anys, en Xicu Almar de “Cal Cabrit” passava per les cases que li havien encarregat a portar-lis la llet del dia. L’aigua quan la portaves fora de casa, la portaves en un càntir o amb una cantimplona.\nTAULA D’EXEMPLE D’ALGUNS PRODUCTES de l’ÈPOCA\n( amb l’equivalent amb euros d’ara).\nRelació de preus 1958 avui serien 2022 (de mitjana)\n1 l d’oli 24 pts. 4,50 euros (749 pts.)\n0,800 g pa 3,30 pts. 3,50 euros(582 pts.)\nPerruqueria 12 pts. 30 euros(4.992 pts.)\nBarberia 10 pts. 18 euros (2.995 pts.)\nCinema 4 pts. 7,50 euros (1.248 pts.)\nEspardenyes 3 pts. segons les que es compri avui serien 2 cèntims d’euro\nSabates 170 pts. segons les que es compri avui serien 1€\n*Fiar: 1. Lliurar alguna cosa a la fe d’algú comptant amb la seva fidelitat, confiar.\nUpdated: maig de 2022\nLA CREU DE CAN GASAU 13\nmarç de 2022 març de 2022 SuperAdmin Banc de Memòria de Bordils\nUpdated: març de 2022\nLA PISTA VELLA 11\nmarç de 2022 SuperAdmin Banc de Memòria de Bordils\nLES MONGES 10\nEL MOLÍ 08\nfebrer de 2022 febrer de 2022 SuperAdmin Banc de Memòria de Bordils\nUpdated: febrer de 2022\nREFUGIS DEL CAMP D’AVIACIÓ 07\nCAMP D’AVIACIÓ 07\nEl camp d’aviació de Celrà, emplaçat a la zona coneguda com el Pla de Celrà, entre el marge dret del Ter i la sèquia Vinyals, també agafava part del terme municipal de Bordils.\nEl camp es va començar a construir a finals de novembre de 1936. El procés d’embargament dels terrenys als propietaris, es va fer amb molta rapidesa i, de manera poc nítida.\nEl terreny on s’havia de fer el camp era, en aquella època, molt desnivellat amb molts marges i amb una xarxa de recs de regadiu. Per tant, la primera tasca a fer era omplir de terra els camins, eliminar els recs, rebaixar els marges i terraplenar les zones de nivell més baix.\nLa tècnica per fer-ho consistia primer de tot en llaurar la terra per amollir-lo, després amb una llosa tirada per animals s’anava rebaixant fent-ne piles; aquesta terra, després, es carregava en tombarells i es transportava als llocs on s’havia de terra-planar. Per acabar, van passar-hi un corró de tres mil kg. Per compactar el sòl.\nCom a mà d’obra es va reclutar personal dels pobles del voltant, prioritzant els camperols que van quedar afectats per l’expropiació. Aquest personal tenia assignada una paga de 10 pessetes diàries, el mateix que cobrava un milicià de la zona republicana.\nSempre va haver-hi treballadors al camp, ja que un cop acabat aquest, van començar a construir els refugis, el polvorí, les barraques de la tropa,….\nEls refugis vana anar-se fent de mica en mica; l’últim que es va construir va ser el de la Canova (nº6).\nAl principi del seu funcionament, com hem dit, la superfície del camp d’aviació era de terra compactada; degut però, a les intenses pluges que hi va haver al començament de l’any 1937, es van adonar que el camp seria impracticable per als avions i per això van decidir sembrar-lo d’userda. Quan la userda era alta, el cap del camp donava permís perquè se segués i després la duien a l’església de Celrà, que servia com a magatzem.\nArtemi Rosell Ferrer(Taller d’Història de Celrà)\nNOTA: Si voleu ampliar la informació podeu anar a “Aeròdroms Republicans de Girona (1936-1939) capítol 3: Aeròdrom 311 Celrà, que està disponible a l’apartat Llibres Recomanats de la web del BMD(Banc de Memòria Digital de Bordils)


Situat a llebeig del port, dins la venda de Portossaler... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nSituat a llebeig del port, dins la venda de Portossaler...\nObra:Formentera (p. 33-34)\nIndret:Estany des Peix\nSituat a llebeig del port, dins la venda de Portossaler, és el refugi d'una menuda flota: la dels típics llaguts illencs. Que alternen, a l'estiu, amb embarcacions de goma, xalanes, motores, velerets i algun petit catamarà.\nL'estany des Peix és obert a la mar de l'ansa d'en Cabrit, i l'aigua d'aquesta mar hi penetra per sa Boca que, en certes hores del dia, produeix un tumultuós transvasament. «S'estany es buida» diuen els formenterers. I s'emplena.\nEl pas de sa Boca és un camí obert entre els tupits alguers que el pescador ha de saber esquivar, si no hi vol quedar immòbil. Respectuosament les petites embarcacions que entren i surten de l'estany se cedeixen el pas, amb una gran cortesia.\nL'estany és gairebé rodó, d'una superfície força considerable, envoltat en semicercle, per les bandes de llevant i de migjorn, per edificacions, algunes ben singulars amb jardins i terrasses abocades a l'aigua. L'altre semicercle és de terra sorrenca poblada de savines i arbredes, que s'inicien als estanyets, i s'estenen cap a ses Bassetes i als escars del caló de s'Oli.\nGairebé tot l'estany és envoltat per un camí transitable que permet vorejar-lo. Fins i tot sa Boca pot ser transitable, i no és infreqüent veure més d'un turista amb l'aigua fins al coll, i amb un farcell damunt la testa, travessar-la, per evitar una llarga caminada de retorn.


A principis de la primavera de l’any 1939 les tropes nacionals del General Franco es fan amb la totalitat del territori espanyol i es dóna per acabada la Guerra Civil Espanyola. Aquí a Mataró el conflicte bèl·lic finalitza el 27 de gener amb l’entrada a la ciutat de les tropes italianes. Des del primer moment les noves autoritats franquistes voldran acabar amb la feina que havien començat al front de batalla i el dia 13 de febrer de 1939 entra en vigor la “Llei de Responsabilitats Polítiques”. Aquesta serà una de les grans lleis que promulgarà el règim franquista i que estarà en vigor fins a l’any 1969, tot i que continuarà aplicant-se fins a la mort del dictador l’any 1975.\nL’objectiu de la llei era passar comptes amb tots aquells que havien col·laborat amb la Segona República Espanyola des del 18 de juliol de 1936, dia de “l’Alzamiento Militar” o que haguessin col·laborat o participat amb els fets revolucionaris de l’octubre de 1934. No només es va perseguir a tots aquells que havien estat involucrats en el combat armat, sinó a tot aquell afiliat, simpatitzant o proper a qualsevol partit d’esquerres o sindicat.\nLa Llei de Responsabilitats Polítiques establia sancions i penes de manera paral·lela a les lleis penals espanyoles i permetia així imposar diverses condemnes contra els vençuts: des de la pena de mort fins a llarguíssimes penes de presó o de treballs forçats. Segons un estudi sobre la Repressió Franquista a la comarca del Maresme fet pels historiadors Josep Maria Solé i Sabaté i Joan Villaroya i Font, només acabar la guerra civil 87 maresmencs van ser afusellats, 12 d’ells mataronins. La gran majoria eren militants de la CNT-FAI, però també n’hi havia d’ERC i d’altres organitzacions polítiques i sindicals. Molts d’aquests condemnats a mort van passar els seus darrers dies a la Presó de Mataró.\nHem de dir que dues de les personalitats polítiques més importants de la nostra ciutat durant les dècades dels 20 i dels 30 també van ser executats per un escamot d’afusellament franquista. Estem parlant de l’alcalde republicà d’ERC Josep Abril que va morir al camp de la Bota el 13 de març de 1939, i del sindicalista de la CNT i ministre d’Indústria de la II República Espanyola Joan Peiró, afusellat el 24 de juliol de 1942 a Paterna, després de rebutjar una oferta per entrar a formar part dels sindicats verticals franquistes.\nProhibició del català i canvis educatius\nUna de les primeres mesures que va adoptar el règim franquista a Catalunya va ser la prohibició de l’ús del català a la vida pública. Parlar català en públic estava prohibit i penalitzat, així com el seu estudi i pràctica en el món educatiu. A les escoles tot s’ensenyava en castellà, i tot aquell que volgués divulgar la cultura o la llengua catalana era acusat de “rojo-separatista”.\nEl model educatiu també va patir canvis importants, es va acabar amb l’educació laica i es va afavorir l’ensenyament privat en mans de congregacions religioses en detriment de l’ensenyament públic. Com abans de la República, l’ensenyament va passar a estar en mans dels religiosos i es va fer una depuració de tots els mestres que havien exercit durant els anys republicans. Ara només podien exercir la docència persones properes al món eclesiàstic o a organitzacions properes al règim com la Falange Espanyola.\nTemps difícils a les fàbriques\nEls primers anys després de la guerra van ser molt complicats per a la classe obrera mataronina. La ciutat continuava sent un nucli industrial i la majoria dels seus habitants treballava a les grans fàbriques de gènere de punt. Un cop acabada la guerra, les fàbriques van passar de nou als amos i la producció va continuar, això sí, a un ritme inferior al d’abans de la guerra. El que sí que va canviar, i molt, van ser els drets dels treballadors i treballadores.\nAmb la nova legislació laboral franquista els patrons van ser els grans beneficiats. Podien decidir els salaris i els horaris que més els convenia. Els sindicats obrers van ser prohibits, així com el dret a vaga, i el nou sindicat vertical del règim només afavoria a la patronal. En aquella època, un treballador d’una fàbrica cobrava 30 pessetes a la setmana, un sou insuficient per satisfer les necessitats bàsiques, i més encara quan a les botigues no hi havia els productes bàsics. Això feia que alguns dels articles de primera necessitat com el pa, l’arròs o els llegums s’haguessin de comprar al mercat negre a uns preus desorbitats que la classe treballadora no podia sufragar. A més, la manca de matèries primeres dels primers anys i les restriccions elèctriques tampoc van ajudar a la recuperació econòmica de la indústria local i dels seus treballadors.\nCerdanyola es va convertir en el barri dels primers immigrants\nDesprés de la guerra, Mataró era una ciutat obrera de poc més de 30.000 habitants, però ja a la dècada dels 40 rebrà l’arribada dels primers immigrants espanyols vinguts majoritàriament d’Andalusia, Múrcia i Extremadura. Els nouvinguts treballaven en el camp i a les fàbriques, era mà d’obra barata que substituïa a molts dels treballadors d’abans de la guerra que ara estaven morts, a la presó o a l’exili. Els immigrants s’instal·laran a la perifèria de la ciutat en petites cases o barraques que es construeixen molts cops ells mateixos.\nA l’any 1950 ja trobem diversos carrers d’aquestes edificacions a Cerdanyola, abans aquesta zona només estava ocupada per cases de pagès, camps i les vies del tramvia que comunicava Mataró i Argentona. En aquesta època, l’Ajuntament de Mataró idearà un pla per dissenyar i programar el futur creixement urbanístic de la ciutat que en els anys següents no pararà de rebre població nouvinguda.\nL’any 1945 acaba la Segona Guerra Mundial amb la derrota de Hitler a mans dels aliats. Aquest fet arriba a Espanya com una alenada d’aire fresc que dóna esperances als sectors contraris al règim per acabar amb la dictadura de Franco. A Catalunya i a la resta d’Espanya es pensava que un cop derrotats el nazisme i el feixisme, els aliats entrarien a Espanya i alliberarien el país. Però un cop acabat el conflicte bèl·lic comença el que coneixem com a Guerra Freda i el món queda dividit en dos blocs, el bloc capitalista i el bloc comunista. Estats Units i la URSS són els dos grans vencedors de la Segona Guerra Mundial i ara es disputen l’hegemonia mundial. Els americans i els seus socis europeus veien a Espanya com un règim feble que no representava cap perill, i a més l’enemic més ferotge del règim franquista era el comunisme, el mateix enemic que tenien ells.\nAïllament i crisis industrial\nAmb Hitler i Mussolini derrotats, Franco es quedava sense aliats a l’estranger i més quan l’any 1946 l’ONU va denegar l’ingrés d’Espanya, una negativa que acabaria amb un bloqueig internacional que va perjudicar, i molt, la indústria mataronina. Amb l’aïllament econòmic, el sector industrial mataroní va tornar a entrar en un altre període greu de crisi que es veuria agreujat per la política autàrquica del caudillo.\nFins aleshores, l’Alemanya Nazi era el gran mercat exterior on anaven a parar els productes estatals i ara aquest mercat s’havia tancat. Però a mida que les tensions entre la Unió Soviètica i els Estats Units van ser més grans, Franco va veure que el seu odi cap al comunisme rus seria la porta d’entrada de la inversió americana a Espanya. L’any 1953, amb la mediació del Vaticà, Espanya i els Estats Units arriben a una sèrie d’acords que acaben amb la instal·lació de bases aèries i navals americanes en territori espanyol. Un cop més Espanya era abandonada i deixada en mans d’un dictador que encara tenia corda per estona.\nLa Nau Minguell, origen de la Vaga General de 1946\nLa Vaga del Març de 1946\nAmb la victòria dels aliats, els treballadors mataronins i d’arreu de l’estat van veure una petita llum al final del túnel. Després de sis anys de dictadura, les condicions de vida de la classe obrera eren cada cop pitjors i la gana feia passar la por que es tenia a la repressió. El novembre de 1945 les dones de les fàbriques tèxtils, per evitar més empresonaments i tortures als seus homes, es van posar al capdavant de la lluita obrera. Van portar a cap una vaga de braços caiguts i van aturar els telers, això va fer reaccionar els amos que, per evitar aldarulls, van pactar. Els amos van prometre a les dones que a finals de mes cada treballador rebria una prima de 75 pessetes. Una prima que al cap de tres mesos van deixar de cobrar. Això va fer que el dia 23 de març del 46 comencés la primera vaga durant la dictadura, una vaga iniciada per les dones de la Nau Minguell i que va acabar sent general i que va paralitzar la ciutat durant quatre dies. Al final, després de la mediació de la Guàrdia Civil, els amos van tornar a pagar la prima de 75 pessetes, aconseguint d’aquesta manera la classe obrera el seu primer triomf després de la guerra.


El comerç de Gata esclata per les obres del casc urbà que ha superat en quatre mesos el termini d’execució\nEl comerç de Gata ha esclatat davant l’estat de les obres al casc urbà que sembla no acaben mai. De fet, s’han superat amb escreix els terminis: de 3 mesos a 7 mesos, segons denuncien els afectats. Una situació que ofega els negocis que estan patint grans pèrdues. Assenyalen directament a la mala planificació d’estes actuacions que “amenaça amb tancar molts comerços”.\nMés d’una vintena comerços del centre són els que estan patint especialment la situació, que s’ha tornat “insostenible”.\nL’associació Comerç de Gata va convocar dimecres als comerços del centre del poble per escoltar-los i fer el possible per ajudar-los. En general existeix entre els empresaris un sentiment d’indefensió i molta por perquè es repetisca el cas a les obres que encara estan per començar al carrer la Bassa.\nI és que, segons denuncien, se’ls va avisar als comerços que les obres durarien només tres mesos com a màxim, quan resulta que ja en porten set i encara està el carrer per acabar. “La desesperació aplega quan ja han esgotat els recursos, com ara agarrar vacances, donar vacances als empleats, i també tancar per deixar de perdre diners, ja que el accés de la clientela s’ha reduït en un percentatge altíssim”, afegeixen.\nEducació invertirà 6 milions d’euros per a millores als centres educatius de Gata\nNou gimnàs per a l’Escola de Gata\nLa gatera Noa Mulet estarà en el Campionat d'Espanya d'Escacs per equips\nNou ordenament del trànsit a Gata per afavorir la mobilitat sostenible


Inici » Agenda d'activitats » Altraveu festival\nCategories: La Capsa, Entitats i teixit associatiu, Joves.Prat\n13/05/2017 - 17:00 h\nSkate park dels Jardins de la Ribera\nTotes les edicions de l'Altraveu\nArriba l’AltraVeu el festival fet per joves i per a joves de El Prat!!!\nL'AltraVeu té per objectiu ser l'espai per visualitzar els projectes, motivacions i activitats dels i les joves del Prat. És un festival on els joves mostren propostes musicals, escèniques, esportives, de ball, de debats i moltes més.\nAquest any hi haurà espais d’exhibicions de dansa hip hop i k-pop i de parkour. No faltarà un espai de reflexió on es parlarà del sistema alimentari. Durant tota la jornada hi hauran estands on es podrà conèixer projectes liderats per joves i activitats. La jornada serà presentada per joves actors i actrius de l'associació ETC.\nEntrada la tarda podrem gaudir dels concerts de molts grups locals de música i ballarem al ritme dels tambors de l'actuació de percussió. Amb la posta de sol, com cada any, la Colla Jove dels Diables del Prat faran la festa del foc i donaran pas a la resta de programació de la nit. El cap de cartell d'aquest any és el grup Muyayo Rif i tancaran la nit els dj's locals.\nEl servei de bar estarà tota la tarda amb begudes i menjar, i es gestiona per les entitats AEiG Anton Vilà i CE Sant Pere i Sant Pau.\nPodeu seguir tot el que va sortint a través del evento de facebook\nPer veure les imatges i vídeos de l'any anterior cliqueu aquí\nAltraVeu més que una festa!!!\nPrograma AltraVeu'17 (jpg - 7210518 bytes)\nIntercanvi cultural entre escoles de L'Havana i Barcelona\nQuan: 24/07/2019 de 17:00 a 19:00 h\nOn: Fundació catalana de l'esplai


El Parlament d'Ucraïna decreta una llei d'amnistia per a tots els detinguts durant les protestes\nDesprés d'una sessió extraordinària maratoniana, oficialistes i oposició han aprovat amb 232 vots a favor un projecte de llei consensuat per deixar en llibertat tots els detinguts, amb l'excepció d'aquells que hagin comès delictes greus.\nRedacció 29/01/2014 - 22.22 Actualitzat 03/03/2014 - 20.28\nLa sessió parlamentària d'aquest dimecres al vespre a Kíev.\nEl Parlament d'Ucraïna ha aprovat aquest dijous, després d'una sessió extraordinària maratoniana, una amnistia que deixarà en llibertat a pràcticament tots els detinguts durant les multitudinàries protestes i disturbis dels darrers dos mesos. L'amnistia té una condició: que els manifestants suspenguin les concentracions al centre de la capital, una decisió que no accepten els partits opositors.\nDesprés de dos dies de negociació i reunions, oficialistes i oposició han aprovat amb 232 vots a favor un projecte de llei consensuat per deixar en llibertat tots els detinguts, amb l'excepció d'aquells que hagin comès delictes greus. En la votació, els partits de l'oposició s'han abstingut i han protestat al final de la sessió.\nAquesta amnistia arriba hores després de la renúncia del primer ministre del país i tot el seu gabinet. Es calcula que la policia ha detingut unes 200 persones només en les dues darreres setmanes.


Tsunami tecnològic: el paper d'internet en els disturbis de Catalunya\nTsunami també en la tecnologia: aquest és el paper d'internet en els disturbis de Catalunya\nCom a Hong Kong i a Rússia, la batalla pel relat s'entaula en aquesta xarxa\nMadrid - Dijous, 17/10/2019 - 16:00\nNo hi ha mobilització que no se substanciï a internet, i les manifestacions i protestes que se succeeixen a Catalunya des que aquest dilluns es va conèixer la sentència condemnatòria del procés se sustenten també en un complex entramat de xarxes que no estan exemptes de riscos. Va succeir a Hong Kong, va passar en diverses onades de protestes a Rússia, va passar els últims anys en les mobilitzacions i vagues feministes a diverses parts del món i està passant ara a Catalunya: la batalla pel relat s’entaula a la xarxa.\nSón pàgines web, aplicacions per a dispositius que s’han activat fora dels «mercats» més estandarditzats (Play Store i AppStore) o grups ara multitudinaris en les aplicacions de missatgeria instantània (Telegram s’imposa una altra vegada a WhatsApp).\nLes Forces de Seguretat de l’Estat investiguen qui hi ha al darrere de la nova plataforma que està canalitzant i organitzant –i des d’on– les mobilitzacions a Catalunya, l’anomenat Tsunami Democràtic, que ha llançat una sofisticada aplicació a la qual només és possible accedir a través d’un codi QR utilitzat com a «codi de confiança».\nMés seguidors que a Hong Kong\nDes del seu perfil a Twitter, aquest moviment destaca avui que sumen ja 280.000 seguidors al canal que ha activat a la xarxa de missatgeria Telegram i que han superat amb aquesta xifra el nombre dels que es van adherir a les recents mobilitzacions a Hong Kong, amb una població similar a la de Catalunya.\nEls seus responsables actualitzen en el seu perfil les dades de seguidors, i avui xifren en 15.000 les persones que ja s’han descarregat la seva aplicació i asseguren que milers de persones més estan ja mirant d’aconseguir els seus codis QR per poder donar-se’n d’alta. «Us acabaran arribant», diu un tuit. Totes les descàrregues d’aplicacions impliquen cessions (accés a les galeries de fotos, a la localització, etc.) de dades personals, però alguns experts consultats per Efe han advertit del risc afegit que suposa accedir a aplicacions que de moment ningú sap des d’on s’operen i que poden fer-ho des de llocs on els controls de seguretat i les garanties jurídiques siguin més laxos o no existeixin.\nLa plataforma Tsunami Democràtic, que no té líders identificats, insisteix a través dels seus missatges a les xarxes en l’estratègia de la «no-violència», però algunes formacions polítiques han demanat ja a la fiscalia que actuï contra els seus promotors.\nEl seu perfil a Twitter suma ja més de 185.000 seguidors, però no segueix ningú («0 seguint») i des d’aquest compte se succeeixen les trucades per sumar-se a la seva aplicació i s’aclareixen els nombrosos dubtes als que tenen problemes per descarregar-la als seus dispositius.\nPerò ¿per què es consolida Telegram com a aplicació de missatgeria instantània en aquest tipus de moviments socials?, ¿és més segura que WhatsApp? Eusebio Nieva, director tècnic per a Espanya i Portugal de la multinacional especialitzada en ciberseguretat Check Point, ha explicat que hi ha moltes similituds entre totes dues en termes de seguretat, però també alguns «matisos».\nEn declaracions a Efe, Nieva ha assenyalat que WhatsApp utilitza un xifrat «punt a punt» en tots els missatges dels usuaris, mentre que Telegram utilitza un protocol diferent en el qual aquest xifratge es produeix entre l’usuari i el servidor, per la qual cosa és menys segura.\nNo obstant, Telegram ofereix un ventall més gran de possibilitats per garantir la seguretat, entre les quals la d’utilitzar el teclat en mode incògnita perquè no recopili dades d’ús o la protecció davant de captures de pantalla en els xats privats, i emmagatzema les seves còpies de seguretat en un núvol privat i xifrat. Aquesta aplicació permet, a més, esborrar de manera unilateral tot l’historial de missatges que es té amb una persona per no deixar rastre, ha observat el responsable de Check Point, que ha destacat, a més, que permet tenir un compte sense necessitat de facilitar el número de telèfon.\nAplicacions més insegures\nMés complexes són altres aplicacions, tot i que el nivell de coneixement d’aquest tipus d’eines per part dels usuaris és cada vegada és gran, i Eusebio Nieva ha observat que les que no es troben disponibles a les principals botigues (Play Store o AppStore) «no tenen el mateix control ni ofereixen les mateixes garanties que qualsevol altre servei». No han sigut validades per aquestes botigues, ha explicat aquest expert, que ha observat que totes les que es poden baixar des d’aquests mercats superen una sèrie de controls per verificar un mínim nivell de seguretat «i que no estan desenvolupades per al seu ús malintencionat».\nI sobre els codis QR, Nieva ha advertit que en realitat «no són gaire segurs», ja que, quan s’escanegen, en realitat el que s’aconsegueix és un enllaç per accedir a una altra web, «i aquí és on rau el gran problema de la seguretat».\nSegons el seu parer, el principal problema és saber quanta informació s’està abocant en aquest tipus de serveis i quin ús faran de totes aquestes dades personals els que hi ha al darrere d’aquesta aplicació, una cosa que de moment és un misteri.\nTsunami Democràtic limita les seves pròximes accions a les Marxes per la Llibertat i la vaga general\nTemes: Tsunami Democràtic Sentència del procés Xarxes socials Internet Catalunya


L’Ajuntament de PLF ha tornat a posar en marxa la seva campanya Tu ets solidari, que busca la participació ciutadana en la recollida d’aliments i de material d’higiene personal o per a la llar que després es fa arribar a les famílies més necessitades del nostre municipi.\nLa campanya busca productes bàsics per a qualsevol família, com aliments de llarga caducitat, com llaunes de conserves, llegums, o pasta i material divers com sabó, bolquers, gel de dutxa o lleixiu.\nHo ha explicat la regidora de Serveis Socials, Dolors Agüera.\nAquesta campanya, gestionada pels Serveis Socials del consistori, ha distribuït diferents punts de recollida de productes per tal de facilitar a tothom que es pugui participar. Així es recull material en diferents establiments comercials, supermercats, centres educatius o espais de titularitat municipal com el casal de la Dona o Can Batlle.\nAquesta campanya de recollida de productes bàsics es fa diverses vegades durant l’any a la nostre població per cobrir les necessitats d’aquestes famílies que estan en situació econòmica precària i que necessiten un cop de mà no només al Nadal, sinó durant la resta de l’any.\nL’objectiu de la campanya és poder fer paneres bàsiques que després l’entitat “ Fronteras Abiertas a la Amistad” s’encarrega de repartir entre les famílies usuaris dels serveis socials.\nAquesta col•laboració popular complementa els xecs d’alimentació bàsica que proporciona el consistori a aquelles famílies amb problemes més específic i amb risc d’exclusió social i econòmica.\nLa campanya Tu ets solidari s’allargarà fins el dia 13 de desembre, quan començarà la tradicional recollida de joguines.\nArticle anteriorL’ANC acaba de fer la Gigaenquesta a PLF\nArticle següentPosen en marxa un programa d’oci i lleure per a discapacitats psíquics a Blanes


La Gran Nit de Juliol ompli de música els museus de València - À Punt\nLa Gran Nit de Juliol ompli de música els museus de València\nLa situació epidemiològica ha fet que es reduïsquen els aforaments i es fixen estrictes mesures anti-Covid\nCartell promocional de la Gran Fira de València 2021 / Ajuntament de València\n24 de juliol 2021 - 09:01\nLa Gran Fira de València reserva, com cada any, un àmbit específic dedicat a la cultura i a la divulgació durant la celebració de la Gran Nit de Juliol. Aquesta edició, marcada per la pandèmia, ha hagut de reduir els aforaments i controlar les mesures d'accés. El programa d’aquesta edició, això no obstant, inclou una amalgama de gèneres musicals.\nAquest dissabte el Palau de Cervelló serà l'escenari per al concert de Xavi Gómez & Friends davant un aforament de 70 persones i amb entrada gratuïta, però prèvia reserva telefònica. La sessió començarà a les 19:00 hores, i una hora més tard, a les 20:00, començarà el concert de Christian Penalba al Centre Arqueològic de l’Almoina. Penalba és un destacat intèrpret de música tradicional valenciana, i en aquesta ocasió oferirà cançons del seu primer disc, Canvis. L'aforament serà de 60 persones.\nA les 22:00 hores, el Museu de la Ciutat acollirà un nou concert de Capella de Ministrers, en este cas sota el títol “Clarobscur. Un concert barroc al museu” i davant un aforament màxim de 40 persones. Durant l'actuació es podrà visitar l'exposició temporal “Pintura espanyola de la segona meitat del segle XX”, però no la resta del museu. I a la mateixa hora, el Museu d'Història de València (MHV), presentarà l'actuació de Clau de swing, un grup integrat per sis reconeguts músics (Roberto Lorente (trompeta), Emilio Ferrer (trombó), Guillermo Balaguer (contrabaix), Rafael Martínez-Vilanova (piano), Blas Molina (bateria) i la veu solista de Judith Sanz.\nL'actuació s'emmarca en la seua habitual línia de swing-jazz i en el seu espectacle “El swing en el cinema”, amb repertori de títols de la pantalla gran. L'aforament previst serà de 80 persones.\nLa jornada de nit en els museus continuarà a les 22:30 hores en el Museu de l'Arròs amb el cantaor valencià Xavier de Bétera i la seua proposta de cant d’estil titulada “Cants de feina al voltant del conreu de l’arròs”. Els cants de treball són peces de la cançó popular valenciana directament relacionades amb les faenes agrícoles i generalment interpretades a cappella, que els treballadors entonaven per a acompanyar les jornades de treball. L'aforament serà de 50 persones\nDurant la Gran Nit de Juliol la Llotja de Mercaders estarà oberta des de les 10:00 fins a les 24:00 hores de manera ininterrompuda amb accés gratuït. També es podrà accedir fins a la mitjanit al Museu de la Ciutat, el Palau de Cervelló, la Casa-Museu Benlliure i el Museu de l'Arròs. Per part seua, el Centre Arqueològic de l’Almoina i el Museu d'Història de València ho estaran oberts al públic fins a les 22:00 hores.\nA més, el Museu de la Ciutat oferirà visites guiades (amb torns programats a les 19:00h i a les 20:00 hores). En els dos casos es visitarà la planta noble del museu i, a més, en el torn de les 19:00 hores, es farà una visita explicativa a l'exposició temporal “La pintura espanyola en la segona meitat del segle XX”.\nEl programa s'estendrà fins a la jornada del diumenge 25, amb una nova actuació de Capella de Ministrers, en aquest cas en el Palau de Cervelló. Serà el concert “Panthalia. Música per a una cort renaixentista”, davant un aforament de 70 persones.\nPer a la realització de tots els concerts s'han establit estrictes mesures anti-Covid, com reserva prèvia per telèfon o per correu electrònic que s'indiquen en la programació. Des de l'organització s'ha subratllat la importància de consultar els detalls de cada concert, atés que les circumstàncies (horaris i accessos) varien d'uns centres a altres.\nBon dia! 🎶Per fi arriba la #GranNitVLC! La ciutat ompli els seus carrers de cultura dins de la #GranFiraVLC 🎉. Museus oberts fins mitjanit, música, teatre, espectacles i més! 🎤🎭Consulta el programa i gaudix de @GranFiraVLC\n➡https://t.co/66WevCnrzq@festesdeVLC @CulturalVLC pic.twitter.com/4QDweZhYky\n— Ajuntament València (@AjuntamentVLC) 24 de julio de 2021


Records d'infància d'un rumbero - Museu Virtual del Poble Gitano a Catalunya\nRecords d'infància d'un rumbero\nInici - Records d’infància d’un rumbero\n1968. Amb menys de deu anys ja havíem format un grup que es deia ‘Els Calós’. Havíem debutat en la festa de fi de curs de l’escola, en un teatre immens. El grup estava format per Rafalet, Ramon, Petitet i un servidor, Johnny Tarradellas. Rafalet i jo teníem deu anys, en Ramon vuit i en Petitet set. L’Oncle Huesos, pare d’en Petitet, ens portava els diumenges al matí a actuar a La Casa Andalusia. Allà ens donàvem cita des de rumberos a flamencs, passant pels amants de les sevillanes. A la nostra edat a poc més podíem aspirar.\nVam fer el nostre primer programa de televisió en directe al saló de la infància, a Montjuïc. Recordo que, al costat de nosaltres, també va actuar un altre grup sorgit del carrer Unió de Barcelona que es deien ‘Los Angeles Gitanos’, el seu cantant gravaria anys més tard el seu primer disc en solitari, ‘El Junco’.\nEn aquells temps els nostres referents eren Peret, Chacho i el ‘Pescaílla’, ens havíem criat amb ells, ens eren molt propers. La rumba començava a créixer, comencen a sonar amb força artistes com el ‘Gitano Portuguè’, Dolores Vargas ‘La Terremoto’, el Príncepe Gitano, Bambino, Lola Flores o Argentina Coral. Aquesta última actuava acompanyada per uns adolescents de quinze anys, els germans Josep i Delfín Amaya. Acabaven de formar el seu primer grup, ‘Los Amaya’, format per Juanito del Pocholo i Carpi a la percussió, Chango als cors i les palmes, i Peret Reyes a les palmes. Assajaven cada dia a un terrat del barri i nosaltres escoltàvem darrera de la porta absorbint tot el que podíem, prenent nota del seu enginy i somiant gravar el nostre primer disc.\nNosaltres ens vam haver d’acontentar amb gravar un disc en una petita cabina que hi havia prop de Colón. Com si d’un fotomaton es tractés, et ficaves ben apretat, cantaves i et sortia un disc amb l’enregistrament. Era el nostre primer disc, lluny del glamour dels artistes que admiràvem, però fet amb la il·lusió pròpia de la infància. Jugàvem a ser rumberos. Després el temps es va encarregar de la resta, i el joc va passar a ser una professió.\nD’esquerra a dreta: Enriquet, Oncle Ninus, Oncle Huesos, Chacho, Carpi i Juanito del Pocholo\nEn aquell temps ens encantava escoltar històries de la mà d’en Peret i ‘els seus gitanos’. Suposo que a ells els havia de fer gràcia que tan joves ja prenguéssim el camí que ells havien iniciat. ‘Els seus gitanos’ era un grup de personatges que acompanyaven també a altres rumberos i que són part de la nostra història, part de la història de la rumba. Eren imprescindibles. L’Oncle Toni, palmero i corista inseparable de Peret; l’Oncle Huesos, palmero i percussionista de Peret i de Chacho; l’Oncle Joanet, palmero de Peret; l’Oncle Loren, palmero, a més de ser un ballarí prodigiós; l’Oncle Ninus, palmero de Chacho; el Míliu, palmero de Chacho; el ‘Regadora’, que acompanyava Peret amb la guitarra al costat de l’Oncle Tita, un altre excel·lent guitarrista; la Selu i la Payoya, coristes de Peret, les seves veus eren inconfusibles; o ‘Remolino fill’, que acompanyava Chacho amb el seu mestratge a la guitarra.\nElls van ser els primers gitanos i gitanes que van acompanyar amb el seu mestratge i carisma, sempre amb esmòquing i sabates de xarol, fent de la rumba catalana una rumba elegant. A ells se’ls coneixia i se’ls admirava tant com als artistes que acompanyaven, van ser personatges que van marcar una època.\nEn aquests temps va sorgir de Gràcia un joveníssim gitano gravant un disc tremendament singular. La seva rumba estava carregada de salsa, escoltant-lo creies estar a la mateixa Cuba. Es feia dir Moncho.\nLa rèplica des de Hostafrancs no va trigar a arribar, sorgeix un altre jove a qui la rumba no se li donava gens malament, El Noi.\nAl nostre barri, a la Cera, també gravava el seu primer disc Ramonet, un jove gitano que recollia les influències dels rumberos de barri.\nEls Amaya també acabaven de treure el seu primer disc. El seu so era únic, fàcilment identificable per les seves veus agudes i un ventilador únic que dotava als seus temes d’un ritme imparable.\nEls germans Amaya van debutar amb un disc en el qual versionaven la banda sonora de ‘El bo, el lleig i el dolent’, entre d’altres\n‘Els chavós’, hereus del garrotín de Lleida, arrencaven barrejant les seves arrels i portant-les a la rumba amb un so molt personal. En les seves actuacions, recordaven sempre tot tocant aquells ritmes que van escoltar a la seva infància, fins i tot una primitiva rondenya.\nLa rumba era ja imparable, van començar a florir rumberos a tots els barris de la ciutat, i als qui en aquell temps estàvem al parvulari de la Rumba Catalana, ens van motivar a estudiar i fer els deures.\nLa rumba va deixar de circumscriure’s única i exclusivament als barris on vivíem els gitanos catalans. Emergeixen també amb força nous valors per la rumba catalana com Perlita de Huelva, el Payo Juan Manuel, o Amina, entre d’altres. Tots ells també són part d’una història que convé que no es perdi, una història que mereix ser coneguda per les noves i diverses generacions rumberes, també per aquests professionals o aficionats coneguts com a ‘rumbòlegs’.\nAquest capítol no té un altre motiu que el de recordar a tot un seguit d’artistes que injustament són oblidats pel relat més comercial de la rumba catalana, però que formen part imprescindible i inseparable dels que vivim per a la rumba. Tots ells mereixen ser recordats com a icones de la rumba.