NEIX LA SECCIÓ DE RUGBI DEL CLUB NATACIÓ BANYOLES. Articles, publicacions i projectes actuals d'en Joan Anton Abellan\nNEIX LA SECCIÓ DE RUGBI DEL CLUB NATACIÓ BANYOLES\nnúm.53, abril 2015, pp.16-17\nEl passat mes de febrer l'assemblea va donar llum verda a la creació d'una nova secció dins del Club Natació Banyoles, la secció de rugbi. I una de les raons adduïdes per la Junta per tal de fer-se càrrec de l'equip de rugbi de la nostra ciutat ha estat que la gran majoria de jugadors eren socis del Club i ex-esportistes del mateix.\nPerò de fet, per parlar d'aquesta relació del Club amb el rugbi ens hem de remuntar quaranta anys enrere, concretament a l'any 1975 quan en Jaume Martí i en Xavier Bertran, que havien coincidit a Saragossa estudiant la carrera, en un dels viatges de tornada a Banyoles se'ls va ocórrer d'organitzar un equip de rugbi; un esport que ells ja havien practicat mentre estaven a la universitat. Els primers implicats van sortir dels propis alumnes que en Xavi tenia a casa seva i a qui els feia classes particulars de matemàtiques.\nUn cop aconseguit un grup una mica nombrós (es necessiten un mínim de 15 jugadors per practicar aquest esport) el primer que van haver de buscar era un camp on poder-lo practicar. Primer va ser al paratge de la Font del Rector, però en no ser un lloc adequat va caldre buscar un altre indret més adient, i aquest va ser a Melianta, a l'anomenada platja d'Espolla, que tot i haver-lo de compartir amb la gent del tir a plat, tenia la particularitat que quan les aigües es retiraven, quedava una catifa verda ideal per amortir els cops. El següent que els va caldre eren unes porteries, que van aconseguir gràcies a unes bastides que els van deixar en una obra i que els mateixos jugadors van pintar. Un cop amb un camp on jugar van haver d’aprendre a moure's amb la pilota i a placar al contrari; per això, entre ells feien dos equips de 7 o 8 jugadors cadascun i sota les ordres d'en Xavi, els dissabtes a la tarda i els diumenges al matí s'hi passaven hores entrenant, tret de quan arribaven i es trobaven que el camp estava negat i llavors no tenien més remei que tornar a Banyoles i buscar algun camp proper a l'estany on poder seguir jugant.\nQuan ja es van veure en condicions d'enfrontar-se amb altres equips, van començar a fer un seguit de partits amistosos, el primer d'ells contra la Samboiana el dia 8 de desembre, i el 28 del mateix mes contra el GEiEG de Girona, perdent per 16 a 8, i uns dies més tard contra el CRAC de Cassà de la Selva. Durant uns anys aquest van ser el únics equips provincials de rugbi, arribant a disputar un triangular l'estiu de 1977 al camp de l'equip selvatà.\nEn Piti Pinsach, segons va explicar en una entrevista feta a l'autor d'aquest article fa uns quants anys, recordava que per fer el primer partit que van fer «a casa», van anar a buscar calç per delimitar el camp i aleshores es van adonar que no feia les mides reglamentàries, la qual cosa va ser un problema per l'equip contrari que, acostumat a jugar amb unes mides, sempre se sortien del camp.\nSegons la revista Horizontes del gener de 1976, amb poc temps s'havia aconseguit tenir 32 fitxes, entre sèniors, juvenils i cadets. D'aquell primer equip, que amb pantalons blancs i samarreta blava amb coll blanc i amb un escut que simulava un drac agafant una pilota ovalada, van defensar el nom de Banyoles, en van formar part, entre d'altres, els ales: Joan Estarriola, Josep Salvatella, Jaume Martí, Francesc Roca, Isidre Mas, Jesús Santodomingo i Miquel Marquès; el talonador Juanito; els piliers: Enric Gratacós, Miquel Crous i el propi Xavi Bertran; els segones: Josep «Piti» Pinsach i Jordi Corbalan; els tercers: Albert Artigas, Josep Maria «Nunses» Quintana i Eduardo Florido i el primer centre Joaquin «Quino» Sanchez. A aquest llistat s'haurien d'afegir d'altres noms, tot ells remers del Club, que era la secció que nodria aquest equip quan el hi faltaven jugadors.\nProbablement aquest equip va desaparèixer a finals de l'any 1980, amb de la desfeta de la secció de rem del Club Natació Banyoles produïda arrel del segrest el 22 de setembre per part de la banda terrorista ETA, del que n'era el seu mecenes Pedro Abreu. I dic això pel fet que la darrera notícia que s’ha trobat és referent a un acord municipal de 13 d'agost de 1980, on l'Ajuntament de Banyoles autoritza la realització de treballs de neteja i anivellació d'una finca rústica, propietat d'una empresa particular, situada en la part posterior del balneari La Puda, per tal de poder-hi dur a terme la pràctica d'aquest esport.\nEn el seu curt periple, a banda dels amistosos esmentats abans, també van arribar a jugar contra el BUC (Barcelona Universitari Club) i el Rugby Club Natació Barcelona arribant fins i tot a disputar les semifinals del Campionat de Catalunya. Però degut, en gran part, a la manca de finançament van renunciar a disputar la fase final. Poc a poc l'equip es va anar desfent però encara uns quants d'ells, en Florido, en Pinsach i en Sánchez, aprofitant que estudiaven INEF a Barcelona van incorporar-se al primer equip d'aquesta universitat, l'INEFC, arribant a guanyar, l'any 1982, el Campionat d'Espanya Universitari.\nHaurien de passar més de 30 anys, per què a Banyoles es tornés a parlar de rugbi, i això va passar l'any 2009 quan un grup de joves procedents del món del horseball i del rem, juntament amb alguns altres que havien jugat algun cop a rugbi, comencen a rebre consells de tres ex-jugadors de rugbi: l'Alejandro Rover, en Bernat Llobet i en Joaquin Sánchez, aquest darrer supervivent d'aquell equip dels anys setanta, el quals juntament amb en Jordi Pons, que s'encarrega dels tràmits administratius, comencen a gestar el que serà el nou equip de rugbi de la ciutat de Banyoles.\nComencen entrenant a Porqueres, i poc a poc s'hi van incorporant nous fitxatges, entre amics i coneguts. L’Alejandro posa els diners per la compra del primer equipament (camiseta blava i pantalons negres) i dissenya un primer escut. Es juguen un parell d’amistosos a Castelldefels i Arenys de Mar, i finalment es decideix inscriure l’equip a la Tercera Divisió Catalana. A la primavera s’incorpora en Narcís Ribot com a Delegat del Club i altres tasques. En Jordi Pons, convertit en el primer president del nou club, comença a definir el nou escut que finalment incorpora també un text en llatí: Nihil volentibus arduum (pels que ho volen, res és impossible) i els colors verds de l’INEF com a record que en la fundació del Club hi ha hagut llicenciats d'aquesta institució.\nEl 20 de novembre de 2010, al Camp Vell, davant el Sitges Club es presenta el nou equip, que adoptarà en nom de Monstres de Banyoles. A partir d'aquí i al llarg d'aquest cinc anys es produeixen tot un seguit de canvis que han conduit als sèniors del Banyoles Rugby Club, que el 25 de febrer de 2012 es van batejar formalment amb el sobrenom de Monstres de Banyoles, a passar de Tercera Divisió a la Divisió d’Honor Catalana en només quatre temporades.\nEl desembre de 2012 Jordi Pons va deixar el club i el va substituir com a president l’Alejandro Rover. L’equip canvia de camiseta i adopta el colors del CASI argentí (Club Atlético San Isidro), club on havia jugat l’Alejandro.\nEls darrers anys, s’incorporen nous jugadors, provinents, ara ja d'altres esports, com el handbol i el bàsquet, cosa que ha permès comptar amb un gran nombre de jugadors i augmentar-ne el nivell de joc, ja que recordem que es necessiten un mínim de 15 jugadors al terreny de joc, més els reserves. A més, s’ha aconseguit animar un grup de jugadors joves que entrenen amb regularitat i que ja han disputat alguns partits. També les noies s’han apuntat al rugbi i fruit d’això ha estat la convocatòria de tres jugadores per a participar en un partit amb la selecció catalana sub 20.\nA partir d'ara, pels Monstres de Banyoles s'obre un nou horitzó, que si bé no té perquè afectar al seu funcionament esportiu si que li ha de comportar uns certs canvis, entre ells el de canvi d'equipament i d'escut, ja que a partir de la propera temporada lluirà els colors i l'escut del Club Natació Banyoles, tal i com fan totes les altres seccions.


Pobles sanitàriament abandonats | Nació Solsona\nPobles sanitàriament abandonats\nper Joan Roma, 19 de juliol de 2021 a les 08:27 |\nEn un moment en que es torna a parlar d’abandonament, de pèrdua d’activitats i habitants, de la “España vaciada”, en comptes de prendre’n nota i actuar en conseqüència, ens trobem en un dels pitjors moments ,dels darrers 25 o 30 anys, en matèria sanitària.\nJa de fa molts anys, els petits pobles, han hagut de batallar durament per a reivindicar el dret a tenir uns serveis sanitaris raonables. He assistit a multitud de reunions, en que alcaldes, consells comarcals i representants de la societat civil, exigíem tenir serveis similars als de qualsevol poble gran o ciutat. No volíem ni volem ser “ciutadans de segona”.\nAmb penes i treballs vam anar aconseguint petits avenços, o com a mínim parar retrocessos.\nDoncs bé, els darrers anys han estat molt complicats, per a disposar de suficients serveis , a nivell de medicina general, però molt deficitaris en serveis especialitzats com pediatria, psiquiatria, llevadora, etc.\nSi el panorama ja era dur, l’arribada de la Covid 19, ha estat catastròfica fins el punt de que a dia d’avui, hi ha 400 pobles petits, amb els consultoris mèdics municipals, totalment tancats, o amb el servei d’un matí o una tarda, si no és que el facultatiu no està de baixa, no està de vacances o no l’han enviat a un altre lloc.\nI podem afegir-ne, 200 més, amb serveis mínims, d’un o dos dies a la setmana, sent pobles una mica més grans. En resum, tot el món rural, està totalment abandonat, sanitàriament parlant. Si tenim 947 municipis, parlar de 600 en serveis tancats, o semi tancats, hauria de portar a una autèntica revolta.\nEl malestar , la indignació creix, i mostra la pitjor cara d’un govern, capaç de gastar amb multitud de temes no imprescindibles, i deixar tot el món rural a la seva sort. I és que el tema és doblement greu perquè la “solució “ que dona el govern, és anar a l’Ambulatori comarcal. Bé, anar-hi , tampoc. Recomanen trucar a un número en permanent silenci, sigui perquè està ocupat en altres trucades o perquè l’han despenjat cansats de rebre trucades que no poden atendre.\nAixí, doncs, ni servei proper, ni servei llunyà. I a punt d’entrar en el mes d’agost, s’anuncia que el poc servei disponible, quedarà suspès per vacances dels pocs professionals en actiu, sense personal substitut.\nLa gent va ser comprensiva i pacient, en els primers mesos de la pandèmia, en que varen entendre el tancament de serveis, tot i ser bàsics, pel desconeixement de la malaltia, i la necessitat de concentrar efectius a les capitals de comarca. Però, estem a un any i mig d’aquells inicis, i no hi ha cap programació ni cap intenció, de recuperar serveis, a curt ni mig termini. Es més, ens temem que l’excusa de la pandèmia, porti a tancaments de consultoris, sota l’excusa que s’ampliaran serveis comarcals o semi comarcals.\nNi ho acceptem ni ens ho creiem. Estem parlant de 600 municipis, amb 400 sanitàriament abandonats, i els altres parcialment deixats de la mà de Deu. Com podem parlar de serveis bàsics ? com podem parlar de drets fonamentals ? Com podem parlar de ciutadans , si som de segona, per no dir de tercera ?\nOn son els professionals sanitaris? Exigim metges/metgesses, sí, però també infermers/es, administratius, i especialistes en els serveis més demandats. Tenim població envellida, tenim segons residents, mainada en cases de colònies i campaments, turistes del país i de fora. I tots paguem els nostres impostos. Els ajuntaments han fet grans inversions, en infraestructures, equipaments i serveis, destinats a Sanitat, que ara no es fan servir. No es pot allargar un abandonament com el que patim. S’ha de recuperar d’immediat, oimés quan a banda de la pandèmia tenim multitud d’altres dolències i malalties a tractar. El món rural, som ciutadans d’aquest país, volem ser atesos amb les condicions prepandèmia. Ja no demanem més, però tampoc menys.


Tags: Ignasi Mora, Pilota Valenciana\nAcabe de veure una partida de pilota al carrer d’Olmos Canalda de Benissivà. En aquest poble de la Vall de Gallinera hi ha fama d’haver fet grans partides de pilota. Eren altres temps. La gent encara s’estimava més viure al camp que en un quart pis i sempre pendents que els fills no es contagiaren dels baixos fons de la ciutat. Si s’està despoblant l’interior del país i s’estan inflant les ciutats, és perquè enganyen a les persones i, en compte de salut natural (no contaminació, no presses, no tancats en un pis), els venen tot el contrari, allò que perjudica la vida i que resulta molt més car que la senzillesa del camp.\nHi havia poc de personal veent la partida. També és de veres que l’hora de l’esmorzar és sagrada. Però pensant-ho bé, l’escassedat de públic en la partida té uns altres orígens. Els més vells aficionats a la pilota confonien un esport de gran tradició amb una timba. Les generacions més joves han participat intensament dels canvis mentals que els ha oferit el mercat. Han abandonat en un racó tot allò que els semblava massa nostre, com la pilota valenciana. I la majoria ens hem adherit a l’esport manicomial de comprar durant una vesprada sencera en les grans superfícies, que tenen de tot, menys ànima.\nA l’únic carrer de Benissivà, la pilota anava i venia, mentre que el sol s’arrapava per darrere de la serra de dalt i enfortia la llum tardoral. En aquell ambient a l’aire lliure, l’espectacle del nostre antiquíssim joc em feia pensar que la pilota valenciana que es juga al carrer no demana un local a banda, sinó que s’integra en la població corresponent i guanya així la utilització diversa del seu espai. D’altra banda, és un joc gens uniformat, ple d’atzars i sorpreses, ja que es practica als carrers, on ara la pilota topa amb una porta o una finestra, on ara la pilota s’ha encalat o cal anar a per ella.\nEn els dies que corren, pareix que hi ha un moviment de fons, institucional, per recuperar aquest esport tan propi dels valencians. No és una mala idea, ni de bon tros. Ja que no juguem a la pilota per les circumstàncies que hem insinuat, les mateixes circumstàncies es poden tornar a capgirar. La pilota valenciana és un esport per a gent jove amb ganes d’embravir els músculs de tot el cos. I tot allò que s’ha quasi perdut i val la pena, cal fer l’esforç de recuperar-ho.


T’ajudem? – AFA Escola La Llacuna del Poblenou\nEn aquest lloc trobaràs totes les preguntes freqüents. Fes-li una ullada i descobreix coses noves cada dia.\nCom puc col·laborar amb l'AFA?\nFer-se soci/a. Ho podeu fer en el moment de formalitzar la matrícula a l’escola, a través del formulari que us facilitarem, o en qualsevol moment descarregant-vos el formulari de la pàgina web i passant pel despatx de l’AFA.\nFormar part d’alguna comissió. Podeu posar-vos en contacte amb alguna de les comissions de treball i oferir-vos a col·laborar amb ella segons la disponibilitat que tingueu.\nCol·laborar esporàdicament. Si penseu que podeu aportar la vostra feina a l’AFA de manera puntual i concreta, us podeu inscriure a la borsa de col·laboradors i col·laboradores, ja que sovint tenim necessitat de dur a terme tasques específiques i necessitem suport de persones expertes en alguns àmbits (il·lustració, fotografia, vídeo, disseny, arts, lingüística, nutrició…).\nQuant val fer-se soci/a de l'AFA?\nLa quota pel curs 2018-19 és de 50€ anuals, que es fraccionen en dos pagaments al llarg del curs.\nCom em puc donar d'alta del servei de menjador?\nPer contractar el servei us podeu apuntar a través del full d’inscripció en el moment de fer la matrícula, o bé en qualsevol moment del curs passant pel despatx de l’AFA donant les vostres dades bancàries. També podeu descarregar el formulari d’inscripció a la web de l’AFA. Un cop fet això, podreu contractar el servei de manera esporàdica o o fixa (o donar-vos de baixa) comunicant-ho a la coordinadora de menjador (al despatx de l’AFA) abans de les 9.30h del mateix dia. Per donar-vos de baixa de manera permanent ho heu de comunicar amb 10 dies d’antel·lació.\nI si un dia no em quedo a dinar?\nSi el vostre fill o filla es queda a dinar regularment a l’escola i un dia en concret no farà ús del servei, ho heu de comunicar a la coordinadora de menjador per email o al despatx de l’AFA abans de les 9.30h del mateix dia, ja que sinó es cobrarà el menú d’aquell dia. En cas que s’avisi es retornaran 3€ per dia i la devolució es farà mensualment.\nMés informació a la pàgina de Gestions.\nCom em puc apuntar a una activitat extraescolar?\nPer donar-se d’alta d’alguna d’aquestes activitats cal que passeu pel despatx de l’AFA a principis de curs per omplir el formulari d’inscripció corresponent. També us podeu descarregar el formulari a la pàgina web de l’AFA i presentar-lo al despatx de l’AFA o per correu electrònic: extraescolarslallacuna@gmail.com\nCom puc sol·licitar un ajut de menjador?\nLes beques menjador són un ajut individual per a les famílies que ho sol·licitin en funció de la seva renda de l’any anterior. Les beques cobreixen fins a un màxim de 3€ (ajut ordinari) o 6€ (ajut extraordinari) i enguany es poden sol·licitar en dos períodes: del 12 al 23 de juny de 2017, ambdós inclosos, i de 4 al 15 de setembre, ambdós inclosos. Podeu trobar tota la informació a la web del Consorci d’Educació de Barcelona o dirigir-se al col·le per a mes informació.\nCom puc rebre informació de l'AFA?\nL’AFA es comunica amb les persones sòcies i el públic en general de diferents maneres:\nEmail. A través de butlletins de notícies setmanals, on es recullen informacions rellevants de les diferents comissions, a més d’altres informacions que es poden enviar puntualment. Estem treballant per tal que pugueu definir la freqüència amb la qual voleu rebre aquests correus.\nPàgina web. Tenim una pàgina nova que estem acabant d’actualitzar per tal que hi trobeu tota la informació relativa a l’AFA i a les seves activitats.\nWhatsapp i delegades de curs. A principis de curs es sol escollir un delegat o delegada per cada classe, que és la persona de contacte entre l’AFA i les famílies i s’encarrega de passar-los algunes informacions, així com fer arribar qualsevol informació a l’AFA si és necessari. Per fer-ho es sol formar un grup de whatsapp per traspassar informacions de manera més immediata. Les famílies també solen utilitzar aquest canal per intercanviar informacions pràctiques d’escola.\nCartellera a l’entrada de l’escola. Pengem cartells de les activitats i informacions d’interès al cartell que tenim assignat un cop passada la porta d’entrada del patí, a mà dreta. Feu-hi una ullada de tant en tant.\nPer posar-vos en contacte amb nosaltres ho podeu fer enviant-nos un correu a comunicacio@afalallacuna.cat o bé al de cada comissió.


També feia més de 10 anys que no els cuinava, i a resultes de fer aquell programa, s'hem va acudir de fer-los.\nMentre es fa la ceba i el porro, tallo el rap a quadradets petits, d'aproximadament un centímetre, a ganivet. També trec el cap de les gambes i les pelo. Els caps els porto al morter i els aixafo perquè treguin tot el suc.\nQuè us vagi de gust!\nMarc Vicens 18 de març de 2014, a les 19:15\nAquí falta la salsa de concentrat de gambes que hi tires per donar el toc màgic de color i gust!! NO HO AMAGUIS I COMPARTEIX!!\nJ.G.Roso 18 de març de 2014, a les 19:26\nMarc, m'has enganxat!


Desmantellada una xarxa internacional de narcotraficants detinguts a la Ràpita ~ EbreDigital.cat\nRedacció Ebredigital.cat2019-02-08T18:36:24+01:008 de Febrer de 2019|Societat| Camarles, Sant Carles de la Ràpita, Tortosa|Narcotraficants, Policia Local de Tortosa, Policia Nacional|0 Comentaris\nAgents de la Policia Nacional han desarticulat una organització internacional de narcotraficants que des del sud de Tarragona proveïa de marihuana i haixix a diferents distribuïdors del centre d’Europa. En una primera fase es van aprehendre 15 quilos d’haixix ocults en una cadira de rodes en el moment que una parella iniciava el viatge en el seu automòbil per transportar-los a República Txeca.\nPosteriorment, la segona fase va permetre copsar 15’5 quilos de marihuana durant els tràmits de compravenda per part de dos ciutadans lituans i un altre letó desplaçats expressament a Tarragona. Han estat detingudes nou persones de diferents nacionalitats i practicats tres registres en domicilis i locals que els membres de l’organització criminal tenien per a l’emmagatzematge de la droga.\nLes investigacions van començar el passat mes d’agost de 2018 quan els agents van tenir informació respecte a persones residents a Deltebre que podrien estar realitzant desplaçaments a altres ciutats europees per transportar de forma camuflada grans quantitats de substància estupefaent. Haixix ocult en una cadira de rodes L’operació es va realitzar en dues fases diferents.\nDurant la primera es van aturar a Camarles (Tarragona) a dues persones a qui se’ls van intervenir un total de 59 pastilles d’haixix, amb un pes de 15 quilograms, ocultes a l’interior d’una cadira de rodes elèctrica. En aquest moment iniciaven un viatge en automòbil amb destinació República Txeca per fer lliurament de la droga a altres narcotraficants del país centreeuropeu.\nL’operació policial se salda amb la confiscació de 15 quilograms d’haixix, 15’5 quilos de cànnabis sativa, 38.000 euros en efectiu, 5 telèfons mòbils i divers material emprat per a l’embalatge al buit i la detenció de nou persones, de les quals quatre nacionalitat espanyola, dos de Lituània i tres de Letònia, Polònia i la República Txeca.\nEls detinguts, a qui se’ls imputen delictes de pertinença a organització criminal i contra la salut pública, van ser posats a disposició de l’autoritat judicial competent. L’operatiu ha estat desenvolupat per agents del Grup Operatiu de Policia Judicial de la Comissaria Local de Tortosa (Tarragona), en col·laboració amb la Policia Local de Tortosa.


Impremta & Producció | Disis Disseny - Estudi de Disseny gràfic / Web / Fotografia / Publicitat a Girona\nDes del punt que necessiteu\nUS AJUDEM AMB EL VOSTRA PROJECTE\nAl mercat hi ha infinitat de materials i suports perfectes per donar-se a conèixer, però sovint és difícil saber quin serà el suport més adequat a les nostres necessitats. En aquest apartat podreu trobar un ampli ventall de possibilitats que nosaltres us podem ajudar a produir. En cas que tingueu el vostra disseny, us assessorem en la preparació d’arxius i plantilles, així assegurar-vos que no hi hagi cap problema en la producció.\nFlayers i fulletons\nBanderoles & Flybanners\nExpositors & Displays\nLones & vinils\nTalonaris & blocs\nLogos 3D & troquelats\nNecessites un disseny professional?\nSi t'interessa que t'ajudem a preparar els arxius o en el i desenvolupament sencer del teu projecte, contacta amb nosaltres.


No és la primera vegada que parlo de l’experiència mexicana que estan duent a terme , en la distància i en la proximitat , els artistes Eduard Novellas , Marc Prat i Miquel Arnau.\nMentre Marc Prat exposa a l’espai capgròs en una magnífica i reduïda mostra de la que n’intentarem parlar demà , l’Eduard Novellas a l’altra costat de l’Atlàntic ens ofereix ja la noticia d’una propera exposició a inaugurar el proper 11 de desembre a “Atrio. Espacio cultural” , un acurat centre cultural que té com a eslògan la següent frase de Borges : “ Todo se edifica sobre la piedra nada sobre la arena. A veces hay que imaginar la arena como piedra”. Certament emblemàtic.\nUna exposició que per el que es veu en el cartell ens presenta un Novellas que manté la seva lluita personal front aquests retrats imaginats / imaginaris amb uns personatges que en el silenci i sense dir res diuen molt , tant de la nostra societat com del mateix artista. Una exposició de la que n’haurem de tornar a parlar.\nPer cert, tot pensant amb la famosa tranquil·litat dels mexicans , bo és fixar-se que quan manca més d’un mes per la inauguració el cartell està ja confegit, és a dir més o menys com aquí que apareix calent d’impremta quasi quan els convidats a la inauguració comencen a aparèixer.\nNo puc negar que soc un enamorat del treball de Barceló , i no pas d’ara i sí de fa molt de temps . Encara em cou que es desdís quan mancaven pocs dies per inaugurar de l’exposició que havia de r ealitzar a Tertre juntament amb Broto, Bennassar , Monreal, Comabella.\nFa temps que penso en un cap de setmana mallorquí per a tal de poder visitar el seu treball a la catedral , però després de veure , en el magnífic i espatarrant reportatge a EPS , el seu nou treball a la cúpula de la seu de l’ONU a Ginebra , potser serà qüestió de capgirar plans i apropar-nos a la ciutat suïssa per veure el que estic convençut és ja la primera gran obra mestre del segle XXI.\nEl tema és tan senzill com pintar la cúpula de la Sala dels Drets Humans de la seu de l’ONU a Ginebra que té les petites dimensions de 1400 metres quadrats. La solució ha estat en un treball que ha convertit a la cúpula en un mar agitat i una cova. Tot amb centenars d’estalactites de pintura que pengen del sostre , - algunes de dos metres de llargada -, confegint una gegantina corrent marina que desplaça set onades en direcció sud/ nord i Àfrica / Europa , en un esclat de 26 colors.\nPer Barceló, “ És una cova que es mou i un mar que també s’està movent. La cova és una metàfora de l’àgora, el primer lloc de reunió de l’home, el gran arbre africà on assentar-se per parlar, i l’únic futur possible: diàleg , drets humans”.\nL’article que publica aquesta setmana “El País Semanal” sota el títol de “Barceló. Una odisea en la ONU” i que us recomano el llegiu atentament a internet ( http://www.elpais.com/articulo/portada/odisea/ONU/elpepusoceps/20081102elpepspor_2/Tes ) ens permet endinsar-nos en l’activi tat creativa i tota la problemàtica tècnica que ha significat aquesta magnífica bogeria creativa capaç d’emocionar de tan sols veure les fotografies i que ha de posar els pels de punta en la seva contemplació en directe.\nDe tot el que diu que és molt i molt interessant em quedo com apunt per a qui pertoqui la seva frase : “La pintura no és un treball i sí una forma de viure, encara que molts diguin que està agonitzant”.\nDesprés de veure i copsar ,encara que tan sols per fora el treball de Barceló, ens queda molt clar que la pintura segueix molt però que molt viva i pot seguir marcant el futur.\nEn Barceló ja fa anys que m'agrada. És dels artistes (vius) que més m'agrada. El seus quadres "africans" i de peixos, sobre tot.\nDit això, també crec que es tracta d'un dels pintors més afavorits per la cosa oficial intelectual-cultural: ministeris de Cultura, Exteriors, etc. També els mass-media el recolzen des de fa anys (El País i TV Espanyola, sobre tot). Ara ja sabem que anirà a la Biennal de Venècia, com era d'esperar després de "l'encàrrec" monumental a Ginebra. Ha passat de ser una mica rebel i aventurer a quasi pintor oficial de la post modernitat politica espanyola...


Pineda inaugura una oficina de Turisme digital i interactiva - maresme360 - Portal de notícies de la comarca del Maresme\nInicioUncategorisedPineda inaugura una oficina de Turisme digital i interactiva\n11 abril, 2017 Redacció Uncategorised 0\nPineda de Mar ha inaugurat una nova oficina de Turisme digital i interactiva. És la primera de Catalunya amb aquestes característiques i la seva posada en marxa ha estat possible gràcies a un conveni signat entre l’Ajuntament de Pineda de Mar i Telefònica, que s’ha encarregat de l’elaboració dels continguts.\nSegons expliquen des del consistori pinedenc en una nota de premsa, “la nova oficina de Turisme ofereix una visita experiencial, dissenyada per tal que el visitant rebi una atenció excel·lent, diferenciada i d’avantguarda”. Des de l’Ajuntament també expliquen que el nou equipament “és el resultat d’un estudi de les necessitats específiques de la població”.\nLa nova oficina compta amb un Videowall de Pensaments. És una gran pantalla dotada d’una càmera Kinect que detecta la imatge i els moviments dels visitants i els hi fa aparèixer globus de diàleg que els traslladen missatges sobre tot allò que ofereix Pineda de Mar. Aixecant una mà, el visitant pot modificar l’idioma amb el qual es mostren aquests pensaments; en català, castellà, anglès i francès.\nEl visitant també hi trobarà un faristol informatiu amb una agenda d’esdeveniments, llocs d’interès i serveis destacats, i que se situa sota una campana de so que emet una locució sincronitzada amb aquesta informació visual i interactiva. La nova oficina també disposa d’un espai decorat per als infants, on els més petits podran pintar en una pantalla tàctil interactiva unes làmines relacionades amb icones de Pineda que posteriorment podran enviar per correu electrònic a mode de postals.\nI els més grans també podran seleccionar la seva postal virtual de Pineda i enviar-la a través del seu smartphone, així com publicar-la com un record de l’estada al municipi a través de les xarxes socials.\nUna ubicació emblemàtica\nLa nova oficina de turisme de Pineda de Mar està ubicada a l’ala sud de l’edifici de l’Ajuntament de Pineda de Mar (Plaça Catalunya, 1) on, des de la segona meitat del segle XIX fins l’any 1974 en què es va construir l’actual escola Jaume I, hi va haver la classe de les nenes de l’antiga escola pública. La inauguració ha coincidit amb la commemoració del centenari de la seva reconstrucció, l’any 1917.


SPELEUM COVES i AVENCS: CAVERNA DO DIABO\nLa Cova del Tapagem es el nom original de la Cova del Diable o Caverna do Diabo que es troba a prop de Eldorado a la regió sud-est i en mig del Vale de Ribeira a uns 280 km. de Sâo Paulo. De fet la zona va esser estudiada per Ricardo Krone en una expedició en el 1896 a l’ Alto Vale do Ribeira, a on va descobrir i registrar diverses cavitats i d’ entre elles la Caverna do Diabo. La cova es sens dubte la mes important de la regió d’ entre unes 40 mes de catalogades i que encara avui dia se segueixen descobrint de noves. La Caverna do Diabo al contrari que les altres de la regió, esta urbanitzada pel turisme en uns 600 metres de recorregut dels mes de 6.200 que te en total.\nLa cavitat es troba dins d’una de les mes expressives àrees càrstiques brasileres, amb complexos sistemes de coves i avencs càrstics típics. Aquí el retrobament dels boscos amb l’aflorament càrstic ha possibilitat un ambient únic, que ha contribuït a tenir una gran simbiosi i desenvolupar dins de les cavitats grans reconstruccions litogènicas gracies a la profunditat de les arrels del bosc que transporten l’aigua a través de les fissures i conductes que ajuden a la dissolució de la roca calcària, les pluges habituals a la regió creen un geo-ecosistema veritablement singular.\nEncara que te bastant afluència de turisme, i malgrat que esta molt il.luminada, la ruta visitada pels turistes queda confinada a un sector que tot i que es molt bonic de cara a la seva visita, no es especificament fonamental dins del ecosistema subterrani de la cavitat.\nEl nom modern de la cova es per causa dels quilombos ( assentament fundat per gent d'origen afrobrasiler) que s’hi amagaven per causa del esclavatge, desant els seus estris i el menjar dins la cova, i que en veure una paret natural situada dins d'una sala de la cavitat; el que sembla la forma d’una cara diabòlica o del diable, li van donar el nou nom.\nPer arribar a la Caverna do Diabo sortint de Sâo Paulo, haurem de prendre l’autovia BR-116 en direcció a l’Estat de Paraná, i en arribar a Jacupiranga, ens desviarem cap a Eldorado, per tot i seguint la Vall de Ribeira en direcció a Iporanga, arribar a un desviament a l’esquerra de la SP-165, a mig cami entre les dues poblacions. El desviament ens porta directament al aparcament que disposa el Parc Estadual de la Caverna do Diabo que es situa sobre els 500 metres sobre el nivell del mar.\nEl lloc te un ampli parking i per sobra d’ ell trobem els serveis d’acolliment i guies de la cavitat que acompanyen en grups reduïts, controlats i limitats als visitants que van com a turistes. El Parc te un restaurant, tenda artesana, àrea de picnic, lavabos i un Centre de Visitants amb una exposició temàtica de l’ecosistema de la Mata Atlantica i les seves cavitats. Com era d’esperar el tracte que varem tenir en anar a l’any 2008 va esser netament diferenciat i ens va permetre conèixer la cavitat en el seu entorn mes ampli i no visitat, donant fe que es una cavitat de bellíssima factura pel que fa als espeleotemes que l’adornen amb una enormitat exuberant. La temperatura ambient esta sempre entre els 18 i 19 graus sigui l’època de l’any que sigui.\nQuan entrem a la cavitat i a pocs metres ja veiem com seran les característiques principals i la morfologia dominant en els paisatges interiors, a on no falten les cortines de pedra y els saltants d’ aigua, però amb una profusió litogénica enorme en tota la cova, amb estalactites de mes de 8 metres, estalagmites que arriben als 18 metres i columnes de mes de 20 metres en molts racons, apart de colades i excèntriques d’una bellesa molt gran. La Caverna do Diabo arriba a tenir 150 metres de desnivell, el que fa que afortunadament només sigui visitable en un tros i quedi preservada la resta.\nLes formacions mes espectaculars les trobem a la Sala de la Catedral, a on les formes prenen noms populars com passa a totes les cavitats explorades en el temps. Així tenim Os Aranhas": Cabeça de Ema, Guardião, Galeria dos Órgãos, Pia Batismal, Branca de Neve, Cemitério dos Índios, Perfil de Buda, Reis Magos, Templo Perdido, Caldeirão do Diabo e Torre de Pisa, que responen a les formes reconstructives de la cova.\nHavent superat la Sala de la Catedral, arribem a un llac amb les aigües retingudes anomenat Ribeirão das Ostras. A la dreta s’obre el sector superior obert als turistes, i baixant a l’esquerra s’accedeix a un laberint de galeries i corredors de mes de sis mil metres que no son per els turistes, i que contenen fascinants cascades al llarg del recorregut del riu subterrani, platges i dunes d’aigua i sorra, grans roques erosionades violentament. També trobarem al Llac del Silenci amb mes de 200 metres de recorregut. Evidentment el material espeleològic es fa imprescindible a partir d’aquest sector i fins al final de la cavitat a on el silenci només es trenca pel soroll de les aigües que baixen per riuet i les gotes que cauen dels sostres.\nEn l’actualitat, la topografia completa de la cavitat esta per acabar, tot i que esta avançada, es fan visites per avançar en la seva realització. Així, encara al mes d’Agost de 2013, diferents membres del PROCAD ( Projeto Caverna do Diabo ) amb els grups GELS, GESCAMP, TRUPE VERTICAL i UPE, van aixecar diferents sectors topogràfics i específicament la Sala dels Gegants Perduts que te estalagmites de 15m d’altura per 1,70 m. de diàmetre. L’ inici de la topografia va ser a l’any 1998 en que el GPME va fer 5 visites per topografiar i revisar el recorregut de la cavitat i que els hi va donar 6.237 metres, fita que sense cap dubte avui en dia esta superada perque en revisions posteriors ja es parla de 8.000 metres de recorregut i 200 de desnivell.\nNomés disposem d'un mapa topografic que al nostre entendre es poc clar de lo que realment es la cavitat i que forma part de la SBE Sociedad Brasileira de Espeleologia. Creiem que s'hauria de fer una nova revisió mes clara i actual del recorregut i que incloguès tot el recorregut i no tan sols el turístic.\nPublicat per JORDI a dimarts, de desembre 31, 2013


Publicat el Dijous, 18 Gener 2018 16:07\nPublicat el Dijous, 18 Gener 2018 14:29\nAmposta lliura milers de taps solidaris a la Fundació Noelia\nPublicat el Dimecres, 17 Gener 2018 21:21\nFa ja una bona temporada que els taps dels envasos de plàstic tenen una segona finalitat lligada amb la solidaritat. La Fundació Noelia lluita per buscar fons per avançar en la investigació d’una de les denominades malalties minoritàries i degeneratives: la distròfia muscular congènita per dèficit de col·lagen VI. L’Ajuntament d’Amposta hi ha contribuït amb els lliurament dels milers de taps recollits des de l’estiu.\nPublicat el Dimecres, 17 Gener 2018 21:12\nAvançar en la inclusió global és un dels reptes especialment de la comunitat educativa però responsabilitat de tots. Coneixem l’experiència de l’escola Port Rodó de Campredó. Des de fa uns cursos, comparteixen hores de classe amb els usuaris del centre ocupacional Verge de la Cinta, de la Fundació Mercè Pla. Un projecte intergeneracional i transversal que ja ha pujat a escena però que va vol més enllà.\nRoquetes apadrina la primera ebrenca de l'any\nPublicat el Dimecres, 17 Gener 2018 21:07\nLa roquetera Sara Bosque Piñol va ser el primer nadó del 2018 de les Terres de l’Ebre. Va néixer l’1 de gener amb un pes de 3 quilos i 300 grams. Aquest dimarts, l’alcalde de Roquetes, Paco Gas, ha presidit l’acte d’apadrinament, un clàssic ja organitzat pel grup l’Ebre.\nEl Perelló celebra el seu dia gran de Sant Antoni\nPublicat el Dimecres, 17 Gener 2018 20:43\nAvui és Sant Antoni, patró dels animals. Un dia, dins de la coneguda com la Setmana dels Barbuts -perquè són molts els Sants aquests dies que portaven barba-, que protagonitza moltes de les Festes d’Hivern a banda i banda del riu Sénia. Al Perelló, de fet, és la Festa Major. Anem a veure com l’han celebrat.\nDetenen un home per cultivar marihuana a l’interior d’una casa a Roquetes\nPublicat el Dimecres, 17 Gener 2018 16:00\nEls Mossos d'Esquadra i Policia Local de Roquetes, van detindre el passat dilluns, un home de 37 anys, de nacionalitat anglesa i sense domicili conegut, com a presumpte autor d'un delicte contra la salut pública. El detingut cultivava una plantació de marihuana en una finca situada a les afores de la localitat.\nPublicat el Dimecres, 17 Gener 2018 12:30\nL’Agència de Residus de Catalunya atorga 95.000 euros a l'Ebre per a la utilització d'àrids reciclats\nPublicat el Dimecres, 17 Gener 2018 11:38\nL’Agència de Residus de Catalunya (ARC) atorgarà 95.200 euros a les Terres de l'Ebre per a que promoguin la utilització d'àrids reciclats dels residus de la construcció amb marcatge CE en obres. La partida total que l'ARC ha resolt atorgar és d'1,3 milions d’euros, a 72 ens locals. L’import dels ajuts prové del cànon de residus de la construcció.\nAlerta per fort vent a les Terres de l'Ebre\nProtecció Civil de la Generalitat manté l’alerta del Pla Especial d’Emergències per risc de Vent a Catalunya VENTCAT per les fortes ventades que s’estan produint i que afectaran el litoral i prelitoral des de Barcelona fins el Baix Camp, fins el migdia.\nPublicat el Dimarts, 16 Gener 2018 20:30


Esclat explosius no necessàriament bipolars infantils | CAT.Superenlightme.com\nEsclat explosius no necessàriament bipolars infantils\nEl meu telèfon va sonar amb un text de pànic Lisa, la mare d'Ariana, una nena de vuit anys d'edat, estic tractant d'ansietat i fòbia a l'escola. El terror de Ariana en la idea d'anar a l'escola sovint ha portat a esclats explosius quan els pares li han empès a seguir. El tractament ha estat stop and go, però Ariana està fent alguns progressos molt lents amb una gran quantitat de suport.\nLisa ha experimentat una muntanya russa d'emocions en l'últim any, tractant d'ajudar a Ariana. Ella va buscar a un grup de suport per a pares i s'havia anat a la seva primera reunió la nit anterior a aquest text frenètic. Quan vaig trucar a Lisa volta em va explicar que diversos pares en el grup li havien dit que la seva filla ha de realment tenen el trastorn bipolar. En concret, se li va dir "L'ansietat i atacs d'ira són realment codi per al trastorn bipolar". Lisa era frenètic per saber si realment vaig pensar Ariana tenia trastorn bipolar, si jo no hagués estat clar el diagnòstic "real".\nParlem durant un temps i em tranquil·litza Lisa que l'ansietat era el diagnòstic; no hi va haver condicions ocultes o codificats que no havia parlat sobre ella. Parlem de com l'ansietat pot causar explosions emocionals extremes. Lisa va cridar-una barreja d'alleujament i desesperació en curs. Penjam, però jo estava preocupat pel "coneixement comú" que havia estat compartida amb aquesta mare ja esgotat. Per què aquest mite persisteix, aquesta idea que els nens que tenen rebequeries explosions extremes i tenen el trastorn bipolar?\nLa conclusió és que un patró de col·lapses explosius cròniques i severes és un símptoma, no un diagnòstic. És com la febre. Una temperatura corporal elevada ens diu que alguna cosa està malament en el cos. Però no hi pot haver una varietat de causes. El treball del professional de la salut és l'ús de les eines a la seva disposició per determinar la causa de la febre perquè pugui tractar de manera eficaç.\nUn patró de col·lapses explosius cròniques i severes és un símptoma, no un diagnòstic.\nSevera emocional / conductual-desregulació una altra manera de descriure aquests patrons de fusions i rampells-pot ser causat per moltes coses. Els trastorns del son, per exemple, causen fatiga, que s'associa amb la irritabilitat i la ira esclats. L'ansietat pot causar reaccions de lluita o fugida que dysregulate un nen emocional i conductualment. Els problemes de llenguatge, trastorn de l'espectre autista, trauma, trastorn obsessiu compulsiu, i els efectes de l'alcohol fetals són algunes de les altres causes possibles.\nEl trastorn bipolar es troba a la llista de possibilitats, però el diagnòstic requereix molt més que la desregulació. Un diagnòstic precís és essencial per obtenir l'atenció adequada. Si no és el trastorn bipolar, hem de tractar al que trobem. Si es tracta de trastorn bipolar, un diagnòstic precoç serà la clau per a l'atenció adequada. Però arreglármelo és el primer pas essencial.\nEls pares en el grup de suport de Lisa estaven tractant de ser útil. Desgraciadament estaven compartint una idea equivocada comuna sobre el trastorn bipolar infantil. S'ha convertit en una talla única diagnòstic que pot conduir un tractament perillosament fora de pista i un pare en la desesperació innecessària.\nTreballa en tu mateix: expressant les teves emocions\nCompromís per canviar\nSent vulnerable i me-cèntric (teràpia n. ° 2)\n4 passos en el camí de la curació des de la infància\nPautes per al diagnòstic i el tractament del trastorn bipolar als Estats Units i el Regne Unit\n2 coses que pots fer ara mateix per disminuir lansietat i la depressió\nCamps universitaris amb més necessitats de salut mental\nUna carta al meu jo més jove: 5 coses que magradaria saber llavors\nIntentant ajudar: habilitant la falla\nLa vostra veritable identitat: fer front al canvi\nLa meva baralla amb un narcisista religiós


Médico-Asistencial – Activamutua\nMédico-Asistencial Archivos - Activamutua\ninici / Tag: Médico-Asistencial\nEl Dr. Tomislav Kranjcec introdueix Activa Mútua com l’única mútua espanyola present en el “13 Congrés del Fòrum Europeu per a la Recerca en Rehabilitació” d’Hèlsinki\nEl cap del Departament de Rehabilitació i Unitat de Biomecànica exposa el seu estudi sobre “Rehabilitació de l’equilibri en un pacient amb amputació femoral amb el sistema NedSVE/IBF”.\nActiva Mútua ha estat l’única mútua espanyola que ha participat en el recent i prestigiós 13 Congrés del Fòrum Europeu per a la Recerca en Rehabilitació que els passats 6 i 9 de maig va tenir lloc al Marina Congress Center d’Hèlsinki (Finlàndia). Això gràcies al Dr. Tomislav Kranjcec, cap del Departament de Rehabilitació i Unitat de Biomecànica, i el seu equip: Belén Requena i Montse Martín. Van presentar l’innovador estudi sobre Rehabilitació de l’equilibri en un pacient amb amputació femoral, un reeixit protocol de recuperació mitjançant el sistema NedSVE/IBV amb la presentació d’un cas clínic concret.\nEl NedSVE/IBV és una sofisticada aplicació de software per a l’anàlisi, reeducació i seguiment de trastorns de l’equilibri. Permet amb un sistema d’anàlisis gràfiques, la valoració funcional i rehabilitació de patologies de l’equilibri mitjançant la comparació amb patrons de normalitat. En el cas de pèrdua d’un membre, es requereix d’un exhaustiu estudi del pacient.\nDels 150 treballs que es van mostrar al congrés, únicament tres van ser espanyols: el d’Activa Mútua i els de les Universitats de Múrcia i Sevilla. Van assistir més de 400 persones procedents de països europeus, EUA, Canadà, Japó o Brasil, entre altres. El pòster d’Activa Mútua es va valorar entre les 50 millors exposicions.\nEl “13 Congrés del Fòrum Europeu per a la Recerca en Rehabilitació” va tenir per objecte avançar en la recerca i l’educació d’aspectes psicosocials, millorar la preparació dels professionals, l’atenció de la salut, la pròpia rehabilitació i facilitar la integració de les persones amb discapacitat.


Clonar un disc dur és el procés de copiar-lo exactament, byte-by-byte, a un nou disc dur. Es tracta d’una tècnica molt utilitzada per als usuaris que busquen actualitzar els seus discos durs, ja que l’alternativa és fer una còpia de seguretat de les vostres dades (no el procés més ràpid, fins i tot amb l’ús d’un dels nostres millors proveïdors de còpia de seguretat en línia) i després tornar a instal·lar i reconfigurar el vostre sistema operatiu..\n0.1 Per què cloneu el vostre disc dur?\n1 Clonació i imatge\n2 Com clonar un disc dur a Windows 10 amb Macrium\n2.1 Ús de Macrium Recovery Media\n3 Alternativa: utilitzar Clonezilla en lloc de Macrium\nPer què cloneu el vostre disc dur?\nSi clones el disc dur, evites la molèstia de reinstal·lar Windows. No haureu de modificar cap configuració que hagueu canviat. Si heu hagut d’esperar amb paciència mentre Windows instal·la les seves actualitzacions interminables, sabeu que si cloneu, com a mínim, no haureu de tornar a passar per això.\nLa clonació és la millor manera de transferir les dades en actualitzar el disc dur. Avui us mostraré com clonar un disc dur a Windows 10 amb programari gratuït. Mitjançant una eina anomenada Macrium Reflect, aquest procés sol trigar una hora o menys.\nLes unitats SSD eren molt cares fa uns quants anys, i ara que els preus han baixat molts usuaris volen actualitzar aquell SSD de 64 GB / 128 GB a un SSD de 256 GB / 512 GB. Podeu utilitzar aquest mètode per clonar un disc dur dur tradicional a una nova unitat SSD a Windows 10, o bé pot clonar un SSD més petit a un SSD més gran.\nSuposo que ja teniu dues unitats: l’antiga que voleu clonar, i la nova que anomenarem “destinació”. Recordeu-vos que la unitat nova ha de tenir la mida o la mida més gran que l’antiga.\nSi teniu un disc dur extern o una unitat flash, és convenient fer una còpia de seguretat abans de començar aquest procés. Podeu estalviar una mica de temps transferint tots els fitxers multimèdia que tingueu a una unitat externa.\nLa clonació d’un disc dur crea una rèplica de byte per byte, que inclou el sistema operatiu, els controladors, els vostres documents i altres fitxers importants. La transferència prèvia de grans biblioteques de mitjans us farà estalviar una bona estona durant el procés de clonació, però és totalment opcional.\nMentre que utilitzo Macrium durant tot aquest article, també hi ha diverses alternatives que podeu utilitzar. Un d’aquests és Clonezilla, un LiveCD. Arrenqueu Clonezilla des d’un CD / DVD o unitat flash, a diferència de Macrium, que podeu utilitzar des de Windows. Utilitzo Macrium en aquest article perquè fa que sigui molt fàcil clonar un disc dur per a Windows 10 i és lliure d’utilitzar, per arrencar.\nWindows té una utilitat integrada per crear una imatge del sistema, però no és exactament el mateix que la clonació. Una imatge és una instantània comprimida d’una unitat de disc o d’una partició d’aquesta unitat de disc. Si creieu que la imatge és la manera de seguir la vostra situació, consulteu el nostre article sobre el millor programari de còpia de seguretat i clonació basat en imatges.\nDiguem que només volia clonar la unitat C: \_ en Windows 10 en lloc de tot el disc, en aquest cas, us convindria fer una imatge de la unitat C: \_ amb les eines integrades a Windows 10. podria instal·lar el disc dur o el nou disc dur, arrencar l’ordinador amb un CD / USB de recuperació del sistema de Windows i seleccionar la imatge que heu creat per restaurar.\nLa clonació copia tot, inclòs el carregador d’arrencada. No està comprimit. Podeu emmagatzemar diverses imatges en un disc dur, però un disc clonat ocuparà tot l’espai lliure. És una rèplica exacta de la unitat actual.\nCom clonar un disc dur a Windows 10 amb Macrium\nTant si cloneu un disc dur tradicional a un disc SSD com si cloneu una unitat més petita a una unitat més gran, Macrium satisfarà les vostres necessitats.\nPas 1. Baixeu i instal·leu Macrium per a ús domèstic. Un cop finalitzeu la instal·lació, obriu l’aplicació.\nPas 2. Creeu un disc de recuperació. Si alguna cosa va malament, podreu arreglar-la mitjançant aquest mitjà de recuperació. Inseriu una unitat de CD / DVD o USB en blanc i al panell de còpia de seguretat de Macrium Reflect, feu clic a “altres tasques” i, a continuació, feu clic a “crea suports de rescat”.\nCom que clonem un disc dur a Windows 10, seleccioneu “Canvia la versió PE”. Seleccioneu “Windows 10.0 PE” i feu clic a “bé”.\nSi no teniu una configuració complexa, heu d’estar bé amb la resta de valors per defecte. Feu clic a “següent” fins que seleccioneu el CD / DVD o unitat flash que feu servir per a un disc de recuperació i, a continuació, feu clic a “finalitzar”.\nPodeu reiniciar en aquest punt per provar el vostre suport de recuperació. Podeu prémer F12 o Del a la pantalla de la BIOS per seleccionar el disc de recuperació i quan acabi d’arrencar tornareu a estar a Macrium Reflect. Reinicieu i traieu el disc de recuperació i continueu amb el següent pas.\nPas 3. Seleccioneu el disc que voleu clonar a la finestra principal de Macrium Reflect i feu clic a “clonar aquest disc”.\nPas 4. S’obre un diàleg nou i us demanarà que seleccioneu el disc de destinació. Si no teniu diversos discos durs instal·lats, el disc de destinació ha de ser l’únic disponible. Feu clic a “següent”.\nPas 5. En aquest moment, si el disc de destinació és més gran que el disc que cloneu, hi haurà espai addicional disponible. Feu clic a “propietats de particions clonades” i seleccioneu “mida màxima” per utilitzar tot l’espai lliure.\nPas 6. Feu clic a “següent” fins que podeu fer clic a “acabar” i verificar la configuració. Assegureu-vos que “seleccioneu aquesta còpia de seguretat ara” està seleccionada i feu clic a “bé” i “continueu” si se us demana.\nL’operació de clonació comença en aquest moment i el temps que calgui varia segons la quantitat de dades que cloneu.\nUn cop finalitzi l’operació, podeu arrencar el disc dur desconnectant els cables del vostre disc anterior i deixant només el nou disc connectat. El vostre sistema hauria d’aparèixer exactament el mateix quan es reinicia..\nPer descomptat, és possible que les coses no sempre vagin com estava previst.\nÚs de Macrium Recovery Media\nSi teniu problemes, podeu arrencar des del suport de recuperació que vau crear anteriorment. Normalment podeu solucionar la majoria dels problemes d’arrencada de Windows des de Macrium en uns quants passos fàcils.\nPas 1. Un cop heu arrencat el material de recuperació i les càrregues de Macrium, feu clic al panell “restaurar” i feu clic a “solucionar problemes d’arrencada de Windows”.\nPas 2. Veureu una llista d’instal·lacions de Windows i, si són correctes, només cal que feu clic a “Següent”.\nPas 3. Macrium selecciona automàticament la partició activa aquí. Feu clic a “següent”.\nPas 4. Podeu triar quines opcions d’arrencada s’arreglen, però el millor és deixar-les totes seleccionades. Això solucionarà la majoria de problemes que pugueu trobar i feu clic a “Finalitzar”.\nPas 5. Torna a reiniciar i us convé rebre un Windows 10 saludable que funcioni.\nSi teniu cap problema amb aquest procés, podeu consultar l’excel·lent documentació de Macrium, però no dubteu a fer un comentari a continuació. Estem aquí per ajudar-vos.\nAlternativa: utilitzar Clonezilla en lloc de Macrium\nClonezilla és un LiveCD, de manera que necessitarem un CD / DVD o una unitat flash per instal·lar Clonezilla. Un cop ens iniciem a Clonezilla, seguirem unes indicacions per començar a clonar el vostre disc dur. El primer pas és descarregar Clonezilla i crear el LiveCD que farem servir per clonar el disc dur.\nPas 1. Descarregueu Clonezilla LiveCD. Assegureu-vos de seleccionar “.iso” com a tipus de fitxer i no “.zip”.\nPas 2. Utilitzeu Rufus per copiar el fitxer ISO a una unitat flash, o si voleu instal·lar Clonezilla en un CD / DVD, utilitzeu una eina com ImgBurn.\nPas 3. Assegureu-vos que teniu els dos discs durs connectats al vostre ordinador. Anomenarem la unitat que cloneu a la unitat “font” i la nova unitat es denominarà “unitat” de destinació.\nPas 4. Inseriu el vostre suport de Clonezilla i reinicieu l’ordinador. Quan el vostre ordinador es reinicia, veureu una pantalla d’inici de la BIOS similar a la següent: heu de prémer F12 o la tecla que apareix per accedir al menú d’arrencada..\nPas 5. En aquest menú, podreu veure una llista de totes les unitats connectades. Us mostrarà els vostres discs durs i els suports a què heu instal·lat Clonezilla. Seleccioneu qualsevol que hagi instal·lat Clonezilla i premeu la tecla Enter.\nPas 6. Ara se’t presentarà amb la pantalla de presentació de Clonezilla Live.\nSimplement premeu Enter per iniciar Clonezilla.\nPas 7. Seleccioneu l’idioma i premeu Enter quan digui “no toqueu el mapa de tecles”. Els valors per defecte estan bé aquí. Premeu Enter quan arribeu a la pantalla que diu “Iniciar Clonezilla”.\nPas 8. Seleccioneu la clonació de “dispositiu-dispositiu” mitjançant la tecla de fletxa.\nPas 9. Seleccioneu “mode principiant” i les opcions predeterminades i premeu la tecla Enter.\nPas 10. Seleccioneu el mode “local”, ja que clonarem un disc connectat físicament a un altre.\nPas 11. Primer seleccionareu el disc d’origen i premeu Enter. El menú varia en funció de quantes unitats disposeu, però si només en teniu dues, és bastant senzill.\nPas 12. Seleccioneu el disc de destinació i premeu Enter.\nPas 13. Els valors per defecte aquí estan bé, així que premeu Enter per saltar la verificació / reparació del sistema d’arxius d’origen.\nPas 14. Premeu Enter i Clonezilla us demanarà que verifiqueu que tot és correcte. Mentre us sembli correcte, escriviu “y” i premeu Enter.\nPas 15. També voldreu clonar el carregador d’arrencada, de manera que pugueu arrencar des de la unitat de destinació. Quan se us demani, escriviu “y” i premeu Enter.\nFinalment, s’inicia el procés de clonació. Podeu vigilar la barra de progrés per veure quant de temps trigarà.\nClonezilla executarà alguns diagnòstics quan finalitzi. Podeu prémer “enter” i, a continuació, seleccionar “reiniciar”. A la pantalla del BIOS, haureu de prémer F12 o Del per seleccionar el nou disc dur.\nHauria d’iniciar-se normalment, com ho faria el vostre disc dur, i tot hauria d’estar en funcionament. Clonezilla és una eina més pràctica que Macrium Reflect, de manera que hi ha més possibilitats d’equivocar-se. Per descomptat, si teniu problemes, no dubteu a deixar cap comentari i us ajudarem a resoldre’l.\nClonar un disc dur a Windows 10 és fàcil amb una eina gratuïta com Macrium Reflect. Només és més difícil fer servir Clonezilla. De qualsevol manera, clonar un disc dur és molt millor que haver de començar una nova instal·lació.\nT’estalvies temps i és una excel·lent tècnica per tenir a l’arsenal, si vostè o qualsevol amic o família necessiteu actualitzar o substituir un disc dur en el futur. No dubteu a compartir aquest article si us ha resultat útil i informeu-vos què en penseu als comentaris que es mostren a continuació. Gràcies per llegir.


Arreu als pobles valencians broten muixerangues - Muixeranga.info\nArreu als pobles valencians broten muixerangues\nDurant el Moviment de Recuperació de les Muixerangues es van crear o reviscolar colles a diverses poblacions que han recuperat aquesta antiga tradició valenciana.\nL’Olleria, Gandia, L’Alcúdia. Sueca, Silla, València o Pego han estat junt a la Nova Muixeranga d’Algemesí protagonistes d’aquesta etapa històrica i compten amb colles estables. En una segona etapa la muixeranga ha arribat al Camp de Morvedre, Camp de Túria, Castelló i Vinaròs. Posteriors Hi ha en marxa des de fa temps iniciatives per promoure noves muixerangues a La Marina Alta, Ontinyent i l’Alacantí. Des de l’Entitat Promotora de Muixerangues del País Valencià us oferim unes recomanacions per si voleu crear una colla a la vostra població.\nEl procés és el següent:\n1 – Cal un nucli inicial de 4 o 5 persones (important que hi haja algun xiquet).\n2 – Ens posem en contacte amb una muixeranga veïna o amb l’EPM. Organitzem una xarrada on es presenta el projecte i es fa una demostració de tècnica.\n3 – Cal decidir una data. És convenient actuar tots els anys el mateix dia i a ser possible en un ambient festiu.\n4 – Una vegada posada la data marquem un calendari d’assaigs en caps de setmana anteriors a la festa. Comvoquem amb notes de premsa, xarxes socials, cartells i qualsevol mitjà que ajude a donar difusió.\nCal assegurar-se que el dia del debut vinga gent d’altres colles a fer la pinya, ens donarà més estabilitat i seguretat. Quan la gent de la població veja a gent coneguda pujar, es produeix l’efecte de ‘si ells poden jo també’ i és quan creix la colla. La gent s’apunta a allò que veu amb els seus ulls i al segon any les coses ja van millor.\nA – Crear una colla és relativament senzill, el que costa és mantenir-la en el temps. Per això no es convenient tindre més obligació que la d’actuar una vegada a l’any.\nB – Cal anar amb el temps millorant en tècnica, per això serà important que alguns membres de la colla estiguen disposats a visitar altres colles i aprendre per poder transmetre els coneixements en tornar a la pròpia població.\nSalut, muixerangues i molta sort\nPublicació anterior Castells i Muixerangues\nPublicació següent Muixeranga de Cullera, per molts anys


Cimera al Prat per buscar solucions als continus retards\nEl Ministeri de Foment, la Generalitat i l'Ajuntament es reuneixen per parlar dels retards al Prat / Europa Press\nCimera al Prat per buscar solucions als continus retards i cancel·lacions\nL’Aeroport de Barcelona té un dels pitjors índex de puntualitat d’Europa i la meitat de vols té retards de mitja hora com a mínim\nper Europa Press 29 de novembre de 2018 17:57\nEl Ministeri de Foment ha anunciat aquest dijous que encarregarà un estudi a Eurocontrol perquè analitzi les causes dels retards a l'Aeroport de Barcelona-El Prat, faci un diagnòstic i plantegi una sèrie de mesures de millora que puguin implementar-se a partir de l'estiu de 2019. Ho ha explicat aquest dijous el secretari d'Estat d'Infraestructures, Transport i Habitatge, Pedro Saura, després de la reunió del Comitè de Coordinació Aeroportuària de Catalunya.\nLa reunió ha comptat amb la presència del conseller de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat, Damià Calvet, i del primer tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Barcelona, Gerardo Pisarello, a més d'Aena, Foment del Treball, la Cambra de Comerç de Barcelona i el RACC. La iniciativa, plantejada pel ministeri, busca tenir un diagnòstic "objectiu, tècnic, independent i rigorós" sobre les causes que han provocat els retards i les cancel·lacions en els últims mesos.\nMés info: El Prat es queda petit i tancarà 2018 amb 50 milions de passatgers\nCauses dels retards\nEn una roda de premsa posterior, la secretària general de Transports, María José Rallo, ha posat de manifest la "singularitat operativa" de l'Aeroport de Barcelona perquè els vols requereixen passar en la seva gran majoria per l'espai aeri francès, però ha assenyalat que els problemes no són únicament de Barcelona, sinó també de la capacitat l'espai aeri europeu. La mala climatologia i les vagues a l’aeroport de Marsella també ha tingut un gran impacte en l’operativa del Prat.\nEl conseller de Territori ha valorat positivament les últimes xifres sobre tràfic de passatgers a l’Aeroport de Barcelona-El Prat. Després de la reunió, Calvet ha recordat que es tancarà “l’any amb més de 50 milions de passatgers, superant xifres anteriors, el que constata que l’aeroport de Barcelona va molt bé”. Respecte als retards, ha assegurat que cal “analitzar les causes de la cronificació dels retards al Prat amb rigor i profunditat, perquè tenim el 50% de vols afectats per retards de mitja hora de mitjana”.\nEl marxa el pla BCN a punt\nL'estudi –que estarà a punt al febrer– és la primera de quatre actuacions que durà a terme el govern espanyol per abordar els retards i cancel·lacions sofertes en l'estiu anterior, i que s'emmarquen en el pla 'Bcn a punt', que ja va avançar el ministre de Foment, José Luis Ábalos, divendres passat a Barcelona. Així, el pla de Foment preveu una participació activa de la Direcció General d'Aviació Civil (DGAC) al 'grup de savis' creat per la Comissió Europea, on presentarà propostes a curt termini i "tindrà un paper predominant" per resoldre la situació de capacitat aèria a Europa.\nTambé s'ha creat una Oficina del Pla Atenea dins d’Aena enfocada a la implementació gradual de millores operatives i tècniques en l'espai aeri ia l'aeroport en l'àmbit tecnològic, de procediments i disseny de l'espai aeri. La quarta actuació que pretenen impulsar és una sèrie de reunions amb el sector que compti amb la participació activa de les companyies aèries i que estiguin obertes als membres del comitè aeroportuari.\nEl Prat ja té connexió amb Abu Dhabi\nLes eleccions a la Cambra de Comerç, encallades\nPacte per proposar un president catalanista per a la Fira de Barcelona


Andorra registra 26 nous casos de Covid-19 en l'última setmana\nPublicat 10/8/2020 18:31:31 +02:00CET\nHi ha 72 casos actius i cap hospitalitzat\nANDORRA LA VELLA (ANDORRA), 10 Ag. (EUROPA PRESS)\nAndorra ha registrat 26 nous contagis de Covid-19 en l'última setmana, des del passat dilluns 3 d'agost fins a aquest dilluns, segons les dades facilitades pel Govern del Principat.\nVuit d'aquests nous casos s'han diagnosticat entre divendres i dilluns, i el Ministeri de Salut està duent a terme rastrejos per procedir a aïllar els possibles contactes dels positius i, si és necessari, realitzar-los una prova diagnòstica.\nD'altra banda, 18 persones han rebut l'alta després d'obtenir dos resultats negatius consecutius en les proves de TMA o PCR, que permet assegurar que la infecció està superada i que ja no es pot contagiar a tercers.\n72 CASOS ACTIUS\nA més, hi ha 72 casos d'infecció per coronavirus SARS-CoV-2 en actiu fins a aquest dilluns, vuit més que fa una setmana, quan hi havia 64 pacients diagnosticats en aïllament i seguiment.\nActualment no hi ha cap pacient ingressat a l'hospital per Covid-19; al llarg de l'última setmana, dues persones han estat en observació a l'hospital per indicació dels metges, tot i que presentaven símptomes lleus.\nUN TOTAL DE 52 MORTS\nA Andorra s'han diagnosticat 963 casos de Covid-19 des de l'inici de l'emergència sanitària, i 839 persones s'han recuperat de la malaltia.\nEn total, 52 persones han mort amb infecció de coronavirus SARS-CoV-2 des de l'inici de la pandèmia, i no s'ha produït cap defunció amb Covid-19 des de mitjans de juny.\nEl Govern d'Andorra té previst realitzar una nova actualització de les dades epidemiològiques dimecres que ve a la tarda.


El Dia Internacional de la Dona està marcat per les mobilitzacions al carrer - El triangle\nEl Dia Internacional de la Dona està marcat per les mobilitzacions al carrer\nDins de les accions emmarcades en la jornada de vaga reivindicativa del Dia Internacional de la Dona, a primera hora d'aquest matí s'han produït talls a les principals vies de comunicació de Catalunya així com a diferents vies de les principals ciutats.\nAmb motiu de la vaga general d'avui, considerada la segona feminista de la història, també s'han fet accions per aturar diferents mitjans del transport públic, com és el cas d'estudiants de Lleida que han tallat l'encreuament de l'estació d'autobusos. I a Barcelona un grup de persones han ocupat durant una estona la via dels Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) a Sant Cugat.\nEn aquest context, els responsables del transport públic a Barcelona han informat que a la capital catalana, el Metro, el tramvia i la resta de transports públics avui operaran al 50% en hores puntes i al 25% la resta d'hores.\nEls serveis mínims de Renfe seran del 33% durant tot el dia. Per part seva, FGC funcionaran al 50% en hores puntes, entre 6.30 hores – 9.30 hores i de 17.00 hores a 20.00 hores, i al 25% la resta d'hores. Renfe també ha informat que els serveis mínims són del 72% als trens de llarga distància.\nTransports Metropolitans de Barcelona (TMB) recorda la convocatòria d'una manifestació a les 18.30 hores en la Gran Via de les Corts Catalanes de la capital catalana que ocasionarà el desviament de les línies que transcorren a aquesta hora pel sector central de la ciutat.\nPrev¿Qué pasa con el acuerdo de Grifols por el espacio Barça?\nPuigdemont, Junqueras i Forn, ‘muts’ sobre Castellví


Vídeo resum del partit Soyaux-Angoulême vs Usap + altres notícies - VilaWeb\nAhir divendres la Usap va penjar el resum oficial del partit que havia jugat dijous passat contra Soyaux-Angoulême. Sembla ser a causa d’una polèmica que ha esclatat a les xarxes socials que la LNR, ha decidt penjar el resum d’aquest partit sense esperar al dilluns a la tarda, com fa sempre Una polèmica que ha esclatat a causa de l’assaig marcat per Mathieu Acebes, al minut 31 de partit. Cal recordar que, a Pro D2, no hi ha arbitratge de vídeo. I sembla que tenen raó, i l’assaig no hauria d’haver estat validad ja que, el vídeo mostra clarament com Mathieu Acebes deixa escapar el balon, al moment de marcar l’assaig. Però passa el mateix amb l’assaig marcat pel jugador d’Angulema , el pilar Kessler a les acaballes del partit. Així doncs els errors arbitrals han perjudicat a tots dos equips.\nRecordeu que els catalans van marcar: 2 assajos (Acebes al minut 31 i Shahn Eru al minut 64) 2 transformacions i 3 penalitats totes marcades per Jonathan Bousquet.\n* Per altre costat, i segons France Bleu Roussillon, el club català ha comunicat al segona línia Yohan Vivalda que deixarà el club a finals de temporada. El jugador de 31 anys, encara no ha jugat aquesta temporada a causa de les lesions. Però aquesta es la seua onzena temporada amb l’Usap, encara que al 2012 va deixar el club per jugar dues temporades amb Colomiers. El jugador ha jugat 98 partits amb la samarreta sang i or, i ha marcat 8 assaigs.\n… i el club està negociant per renovar els contractes amb Jonathan Bousquet, Lucas Bachelier, Matteo Rodor i Seilala Lam.


Les excavacions al jaciment de la Timba serveixen per reafirmar els orígens del Penedès | RTVVilafranca\nLes excavacions al jaciment de la Timba serveixen per reafirmar els orígens del Penedès\nEntre les troballes hi ha àmfores fenícies que determinen l’arribada del primer vi a la zona.\nDurant la segona quinzena de juliol els arqueòlegs de la Cooperativa Arqueovitis, amb la col·laboració de la Universitat de Barcelona i l’Ajuntament de Castellet i la Gornal, han estat treballant en el jaciment de la Timba de Santa Bàrbara. Després de tres campanyes d’excavacions, ha quedat a la vista una potent fortificació del segle VII a.c pertanyent a un poblat preibèric situat molt a prop del que posteriorment seria la Via Augusta. Es tracta d’un centre neuràlgic d’intercanvi de mercaderies, de maneres de ser o d’idees que van posar les bases del que després seria la cultura ibèrica al Penedès. Segons l’arqueòleg i codirector del projecte, Dani López, la gran diferència amb altres jaciments del territori és que aquest està datat en la primera edat de ferro i no ha tingut ocupacions posteriors.\nTal i com explicava el Dani López, el fet que aparegui arquitectura amb pedra és una evidència de jerarquització i control del territori, interdependència entre diferents jaciments i, a la vegada, va molt lligat a la introducció de la vinya. I és que la viticultura és un tipus de conreu caracteritzat per l’arrelament al territori i el sedentarisme, i per tant, les construccions de pedra. Entre les troballes hi ha àmfores fenícies que determinen l’arribada del primer vi a la zona.\nLes excavacions van començar al 2016, campanya que va servir per certificar que hi havia un jaciment arqueològic amb construcció amb pedra. Es van trobar també sacrificis fundacionals d’ovelles o cabres, ceràmiques i llavors d’ordi i blat. Al 2017 es va despedregar la fortificació i es van trobar dues monedes de plata del segle III i II a.c. I en aquesta darrera campanya s’han trobat més fragments d’àmfores fenícies, ceràmiques a mà i restes d’animals com són el cavall, el bou o el porc.\nArqueovitis, Castellet i la Gornal, Dani López, jaciment arqueològic, Timba de Santa Bàrbara


EMPRESA. PROTECCIÓ DE DADES - GABINET MATEU GABINETE MATEU\nEn l’àmbit laboral, no és necessari el tractament de dades biomètriques (les que reconeixen característiques físiques, fisiològiques o conductuals d’una persona) per a complir l’obligació de registrar la jornada laboral, ja que es pot fer de manera menys intrusiva amb altres mitjans, com l’ús de targetes.\nNo obstant això, si es du a terme aquest tipus de registre, atès que són dades personals de categoria especial, és necessari efectuar l’avaluació d’impacte en protecció de dades personals, i no fer-ho suposa un incompliment sancionable.\nExpressant-se en aquests termes, l’Agència Estatal de Protecció de Dades (AEPD) ha sancionat una empresa per no avaluar l’impacte en protecció de dades del registre de jornada amb petjada dactilar.\nEl sistema funciona de tal manera que la comparació no es produeix una contra una —és a dir, la del treballador que accedeix amb la seva petjada—, sinó amb totes les que estan emmagatzemades, de manera que es fa una comparació d’un amb diversos cada vegada que s’entra o se surt. Tot i que no es guardi la imatge de la petjada sencera, sinó unes coordenades amb forma de plantilla, és capaç d’identificar unívocament cada empleat confrontant al terminal la presa de la petjada amb les altres.\nL’AEPD considera que aquests sistemes són molt intrusius als drets i llibertats fonamentals de les persones físiques i que existeixen sistemes alternatius que compleixen els principis de proporcionalitat, necessitat i minimització en el tractament de dades.\nEl tractament de dades biomètriques dirigides a identificar de manera unívoca una persona física està prohibit amb caràcter general pel Reglament de Protecció de Dades, per la qual cosa l’organisme esmentat entén que qualsevol excepció a aquesta prohibició ha de ser objecte d’interpretació restrictiva.


Els recursos i serveis d’accessibilitat implementats fins ara al Museu Blau situen aquest equipament en una posició capdavantera entre els museus públics de la ciutat de Barcelona. El projecte d’accessibilitat del Museu Blau, iniciat l’any 2011, continua ampliant i millorant els serveis i recursos a l’abast de les persones amb discapacitat.\nEs permet l’accés de gossos pigall i gossos d’assistència a tots els espais del centre.\nAscensor per accedir al Museu Blau\nLavabos adaptats en tot l’edifici\nEncaminador podotàctil d’accés al punt d’informació (punt d’inici: entrada principal del Museu, a mà esquerra).\nEls mostradors de compra d’entrades disposen d’una zona adaptada per a l’apropament de persones amb cadires de rodes o de baixa estatura.\nPlànol en relleu i braille del Museu (al costat del punt d’informació) per conèixer les principals característiques de l’edifici i orientar-s’hi\nTríptics d’informació del Museu en grans caràcters i en braille\nAnell magnètic al punt d’informació i a la sala d’actes del Museu\nIndicacions dels espais i les sales en relleu i en braille\nPeces de col·lecció, maquetes, reproduccions tàctils, esquemes i dibuixos al llarg de l’exposició\nTextos i cartel·les de les 17 taules interactives amb grans caràcters i en braille\nUn total de 50 objectes que es poden tocar lliurement –entre peces originals i maquetes– acompanyats d’esquemes en relleu i textos en grans caràcters i en braille\nPersonal del Museu amb formació en matèria d’accessibilitat i atenció a les persones amb discapacitats\nTarifes reduïdes o gratuïtes a les persones amb discapacitat titulars de la Targeta Rosa Reduïda o la Targeta Rosa Gratuïta. Disposen d’entrada gratuïta els posseïdors del passi metropolità d’acompanyant d’una persona amb discapacitat\nFonoteca sonora a la Mediateca.


L’Ajuntament d’Altafulla congelarà les ordenances fiscals de l’any que ve\nHo ha avançat el regidor d’Hisenda, Pere Gomés, en una entrevista al nou magazín d’Altafulla Ràdio “L’Hora Local”\nLes principals ordenances fiscals que afecten la majoria de la ciutadania d’Altafulla no s’incrementaran el 2019. Així ho ha avançat aquest dimecres l'alcalde accidental i regidor d’Hisenda de l’Ajuntament d’Altafulla, Pere Gomés, en una entrevista al nou magazín d’Altafulla Ràdio “L’Hora Local”, conduït per Eduard Virgili.\nL'edil de l'àrea econòmica d’Altafulla ha explicat que cap ordenança fiscal per al 2019 s’apujarà. Ni l’IBI, ni la recollida d’escombraries, ni l’impost sobre vehicles de tracció mecànica, entre d’altres, veuran incrementat el seu preu. En aquest sentit, Pere Gomés ha defensat que amb la congelació de preus d’aquestes ordenances el govern manté el compromís de mantenir la pressió fiscal com ha fet en els darrers anys. De fet, així es va acordar en la Comissió d’Hisenda que es va mantenir el passat dilluns.\nEl regidor d’Hisenda, Pere Gomés, ha recordat que en els darrers quatre anys l’IBI a Altafulla s’ha mantingut, a diferència de l’increment que han experimentat altres indicadors del cost de la vida com l’IPC (Índex de Preus al Consum). D’aquesta manera, per a l'exercici 2019 l’Impost sobre els Béns Immobles serà altre cop del 0'88 % de tipus de gravamen, quan es tracti de béns de naturalesa urbana i el 0,56%, quan es tracti de béns de naturalesa rústica. També ha recordat que es mantindran les mateixes bonificacions com ara la del 20 % que se li apliquen a les famílies nombroses que resideixin en el mateix domicili.\nPere Gomés, regidor d'Hisenda


TOTsuma: 16ens a la XV Volta a la Cerdanya\n16ens a la XV Volta a la Cerdanya\nAquest any, segons PROBIKE, amb dues etapes especialment dures\nEl passat divendres amb en Xavi González enfilàvem camí cap a Castellar de N’Hug (Alt Berguedà) per participar a la XV Volta a la Cerdanya.\nAquest any calia fer aproximadament 180 quilòmetres i 6000 metres de desnivell positiu (al final va ser més) en dues etapes circulars, amb sortida i arribada a Castellar de N’Hug, seguint, en gran part, l’itinerari de la Ruta de l’Ermità. Una ruta que transcorre pels camins de muntanya que comunicaven els antics comtats medievals del Berguedà, la Cerdanya i el Ripollès.\nHi havia un total de 220 participants repartits en equips de dos i de tres. Nosaltres teníem el número 77.\nVam sortir de Sant Feliu cap a les 16:00h i vam arribar a Castellar de N’Hug cap a les 18:00h. Al cap de poca estona s’iniciava el briefing.\nEn aquest moment ens feien entrega del roadbook del dissabte amb el perfil altimètric de la primera prova i ens el comentaven. Buff...! primer dia 97 quilòmetres amb un desnivell positiu impactant a primer cop d’ull (3200m). La prova, literalment ens van dir que era: dura, dura, dura, duríssima, i que anéssim amb molt de compte que el terreny estava molt enfangat, relliscós i que hi havia molta pedra. En el roadbook s’incloïen fins i tot punts d’abandonament. Resumint, que estàvem cagats!\nTant el dissabte com el diumenge s’incloïen “trams d’orientació”, uns trams que calia fer sense ajuda de cap mapa d’orientació, sabies d’on sorties i on arribaves; sota els ulls de l’organització eren trams prou obvis perquè s’havia de seguir les marques de la ruta de l’ermità però amb prou feines es veien i el primer dia encara era fosc en el primer tram. Pensem que se’ls podien haver estalviat perfectament! De fet ens vam equivocar en un tros el primer dia i vam haver de tornar enrera.\nEn el briefing, es va decidir aleatòriament que la primera parella a partir de la qual es sortiria l’endemà fos la número 29.\nCap a les 21:00h a sopar (amanida, espaghetti, botifarra amb patates i macedònia), i a dormir aviat que l’endemà a les 4:45h. ens havíem de llevar, esmorzar (minis de pernil dolç i formatge, cereals, llet, cafè, melmelada, galetes) i preparar-nos per sortir a les 6:00h del matí. Es sortia cada 20” i el primer tram que calia afrontar al cap de pocs metres era el d’orientació del dia. Imagineu-vos a les 6:00h del matí, en plena foscor, amb l’ajuda dels frontals intentant combinar el no caure amb llegir el roadbook (en Xavi González) i anar posant a zero i controlant els parcials (un servidor).\nEl dissabte segons l’organització era el més dur, no tan sols pels quilòmetres sinó sobretot pel desnivell, va ser un puja i baixa constant. La tònica de les pujades i baixades del cap de setmana era la següent: pujades molt llargues i amb molt de desnivell positiu i baixades molt llargues. Això sí, eren pujades i baixades on predominava la pedra, no hi havia descans pujant, ni descans baixant. El primer dia vam acabar dolorits de genolls per la duresa de les pujades, de canells per la duresa de les baixades i d’esquena per la duresa d’aguantar tanta estona en la mateixa posició i carregant el camelback. Anècdota del dia: Segon tram d’orientació del dia, la darrera pujada, de 8 quilòmetres i per asfalt, segur que molts la coneixereu, el coll de la Creueta (justament des d’on comença la part dura, a l’altura de la fàbrica de ciment i fins a Castellar de N’Hug). Aquí si que no hi havia pèrdua, amunt i crits! Valoració del dia: Cansats, contents de la posició, contents de que no ens hagués plogut (a gran part dels participants els va enganxar la pluja i ho van passar força malament), amb l’esperança que el dia següent no fos tant dura i que tampoc ens plogués.\nEl dissabte un cop dutxats i canviats vam aprofitar per estirar-nos a les lliteres a dormir una mica perquè la nit abans havia estat una nit de concert de roncs i ronquets de totes menes. Imagineu-vos al voltant de 25 tius en una mateixa habitació, quan no roncava un, roncava l’altre, i aquí un servidor que necessita cert silenci abans no agafa el son les va passar putes!\nA les 20:00h. del dissabte briefing pel diumenge. Segon dia, 72 quilòmetres la majoria de pujada!!! Ens van donar el roadbook de l’endemà i SORPRESA, no gaire grata perquè no dir-ho, pujada del dia: el coll de Pal. Una pujada de 20 quilòmetres, dels quals els cinc primers i els tres darrers per carretera. Els que l’heu fet amb la bici de carretera sabreu el pa que s’hi dóna! Doncs si féssiu la pujada que vam fer amb la btt us riuríeu del desnivell positiu en carretera!\nRetornant al briefing només dir-vos que a les 20:00h encara faltava gent per arribar de la prova, més de 13 hores de durada. Van arribar a quarts de nou i van asseure’s enfangats de dalt a baix per escoltar la ruta de l’endemà. Això és tenir-los ben posats! D’altres ja feia estona que havien abandonat i que ja eren als seus llocs de destí.\nA les 21:00h a sopar (amanida, macarrons, pollastre a la brasa, síndria) i a dormir que l’endemà a les 6:00h tocaven matines fresques i fines! Esmorzar (el mateix del dia anterior) i a les 7:35h sortíem (l’ordre de sortida anava en l’ordre invers del d’arribada). Quan cridava a la gent per sortir i la parella o el trio es posaven a la línia de sortida i feia el compte enrera si el de Probike els coneixia deia quatre tonteries com ara: Ui segur que abandones!, o recordava que eren una parella que havien vingut a totes les edicions, etc. a nosaltres el primer dia no ens va dir res, però el segon dia, atenció al comentari: Xavi Conchillo i Xavi González, els dos Xavi’s, compte amb aquests que tenen cames llargues, 3, 2, 1, fora ... vinga nois, que vagi bé!\nEl segon dia, sort que no va ploure, no les teníem totes si plovia, afrontar aquell perfil en aquell terreny hagués estat complicat, a més tota la tarda del dissabte havia plogut.\nTot i que feia molt fred les primeres hores, no va ploure i allà estàvem, girant pàgines de roadbook i passant parcials.\nEncara no havíem arribat a la pujada del coll de Pal que ja ens l’imaginàvem! Això sí, sense desmerèixer, el coll de Pal, però vam fer una pujada de 7 quilòmetres només començar, després de la baixada que ... fillets de Déu!!! Aquesta sí que va fer mal tant aviat. No podies mirar enlaire perquè no s’acabava mai. Com diu en Xavi vam haver de posar tota “la traca” (pinyó gran i plat petit). Una altra constant de la cursa era la situació dels controls, normalment al final de pujades llargues, però això tenia una vessant bona i dolenta alhora. Al final vam deduir que era positiu trobar l’avituallament perquè t’avituallaves, lògicament, però alhora implicava que tot seguit hi havia la part més dura de la pujada que estàvem fent, o sigui que quan veies els controls no sabies si alegrar-te o, perquè no dir-ho, maleir els de Probike pel què seguia!\nFinalment pujada al Coll de Pal, eh,.... mmmm, eh,..no hase falta desir nada más!!! Dura de collons! Imagineu-vos uns 18 quilòmetres pujant sense descans, i quan més puges més inclinació, i el terreny més pedregós i àrid.\nAnècdota del dia: Un cop vam baixar el Coll de Pal per la banda de la Molina, vam agafar part d’alguns dels camins del bike park de la Molina amb revolts peraltats inclosos i aquí ve la bogeria del dia: per tornar a pujar de les pistes de la Molina cap a la part de dalt del Coll de la Creueta, ens van fer pujar directament per la pista negra de la Molina amb la bici a coll, arrastrant-la o com c_ _ _ _ _ poguessis!! Havies de clavar les puntes de les sabates contra el terra per evitar relliscar enrera, no sé el desnivell que hi havia perquè no portàvem “ordenyador de abordo” però allò tirava més a vertical que a horitzontal això segur!\nValoració del dia: Seré original: cansats. Un cop finalitzada l’etapa més que contents, feliços per haver acabat una XV volta a la Cerdanya tant dura. Per en Xavi González ja era la tercera al pot i per a mi la primera. En Xavi va reconèixer que havia estat molt dura i quan vam veure el perfil del diumenge el dissabte no les teníem totes, sort que la pluja no va fer acte de presència. El cos va respondre, i el més important és que mecànicament no vam tenir cap problema, ni una punxada! El punt de la mecànica feia patir molt sobretot a les baixades, perquè baixàvem força ràpid, la suspensió del davant gairebé no donava l’abast amb tanta roca i els pneumàtics van patir molt.\nDurant el sopar del dissabte vam conèixer “en persona” a la Noemia Lopes (http://locurasdelanoe.blogspot.com/), l’Ada Xinxó (http://salutirauxa.blogspot.com/), en Carles Bernat “Charlie” i la Carol (http://ritmobisonte.blogspot.com/), unes màquines de fer quilòmetres, i que ja coneixíem pels seus blocs. A l’habitació vam conèixer tres btteros més molt ben parits que van venir de Castelló de la Plana (Miguel, José i César) expressament per fer la cursa. El darrer dia, com són les coses, gairebé vam acabar l’etapa tots plegats. Dic “gairebé” perquè els vam passar a la darrera pujada i quan vam començar el tram d’orientació, ens vam equivocar. Havíem de baixar per una vall estreta entre muntanyes i nosaltres no vam girar i vam continuar carenant la muntanya. I que no venen, que no venen,... i que no hi ha roderes a terra, i al final els veiem petiiiiiiiits baixant per la vall. Girem la btt i enlloc de tornar enrera tirem pel recte i baixem a peu la muntanya directament per on estàvem. Els interceptem, els comuniquem que sort que els hem vist i els traiem força temps durant la que ja és la darrera baixada trialera abans de l’arribada.\nDurant la Volta a la Cerdanya malgrat les baixades eren dures, no importava que hi haguessin pedres, fang, sorra, que fossin amples, estretes, que hi hagués molt o poc desnivell,... Les baixades ens podien! Allà si que ho vaig veure clar enmig de tant bttero, tot i controlant, baixàvem amb ganes. El segon dia vam baixar el Coll Roig per una pista amb pedra petita on el comptaquilòmetres un moment que el vaig mirar, rondava els 60km/h.\nBé no em vull allargar més, us convido a llegir la crònica que la Noe i l’Ada han fet als seus blocs, aporten dades molt més precises que les meves sobre el recorregut, i fins i tot sortim en alguns dels comentaris i en alguna foto.\nPublicat per Xavi a 22:24:00


Cap un Habitat(ge) Sostenible – Joan Sabaté | Els futurs de la biblioteca pública\nAquest text és un extracte dels documents elaborats per al Consell Assessor per al Desenvoluament Sostenible, CADS, i publicats dins dels informes Cap un Habitat(ge) Sostenible i II Informe Sobre el Canvi Climàtic a Catalunya.\nFa trenta anys, en un país encara impregnat del tuf de franquisme i que començava el seu camí cap a la democràcia, alguns joves fèiem els nostres primers passos en el mon de l’ecologisme.\nAvui l’ecologia, o si prefereixen en l’expressió popularitzada per l’informe Brundtland, el desenvolupament sostenible, no és ja una utopia sinó una necessitat ineludible. La sostenibilitat es planteja com una exigència ètica —de compromís amb les generacions futures—que qüestiona les bases del sistema econòmic vigent, al constatar el caràcter finit dels recursos naturals i defensar la necessitat d’incorporar dins del sistema econòmic els costos ambientals.\nEn aquests trenta anys, els que van des de l’inici de l’ecologisme fins al moment actual, s’ha generat enormes quantitats d’anàlisis, estudis i alternatives, que demostren que el sistema productiu actual és una enorme maquinària de degradació dels recursos abocada irremissiblement al fracàs.\nLa creació, l’any 1988, del Plafó Intergovernamental d’Experts sobre el Canvi Climàtic (IPCC), sota el patrocini de l’Organització Meteorològica Mundial (OMM) i del Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient (PNUMA), va permetre avaluar, amb dades científiques contrastades, els efectes de l’activitat humana sobre l’escalfament global i les seves conseqüències ambientals, econòmiques i socials. Des d’aquell any els successius informes emesos d’aquest organisme internacional han anat mostrat a la llum pública la intensitat dels canvis produïts i els factors de risc que se’n deriven si no es modifiquen les condicions del model de desenvolupament.\nL’estudi encarregat el 2006 pel govern britànic Sir Nicholas Stern, ex-director econòmic del Banc Mundial, va plantejar per primera vegada el cost econòmic i social del canvi climàtic. Les conclusions d’aquest informe, el primer dirigit per un no ambientalista, avisa que si no es prenen mesures contundents per a aturar l’emissió de gasós d’efecte hivernacle, GEH, podria produir-se una crisi econòmica sense precedents, “amb caigudes continuades del 5% del PIB mundial que podrien arribar, si es considera un conjunt més ampli de riscos, al 20% del PIB. El mateix informe afirma que la modificació del clima de la segona part d’aquest segle depèn en gran mesura de les accions que s’emprenguin en els propers 10-20 anys, i que els riscos d’actuar massa tard poden comportar trastorns econòmics i socials comparables als de “les grans guerres i la depressió econòmica de la primera meitat del s XX”.\nLa formula de G.H. Brundtland, que ha estat qüestionada en alguns àmbits, però posseeix una virtut innegable: la seva claredat. Sembla difícil que ningú pugui oposar-se a la idea de que per a satisfer les necessitats actuals, no pugui posar-se en perill “…la capacitat de les generacions futures per a satisfer les seves”. El problema és definir quines són les condicions per a que aquest creixement sigui possible, i com implementar-les amb la rapidesa necessària.\nSabem quins són els principals reptes ambientals: el més important, i potser el més gran que mai ha hagut afrontat la humanitat, el canvi climàtic provocat pels GEH i coneixem les possibles conseqüències d’aquest escalfament global: l’augment de fenòmens meteorològics extrems, els canvis en els règims de pluja, o l’augment del nivell del mar. També sabem que no seran homogenis a tot el món. A Catalunya l’increment de les temperatures pot ser important, però potser sigui més notable la disminució de les precipitacions, amb escenaris que apunten cap una reducció del 30% o més.\nExisteixen però altres amenaces. A tot el món s’extreuen cada any 20.000 milions de tones (MT) de pedra, graves i sorra, 1.400 MT de mineral de ferro per a la industria siderúrgica i una quantitat similar per a l’obtenció de coure. La quantitat d’acer consumit per càpita a tot el món l’any 2001, arribava als cent trenta set quilograms per persona, gairebé el doble del seu pes. L’impacte sobre el medi natural que provoca l’extracció d’aquestes quantitats ingents de materials és enorme. A més, alguns dels sistemes de processament dels minerals generen residus d’elevada toxicitat. En el cas del processament de l’alumini per a cada tona de metall cal processar quatre tones de bauxita i el procés deixa una tona d’un residu d’elevada perillositat, anomenat “fang vermell”, que s’emmagatzema en grans preses que acaben per contaminar les aigües superficials i subterrànies. En altres casos l’extracció implica la desforestació de grans àrees de boscos primaris o l’emmetzinament dels hàbitats naturals, com és el cas de l’extracció d’or, a partir de la lixiviació amb cianur.\nL’actual model de desenvolupament no fa sinó incrementar el problema: generant productes inútils, o be d’una utilitat molt limitada en el temps —els anomenats d’un sòl us— i fabricant-los amb una enorme ineficiència en l’ús de les matèries primeres i de l’energia. Però la raó d’aquesta situació no rau en la mala fe dels empresaris o dels polítics, ni en la manca de tecnologies més eficients, sinó en la simple però demolidora raó de la manca de valor econòmic dels costos ambientals, com poden ser l’exhauriment dels recursos, la degradació de territori i dels ecosistemes, o les emissions de contaminants a l’atmosfera i els rius. Per modificar el model és necessari atribuir un valor econòmic a tots els elements del cicle, incorporant-los dins del procés econòmic. Si fem això ens adonarem que és més raonable procurar tancar els cicles de la matèria, l’energia i l’aigua, que no pas haver de pagar pels efectes que ocasiona haver-los deixat oberts. L’exemple més important d’aquesta manera de procedir té milions d’anys; és la natura. Hem d’aprendre dels seus sofisticats mètodes. Cal dissenyar un sistema de producció que reinverteixi els residus generats per tal de crear nous productes, i que per fer-ho utilitzi l’única font d’energia de disponibilitat il·limitada i sense danys col·laterals a la vida, que és el sol. Fer-ho portarà a substituir les mines per les deixalleries i l’extracció pel reciclatge, utilitzar l’energia renovable del sol i limitar el consum d’aigua dins dels límits de regeneració del propi sistema climàtic.\nAquest model no és una utopia. Existeixen ara mateix exemples reeixits d’empreses que apliquen aquestes bones practiques. Probablement el cas més emblemàtic és el de l’empresa nord-americana Interface, dedicada a la fabricació de moquetes sintètiques. El procés de transformació que va dur a terme, i que Ray C. Anderson explica al seu llibre es va basar en una acurada anàlisi de la situació inicial de l’empresa i un pla de millora sistemàtica dels seus processos, amb el doble objectiu de reduir-ne l’impacte i mantenir la viabilitat econòmica. El treball dut a terme per Interface va incloure l’anàlisi “in situ” de les emissions de totes les seves factories arreu del mon, que incloïen més de 250 productes tòxics. Varen descobrir que el problema era una estructura de cicles oberts que consumia recursos naturals no renovables i generava emissions toxiques a l’atmosfera i van proposar-se de transformar-lo en un sistema de cicle tancat, en el que la matèria primera del procés fos el residu generat pel seu propi producte, un cop acabada la seva vida útil.\nEl segon pas va ser descobrir que si enlloc de vendre el producte, simplement oferia els serveis que necessitava el client —disposar d’una moqueta en condicions d’us— podien garantir la disponibilitat de la matèria primera —la moqueta reciclada— i fidelitzava el client ja que ells s’encarregaven de totes les operacions de manteniment. Interface ha aconseguit que tota la cadena de valor (que és alhora el cicle de vida del seu producte) estigui sota una sola responsabilitat i, per tant, aprofiti totes les eficiències obtingudes per a crear valor.


Inici > Turisme > Turisme > Informació pràctica > Caldes d'Estrac\nEl terme municipal de Caldes d'Estrac, conegut també com Caldetes, és un dels que té la superfície més reduïda del país, amb una extensió de 0,9 quilòmetres quadrats. Tres importants vies de comunicació –la carretera Nacional II, l´autopista C-32 i el tren de Barcelona a Girona per la costa- el travessen. El poble està protegit per la Serralada Litoral, que discorre paral·lela a la costa, i gaudeix d´un clima envejable, amb primaveres avançades i hiverns i estius suaus.\nSituat a la comarca del Maresme, a 36 quilòmetres al nord-est de Barcelona i al sud de Girona, Caldes d´Estrac compta amb diversos atractius turístics que la converteixen en una zona visitada per persones d´arreu durant totes les èpoques de l´any.\nPodeu consultar els indicadors demogràfics de Caldes d'Estrac al web de l'Idescat.\nDescarrega't el Plànol turístic del municipi en català\nVersió: Castellà , Français


Renoir: Apoteosi impressionista\nLa ‘rentrée’ artística\nBarcelona (Fundació Mapfre ) i Madrid (Museu Thyssen ) rivalitzen amb les millors obres de l’artista francès\n11/09/2016 02:52 Actualizado a 12/09/2016 17:57\nLa temporada artística d’aquesta tardor tindrà com a gran protagonista el pintor impressionista francès Pierre-Auguste Renoir (1841-1919), de qui es programen exposicions a la Fundació Mapfre, a Barcelona, i al Museu Thyssen-Bornemisza, a Madrid. Renoir entre dones i Renoir. Intimidad són els títols de les respectives exposicions que permetran admirar la varietat de gèneres d’aquest artista, des dels paisatges fins a les natures mortes, des dels retrats i escenes en grup fins als nus.\nLa primera de les exposicions que ens arriba és la que organitza la Fundació Mapfre: Renoir entre dones. De l’ideal modern a l’ideal clàssic. Col·leccions dels museus , que podrà visitar-se a partir del 17 de setembre a la casa Garriga i Nogués de Barcelona i es mantindrà oberta fins al 8 de gener del 2017. Inclou 70 obres, més de la meitat de les quals corresponen a diferents interpretacions que fa el pintor francès de la dona. “Destaca el protagonisme de la parisenca moderna en les seves teles impressionistes, la visió més intimista de la imatge maternal i la bellesa intemporal del nu integrat a la natura, tan característic dels seus últims anys”, assenyalen els organitzadors. Un exemple d’aquesta última tendència és Les, un oli que va pintar entre 1918 i 1919 que procedeix del Museu d’Orsay. La resta són obres d’altres artistes sobre aquesta mateixa temàtica, amb peces de Van Gogh, Maurice Denis, Edgar Degas, Pierre Bonnard i Pablo Picasso.\nLa gran atracció de l’exposició serà l’oli Ball del Moulin de la Galette, pintada el 1876, una de les seves obres més conegudes. La va comprar el pintor Gustave Caillebotte, que el 1894 el va llegar a l’ Estat francès. Des d’aleshores ha passat pels museus de Luxemburg, del Louvre, Jeu de Paume i D’Orsay, on és des del 1986. El quadre, que representa un ball al Moulin de la Galette, un popular berenador de la capital francesa, torna a Espanya després de cent anys. Va formar part de la monumental exposició sobre Art francès que es va celebrar el 1917 al Palau de Belles Arts de Barcelona (un edifici construït per a l’ Exposició Universal del 1888 al costat del passeig de Lluís Companys i davant el parc de la Ciutadella, i que va ser demolit el 1942). Aquella vegada ja es va destacar en la premsa aquesta obra de Renoir com una de les més conegudes, malgrat que compartia cartell amb Courbet, Gauguin, Manet, Degas, Monet, Pissarro, Sisley, Cezanne, Toulouse-Lautrec i altres noms il·lustres, fins a un miler de quadres.\nObra cabdal. L’oli ‘Ball del Moulin de la Galette’, del 1876, mesura 131,5 per 176,5 i forma part del Museu d’Orsay de París\nPhoto RMN - Herve Lewandowski / © Photo RMN - Herve Lewandowski\nResulta il·lustratiu que arran d’aquella exposició l’escriptor i periodista madrileny José Francés (que va acabar casant-se amb la ballarina catalana Aurea de Sarrà i va morir a Arenys d’Empordà el 1964) va escriure un contundent article a la revista Nuevo Mundo (27/IV/1917): “Por un momento soñamos aquí en Madrid unos cuantos utópicos en la repetición –ya que no era posible la primacía– del espléndido espectáculo. Pero hemos desistido con desaliento y pena. Ni tenemos local, ni se lograría dinero suficiente, ni dejarían de asomar –más numerosos aquí que en Barcelona– los obstáculos de un partidismo fanático o remunerado”. De tota manera, segons l’autor, la dificultat més insalvable per a una exposició tan magna era la falta d’un local adequat. I acabava el seu article assenyalant: “A Barcelona iremos en gustosa peregrinación estética y concederemos al importantísimo acontecimiento toda la extensión que merece”.\nDe Ball del Moulin de la GaletteRenoir en va fer una segona versió que es va vendre en una subhasta de Sotheby’s de Nova York el maig del 1990 per 78,1 milions de dòlars, situant-se entre les deu obres més cares de la història. Toulouse-Lautrec té un oli amb aquest mateix títol del 1889, i Ramon Casas, un altre del 1891, que és al Museu del Cau Ferrat de Sitges.\nUn mes després de l’obertura d’aquesta exposició, s’obrirà Renoir. Intimitat al Museu Thyssen-Bornemisza de Madrid. Aquesta retrospectiva se celebrarà del 18 d’octubre al 22 de gener del 2017, amb 75 obres de l’artista francès. Posteriorment s’exhibirà al Museu de Belles Arts de Bilbao, entre el 7 de febrer i el 15 de maig del 2017. També s’hi exhibiran préstecs de museus i col·leccions com el Marmottan Monet de París, l’ Art Institute de Chicago, el Puixkin de Moscou, el Paul Getty de Los Angeles, la National Gallery de Londres i el Metropolitan de Nova York.\nEl comissari de l’exposició, Guillermo Solana, ha organitzat un recorregut temàtic al voltant de cinc apartats: impressionisme, retrats, paisatges, escenes familiars i banyistes. L’etapa impressionista, entre 1869 i 1880, ocupa tres sales i reuneix algunes de les icones de la seva carrera, com Banys al Sena (1869), que va pintar a La Grenouillère, zona de lleure als afores de París on anava a treballar amb Monet, i retrats femenins com Retrat de la dona de Monet (1874), El passeig (1870) i Dona amb para-sol en un jardí (1875), a més d’un dibuix preparatori de Ball del Moulin de la Galette. A partir del 1881, Renoir torna a posar la mirada en la tradició clàssica, sense abandonar el llenguatge impressionista, però amb més èmfasi en el dibuix. S’exposen en altres apartats la seva faceta com a retratista de la societat parisenca, els seus paisatges (costa de Normandia, Guernsey, la Provença i sud d’ Itàlia) i escenes familiars i domèstiques, com Maternitat (1885) i Aline(1915). I tanca l’exposició amb una sèrie sobre banyistes i nus a l’aire lliure.