Encuentra aquí información de Regne Unit de Gran Bretanya i Irlanda del Nord # Reino Unido de Gran Bretaña e Irlanda del Norte para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\nRegne Unit de Gran Bretanya i Irlanda del Nord # Reino Unido de Gran Bretaña e Irlanda del Norte\n1. Trets generals de la Gran Bretanya.................................................................5\n1.1 L'organització político-administrativa..................................................5\n1.2 Per què és un país multicultural?........................................................6\n1.3 Bandera ..............................................................................................8\n2. Història de la Gran Bretanya............................................................................9\n3. Trets característics de cada cultura...............................................................13\n3.1 Irlanda del nord.................................................................................13\n3.1.3 Sistema educatiu.................................................................15\n3.2.3 Sistema educatiu.................................................................25\n3.3.3 Sistema educatiu.................................................................35\n3.4.3 Sistema educatiu.................................................................44\n4. Comparació de les Cultures...........................................................................49\nEl tema que he escollit per a aquest treball és les diferents cultures de la Gran Bretanya, el qual m'ha permès conèixer quatre cultures que són diferents a la nostra ja que tenen unes tradicions, creences, llengua, literatura i altres trets que fan que siguin particulars de la seva terra.\nEl motiu pel qual em vaig decidir a desenvolupar aquest tema va ser perquè crec que és interessant i enriquidor conèixer més cultures a part de la nostra, no podem creure que a totes les parts del món hi ha les mateixes costums i tradicions que tenim nosaltres, sinó que cada lloc en té unes de particulars; com que l'anglès és una llengua que m'agrada molt, em vaig decidir per a investigar sobre una part de la societat que la parla i, per tant, conèixer la seva cultura.\nEl treball, l'he estructurat en 4 punts principals, els quals són: trets generals de la Gran Bretanya, història de la Gran Bretanya, trets característics de cada cultura, i Comparació de les cultures. En els trets característics de la Gran Bretanya he fet una breu introducció del país on hi ha situades les quatre cultures, explicant el perquè és un país multicultural, l'organització político-administrativa, i la formació de la bandera. En la història, tal com ho indica el títol he explicat de forma resumida la història de la Gran Bretanya, des de la seva formació al s. V fins al segle XX. En els trets característics de cada cultura, he dividit l'apartat en quatre blocs: Irlanda, Escòcia, Anglaterra i Gal·les, on a cada lloc he explicat sis mateixos punts, els casaments, la llengua, la literatura, el sistema educatiu, la bandera i la gastronomia. M'he basat en aquests punts perquè penso que, en primer lloc, el casament és una cerimònia la qual es celebra a tot el món, però a cada lloc ho fan de la seva manera, i crec que són molt interessants les costums i tradicions que utilitzen per a celebrar-la. En segon lloc, la llengua és un element molt important de la cultura ja que és la eina que utilitzem les persones per a parlar. En tercer lloc he explicat el sistema educatiu perquè és l'escola la que instrueix els nens, i per tant, ajuda a formar la seva personalitat.\nEn quart lloc he explicat la literatura perquè són els autors els que expliquen què ha passat en cada moment de la història d'una manera o altra en els seus llibres, tant objectivament com subjectivament, deixant entreveure-ho pels ideals reflectits en el text. El cinquè punt que he explicat és l'origen i la formació de la bandera de cada regió perquè és un tret identificador d'aquella societat. L'últim punt és la gastronomia perquè trobo curiós la forma d'alimentar-se en cada regió ja que no tots seguim la mateixa dieta, sinó que cada regió te la seva pròpia i els seus plats tradicionals. En la comparació de les cultures, tal com indica el títol he fet una comparació entre els sis punts en què m'he basat explicant les cultures.\nA part, abans de començar a explicar els trets de cada regió i en el cas del primer punt, de la Gran Bretanya en general, he fet una breu introducció citant el tipus de govern, la organització administrativa, la religió, etc.\nEn conclusió, he escollit aquest tema perquè és interessant per a mi, i l'he enfocat explicant les quatre cultures que hi ha actualment a la Gran Bretanya, el perquè del multiculturalisme en aquest país, i una comparació entre elles.\n1. TRETS GENERALS DE LA GRAN BRETANYA\nNom oficial: United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda del Nord)\nSuperfície: 244 100 km2\nPoblació: 57 236 000 h.\nCapital: Londres (6 735 400 h.)\nCiutats principals: Birmingham (993 700 h.), Leeds (709 600 h.), Glasgow (703 200 h.), Liverpool (469 600 h.)\nForma d'estat i de govern: monarquia parlamentària\nDivisió política: quatre països: Anglaterra ( 7 comptats metropolitans i 39 comptats), Escòcia ( 12 regions) Gal·les (8 comptats) i Irlanda del Nord (26 districtes)\nDensitat de població: 234 h./km2\nLlengües: Anglès (oficial), gal·lès, gaèlic\nUnitat monetària: lliura esterlina (=100 pence)\n1.1. L'Organització política i administrativa\nEl regne Unit és una monarquia constitucional de democràcia parlamentària. En el sentit formal, no té una constitució escrita, el sistema legislatiu es basa en documents molt antics, en les decisions dels tribunals al llarg de la història i en els usos i costums. Els poders del monarca tampoc estan definits exactament i, per bé que teòricament tots els actes i decisions d'estat es prenen en nom seu, no intervé personalment en el govern. El monarca és el cap de l'estat, de l'exèrcit i de l'Església d'Anglaterra; pot exercir la prerrogativa reial de fer nomenaments, convocar o dissoldre el Parlament i establir relacions internacionals.\nEl cap del Govern és el primer ministre, per nomenament del monarca, el qual escull sempre el líder del partit que té la majoria parlamentària. Ell és qui nomena els titulars dels departaments governamentals o ministres.\nFormen part del Parlament la Corona i dues cambres, la dels Lords que està integrada per nobles, que poden tenir el títol per via hereditària o per designació vitalícia, arquebisbes i bisbes. Ha perdut moltes de les seves antigues atribucions a favor de la Cambra dels Comuns, però encara pot exercir el seu dret a vot durant un any sobre les lleis que promulga aquella. La Cambra dels Comuns és la que exerceix el poder legislatiu; està formada per 650 diputats elegits per sufragi universal per a un període màxim de cinc anys.\n1.2. Per què és un país multicultural?\n1.2.1 Creixement demogràfic\nLa gran Bretanya és un país densament poblat. El creixement ha estat lent però continuat excepte en períodes com el de la pesta negra al segle XIV. La Revolució Industrial va provocar un desenvolupament molt gran, la natalitat es va mantenir molt alta fins a la dècada del 1870 i la mortalitat va experimentar una forta davallada. Els fluxos migratoris van ser importants. Durant el s. XIX hi va haver un fort èxode rural que es va dirigir a les àrees mineres, una segona onada de migració interna es produí al final de la Primera Guerra Mundial, a causa del declivi de la indústria pesant a les regions tradicionals a favor de les noves àrees dels Midlands i del nord d'Anglaterra. Aquest moviment quedà aturat amb l'inici de la Segona Guerra Mundial.\n1.2.2 Una població distribuïda desigualment\nLa distribució geogràfica de la població britànica és molt poc homogènia: mentre que la densitat de la població en el conjunt de la Gran Bretanya és de 234 habitants per km2, a Anglaterra arriba als 366 habitants per km2, Gales en té 138 i Escòcia només 65, finalment la Irlanda del Nord té 112 habitants per km2.\nActualment la població britànica es concentra a la conca de Londres i al sud-est d'Anglaterra, al sud de Gal·les i a la perifèria dels Penins i a Northúmbria, mentre que perden població els Highlands d'Escòcia, el nord de Gal·les, Cúmbria i la península de Cornualla.\nLa taxa de natalitat ha anat davallant des del 1964, i la població de més de 65 anys va augmentar el 45% entre el 1951 i el 1981. L'esperança de vida és de 76 anys.\n1.2.3 Una societat multicultural\nL'emigració va continuar arribant a xifres molt altes fins als anys trenta, en que la crisi econòmica mundial va trencar el moviment. Els nous lligams amb Europa i les polítiques restrictives d'immigració als Estats Units, al Canadà i a Austràlia establerts després de la Segona Guerra Mundial, van fer variar el model. El creixement sostingut de la Gran Bretanya al 1957 va provocar una forta demanda de mà d'obra, i començà un flux d'immigració procedent dels països pobres de la comunitat britànica, com l'Índia, el Pakistan, les Índies Occidentals, i diversos països africans. El 1966 hi havia censats al país 1 800 000 estrangers i el 1981, 2 137 000.\nEl 1968 es començaren a establir limitacions als ciutadans procedents de les antigues colònies i la Llei d'immigració del1971 impedia l'entrada dels que no poguessin demostrar lligams de descendència directa amb el Regne Unit; aquesta llei sols es va vulnerar per atendre els refugiats ugandesos el 1972. Entre el 1951 i el 1971, els nascuts fora de la Gran Bretanya passaren del 3'4% al 5'9% de la població. Aquest fet ha provocat la necessitat de crear una política d'integració per a una gran diversitat de cultures i ètnies que estan configurant una societat multicultural, amb uns problemes específics de gran abast social.\nAl 1707 Escòcia i Anglaterra es van unir mitjançant l'Acte d'Unió i es van convertir en el Regne Unit; com Anglaterra tenia la seva pròpia bandera, la qual duu la creu de Sant Jordi i Escòcia tenia la seva, va haver una gran confusió; en altres paraules, ningú sabia quina bandera usar i quan usar-la; per tant, una nova bandera representant la Unió va ser dissenyada portant les creus de Sant Andreu (Patró d'Escòcia) i Sant Jordi (Patró d'Anglaterra) i més tard es va agregar la creu de San Patrici (Patró d'Irlanda).\n2. HISTÒRIA DE LA GRAN BRETANYA\nNo va ser fins després de les invasions bretones del s. V, que es coneix aquest estat com a Gran Bretanya, ja que abans s'anomenava Armòrica. Durant l'edat de bronze tingué un gran desenvolupament econòmic amb la potenciació dels seus centres metal·lúrgics. Durant l'ocupació romana, els vènets, un dels pobles autòctons d'Armòrica, foren els qui més es resistiren als romans, però finalment foren derrotats. Els bretons arribaren a Armòrica procedents d'Anglaterra (450-600). La vitalitat demogràfica va ser la causa, i els bretons assimilaren els grups gal·lo-romans de la península. La formació de l'imperi carolingi posà en perill la consolidació d'uns combats bretons sobirans. Carlemany intentà recaptar tributs entre els bretons. Nominoe, un bretó establert duc de Bretanya per l'emperador Lluís el Piadós, refusà tota sobirania franca, assumí la direcció única del país i avançà vers l'est. Derrotà els frans a Ballon (845=, ocupà les zones de Rennes, Nantes i Gwened, l'antiga marca bretona, i organitzà Dol com a seu metropolitana de Bretanya, malgrat les protestes de la seu franca de Tours. Durant els ss IX i X les incursions normandes arruïnaren el país; els bretons lluitaren constantment contra els normands. Durant els dos segles següents, els ducs bretons s'esforçaren a consolidar el domini ducal sobre les sobiranies nobiliàries feudals dels comtats del país. Començaren a formar-se aleshores (s XII) els estats generals de Bretanya, i, seguint l'esquema administratiu dels Capet, l'autoritat ducal organitzà el país en batllies de caràcter fiscal i militar. Vers el 1320 fou redactat el Molt Antic Costum de Bretanya, que aplegava per escrit el règim jurídico-constitucional bretó. Les tensions entre els nobles i l'autoritat ducal s'accentuaren sensiblement arran de les rivalitats rígides entre els Plantagenet i els Valois, reis de França (ss XIV-XV), els quals s'enfrontaren en la Guerra de Successió de Bretanya (1341-64), acabada amb el triomf del candidat anglès, Joan de Monfort, que representà una obstrucció a la influència francesa i el manteniment de les pròpies característiques. Bretanya era un lloc clau per als desembarcaments anglesos; per tant, anglesos i francesos cercaren complicitat i aliances favorables a llur política, que variaren segons les tensions internes bretones. Al s.XV, malgrat tot, fou d'una gran prosperitat per a Bretanya; posseïa una força militar pròpia i una vitalitat: Saint-Mathieu Lanildut, Nantes, Penmarc'h, Brest, etc. per on exportava blat, faves, porcs, peix sec, cuir, draps de Rennes, teles de Quintin, etc. El triomf de França a la Guerra dels Cent Anys posà en perill l'autonomia del ducat. La noblesa bretona ben aviat sentí l'atracció de la cort francesa, i la corona inicià una política matrimonial amb la casa ducal, que acabà posant Bretanya sota la seva influència. El 1532 el delfí Francesc fou coronat duc. A la seva mort el ducat fou incorporat a la corona; el rei esdevingué un duc absent més interessat en la sobirania de la corona que no pas en la sobirania ducal. Les classes dirigents bretones aconseguiren un Acte d'Unió, que intentava de defensar les atribucions del ducat i de precisar les relacions entre la corona francesa i el ducat bretó. Els bretons es reservaren el dret fiscal, militar, jurídic i constitucional sobre el seu territori i el dret sobre els seus beneficis eclesiàstics. El rei-duc, però, envià un governador com el seu alter ego a Bretanya, imposà la utilització única del francès en els afers administratius i impulsà a la creació del parlament de Bretanya a Nantes, que es convertí en un organisme d'assimilació del sistema jurídic bretó. Durant el s XVI, les lluites de religió dividiren el país. Des del final d'aquest segle i durant el s XVII Bretanya es distingí per la pirateria enfront d'holandesos i anglesos, per les expedicions al nou món i per les revoltes populars urbanes i pageses contra el règim senyorial propi i la pressió fiscal del rei francès. Des del punt de vista econòmic, els intents de centralització de Richelieu i, al s XVII, la política mercantilista de Colbert començaren a arruïnar l'economia de Bretanya, així com la necessitat d'utilitzar militarment els ports bretons i de construir vaixells de guerra perjudicà també la seva política comercial i provocà la desforestació de molts boscos bretons. La Revolució Francesa posà fi definitivament al règim constitucional i institucional bretó. L'abolició dels privilegis es convertí en l'abolició dels drets de Bretanya. La divisió de França en departaments suprimí el nom de Bretanya en mapes i documents oficials, i la constitució civil del clericat posà fi a l'organització eclesiàstica bretona. Bretanya reaccionà amb l'aixecament de la Chouannerie, moviment de caràcter molt complex, puix que amb els interessos bretons es barrejaren també els interessos contrarevolucionaris de l'antic règim. El s XIX acusà la política de Napoleó; d'ençà del blocatge continental els corrents comercials havien estat desviats. Bretanya havia perdut el mercat anglès i el de la Península Ibèrica. El país no tenia carbó, i el sistema proteccionista francès imposava el carbó del nord i impedia a Bretanya de procurar-se'n de més barat, i en condicions de competència,, al país de Gal·les. Aquests fets (pèrdua dels mercats, ruïna de la producció urbana tradicional i proteccionisme francès, etc.) impossibilitaren la industrialització de Bretanya. Malgrat tot, encara, al costat de la seva agricultura i ramaderia, Bretanya desenvolupà dos tipus d'indústria: la naval de Brest, An Oriant i Saint Nazaire i la conservera, salvaguardada per la importància de la seva pesca. La falta d'una industrialització completa al país contribuí a fer aparèixer una forta tendència a emigrar per part de la gent més capacitada. Durant el s XIX Bretanya visqué molt marginalment la política francesa, i la seva població, en plena passivitat, es manifestà més aviat conservadora. La noblesa, del tot absentista, exercí una notable influència sobre la població pagesa. L'escassa burgesia es mantingué dins la influència francesa, i l'obrer industrial, important sobretot a Brest, tendí més a les actituds anarquistes que no a les socialistes. El govern francès recelà de la fidelitat bretona en les situacions crítiques; així, durant la guerra franco-prussiana, Gambetta tingué por d'enfrontar els cossos de voluntaris bretons amb l'ofensiva prussiana, però, per contra, els constituí les tropes més sòlides de repressió dels amotinats de la Comuna de París (1871). Durant les darreres dècades del segle XIX aparegueren les primeres organitzacions político-culturals bretones, entre les quals destacaren la Federació Regionalista de Bretanya (1911), desprès Partit Nacionalista Bretó, i el moviment Breich Atao (1918), convertit el 1927 en Partit Autonomista Bretó. Reivindicaven sobretot l'autonomia administrativa i econòmica del país i l'oficialitat de la llengua. La guerra del 1914 representà un desastre demogràfic per al país i l'oficialitat de la llengua. La guerra del 1714 representà un desastre demogràfic per al país, i l'impuls reivindicatiu restà molt frenat. Malgrat tot, aprofitant la política europea al congrés de Versalles (1919)a favor de les minories nacionals centreuropees, els bretons adreçaren na petició de reconeixement de llur realitat nacional, que fou desestimada. Malgrat els estralls de la guerra, durant les dècades dels anys vint i trenta les iniciatives de caràcter cultural i polític es multiplicaren; cal destacar la labor d'Olier Mordrel des de la revista política “Stur” i del grup clandestí Gwenn ha du. Davant el perill d'una guerra immediata, el govern francès suspengué (1939) “Stur” i empresonà els militants bretons més actius. El juny de 1940 els alemanys ocuparen Bretanya. Durant la guerra, aquests, un cop hagueren bandejat -amb la complicitat del govern de Vichy (reunió de Montoire, octubre de 1940)- els militants nacionalistes més radicals, practicaren una política d'oportunisme polític envers les actituds culturals del moviment bretó. Malgrat tot, però, grups de bretons passaven a la resistència, i el maquis desplegà una gran activitat, sobretot a partir del 1943, que obligà els alemanys a mantenir a Bretanya una força armada que el juny de 1944 els hauria estat molt útil a Normandia. Aquest mateix any els francesos iniciaren una repressió indiscriminada del moviment bretó, acusat de col·laboració amb l'enemic, i els processos es prolongaren fins als març de 1947. L'activitat bretona particularista reprengué vers el 1950, de primer culturalment, i després políticament i econòmicament, davant el refús sistemàtic del poder central de votar els crèdits indispensables per al desenvolupament de Bretanya, fet que obligà a emigrar uns 20000 joves bretons cada any. Les reclamacions legals restaren gairebé sense afecte, raó per la qual es recrearen els grups clandestins, sovintejaren els atemptats simbòlics i s'iniciaren les activitats del Front d'Alliberament de Bretanya.\n3. TRETS CARACTERÍSTICS DE CADA CULTURA\n3.1. Irlanda del Nord\nIrlanda del nord és una regió administrativa del regne unit que està al nord oest de l'illa de Irlanda. La seva població és de 1'7 milions d'habitants. Està dividida en 24 districtes i dos ciutats, (Belfast, Derry), agrupats en 6 comptats que són Antrim, Armagh, Down ,Fermanagh, Londonderry i Tyrone.\nEls ciutadans de Irlanda del Nord escullen a membres per una assemblea provincial que administra els assumptes locals, i també escullen a representants que seuen al parlament nacional del Regne Unit a Londres.\nLa religió que abunda més és la catòlica, però també hi ha un nombre considerable de persones que són presbiterians i que segueixen l'església d'Irlanda.\nDesprés de buscar molt per internet i en llibres, he arribat a la conclusió que el desenvolupament d'un casament no té molta importància perquè cada parella se l'organitza com vol i no té unes pautes establertes per a fer-lo, ara que, el que sí que he trobat interessant és que hi ha moltes supersticions que sí que el condicionen, per això crec oportú explicar-ne unes quantes:\n- Si plou el dia del casament, significa que anirà tot be i dóna bona sort a la parella; en canvi, si no plou, significa tot el contrari ja que és estrany que no plogui cada dia a Irlanda.\n- Porta bona sort que la primera persona que feliciti la núvia sigui un home, en canvi, si és una dona, porta mala sort.\n- Porta bona sort que els nuvis a l'hora de despertar-se sentin el cant dels ocells.\n- Porta mala sort que la núvia es posi el vel ella mateixa, ha de ser una dona casada qui li ha de posar.\n- Porta bona sort si la pedra de l'anell del casament és un “birthstone”.\n- Si el vestit de núvia es trenca accidentalment durant la cerimònia, també porta bona sort.\nTambé el que em va sorprendre és que hi ha unes dites que indica la sort que portarà a una parella si es casen d'un color o un altre, que són les següents:\n“Casi's en blanc I tot anirà bé “, “Casi's en blau, i l'amor serà vertader “, “Casi's en rosa, i els esperits s'enfonsaran” “Si es casa en gris, anirà a viure lluny”, “Si es casa en marró, viurà fora de la ciutat”, “Si es casa en negre, faràs un salt endarrere”, “ Si es casa en vermell, l'amor morirà aviat”, “Casi's en bronzejat i l'home serà ben estimat”\nL'irlandès, i les seves llengües germanes el bretó i el gal·lès, són de les llengües més antigues d'Europa que encara es conserven. Els registres escrits tornen al període cristià, quan el llatí era la llengua habitual en que s'escrivia. Els escrivans irlandesos anotaven als marges dels seus escrits gloses des de on, avui en dia, s'ha pogut conèixer en major part l'irlandès vell.\nL'irlandès es va desenvolupar a través d'un dels dialectes celtes portats a l'edat de bronze d'Irlanda i la Gran Bretanya pels celtes de l'edat de ferro, que habitaven a l'Europa central fa aproximadament tres mil anys. Els invasors del període pre-celta com Parthalon, Tuatha de Danann, Fir Bolg, Milesies i Picts ; es consideren que tots formaven part de l'antiga població d'Irlanda. Això s'assumí quan els celtes eventualment van tenir èxit conquerint el país, que era una terra amb moltes llengües, cultures i societats diferents, encara que la població fos petita, i aquestes llengües precèltiques han tingut molta influència sobre l'irlandès d'avui en dia.\n3.1.3 Sistema educatiu irlandès\n3.1.3.1 Etapes del sistema educatiu\nEl sistema educatiu Irlandès va ser tradicionalment dividit en tres nivells: Primària (8 anys), Secundària (5 o 6 anys) i el tercer nivell, el qual ofereix una àmplia gamma d'ofertes sobre cursos post-secundaris, a l'educació professional i tècnica, a professions i els més alts nivells de post-graduats. Recentment s'ha ampliat l'educació afegint el parvulari i l'educació per a adults.\n- Educació primària: Les escoles primàries tenen un programa de vuit anys, dels quals dos anys no són obligatoris perquè van dirigides a nens menors de 6 anys. Excepte algunes escoles, s'ensenya amb anglès i les assignatures que s'ensenyen són anglès, matemàtiques irlandeses, estudis socials i mediambientals, art, música, educació física i religió.\n- Educació secundària: Generalment comença als 12 anys i consisteix en un “Junior cycle” de tres anys seguit de un “Senior cycle”, de dos o tres anys. Entre el “Junior” i el “Senior cycle” hi ha un any de transició que proporciona als estudiants una àmplia gamma d'oportunitats per experimentar entrades educatives, y experiència laboral.\n- En finalitzar el “Senior cycle”, es fa un examen anomentat “Leaving Certificate Examination”. Els estudiants han d'escollir entre 3 examens els quals s'encaren més cap als interessos professionals de cada alumne.\n- Educació terciària: avarca el sector de la universitat, les universitats tècniques i tecnològiques, i les universitats de l'educació (totes finançades substancialment per l'estat).\n3.1.4 Literatura irlandesa\nLa literatura irlandesa es relaciona amb la literatura anglesa ja que la majoria d'autors irlandesos escriuen en anglès, i molts, varen ser coneguts després d'haver emigrat a centres culturals pròpiament anglesos, com Londres.\nEls escriptors irlandesos més importants, ordenats cronològicament, són aquestos:\nPastor protestant i escriptor, a les seves obres deixa veure un caràcter amarg provocat per la malaltia del vèrtic que pateix al llarg de tota la seva vida i que l'encaminarà a la bogeria. Les seves obres tracten des de temes polítics, com una crítica a la presència anglesa a Irlanda, religiosos Una defensa del anglicisme en contra de catòlics i presbiterans o la crítica literària La batalla dels llibres. El seu llibre més conegut és una novel·la, Els viatges de Gulliver, publicada al 1730. En ella realitza una sàtira dels usos socials que acaba per atacar al gènere humà en el seu conjunt.\nVa néixer a Dublín el 1779. Encara que va destacar com a escriptor i músic, la seva millor aptitud era escriure poesia. Va treballar com a administrador a les Bermudes, però poc temps després va anar de viatge, i en tornar a Anglaterra va escriure Odes and Epistles, més endavant escrigué altres obres com Autobiografia, L'amor dels àngels i El epicureu\nEscriptor irlandès nascut a Dublín. Va composar poemes, obres dramàtiques, novel·les, assaigs, i crítica literària. Una novel·la seva de les més famoses és El retrat de Dorian Grey. També va dictar una sèrie de conferències a Estats Units sobre l'escepticisme. Les seves obres són celebrades per l'aristocràcia anglesa, el qual el converteix en un ídol i un exemple a seguir pel seu ingeni i elegància.\nNascut en família humil i educat en el protestantisme, va viure una dura joventut. A Londres en 1889 escriu les seves primeres publicacions Assaigs Fabians, caracteritzat pel moviment socialista. En aquests anys també va ser un prestigiós crític de música. Als noranta comença a escriure obres teatrals. Les cases del vidu va ser una de les seves primeres obres. Entre les seves comèdies cal destacar Les armes i l'home, Cándida i Mai se sap. Al 1925 és guardonat en el premi Nobel de Literatura.\nJohn Milington Sygne (1872-1909)\nJ.M. Synge era el dramaturg més important del Renaixement irlandès. Synge va sacsejar el teatre públic amb els seus drames provocatius En l'Ombra de la La Canyada i El Playboy del Món Occidental entre d'altres, incitant pels nacionalistes qui van sentir que Synge menyspreava la seva causa patriòtica. Renunciant a Déu i la religió després d'una lectura de Darwin, Synge es va trobar allunyat de la família i dels amics i va ser abandonat als seus propis dispositius, sovint vagant pel país sol.\nEscriptor irlandès. Va treballar com a bibliotecari i va ocupar el càrrec de director del Abbery Theatre. És autor de relats Guests of the Nation, 1931, novel·les Dutch Interior, 1940, obres de teatre Mose's Rock, 1938, una autobiografia An Only Child, 1961; My Father's Son, aparegut posteriorment al 1968 i d'una antologia de traduccions de poesia irlandesa Book of Ireland 1959\nDramaturg, poeta i novel·lista irlandès. El seu veritable nom és Samuel Bareluy Beckett. Membre d'una família protestant, es va formar en una escola protestant de classe mitja en el nord d'Irlanda, i després d'abandonar-la, va ingressar en el Trinity College de Dublín, on va assolir la llicenciatura en llengües romanços en 1927 i el doctorat en 1931. Com obres destacades escrites assenyalaríem: Eleutheria, Final de partida, L'última cinta; les novel·les Murphy, Com és això?; i el llibre de poemes Els ossos i els ecos.\nEscriptor irlandès en llengua anglesa, La seva obra narrativa, tenyida de sarcasme, és una de les més innovadores de la moderna literatura irlandesa. La seva obra mestra és Una pinta de tinta irlandesa.\nDramaturg irlandès nascut i mort en Dublín. Autodidacta, va participar en una organització autonomista terrorista y va ser empresonat per transportar explosius. Fruit d'aquesta experiència són els seus drames The Ouare Fellow i The Hostage I la seva novella Borstal Boy, obres de gran força expressiva.\n3.1.5 Bandera Irlandesa\nLa forma de la bandera irlandesa reprèn la de la bandera tricolor francesa. Els seus colors estan sàviament repartits: a les extremitats, el verd, el color del moviment nacionalista, i el taronja, el dels unionistes. Entre els dos, el blanc simbolitza la pau. Encara que s'utilitzà com a bandera nacional des del 1922, data en la qual Irlanda s'emancipa de la tutela del Regne Unit, no és adoptada oficialment fins al 1937.\n3.1.6 Gastronomia Irlandesa\nLa gastronomia irlandesa, una de les més desconegudes d'Europa, és molt variada. En la seva cuina podem trobar plats elaborats amb verdures fresques i naturals; una carn (anyell, pollastre, vedella) excel·lent, gràcies a les abundants i verdes pastures, que és la base de les seves energètiques receptes plenes de sabor; la mantega salada; el salmó; els crustacis; la llagosta i els fumats. Tampoc poden faltar les patates, que constitueixen l'aliment bàsic de la seva dieta, ja que amb elles s'elabora el pa, les masses de pastisseria i un sens fi de més productes. Així, en la seva gastronomia destaquen plats com: les Ostres de Galway, les Gambes de la badia de Dublín, els Llagostins a la dublinesa, els Filets de rodaballo amb salsa Noilly Prat, les Bombes de patata (que, a més porten formatge cheddar), el Pernil rostit al forn de Limerick, el “Irish Stew” (estofat de carn d'anyell amb patates), l'Estofat de vedella amb Guinness, el Porc rostit amb mel, el Faisà farcit de castanyes, la Botifarra negra amb poma i col,...i una infinitat de plats deliciosos. Delicioses i suculentes receptes sempre acompanyades de Soda Bread, un pa casolà que s'elabora amb una barreja de cereals pastats amb llet i una culleradeta de bicarbonat, d'aquí el nom. I, com no, d'una fumejant tassa de Te amb llet i llimona, un gran got de cervesa Guinness o un whisky de malta i un bon Mousse Irish Mist, un licor típic d'aquestes terres.\nSeguidament explicaré un parell de les receptes anomenades anteriorment:\n8 costelles d'anyell Oli\n4 rodanxes de bacó 3 pastanagues\n1 quilo de patates Farigola\n3 cebes Pebre mòlt\n2 gots de brou Sal\n- Tallar el bacó a tires i sofregir-lo.\n- Fregir les costelles pels dos costats.\n- Tallar la ceba, la patata i la pastanaga.\n- Col·locar la meitat en una casserola de fons gruixut.\n- Assaonar amb pebre i sal.\n- Sobre això col·locar el bacó i les costelles.\n- Cobrir-lo amb la resta de la verdura.\n- Abocar el brou i una mica de farigola.\n- Tapar i deixar-lo bullir.\n- Baixar el foc i coure durant 1 hora o fins que l'anyell quedi ben tendre.\nLlagostins a la Dublinesa:\nLlagostins, 500 g Sal\n½ tassa de cervesa ¼ de Llimona\n3/4 tassa d'oli d'oliva, Anet fresc al gust\n- Pelar les llagostins però sense llevar la pela de la cua.\n- Posar la farina en un bol en forma de volcà i afegir la cervesa a poc a poc, removent amb una forquilla fins a obtenir una crema espessa.\n- Afegir el suc de llimona, l'anet picat i assaonar lleugerament.\n- Escalfar amb abundant oli en una paella profunda i anar prenent els llagostins per la cua, passar per la crema de farina i seguidament a la paella, deixant-los fregir fins que estiguin daurats i cruixents.\n- Escórrer sobre un paper absorbent i servir-los ben calents.\nEscòcia és la nació més al nord de les quatre que formen el Regne Unit que s'estén sobre un terç de la superfície total de Gran Bretanya. El nom d'Escòcia prové del terme llatí Scottia que significa terra dels escocesos (scots), en gaèlic escocès l'anomenen Alba.\nEscòcia abarca al voltant de 81610 km², amb una longitud de 441 km. de nord a sud, i varia entre 39 i 248 km. de la costa est a l'oest. Està dividida en dues àrees geogràfiques: les terres baixes i les terres altes escoceses. Actualment consta d'una població d'una mica més de cinc milions d'habitants, amb una densitat mitja de 66 persones/km².\nEl llenguatge oficial és l'anglès encara que en algunes zones del nord i l'oest es conserva el gaèlic i la llengua escocesa que és una llengua anglosaxona, considerada per alguns un dialecte de l'anglès i per uns altres una llengua independent d'aquesta.\nLa seva capital és Edimburg, una de les ciutats més boniques del nord d'Europa. Té una població del voltant de 500.000 habitants, bona part d'ells estudiants. Denominada l'Atenes del nord, és aquí on està la seu del parlament escocès i la porta a les mítiques terres altes escoceses.\n3.2.1 Casament Escocès\n3.2.1.1 Abans de la cerimònia\nSovint, abans de que una noia escocesa es casi, la seva mare obre sa casa per a ensenyar els regals que li han fet a la futura núvia. Les invitacions del casament són enviades a la gent que oferí regals de nuvis a la parella, aquestos, son desempaquetats per posar-los a l'exposició de regals. Després d'això, la núvia es disfressa i els amics l'escorten per la ciutat cantant i colpejant pots i cassoles, anunciant el dia del casament.\nEl nuvi, el porten els seus amics de festa per acomiadar-se de ser solter, comença a la tarda abans de la cerimònia. L'acomiadament de solter és una festa que es fa per celebrar l'últim dia de “llibertat”. El nuvi, com la núvia, també és disfressat i escortat pels seus amics a les afores de la ciutat. Molt sovint, quan la nit s'acaba, el nuvi és despullat i cobert de sutge, melassa i plomes, i l'abandonen tota la nit lligat a un arbre. En algunes àrees rurals, lloguen un camió obert per celebrar l'acomiadament fent molta gresca tota la nit.\n3.2.1.2 Després del dia del casament\nA l'endemà, quan la parella acabada de casar se'n va a l'església, es tiren davant de la núvia pètals de flors durant tot el camí. Si mentrestant, es troben un porc o un enterrament, han de tornar cap a casa i refer el camí cap a l'església, perquè sinó porta mala sort.\n3.2.1.3 Tradicions escoceses pel casament\n- Donar un fermall escocès (Luckenbooth) fet de plata amb la grabació de dos cors com a símbol d'amor.\n- Les recepcions i els casaments a vegades es fan en un castell proper, però si no n'hi ha, es fan a un carrer del poble o a la pròpia casa.\n- Comprar una skilt (faldilla escocesa) al nuvi per representar el seu clan.\n- Portar l'anell de casats al dit del cor, per influència romana, perquè creien que aquest dit tenia una vena que anava directament al cor, i llavors era un simbolisme de que estaven enamorats\n- Una tradició molt antiga, però que ara ja casi no es fa, era que la primera nit de casats, la parella anava a dormir a una granja; i a Lewis, que la parella es quedés a dormir la primera setmana a casa dels pares de la núvia abans d'anar a dormir a la seva pròpia casa.\n- Cosir un pel a la vora del vestit, també es creu que porta bona sort.\n- Porta bona sort que la núvia porti una ferradura al braç durant la cerimònia.\n3.2.2 Llengua escocesa\nEscòcia té tres llengües; l'anglès, que és la oficial, l'escocès, i el gaèlic, però aquí explicaré només l'escocès perquè crec que és la llengua que més identifica aquesta cultura.\nL'escocès prové del dialecte anglosaxó de Nortumbria amb influències de l'antic nòrdic de les invasions víkingues, de l'holandès i el baix sajón a través del comerç i de la immigració, i del romanç a través de l'església i el llatí legal, les invasions normandes i finalment del francès de París gràcies a la Auld Alliance.\nEs pot classificar en els següents períodes:\nPeríode anglosaxó: fins l'any 1100\nEscocès preliterari: fins l'any 1375.\nEscocès antic: fins l'any 1450.\nEscocès mig: fins l'any 1700.\nEscocès modern: des del 1700 fins a l'actualidat.\nL'escocès també té préstecs a causa del seu contacte amb el gaèlic escocès, una llengua cèltica diferent de l'escocès encara parlat a les terres altes (Highlands) i les illes de la costa occidental.\nLa llengua ha evolucionat naturalment al llarg dels anys, però hi ha qui considera que la llengua ha estat més fidel als seus orígens anglosaxons que a l'anglès. Per exemple, kirk/church (amb alemany modern Kirche), ken/know (amb alemany modern kennen) y nicht/night (amb alemany modern Nacht).\n3.2.3 Sistema educatiu escocès\nEscòcia té una llarga història sobre proporcionar una educació d'alta qualitat. Al 1500, hi havia 4 universitats; la més antiga, St. Andrews University, funciona des del 1411. En el s. XVII, Escòcia era un dels primers països a Europa que tenia un sistema educatiu nacional. Hi ha 3 fases diferents en el sistema educatiu escocès.\n3.2.3.1 Tipus d'escoles:\nEscoles locals: l'autoritat de l'educació pren les decisions sobre què han d'ensenyar a l'escola, com són examinats els alumnes i com són evaluats. Això assegura que els alumnes tenen la supervisió apropiada en les condicions de l'escola. L'autoritat de l'educació permetrà escollir als pares quins alumnes poden accedir a l'escola. Cada escola ha de tenir un consell escolar format per pares, professos i membres de la comunitat.\nEscoles especials: L'autoritat educativa també ha de proporcionar educació a aquells que necessiten una atenció especial. La major part de les autoritat intenten proporcionar aquestes necessitats a traves d'escoles establertes. Una escola especial es dissenyada en particular per trobar les necessitats de les quals no poden obtenir en una escola ordinària. Els professors són entrenats sobretot amb els mètodes apropiats d'ensenyança per a ells i la seva cura.\nEscoles confessionals: Aquestes escoles estan associades amb la religió. L'autoritat educativa les proporciona a aquell lloc on hi ha una gran demanda d'elles. Aquestes, són controlades de la mateixa manera que les altres escoles de l'autoritat educativa, tot i que obtenen algunes diferències: els professors poden ser escollits segons la base de la seva fe, el temps especial pot ser abandonat per serveis religiosos i que el supervisor és religiós, per exemple, un sacerdot local farà l'informe a l'autoritat educativa sobre la instrucció religiosa a l'escola.\nEscoles independents: No estan finançades pel govern. Han d'estar aprovades pel Ministeri escocès de nens i de l'educació. Això significa que ha d'assolir unes certes normes locals, número, any i sexe dels alumnes, i unes normes de seguretat. Un cop aprovades, l'escola serà enregistrada al registre d'escoles independents mantingudes pel Departament d'Educació escocès.\n3.2.3.2 Etapes del sistema educatiu:\nEducació preescolar: Aquesta etapa no és obligatòria, és una educació que s'ofereix als nens d'entre tres i quatre anys, i és gratuita.\nEscola: educació lliure però obligada pels nens i nenes d'entre 5 i 15 anys, amb estudis complementaris opcionals fins als 18 anys.\nEducació complementària: a jornada completa i a mitja jornada; s'obren cursos als instituts. Els cursos d'educació complementària, sovint s'ensenyen professions encarades per la preparació de la universitat. Estan dirigits per a estudiants de 16 anys i més grans.\nEducació superior: qualificacions i graduats de la carrera i post graduat a la universitat o l'institut, acceptant que tots els cursos estan basats amb el mèrit.\nHi ha 46 instituts d'educació complementària a Escòcia, el qual “Stevenson College Edinburg” és el més gran.\n3.2.4 Literatura escocesa\nLa literatura escocesa està escrita en anglès i escocès. Des del segle XVIII, l'anglès estàndard és el que s'usa més sovint com a llengua literària a Escòcia. Les formes dialectals escoceses sobreviuen sobretot en els diàlegs, tot i que també hi ha un nombre d'autors que l'han continuat utilitzant com a llengua literària.\nIndiscutiblement, l'escriptor escocès (i en llengua escocesa) més popular és Robert Burns (segle XVIII, els poemes del qual encara són molt coneguts avui en dia. Un dels escriptors més coneguts avui dia és Irvine Welsh, autor de Trainspotting.\nRobert Burns: Poeta britànic precursor dels romàntics anglesos i fundador de la poesia lírica tradicional escocesa. Fill de camperols, des de nen va treballar al camp. Va compondre els seus primers versos als 16 anys. Va emigrar a Jamaica per a millorar la seva situació econòmica (1784-1788). Els seus poemes es troben recollits i escrits principalment en escocès en Poemes (1786) i a les seves obres completes, la primera edició de les quals es va publicar en 1800.\nSir Walter Scott: Novel·lista, poeta i editor britànic. La novel·la històrica romàntica té en Walter Scott, si no al seu inventor, al seu primer i més influent representant. Fill d'un advocat, des de la seva infància es va sentir fascinat per les llegendes i els episodis històrics, preferentment medievals, de la seva terra natal escocesa, que posteriorment constituirien el tema principal de molts dels seus poemes i novel·les. Escrigué Waverley, El anticuari, Rob Roy, Ivanhoe, El pirata, Quentin Durward i El talismà.\nLord Byron: Pertanyia a una família de l'aristocràcia del seu país, va perdre al seu pare als tres anys. En 1798, al morir el seu besoncle William, cinquè baró Byron, va heretar el títol i les propietats. Als divuit anys va publicar el seu primer llibre de poemes, Hores d'oci, i una crítica adversa que va provocar la seva violenta sàtira titulada Bardos anglesos i crítics escocesos, amb la qual arribà a certa notorietat. Emprengué una sèrie de viatges en els quals va recórrer Espanya, Portugal, Grècia i Turquia. En el seu retorn va publicar, com a memòria poètica del seu viatge, els dos primers càntics de La peregrinació de Childe Harold.\nIrvine Welsh: Aquest escocès és un autor transgressor, avantguardista i liberalista. La seva fama la va aconseguir gràcies a la seva novel·la Trainspotting (1993). Welsh demostra que té molt de talent per a la sàtira i l'humor negre. A més, la seva sensibilitat musical és un recurs narratiu ideal per a ambientar els seus textos.\n3.2.5 Bandera escocesa\nLa bandera escocesa s'origina a partir d'un fet històric que s'explica a continuació:\nEnviado por: LlLlibertatlll\nHistòriaGeografiaOrganització político administrativaEscòciaAnglaterraGal·lesCulturesComparaciò # Organización administrativaInglaterraGalesCulturasComparación


Manic Street Preachers fan un tribut als que treballaven a la mina - Primera Fila\nManic Street Preachers fan un tribut als que treballaven a la mina\nManic Street Preachers són més que un grup que fa cançons. Ho han demostrat al llarg dels anys, amb les seves lletres, sempre amb missatges crítics i amb contingut social. Ara acaben d’editar el videoclip del tema Anthem for a lost cause, una de les cançons incloses en el seu darrer disc Rewind the film.\nEl tema se centra en la política de Margarett Tatcher, sobre la indústria minera a la dècada dels vuitanta. Gravat a Rhondda Valley, una vall minera de Gal·les, la història se centra en la vida d’una dona afectada per la vaga. És un tribut del grup a tots els miners.\nEl senzill sortirà en format comercial el dia 25 de novembre, amb tots aquests continguts:\n1.Anthem for a lost cause\n2.Death of a digital ghost\n3.See it like Sutherland\n4.She is suffering – en directe en el O2


The Islander Inn Bigfork (MT) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 6 allotjaments a Bigfork (MT).\n14729 Shore Acres Drive, Bigfork , Bigfork (MT), Estats Units - Veure al mapa\n"Everything was fine: A nice and big Apartment with a bathtub..."\nBungalou Gran (Queen Bungalow)\nBungalou Extragran (King Bungalow)\nTwo Queen Bungalow\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, The Islander Inn es troba a la zona de Bigfork de la ciutat de Bigfork (MT). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, The Islander Inn és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , servei de cangur, restaurant.\nL'ambient de The Islander Inn es reflexa en cada habitació. banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, ventilador, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km), pesca, equitació, jardí, esports d'aigua (no motoritzats). Si buscau un allotjament còmode i adequat a Bigfork (MT), faci de The Islander Inn la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (149) Parelles (94) Viatgers en solitari (18) Famílies amb infants petits (5) Famílies amb infants grans (7) Grups (23)\nAllotjaments a Bigfork (MT)


Mellow Moon 103 Fukui Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nMellow Moon 103119-3-1, Kato, Mikuni-cho, Sakai-shi, Sakai Ciutat, Fukui, Japó, 913-0002 - Veure al mapaMellow Moon 103Veure més fotosEntradaVeure més fotosVeure totes les 24 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranbany d'aigua termal calentaaire condicionatsala d'estar separadaaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Mellow Moon 103 està situat idealment a Awara; una de les localitzacions més populars de la ciutat. L'hotel és a del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Mellow Moon 103 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen accés per a cadires de rodes, aparcament de cotxes, habitació familiar, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida. 1 habitacions que es distribueixen sobre plantes ofereixen una càlida i plaentera escapada i comoditats modernes com ara parquet, armari, penjador de roba, sala d'estar separada, sofà. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de bany d'aigua termal calenta. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Awara, el Mellow Moon 103 és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes (gratuït) Àpats, begudes i refrigericuina compartida Natació i submersióbany d'aigua termal calenta Serveis i comoditatszona de fumadors Per als nenshabitació familiar Accésaccés per a cadires de rodess'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatdutxa i banyera separadespenjador de robaaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxaarmariestris de cuinasala d'estar separadabanyerahabitacions per a no fumadorssofàbanyera hidromassatgenevera calefaccióparquet Idiomes ParlatsJaponès Mostra MenysPolítiquesEl registre d'entrada es realitza entre 04:00 PM i 08:00 PM. Els hostes que arribin fora de les hores de registre mencionades han de contactar amb la propietat directament abans de l'arribada, per tal de que es pugui buscar un altre acord.Nens i llits supletorisNens de 0 a 2 any [inclosos]Gratuït si s'usen els llits existents.Els llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésInformació útilEntrada/SortidaHorari de sortida fins a: 10:00 AML'allotjamentNombre d'habitacions: 1Voltatge de l'habitació: 100AparcamentTarifa d'aparcament diària: 0 JPYMostrar més


Proves als canons de neu de la Molina, aquesta passada setmana. / FGC\nAlpL'arribada del covid-19 va obligar a donar per finalitzada bruscament la temporada d'esquí 2019-2020 a mitjans del passat mes de març. De cara a la temporada d'enguany, les estacions d'esquí alpí han realitzat un seguit d'adaptacions a les instal·lacions per poder-la començar de la manera més segura possible.\nQui també ha fet un pas important en matèria de digitalització és Masella, un fet que enguany pren especial rellevància precisament degut a la situació sanitària derivada del covid-19. A banda de seguir invertint en neu produïda, com fa cada any, enguany el domini cerdà ha centrat bona part dels esforços en posar en marxa un sistema mans lliures d'accés als remuntadors, tot substituint el tradicional forfet amb adhesiu per una targeta amb xip, com ja fan altres estacions. Més enllà de la comoditat que representa per a l'esquiador -i del fet de poder unificar físicament el forfet conjunt amb la Molina, que ja utilitza la targeta amb xip-, això permetrà recarregar el forfet des de casa i evitar haver de fer cua a les taquilles i oficines. El responsable de comunicació de l'estació, Ramon Boter, assenyala a l'Ara Pirineus que "feia anys que volíem fer aquest pas i ara, amb l'objectiu de descongestionar la zona d'oficines i taquilles per motius de seguretat sanitària, hem vist clar que era el moment de fer-ho".\nPel que fa a les mesures de seguretat, des de Masella expliquen que als espais interiors, com oficines, zones de lloguer de material o cafeteries i restaurants, s'hi aplicaran els protocols bàsics que ja s'empren arreu, basats en la neteja de mans, l'ús de la mascareta i la limitació d'aforament. Pel que fa a l'exterior i a la pràctica esportiva, Boter explica que "l'únic moment en què no caldrà portar mascareta serà durant el descens, però serà obligatòria tant a la cua dels remuntadors com durant tot el trajecte de pujada". Una normativa, afegeix, "que no establim nosaltres, sinó la legislació".\nneu esquí Alt Pirineu i Aran


Tornem al Paral·lel amb #Mares! Maternitats a crits | Inquietuds\nFem una petita reflexió o expliquem una petita història →\nPosted on 2014/05/01\tby funkyover\nMares! Maternitats a crits\nMaternitat a crits\nMaternitats a crits (Motherhood Out Loud) una obra de teatre que no amaga en cap moment el que ens vol oferir. Un bon moment per riure i somriure amb les escenes que al voltant de la maternitat i relacions entre pares i fills ens ensenyen.\nHem pogut anar el dia de l’estrena i com era d’esperar amb la sala plena, però segur que és una constant en aquesta obra.\nLa veritat és que Mares! pot captivar a tothom amb el seu humor blanc, i no diguem als incondicionals fans de la Lloll Bertran.\nNo podem indicar quines actrius ens agrada més, cada una d’elles gaudeix del seu moment, la seva escena per demostrar la mare lluitadora, pacient, casolana, pesada o tafanera. És un treball en coral i totes tenen el seu moment. Totes? totes i l’Óscar Jarque.\nCom ja van explicar en la presentació de l’obra, tothom es pot sentir identificat amb l’obra. Ja que tenim totes les mares a l’escenari, així com els fills.\nEn un primer moment ens pot recordar Red Pontiac, sobretot en una de les escenes del parc.\nGuillem Clua ha adaptat a la realitat catalana, aquesta comèdia americana, amb referències properes a la nostra societat.\nAquesta entrada s'ha publicat en Cultura, postfuncio, Teatre i etiquetada amb Teatre Condal. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n2 respostes a Tornem al Paral·lel amb #Mares! Maternitats a crits\n2014/05/03 a les 20:30\nNo entenc sincerament com pots caure tant baix en fer una cronica d’aquest tipus de “teatre”. Ni que em paguesin per veure-la.\n2014/05/03 a les 20:40\nCom he dit, aquest teatre (vulguem o no) té un públic que també va al teatre.\nTot i que no li doni un 10, vaig riure algun dels acudits/ escenes. Un humor blanc.\nI no, no em paguen ni estic rebent res a canvi per aquest post.


Taller d'Escriptura Creativa: La destrucció d'Alep (Antònia García)\nFa més de sis anys que va començar la guerra a Síria. Una guerra tan horrible i cruel com ho són totes les guerres. L'any 1986, la ciutat d'Alep va ser declarada Patrimoni de la Humanitat. Ara és una ciutat destruïda. Els bombardeigs han esfondrat les cases i han mort moltes persones. La barbàrie s'ha acarnissat també amb gent civil, gent innocent de totes les edats. Assassinats, tortures, fam, sofriment, malalties, carències de tota mena, fugides de la població sota les bombes cap a un destí incert...\nPer desgràcia no és l'únic cas. La guerra i les seves conseqüències són consubstancials al gènere humà. Els homes, els més grans depredadors, que es destrueixen entre ells de la manera més salvatge i inhumana, han actuat així des de sempre i a tot arreu. I hom es pregunta: de què li serveix la intel·ligència? Aquesta facultat tan fantàstica que li ha permès avançar a través de la història... Aquesta intel·ligència que, amb els estudis i nous descobriments, ha aconseguit curar moltes malalties i salvar vides. I després, en un conflicte armat, amb un menyspreu absolut vers la vida i la dignitat, ha arrabassat l'existència de milers i milers d'homes, dones i criatures.\nAlep és una mostra del que ja ha passat en altres llocs i en altres èpoques. La ciutat d'Alep, des de l'antiguitat, va estar sota el poder dels hittites, dels assiris, dels àrabs... Tothom va cometre iguals o semblants malvestats. També els mongols, els otomans... Ara, els soldats de l'exèrcit de Baixar-al-Assad, amb participació o consentiment d'altres potències estrangeres, enfrontat amb els rebels, són els qui estan destrossant el país. Mentre organitzacions de voluntaris exposen la vida per ajudar, el Consell de Drets Humans de l'ONU i altres grups semblants aconsellen, recomanen, de parar les massacres i els atacs. De paraules i de bones intencions, ja n'hi ha, ja... Però amb això no n'hi ha prou. Mentrestant, les vendes d'armes no s'aturen i els qui ensumen grans negocis amb la futura reconstrucció de la malmesa Síria es freguen les mans.\nAlep. Les aigües del riu que travessa la ciutat baixen ensangonades. Cossos torturats de joves i d'adolescents omplen els marges. Hi ha supervivents que ho han perdut tot: la casa, la família, i no poden fugir de la ciutat. La mort guanya la partida. Hi ha fosses plenes de cadàvers sense nom que clamen al cel. Però el cel no respon...\nEtiquetes: 103. Alep, Antònia García, Curs 2016-2017


Joan Piqué Enginyeria » Google Maps activa el mode d’incògnit per deixar de rastrejar-te\nMantingui en secret on vas i on has estat.\nPer Dara Kerr. 7 de maig de 2019.\nMantingueu els vostres viatges sota secret. Captura de pantalla de Jessica Dolcourt / CNET\nAviat podràs evitar que Google Maps et rastregi.\nEl gegant de la tecnologia va anunciar dimarts que està introduint una nova funció de privacitat en la seva aplicació de mapes, anomenada Mode incògnit. Quan aquesta funció està activada, les persones poden amagar la seva activitat dins de Google Maps. Això significa que els llocs que han buscat o que han anat no es guardaran en el seu compte de Google. Els usuaris només han d’anar al seu perfil per activar o desactivar la funció.\nGoogle va fer l’anunci durant la seva conferència anual de desenvolupadors de Google I/O, a l’Amfiteatre Shoreline a Mountain View, Califòrnia. Juntament amb les actualitzacions de Google Maps, també s’espera que la companyia mostri els seus últims avenços en dispositius com l’Android Q, Pixel, Google Assistant i Nest i dispositius domèstics intel·ligents.\nGoogle i altres companyies d’alta tecnologia han descobert la quantitat de dades personals que emmagatzemen. L’any passat, Google va introduir un mode d’incògnit a YouTube i Chrome. La companyia va dir que planeja eventualment afegir-lo al buscador.\nNo està clar quan es llançarà el mode d’incògnit a Google Maps, la companyia va dir que “aviat arribarà”.


(S'ha redirigit des de: Principat de Txerníhiv)\nEl Principat de Txernígov (en rus: Черниговское княжествоTxernigovskoe kniajestvo) o Principat de Txerníhiv (en ucraïnès: Чернігівське князівствоTxernihivske kniazivstvo) és un dels principats que formaven la Rus de Kíev, entre el segle xi i el segle xiii i que va subsistir fins al segle XVI. Es trobava en territoris de la riba esquerra del Dnièper i formava part de les conques del riu Desnà i del Seym.\n52° N, 32° E / 52°N,32°E / 52; 32\nEl principat estava poblat per severians i en part per polans. Més tard el principat s'estengué fins a les terres dels clans radimitxes, viatitxes i dregovitxes. La seva capital era la ciutat de Txerníhiv o Txernígov, on el príncep Mstislav de Txernígov féu construir l'Església de la Transfiguració el 1033. Els altres llogarrets d'importància eren Nóvhorod-Síverskyi, Starodub, Briansk, Putyvl, Kursk, Liubetx, Hlúkhiv, Txatxersk i Hómiel.\nSegons la Crònica de Nèstor del segle xi, el poder es trobava a les mans de caps de clans de les tribus locals, i dels voivodes originaris de Kíev, que prengueren el títol de príncep, comissionats pel gran príncep de Kíev, per recaptar impostos, impartir justícia i defensar els territori dels seus enemics, en particular dels nòmades de l'estepa. Entre 1024 i 1036, el principat fou governat per un dels fills de Vladimir el Gran, Mstislav de Txernígov, que féu de Txerníhiv, una de les ciutats més importants de la Rússia kieviana. A la seva mort el 1036, Txernígov passà a estar sota la sobirania feudal del principat de Kíev. Després de Iaroslav el Savi, el principat passà a Sviatoslav II, que fundà la branca dels rúrikides de Txernígov.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Principat_de_Txernígov&oldid=23555533»\nDarrera modificació: 17 maig 2020 a les 16:50\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 17 maig 2020 a les 16:50.


Nens – Mares, pirates i princeses\n11 Desembre 2012 Deixa un comentari\nJa ha arribat el carnestoltes a Mares, pirates i princeses!\n26 gener 2012 Deixa un comentari\nEns agrada tant el carnestoltes que no ens podem esperar a donar-li la benvinguda. Aquest dissabte, de 11h a 13h, us proposem venir al nostre espai a jugar a l’àrea de jocs, disfressar-te amb les nostres més de 20 disfresses i marxar a casa amb la carona pintada.\nPensat per a famílies amb nens de 2 a 6 anys. Preu nen 5€ (inclou suc i galetes de BCN Cookies per esmorzar) (pares gratuït, i germans 3€).\n30 Desembre 2011 1 comentari\nAquesta tarda hem fet un taller de decoració de galetes de Nadal a on els nens i nenes amb l’ajuda dels pares i de les indicacions de la Lydia hem preparat unes galetes per decorar la taula de la nit del 31 de desembre o qui sap… per menjar-nos-les per esmorzar el dia 1 en companyia de tota la família.\nUs adjuntem una mostra del making off\nI el dolç resultat:\nFELIÇ 2012 a tots els nens i nenes, mares i pares, padrins, tiets, avis, … i tots aquells que fan possible el nostre projecte.


Arxiu Municipal de Palafrugell - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCan Rosés (Baix Empordà)\nPergamí datat el 30 de setembre de 1115. Pactes entre Dalmau Bernat i el comte Ramon i la comtessa Almodis sobre el castell de Begur. És trasllat sense data ni notari.\nL'Arxiu Municipal de Palafrugell (AMP) és el servei de gestió documental de l'Ajuntament de Palafrugell. Els documents més antics que conserva són pergamins del segle xi.\n2.2 El Llibre de privilegis de Palafrugell i altres pèrdues\n2.3 Organització i consulta dels documents\n2.4 Millores en les instal·lacions\n4 Biblioteca auxiliar\nArticle principal: Can Rosés (Palafrugell)\nLa seu de l'Arxiu Municipal de Palafrugell és a Can Rosés, antiga Casa Roger. Era una casa senyorial de dues plantes més les golfes, d'estructura aproximadament quadrangular, amb minúscul pati interior. A una llinda d'una porta hi ha un emblema incís representant un peix, en al·lusió al llinatge Roger, i la llegenda ANNVS PACIS 1698.\nEs tracta de l'únic casal notable que resta dempeus al nucli antic de la vila. És adossat al campanar i façana de l'església parroquial de Sant Martí de Palafrugell, del segle XVIII, amb els quals forma conjunt.\nL'Arxiu Municipal de Palafrugell també compta amb un dipòsit de documentació en una nau del carrer de la Vall d'Aran.\nLes primeres referències que es té sobre l'existència d'un arxiu, ubicat a l'església parroquial de Sant Martí, daten del 1707, tot i que la voluntat de conservar els documents importants és molt més antiga —només cal pensar en els pergamins del segle xii. Com que era difícil trobar-hi res, els jurats de l'anomenat Castell de Palafrugell van nomenar com a secretari a Salvador Vergonyós, amb la tasca de posar ordre a tot el desgavell en un termini de sis anys.\nAmb les invasions franceses, durant la Guerra Gran i la Guerra de la Independència, es van haver d'amagar els documents que tenien a veure amb el Govern Espanyol. Amb tot el remenament, es van perdre alguns documents.\nEl maig de 1845, el ple de l'Ajuntament acorda posar un armari a la Casa Consistorial, al carrer dels Valls, per desar-hi els documents més recents i, així, evitar-se les anades i vingudes a l'església.\nEl Llibre de privilegis de Palafrugell i altres pèrdues[modifica]\nPerò la desaparició del Llibre de privilegis no és pas l'única: el 1926, Ramir Medir i Jofra escriu la Memoria relativa al antiguo Archivo Municipal de la Vila de Palafrugell, on explica que molts dels documents que Pella i Forgas va citar per a la seva Historia del Ampurdán ja no eren a l'arxiu. Medir va elaborar la primera descripció del fons i va deixar constància de l'abandonament i el desordre. A més, va recomanar que es traslladessin els documents, que es trobaven a l'església, a un local habilitat de la Casa Consistorial. Però aquesta proposta es va passar per alt i no va ser fins al 1934 que es va aprovar el trasllat, per tal de millorar la conservació de l'antic arxiu. La nova ubicació seria les golfes de l'edifici destinat a la Biblioteca Popular i l'Escola d'Arts i Indústries.\nDocumentació afectada pel fum de la crema església de Sant Martí de Palafrugell\nEl 1964, amb el trasllat de la Casa Consistorial (del carrer dels Valls al carrer de Cervantes), es van vendre alguns dels documents al drapaire. Tot i les pèrdues que ha anat patint l'arxiu, el fons documental conservat és molt ric, tant per l'antiguitat com per la quantitat d'informació que s'hi troba.\nOrganització i consulta dels documents[modifica]\nEl 1970 es va contractar el senyor Josep Guilló per tal d'organitzar l'Arxiu. Després de quatre anys classificant cronològicament la correspondència i altres documents, els va agrupar en 183 lligalls que es podien consultar a la Sala de Sessions de l'Ajuntament. Núria Corredor i M. Concepció Saurí, estudiants d'història i becades per l'Instituto Nacional de Asistencia y Promoción del Estudiante i per l'Ajuntament, el 1979, van començar a classificar la resta dels documents històrics i a elaborar un primer inventari dels fons. Amb la creació del Museu-Arxiu de Palafrugell, l'arxiu històric es va traslladar a Can Genís. El 1986, l'Ajuntament obre el servei d'arxiu a la ciutadania i contracta M. Concepció Saurí com a arxivera. Gràcies a la feina feta, juntament amb Enric Saguer, es va poder elaborar l'inventari definitiu del fons històric de l'Ajuntament (s. XII – 1940) i una guia de tots els fons recollits.\nMillores en les instal·lacions[modifica]\nEl 1988, es van fer obres d'ampliació a Can Genís, per tal d'atendre millor els investigadors i tenir espai suficient per albergar més fons. L'any següent, l'Ajuntament va obtenir el suport del servei d'Arxius de la Generalitat de Catalunya, amb qui va signar un conveni. El 20 d'octubre de 1989, s'inauguraven les noves instal·lacions.\nEl 1996, amb les obres de la nova seu a Can Rosés ja en dansa, l'Arxiu Municipal va celebrar els seus 10 anys de servei, tot creant el Butlletí de l'Arxiu. Finalment, el 2002, l'Arxiu Municipal de Palafrugell es traslladà a l'edifici de Can Rosés, datat dels segles XVII – XVIII i situat al costat de l'església parroquial, unes noves instal·lacions que faciliten la consulta i la conservació dels documents. A més, el servei compta des del 2008 amb una nau al carrer de la Vall d'Aran, que serveix de dipòsit i d'espai de tractament de la documentació.\nInstal·lacions actuals de l'Arxiu Municipal de Palafrugell\nPel que fa al Llibre de Privilegis, Ramir Medir, el 1961, va informar que es trobava a la Biblioteca de Catalunya. El 1991 la vila de Palafrugell va començar un seguit d'accions per tal d'aconseguir el llibre. El novembre del 2005 es va fer una recollida de firmes que va demostrar que els recursos presentats tenien el suport de la població palafrugellenca. Finalment, l'octubre del 2006, el Llibre de Privilegis va tornar al poble. Actualment, es conserva a l'Arxiu Municipal, en règim de comodat per temps indefinit. L'any 2007, Joan Villar i Torrent va transcriure i publicar el Llibre de privilegis de Palafrugell (1250 – 1724).\nL'octubre de 2011 l'Arxiu Municipal de Palafrugell celebra 25 anys com a servei obert a la ciutadania.\nSala de consulta de l'Arxiu Municipal de Palafrugell\nL'Arxiu Municipal de Palafrugell (AMP) gestiona la documentació de l'Ajuntament de Palafrugell i els fons que conserva, participa en la protecció i recuperació del patrimoni documental del municipi, i ofereix els serveis de consulta dels documents (amb excepció dels que estan subjectes a restricció legal), d'informació documental i bibliografia de temes locals, assessorament sobre tractament de la documentació, atenció de visites col·lectives concertades i col·laboració en activitats en els àmbits educatius i culturals que contribueixin a la divulgació del patrimoni documental del municipi.\nA l'AMP s'hi troba el fons de l'Ajuntament de Palafrugell, des de l'any 1115 fins als documents de més de cinc anys transferits per les oficines municipals. A més, hi ha fons d'institucions locals i els cedits per associacions, fundacions, comerços, empreses, famílies i particulars vinculats al municipi, i col·leccions de manuscrits, impresos, gravats, imatges, cartografia i plànols i documents sonors.\nLa biblioteca auxiliar de l'Arxiu Municipal de Palafrugell està especialitzada en publicacions i estudis inèdits de temàtica local, amb més de 3.000 referències, i inclou una hemeroteca amb un centenar de títols que abasta un període que va des de l'any 1882 fins a l'actualitat.\nLa Defensa Comercial\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 Anglada, Núria. «Història de l'Arxiu Municipal». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 5 agost del 2014].\n↑ «Biblioteca auxiliar». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 5 agost del 2014].\nARXIU MUNICIPAL DE PALAFRUGELL. Memòria de gestió de l'Arxiu Municipal de Palafrugell. (Anys 1986-2010)\nARXIU MUNICIPAL DE PALAFRUGELL. Butlletí de l'arxiu (Anys 1996-2011)\nSABATER, Berta. L'Arxiu Municipal de Palafrugell. Col·legi Prats de la Carrera (4t d'ESO). Accèssit en el Premi Mestre Sagrera,XIII edició (1997-1998)\nSAGUER, Enric i M. Concepció SAURÍ. «Arxiu històric de Palafrugell» Guia dels Arxius Històrics de Catalunya. Núm.3. Barcelona, Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 1989; pàg. 291-300\nSAGUER, Enric i M. Concepció SAURÍ. «Un repàs a la història de l'Arxiu Municipal de Palafrugell». L'estoig, núm.1, 1989, Publicació anual de l'Arxiu i el Museu de Palafrugell; pàg. 72-75\nSALVADÓ, Marc i Adrià CORREDOR. L'Arxiu Municipal de Palafrugell. Col·legi Sant Jordi (4t d'ESO). Treball finalista del Premi Mestre Sagrera, XIX edició (2003-2004)\nXARAU ABELLAN, Laia. Estudi de cas: Arxiu Municipal de Palafrugell. Servei de gestió documental i arxiu. UOC. Novembre 2005\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Arxiu Municipal de Palafrugell\nPàgina web de l'Arxiu Municipal de Palafrugell\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Arxiu_Municipal_de_Palafrugell&oldid=28199266»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 set 2021 a les 18:52.


Hem començat aquest curs a participar en el projecte El Prat Escoles més Sostenibles. Ens hem proposat tres objectius bàsics:\nEl primer i el segon estan relacionats amb la disminució del consum de llum i d'aigua a l'escola.\nEl tercer és fer la recollida selectiva de residus al pati.\nA continuació us presentem els posters que els nostres alumnes de 5è han dissenyat per tal de tractar aquests temes.\nCarme from mcserrano\nAmb els posters, els alumnes de 5è han passat per totes les classes, per explicar als alumnes, quins són els aspectes en els que tota l'escola s'ha d'implicar, per tal de contribuir en ser una escola més sostenible. Aquí teniu alguna foto.\nPer assolir l'objectiu de reduir la quantitat de residus a l'hora de l'esmorçar, vam demanar la col.laboració de l'AMPA. Ells es van comprometre a donar un embolcall reutilitzable a cada alumne. Avui tots els alumnes ja se l'han emportat a casa.\nA partir de dilluns començarem a veure com anirà tot. Ja us informarem en un altre moment. També ja tenim al pati els diferents contenidors nous per se utilitzats.\nELENA I CARME\nEtiquetas: Experiències, Primària, Residus


Joan Oliver: Catalunya és un país de covards - Notícies Esports - Notícies Esports - e-notícies\nEsports · 2 de Març de 2010. 08:41h.\nEl director general del Barça assegura que "m'agrada que em peguin"\nOliver, en una imatge d'arxiu\nEl director general del Barça, Joan Oliver, assegura en una entrevista al diari Sport que "no estic lligat a Jan Laporta" malgrat elogiar al mandatari blaugrana, ja que "aquest país té una característica bàsica i és que hi ha un percentatge de covards molt més gran del que es mereix. Ell és valent, no s'amaga i m'agrada. Aquesta gent es mereix tenir una recompensa ".\nOliver reconeix que "no és agradable que parlin de qüestions com el sou. Els meus fills ja són grans i només em molesta per la gent que m'envolta. Els meus fills han vist durant molts anys a un pare al qual se li acosten quatre persones, tres d'elles per dir-me que sóc collonut i un per a insultar i dir-me que sóc un cabró. Em dol pels meus pares. En un país de crancs com Catalunya, fer coses interessants i divertides té una contrapartida com la polèmica ".\n"He viscut molt de temps als Estats Units i allà mengen molts crancs, com nosaltres les gambes. Els crancs es bullen en gran quantitat en una olla gran i aigua freda. Ells no surten, encara que sembli absurd. A la que un puja, un altre va per darrere i l'agafa. Així un rere l'altre fins que acaben tots morts al interiors. Cobards i crancs ", denuncia.\n"Sé que tinc la tendència a convertir-me en una diana. Hi ha gent que sent soroll i s'amaga. Altres treuen pit i diuen: si voleu disparar aquí teniu una diana. Jo sóc d'aquest estil. Ja us he dit que m'agrada que em peguin ", afegeix. També deixa clar que "mai he pensat en dedicar-me a la política. No em veig ara anant amb Jan en el que faci".\nSobre el seu sou, considera que "si ho comparem amb el de la meva filla Maria, biòloga i que treballa una barbaritat, o amb el del meu fill Joan, veterinari i que fa substitucions en els escorxadors, el meu sou és pornogràficament alt. En canvi, si ho comparem amb altres directors generals dels principals clubs, és pornogràficament baix ".\n#22 Fran, Llinars, 04/03/2010 - 20:10\nAquest culerot com sempre fan els cule$ parlant en nom dls catalans.Si us plau,digues millor"els catalanistes son uns cobards"q son els q no tenen nassos d marxar d les lligues espanyols o a presentar-se en candidatura unica indepe a les eleccions.\n#21 Americano, Pasadena, 03/03/2010 - 01:00\nPais de cobardes si, como Oliver que no tuvo webs de decir que era espionaje y no auditoria de seguridad, cobarde por no pararle los pies al presidente que gasta como un loco,cobarde por decir a todo que si para conservar su sueldo chollo,etc\n#20 Eva, Bcn, 03/03/2010 - 00:14\nNo, lo es de parásitos sociales como tú, que vives de subvenciones, prevendas y enchufes del pesebre... ¡y sois legión!\n#19 Johan, Sants, 02/03/2010 - 23:59\nPq tu no ets ni catala ni denlloc,ets un home kmenja molt i que ha de cobrar molt per la poca feina que fa,el meu idol?pel fisic no pas,pel sou si,encara kjo si ktreballaria una mica mes.Laporta Demision..ha estat i es el pitjor president del Barça!FORA!\n#18 MARC-SABATES.COM, Barcelona Catalunya//*//, 02/03/2010 - 22:37\nPresident Joan Laporta i Estruch.


L'alcalde de Montmeló viatja a Madrid per reclamar de nou el pla d'urbanització dels túnels | NacióGranollers\nL'alcalde de Montmeló viatja a Madrid per reclamar de nou el pla d'urbanització dels túnels\nAntoni Guil aconsegueix el compromís de tots els grups polítics per incloure les obres als pressupostos del 2014\nper Redacció, 19 de setembre de 2013 a les 16:15 |\nL'alcalde de Montmeló, Antoni Guil, va mantenir aquest dimecres a Madrid entrevistes amb diputats membres de la Comissió de Foment del Congrés amb l’objectiu d’aconseguir suports perquè els pressupostos del 2014 incorporin una partida per iniciar les obres d’integració urbana dels soterrament de la línia del tren. Segons apunten des del Consistori, el batlle ha rebut respostes positives, i el compromís de presentar propostes per endegar les obres, dels diputats Ascención de la Heras (IU), Laia Ortiz (ICV-EUiA), Teresa Jordà (ERC), Rafael Simancas (PSOE) i, fins i tot, Andrés Ayala (PP). També comptaria amb el recolzament de Pere Macias (CiU), amb qui es va reunir el passat mes de juliol.\nEn el decurs de les reunions, Guil ha explicat la evolució de l’obra i els compromisos adquirits per les administracions el 2005 i el 2010, i la necessitat que l’obra tingui continuïtat fins a la finalització de la integració urbana del soterrament. L’alcalde també s’ha entrevistat amb Antonio Gutiérrez, director general d’Explotació i Construcció d’Adif, per fer el seguiment del procés d’encàrrec del projecte d’integració urbana que ha de fer aquesta empresa.\nMontmeló porta mesos negociant amb el ministeri de Foment noves vies per finançar els treballs d’urbanització de l’espai sorgit amb les obres de soterrament de les vies del tren i amb la construcció de la línia del tren d’alta velocitat. I és que la falta de finançament per a la disposició addicional tercera de l’Estatut català, que preveia inversions extres a Catalunya en infraestructures, va deixar el municipi vallesà sense els diners per aquesta integració. De fet, ara fa un any, Guil ja es va reunir a Madrid amb Adif per intentar que les obres d’urbanització s’iniciessin just quan acabés tota l’obra del soterrament; quelcom que no ha aconseguit.\nPolítica, túnel, tren, urbanització, Montmeló, adif, alcalde, Madrid


Impuls a l'ús educatiu del mòbil a les aules catalanes\nLa fundació Mobile World Capital Barcelona (MWCB) i la GSMA invertiran 2,5 milions en aquesta iniciativa, que inclou un programa acadèmic de disseny d'aplicacions\n3 min. Barcelona 18/07/2013 16:22\n260x366 El programa mSchools es destina a estudiants de secundària / MANOLO GARCÍA El programa mSchools es destina a estudiants de secundària / MANOLO GARCÍA\nLa fundació Mobile World Capital Barcelona (MWCB) i la GSMA han presentat aquest dijous a Barcelona el programa educatiu mSchools, que suposarà una inversió de 2,5 milions entre 2014 i 2018 perquè els estudiants catalans puguin treballar aprofitant les últimes solucions en tecnologia mòbil. Es tracta d'una iniciativa conjunta per fomentar l'ús de les tecnologies mòbils a les aules catalanes, que compta amb la col·laboració de la Generalitat de Catalunya, i que permetrà formar-se en la creació i solucions mòbils a gairebé un milió d'estudiants de secundària.\nLa GSMA, que agrupa als 800 principals operadors mundials de telefonia mòbil, s'ha compromès a estendre a la resta de l'Estat aquest programa educatiu que ara s'implanta a Catalunya. La inversió de GSMA en mSchools es farà a través de la MWCB, fundació que treballa per convertir Barcelona en centre mundial permanent de les tecnologies mòbils i de la que formen part, al costat del ministeri d'Indústria, Energia i Turisme, la Generalitat de Catalunya, l'Ajuntament i Fira de Barcelona.\nEls 2,5 milions d'euros inclouen la gestió i el desenvolupament tecnològic específic i es materialitzaran en aportacions de mig milió d'euros anuals.\nL'alcalde Trias ha explicat que l'objectiu de mSchool "és introduir en mòbil en les aules catalanes per millorar el rendiment dels alumnes i reduir les taxes d'abandonament escolar" i ha manifestat la seva satisfacció perquè aquest en marxa el 2014, any en què Barcelona acollirà el congrés internacional de Ciutats Educadores.\n"Volem ser una ciutat on es convisqui i s'eduqui amb la tecnologia", ha assenyalat Xavies Trias perquè aquesta aposta és la que dóna sentit a la capitalitat permanent del mòbil que desitja tenir Barcelona.\nLa directora general de GSMA Association, Anne Bouverot, ha explicat que el programa mSchool és la continuïtat del programa pilot que GSMA, la Generalitat i l'Ajuntament han dut a terme aquest any en el marc d'una aliança per desenvolupar iniciatives mòbils a les escoles i que la intenció és "créixer a Espanya".\nBouverot ha destacat que la introducció de solucions mòbils en les aules catalanes s'abordarà de manera "molt pragmàtica" i ha explicat les quatre primeres iniciatives. Entre aquestes iniciatives destaca el programa acadèmic de conceptualització i disseny d'aplicacions, l'App Educatión, que formarà part, a partir del pròxim curs 2013-2014, de l'assignatura d'Informàtica, optativa de quart d'ESO, que es podrà cursar de forma presencial o a distància.\nEn la seva intervenció, el conseller Felip Puig ha posat èmfasis en una altra iniciativa de mSchool, el programa llamado Mobile History Map, que servirà perquè els alumnes creen i editin continguts descriptius del seu entorn immediat.\nMobile History Map començarà a utilitzar-se el pròxim curs en deu centres de diversos punts de Catalunya, que encara no han estat oficialment designats. Per a Puig, en permetre que l'alumnat incorpori continguts mòbils es desenvoluparan nous recursos de coneixement històric i geogràfic i es tindrà "una major capacitat de construcció, de sentiment de país".\nUn altre dels programes inicials de mSchool és el que serà liderat per docents i associacions de la indústria i impulsarà l'esperit empresarial dels alumnes mitjançant la promoció d'iniciatives locals d'm-educació.\nA més, es convocaran els premis Mobile Learning Awards per reconèixer als professors i alumnes més actius en la creació i ús de solucions mòbils i que aquest any s'han lliurat, per primera vegada, en el marc de la prova pilot.


Un equip de 140 voluntaris de Palafolls confia en produir 25.000 mascaretes per prevenir el contagi del coronavirus La República\nACN Palafolls.-Un equip de 140 voluntaris i treballadors de l’Ajuntament de Palafolls coordinats per la policia municipal, confien en produir prop de 25.000 mascaretes per prevenir el contagi del coronavirus. […]\nACN Palafolls.-Un equip de 140 voluntaris i treballadors de l’Ajuntament de Palafolls coordinats per la policia municipal, confien en produir prop de 25.000 mascaretes per prevenir el contagi del coronavirus. Fins ara s’han fabricat més de 5.000 unitats i també centenars de davantals i bates integrals de quirófan per assortir hospitals i residències. “Les iniciatives que s’estan emprenent transcendeixen fora de les fronteres del municipi”, han comentat els responsables municipals que asseguren que l’objectiu és ajudar els centres sanitaris d’arreu del territori i alhora poder proporcionar mascaretes per a tots els ciutadans de la població. El passat cap de setmana van entregar 200 davantals de plàstic a l’Hospital de Calella.\nL’equip de voluntaris està format per una vuitantena de cosidores, diverses rentadores de màscares, transportistes i un equip tècnic que elabora els patrons, talla el material i assessora sobre la confecció del material de protecció pels sanitaris. Entre les iniciatives per pal·liar la transmissió del virus, l’Ajuntament de Palafolls ha adquirit quatre màquines d’ozó que gestiona la policia local amb l’objectiu de coordinar tasques de desinfecció a comerços i espais on conflueixen col·lectius en risc com residències de gent gran o el centre Pinya de Rosa.També s’han reorganitzat els serveis municipals mitjançant la reassignació de tasques per part del personal laboral i s’han posat a l’abast de tota la població tres línies d’atenció telefònica. D’altra banda, des de la regidoria de Gent Gran es continua obrint ràtios i fent seguiment de totes les persones majors de cinquanta anys. Alhora, s’han iniciat programes de col·laboració veïnal conjuntament amb urbanitzacions i associacions de veïns.A més, s’han recollit i entregat diverses màscares d’snorkel a diversos hospitals.


informació – Pàgina 2 – Quasi un bloc\nPer raons diverses, porto un temps amb un cert nivell de desconnexió del flux de notícies i novetats habituals: això no vol dir que no estigui al cas del què passa, que no m’interessi pel món ni pel meu entorn, és senzillament que he canviat de canals d’informació, de maneres d’arribar a les notícies i a les novetats i, sobretot, dels tempos de fer-ho.\nPublicat el 13/08/2012 23/08/2019 Categories Reflexions, Societat, TecnologiaEtiquetes desconnexió, informació, infoxicació, noticies1 comentari a Desconnectar per connectar\nCada vegada em preocupa més cap a on va Internet.\nLa idea inicial d’una xarxa lliure on tothom pot actuar en igualtat de condicions sembla que està cada vegada més lluny.\nAquella idea venia donada pels entorns inicials, tant físic com intelectual, de la xarxa: grups de científics acosutmats a intercanviar coneixements i idees, que treballaven des de terminals fixes.\nAvui en dia, en canvi, l’entorn s’ha capgirat: s’hi pot accedir des de gairebé arreu i en qualsevol moment, els terminals son cada vegada més mòbils i ja no es concebeix una xarxa sense actors econòmics; de fet, els actors econòmics son els que concentren avui en dia gran part tant dels continguts com del tràfic.\nLa xarxa s’està monetaritzant a un ritme cada vegada més ràpid, i els grans actors (nadius de la xarxa, com Google o Facebook, o perfectament adaptats, com Amazon) treuen un gran profit, alhora que es converteixen cada vegada més en supernodes degut a la concentració de contingut i trànsit.\nL’actiu més important segueix sent la informació, però no ja la informació que els usuaris van a buscar a pàgines diverses (enciclopèdies, diaris, blogs), sino que els propis usuaris entren de manera voluntària i inconscient, que permet traçar perfils socials i econòmics, preferències de navegació i de lectura, i, fins i tot amb els dispositius mòbils, geolocalitzar l’emissió d’aquesta informació, traçant fins i tot perfils horaris d’accés, que poden arribar a separar-se en preferències i interessos laborals i personals.\nAquesta traçabilitat i possibilitat de personalització de serveis està portant a un canvi substancial de la mateixa concepció de la xarxa i de la informació que hi trobem, cosa que, en les nostres societats hiperconnectades pot tenir també conseqüències socials i polítiques.\nUna de les virtuts que sempre s’esmenta d’Internet és la possibilitat de tenir tota la informació del món a l’abast, de tots els tipus i colors, i això ens hauria de permetre veure el món tal com és, amb tots els seus matissos, opinions i visions, podriem contrastar diferents punts de vista sobre una mateixa informació i així, de resultes, fer-nos una idea més objectiva i real del que ha passat. Teòricament.\nA la pràctica no és així: els motors de cerca o els serveis de xarxes socials centralitzats filtren la informació que ens serveixen, en funció de contactes, cerques prèvies, interaccions, clicks, i uns quants factors més, personalitzant els resultats, i això, que en principi sembla còmode i inocu, resulta que té una segona lectura no tan inoqüa: ja no veiem el món com és, no veiem totes les realitats, només veiem les més properes a nosaltres. I això, a la llarga, pot fer que ens pensem que el món és com nosaltres el veiem, o com el veu la gent que pensa com nosaltres; reforça la tribu, la visió particular, et tanca en una gàbia informativa.\nAixí, aquests grans supernodes (Google, Facebook, Twitter, G+…) donen la falsa il·lusió d’estar dintre d’una xarxa oberta, però en realitat el que creen son subxarxes tancades dintre de la gran xarxa original, son com petits forats negres d’informació que tendeixen a atrapar-nos allà dintre, i això comença a allunyar-se de la idea d’una constel·lació de llocs independents connectats entre sí que deia en començar.\nNo cal buscar cap explicació estranya o conspiranoica darrere d’aquest mecanisme: l’empresa filtra la informació per oferir uns resultats més adients al perfil que s’ha fet de nosaltres, de manera que si ens diu o suggereix coses que pensa que ens agraden, qui surt guanyant és ella. És, alhora, causa i efecte de la monetarització de la xarxa.\nPer l’empresa pot ser correcte, per la societat pot tenir conseqüencies nefastes a mesura que creixi l’ús d’Internet com a font d’informació.\nLa solució és ben senzilla i coneguda: no quedar-te només amb el que et donen, cal anar a buscar la informació, mirar què diuen els altres i intentar entendre-ho i, en la mesura del possible (tecnològicament parlant) establir tu els filtres i no usar els que et dónen (o desactivar-los, si es pot).\n(TED Talk via Dragoncete)\nPublicat el 16/10/2011 Categories Societat, Tecnologia, Vida en xarxaEtiquetes concentració, informació, llibertat, supernodes, xarxa, xarxes socials3 comentaris a Personalitzar la xarxa, uniformitzar el món\nUn article molt interessant sobre cinc lliçons de la crisi libia a Guerras Posmodernas. I no en falla cap. (via @perequintana)\nPublicat el 24/03/2011 24/03/2011 Categories MónEtiquetes conflictes, guerra, informació, líbia, PolíticaDeixa un comentari a Cinc lliçons de Líbia\nLa gestió dels contactes és un tema que cada vegada pren més importància i que costa més de portar al dia, per la dispersió d’aquesta informació a diferents serveis i llocs.\nDe la mateixa manera que la missatgeria ja no es refereix només al correu, sino que engloba tant correu electrònic com missatgeria instantània, xats, nous canals/mitjans com twitter o similars, sms, etc., els contactes ja no estan només a una agenda electrònica: els tenim repartits arreu d’aquests diferents canals, i en tenim tant a l’ordinador (i aquí s’inclou el sobretaula, el portàtil, el netbook, el de la feina) com a diferents comptes al núvol, o al mòbil.\nMoltes vegades, a més, aquests contactes son els mateixos, la mateixa persona, però amb diferents comptes als diferents serveis, i com ho fem si volem tenir la informació actualitzada? Repliquem la informació arreu? Això implica errors, repeticions, tasques repetitives i tedioses…\nFóra ideal trobar un sistema unificat per gestionar contactes, mostrant en una única vista tota la informació d’una persona als diferents comptes, de manera que en qualsevol moment poguéssim disposar de diferents vies de contacte, o fer el missatge que consideréssim pel mitjà més adient.\nVia Només 5 línies descobreixo Thunderbird Contacts, que serveix precisament per això: gestionar en un sol punt la informació de diferents llibretes de contacte: correu electrònic, serveis on-line, etc. La utilitat del sistema rau en els connectors cap als diversos serveis, que permeten, de moment, una visió global del nostre “núvol de contactes”.\nEl concepte és prou interessant, i encara podria tenir alguns punts de millora:\nLa possibilitat d’unificar informació de diversos comptes en una sola vista: una persona amb noms lleugerament diferents surt diverses vegades, seria interessant poder-los agrupar\nMostra global de tota la informació\nGestió més acurada d’alguns serveis (gmail, per exemple, depèn molt dels grups i la ordenació interna que en fa)\nFet això, també seria interessant mirar com sincronitzar els contactes a diverses màquines, o bé, fins i tot, com fer-ho compatible amb dispositius mòbils; potser usant quelcom com gears podriem disposar d’aquesta informació estant off-line (per exemple per dispositius sense 3G).\nSigui com sigui, la sincronització entre la informació que resideix als nostres equips i la que tenim dispersa al núvol és clau per treure tot el suc a les possibilitats d’un món interconnectat, i, perquè no, per assegurar-nos tambe la pervivència de la nostra informació una vegada ens desconnectem d’un servei.\nPublicat el 13/08/2010 13/08/2010 Categories Comunicació, TecnologiaEtiquetes contactes, correu, gestio, informació, thunderbirdDeixa un comentari a Un sol lloc pels contactes\nJa és oficial: Ascó presentarà candidatura per tal que s’hi faci el famós MTC, el magatzem de residus nuclears centralitzat, un assumpte del que els mitjans d’informació n’han anat ben plens aquests dies.\nI això és precisament el que em xoca: tant com s’ha informat d’actes, assembles, declaracions de polítics i contradeclaracions, de pressupostos i plans, encara continuava tenint la sensació de no estar informat del tot, de no saber pros i contres del magatzem, o del perquè de la candidatura.\nAvui un amic de per aquelles terres m’ho ha explicat en quatre frases: el poble viu d’allò, de la nuclear, i té un nivell de vida gràcies a això que sobrepassa amb molt el de la zona; sí es veritat que hi ha molts càrrecs mitjans i alts de la central que potser no viuen al poble, sino a poblacions costaneres, però també és cert que la central ha donat feina a molta gent, i que noves generacions ja més ben preparades sí que opten a aquests llocs, afiançant població al territori… si fa no fa, i pensant una mica, tot això se’ns pot ocórrer. Però m’ha donat un argument que, de tant obvi, ni se m’havia passat pel cap: la central és allà, ja hi és, no la mouràn. Què vol dir això? Que, encara que no facin el MTC, la central, les seves instal·lacions i els terrenys ja estan contaminats, s’han de tancar i no deixar accedir ningú. Tant per tant, potser millor treure-li algun rendiment, no? Si parléssim d’un lloc on s’ha de fer de bell nou el magatzem, les coses serien d’una altra manera…\nEl President Montilla deia ahir, crec, que Catalunya ja contribueix prou en temes radiactius perquè genera el 40% de l’electricitat d’origen nuclear de l’estat, i apel·lava a una versió inversa de la solidaritat interterritorial… el que no va recordar de dir és que, tot i així, Catalunya és importadora d’energia, en consumeix més de la que produeix.\nNo val tampoc l’argument que el magatzem és temporal: qui mourà els milers de tones de residus radiactius d’aquí 60 anys? I el transport, els riscos i altres punts inherents a la centralització? I també caldrà repartir bé entre el territori els cèntims promesos o veure què en queda després de construir el magatzem (en Marià Hierro ho explica molt bé)…\nNo estic a favor del magatzem, però és curiós com quatre frases m’han permès comprendre millor els arguments de l’altre cantó. Potser no tanta política ni informació puntual, sino una mica més de fons i explicant l’entorn i les circumstàncies ens faria entendre millor les coses.\nPublicat el 27/01/2010 Categories Política, SocietatEtiquetes informació, mtc, nuclear5 comentaris a MTC sí, MTC no


Inscripció a la XVII Trobada del Voluntariat Lingüístic Universitari: Valencian Linguistic Standardisation Service: UPV\nPer a participar en la Trobada, cal complir els requisits que estableix l’organització: estar o haver estat inscrits en un programa de voluntariat lingüístic en qualsevol de les universitats de la Xarxa Vives, fer una aportació de 35 euros per a les despeses de la Trobada i l’acceptació de les obligacions dels participants.\nLes places són limitades i s'assignaran per ordre rigorós de preinscripció a les persones que complisquen els requisits.\nEl Servei de Promoció i Normalització Lingüística habilitarà un autobús per als voluntaris inscrits dels tres campus de la UPV. Per a això, caldrà comunicar-ho per correu electrònic a dinamització.spnl@upv.es.\nFormulari d'inscripció a la XVII Trobada: http://bit.ly/2yX5G3G


Estàs a punt per adoptar una mascota? | Affinity Petcare\nAdoptar una mascota enriqueix la vida i obre les portes a una època de diversió, jocs i moixaines. Tanmateix, implica també assumir la responsabilitat de tenir-ne cura durant molts anys, proporcionant-li menjar, un lloc segur on viure, atenció veterinària i preocupant-nos de satisfer les seves necessitats. Creus que estàs a punt?\n¿Preparat per a un compromís a llarg termini? Un gos de mida mitjana viu uns 12-15 anys però, pels gossos de mida més petita, la mitjana de vida puja a 13-17 anys. En un gat, la mitjana d'esperança de vida supera els 15 anys i no és estrany que un gat arribi a viure 20 anys. Durant aquests anys poden aparèixer nous membres de la família…\n¿Preparat per assumir les despeses que implica tenir una mascota? Durant el primer any de vida es concentren moltes despeses: l'adopció o compra, la identificació mitjançant microxip, el cens, l'esterilització, la compra dels accessoris per a la mascota, com la menjadora i l'abeurador, llit, cistella de transport, joguines, collar i corretja per…\n¿Tens temps per ocupar-te cada dia de la teva mascota? Entre sessions de joc i d'educació, moixaines, atencions, higiene i passejar, en el cas d'un gos, tenir cura d'una mascota no és qüestió de 5 minuts diaris i satisfer les seves necessitats és important per mantenir la mascota en bona salut física i mental.\n¿Estàs disposat a dedicar-te a l'educació de la teva mascota i tenir paciència mentre encara no ha après les “normes de casa teva”? Tant gossos com gats necessiten pautes bàsiques d'educació per adaptar-se a una nova llar. L'educació millora la comunicació entre persones i mascotes i reforça els llaços afectius, però es necessita temps per dur-la a terme.\n¿Preparat per quan el gos o el gat en faci alguna? Trencar un guarniment delicat, tombar la galleda de les escombraries, fer les seves necessitats als testos, bordar o miolar en excés, deixar pèls pel sofà, etc. Ningú no és perfecte, però amb paciència es poden trobar solucions per millorar la convivència.\n¿Estàs disposat a fer canvis a casa? Per adaptar la casa a la mascota poden caler diferents tipus de canvis, com, per exemple, posar fora de l'abast de la mascota plantes i decoracions tòxiques, posar tanques al jardí per crear un espai segur per a un gos, protegir els objectes delicats que queden a l'abast de la mascota, desenvolupar la dimensió vertical de la casa on viurà el gat, afegir prestatges i arbres per a gats.\nAcord en família\n¿Hi ha acord a la família sobre l'adopció d'una mascota? És important que aquest tema s'hagi parlat entre totes les persones que han de viure amb la mascota i s'hagin pres en consideració les necessitats especials de cadascú: hi poden haver persones al·lèrgiques, nadons, persones amb mobilitat reduïda, etc.\n¿Hi ha altres mascotes a casa? Quan ja hi ha una mascota a casa, afegir-hi un gos o un gat no sempre és la decisió més encertada: s'han de tenir en compte les característiques tant de la mascota resident com de la nova que es vol adoptar i cal invertir temps i paciència per fer correctament el procés d'introducció.\nPer quins motius s'adopta un gos\nLa meitat de les llars europees conviuen amb una mascota, i això fa que ens preguntem què motiva els seus amos a...\nLa majoria dels cadells, amb les seves formes arrodonides i moviments insegurs, té un aspecte irresistible per a...


Fons d’Acció Social de l’any 2017\nA la Gaseta Municipal del dia 9 de juliol de 2018, s’ha publicat l’anunci de les bases que regeixen la convocatòria de la concessió d’ajuts amb càrrec al Fons d’Acció Social de l’any 2017 adreçats al personal municipal.\nEl termini per presentar les sol·licituds s’iniciarà el 10 de juliol i finalitzarà el 9 d’agost de 2018 (ambdós inclosos).\nTot el personal de l’Ajuntament de Barcelona i organismes autònoms que tenen accés a la intranet i que vulguin demanar l’ajut del Fons d’Acció Social ho hauran de fer mitjançant el formulari telemàtic (és el mateix de l’any) i que, com a qualsevol altre servei del portal, també podran fer la sol·licitud en nom d’un altre.\nPer al personal que no tingui accés al formulari telemàtic (OA) podeu utilitzar aquesta instància:\nInstància FAS 2017, PDF\nLes sol·licituds hauran d’anar acompanyades dels documents preceptius establerts en l’annex de documentació de les bases.\nEn aquesta convocatòria es mantenen tots els programes d’ajuts de la convocatòria anterior.\nPer a qualsevol dubte o consulta que tinguin els/les empleats/ades que demanin ajuts cal que s’adrecin a l’Oficina d’Atenció al Personal, al telèfon 27770 (Maribel ) o per correu electrònic a l’adreça de l’oficina oap@bcn.cat.


La Mostra d'Igualada presenta la nova imatge — Ajuntament d'Igualada\n33º max. / 21º min. 13/08/2020 07:01\nSou a: Promoció Cultural i Relacions Institucionals / Notícies / La Mostra d'Igualada presenta la nova imatge\nLa Mostra d’Igualada - Fira de teatre infantil i juvenil, que tindrà lloc del 16 al 19 d’abril, ja té imatge per a la seva 26a edició. Sis cartells i un espot conformen la campanya gràfica que reivindica la fira teatral com a espai de referència per a la compra i la venda d’espectacles per a tots els públics.\nLa nova imatge, enregistrada al Mercat Municipal de la Masuca d’Igualada amb actors amateurs i professionals locals, ha estat dissenyada per l’igualadí Albert Burzón, cofundador i codirector de l’estudi creatiu Burzón-Comenge. L’estudi és responsable, entre d’altres, del vídeo mapping dels frescos que adornen l’església de Sant Climent de Taüll des que les pintures originals són\nal Museu Nacional d’Art de Catalunya. En paraules de Burzón, aquesta edició de La Mostra vol transmetre “frescor, proximitat, qualitat i festa, així com la idea de punt de trobada i aparador de la cultura”. La campanya s’ha declinat en diferents cartells amb l’objectiu de ser “més contundent visualment”.\nNou equip de La Mostra · Aprofitant la presentació de la imatge gràfica, també s’ha presentat el nou equip de treball de La Mostra, amb l’actor igualadí Pep Farrés al capdavant com a director artístic i Sílvia Lorente com a directora executiva.\nLa Mostra d’Igualada - Fira de teatre infantil i juvenil · La Mostra d’Igualada és el mercat de referència de les arts escèniques per a tots els públics de Catalunya. Un gran aparador dels millors espectacles catalans per a públic infantil i jove, que aplega milers d’espectadors a la capital de l’Anoia, i que té com a objectiu nodrir les programacions familiars d’arreu del país. Considerada Fira estratègica de Catalunya, La Mostra està organitzada pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament d’Igualada. La 26a edició se celebrarà del 16 al 19 d’abril.