La justícia europea, en contra del visat humanitari per als refugiats\nEl Tribunal Europeu rebutja el recurs d'una família siriana\nAlemanya registra deu atacs al dia contra els refugiats FABRIZIO BENSCH / REUTERS\nBrussel·lesEls països membres de la Unió Europea no tenen l'obligació de donar visat humanitari a les persones que desitgin entrar en el seu territori per demanar asil, així ho ha dictaminat aquest matí el Tribunal de Justícia de la UE. La sentència, que arriba en resposta a la petició de visats presentada a Bèlgica per part d'una família siriana, és decisiva en la construcció de la política europea vers els refugiats.\nEl tribunal ha precisat que malgrat aquesta no obligació, els estats membres són lliures de concedir aquest tipus de visats sobre la base del seu dret nacional.\nEls jutges europeus s'han pronunciat concretament sobre el cas -molt mediatitzat- d'una família d'Alep amb tres fills menors que va registrar una petició de visat a l'ambaixada de Bèlgica a Beirut, l'octubre del 2016. Després d'entregar el dossier de petició de visat humanitari la família va tornar a Síria.\nEn el moment de la sol·licitud, un dels membres de la família va declarar haver estat víctima d'un segrest per part d'un grup armat, que el va alliberar previ pagament d'un rescat. A més, la família va insistir en la degradació de la seguretat a Síria en general i a Alep en particular.\nEl 18 d'octubre, l'oficina d'estrangeria belga va desestimar les sol·licituds de la família, que va recórrer. Aquesta oficina va recalcar que els estats membres no estan obligats a admetre en el seu territori totes les persones que visquin en una situació catastròfica.\nEl tribunal ha precisat que la normativa comunitària només estableix "els procediments i les condicions de les expedicions de visats de trànsit o estades previstes al territori dels estats membres inferiors a 90 dies". A més, el tribunal ha precisat que en aquest cas no s'aplica la Carta de Drets Fonamentals de la UE, ja que la legislació comunitària no regula l'expedició de visats o permisos de residència de llarga durada que emetin els estats a persones de tercers països per raons humanitàries.


Inici > Treball fi de màster > Consulta TFM anteriors\nConsulta de Treballs Fi de Màster defensats en curs anteriors.\nEn la Secretaria del Departament de Lògica i Filosofia de la Ciència es troben a la vostra disposició diversos volums compilats per Jorge Sola i Encarna Valero en els quals s'arrepleguen els Treballs Fi de Màster defensats públicament des del curs 2011-12. Podeu consultar els seus índexs. Entenem que la consulta d'aquests volums pot ser d'utilitat per a l'elaboració del Treball Fi de Màster per part dels estudiants del present curs.\nL'horari de consulta és de dilluns a divendres de 9:00 a 14:00h. Per a acordar la seua consulta en horari de vesprada convé posar-se en contacte amb Llorenç Fontestad, en la Secretaria de la Unitat de Gestió del Departament de Filosofia. Els volums només es podran consultar en el Departament.


Les curses de muntanya – Grup de Recerca de Cerdanya\nLes curses de muntanya\nmarç 17\t2013\nDissabte, 16 de març, a les 18 hores, a la Sala de Convencions del Museu Cerdà de Puigcerdà va acollir el primer debat de la temporada del nou Fòrum Cerdanya del Grup de Recerca de Cerdanya, espai on es debatran temes d’interès relacionats amb la comarca de la mà d’experts relacionats amb cada matèria.\nEl primer debat portava per títol: “Les curses de muntanya” i va comptar amb la presència de Jordi Garcia-Petit, director del Parc Natural del Cadí-Moixeró, Xavi Caralt, infermer i organitzador de curses de muntanya, Núria Tomàs, biòloga i organitzadora de curses de muntanya i Sara Aliaga, tècnica comarcal de Cultura i corredora amateur. El moderador va ser el periodista cerdà Guillem Lluch.\nAl debat s’hi varen analitzar qüestions com per què s’ha posat de moda les curses de muntanya, la repercussió en aquest fenomen de certs personatges mediàtics, com el Kilian Jornet o l’Emma Roca, la seguretat personal i organitzativa a les curses de muntanya, l’efecte d’aquestes sobre el medi natural o sobre l’economia local, les característiques físiques i psíquiques que han de tenir els corredors o les diferències que hi ha amb altres curses populars com les maratons.\nL’acte va ser enregistrat i es va poder serguir en temps real a través d’un hangout i està disponible al canal YouTube del Grup de Recerca de Cerdanya.\nPrimera part del debat\nSegona part del debat


Els sis territoris amb estatuts reformats augmentaran la coordinació per evitar invasions competencials de l'Estat La República\nEls sis territoris amb estatuts reformats augmentaran la coordinació per evitar invasions competencials de l’Estat\nEls governs dels territoris que ja tenen els seus estatuts reformats han acordat aquest dilluns, en una reunió a Sevilla, augmentar la col·laboració horitzontal entre aquest nivell de govern i superar el ‘dèficit històric’ que hi ha hagut en aquesta matèria. Els sis territoris són Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears, Andalusia, Aragó i Castella i Lleó.\nTambé han acordat signar convenis de col·laboració i coordinar-se per evitar la invasió competencial. El vicepresident andalús, Gaspar Zarrias, ha assegurat que la reunió un pas més per ‘consolidar el procés descentralitzador de l’Estat i assentar el paper de les comunitats a l’hora de ser cada cop més Estat’.\nAquesta és la segona reunió d’aquestes característiques que se celebra, després de la que es va fer el 9 de juliol passat a Saragossa. La tercera reunió es farà al gener a Castella i Lleó.\nEl secretari de Relacions Institucionals i Participació, Josep Vendrell, ha assegurat que el grup de treball creat per aquests sis territoris ‘no és un front comú contra ningú, sinó a favor del desenvolupament dels Estatuts amb celeritat i diligència i a favor de prevenir invasions competencials’. Així, ha assegurat que els sis nous estatuts ‘són instruments valuosos per resoldre dèficits importants de l’Estat de les autonomies, com la manca de cooperació horitzontal o la falta d’un marc on consensuar les posicions de les autonomies respecte a directives europees’.\nPer la seva banda, el vicepresident aragonès, José Ángel Biel, ha destacat que ‘en 30 anys, les autonomies han signat més de 10.000 convenis de col·laboració amb l’Estat i en canvi se n’han signat menys de 30 entre comunitats’.\nEn la reunió, s’ha acordat la signatures de convenis de col·laboració entre territoris per tal que llicències i autoritzacions atorgades per una comunitat puguin tenir efecte en el territori d’una altra. Alguns àmbits que s’hi podrien incloure són la formació de manipuladors d’aliments, de personal que realitza operacions de manteniment higiènic sanitari d’instal·lacions de risc o llicències de caça i pesca en aigües interiors.\nTambé s’ha acordat la creació d’un mecanisme d’alerta davant de projectes normatius que envaeixin competències autonòmiques, facilitant una major coordinació en la resposta de l’Estat, i establir un protocol d’actuació per coordinar la postura dels territoris alhora de participar en les decisions de les institucions de la Unió Europea (UE).\nFinalment, també s’ha acordat participar en la designació dels membres dels òrgans constitucionals, així com els òrgans i institucions de l’Estat de caràcter econòmic i social.


Paul Waring: el professor d’anglès que va arrelar a Altafulla per convertir-se en artista (i ho va aconseguir) - Altafulles.cat\n3 jul. 2021 | Entrevistes | 0 |\nEl Paul Waring va arribar a Altafulla procedent de Liverpool, l’any 1992, però darrera d’aquestes dades inicials, hi ha molta història. Arriba aquí perquè un conegut seu, en aquells anys, feia de professor d’anglès a Reus a English Summer. El Paul va sumar-se a l’experiència d’impartir classes als afamats tarragonins que volien parlar la llengua de Shakespeare. Aquell primer estiu va provar a una mena de colònies que es feien a Vallclara. L’any següent va repetir i en aquell cas va passar l’estiu fent de professor a Poblet.\nFoto del Paul\nEl 1994, en un moment ple de dubtes a la seva vida, li proposen que exercís la docència d’anglès però ja de manera permanent, al centre que English Summer tenia a Reus. Aquella primera etapa d’un any, va donar pas al seu pas per l’acadèmia a la ciutat de Tarragona on va compaginar la tasca educacional amb la seva feina al Pub Kennedy’s, tot un referent de la Part Alta i de la ciutat en aquella època i en anys posteriors.\nDe Tarragona va anar a Lisboa, l’any 2000, i va tornar de Portugal vuit anys després però no ho va fer sol, l’acompanyaven la seva dona i els seus dos fills petits. El seu retorn, però, va ser a Altafulla. El Paul ja coneixia el municipi perquè hi havia tocat com a músic en algunes ocasions, al Faristol, i estava enamorat dels seus espais, racons i gent. El 2008 comença, doncs, el seu matrimoni amb Altafulla. Aquí hi viu tot i que no hi treballa ja que exerceix de professor de plàstica al col·legi Turó. Aquella etapa al centre educatiu de Constantí va des del 2011 i fins fa un parell de mesos, el moment en que li donen la incapacitat permanent.\nEl Paul pateix una malaltia rara, la policitèmia vera. És un tipus de càncer de la sang que fa que la medul·la òssia produeixi massa quantitat de glòbuls vermells. Aquest excés de cèl·lules espessa la sang i redueix el flux, el que pot causar greus problemes, com ara coàguls sanguinis. Això, si no es medica, pot produir ictus, infarts o altres complicacions. Cada dos mesos li han de renovar part de la sang del cos, extraient-li un litre.\nEll volia seguir treballant al 100% però la malaltia, diagnosticada en el seu cas l’any 2016, ha anat fent el seu recorregut i ara no està com voldria. Amb tot, després d’haver perdut el seu lloc de feina al Turó, les coses han canviat i el Paul ha iniciat una intensa relació amb la pintura que avui es explicarem a través de la conversa que hem mantingut amb ell.\nLa platja d’Altafulla, per on el Paul passeja a diari, és un punt d’inspiració de l’artista.\nPaul, com comença aquest moment de creativitat que et porta, a hores d’ara, a pintar de manera constant?\nUn dia, passejant prop de la farmàcia, vaig veure restes de la mudança d’una casa. Entre els molts objectes que havien abandonat al carrer hi havia un llençol enorme amb un quadre molt lleig. Al veure-ho, vaig pensar en el valor d’aquella tela, perquè era molt grossa, i ,me la vaig endur a casa meva per pintar-hi alguna cosa.\nI allí va començar una etapa que encara dur i que em suposa estar en mode molt creatiu. La idea de vendre quadres em sedueix i m’ajuda a tirar endavant econòmicament perquè ara mateix no tinc altres entrades a part d’una petita paga que m’han concedit amb la invalidesa.\nDe totes maneres, tu abans ja havies pintat.\nSí, però és molt diferent. Abans no pintava perquè no tenia temps ja que treballava i ara si que pinto perquè he trobat de nou el moment i, en certa mesura, els recursos per aconseguir-ho. També he anat canviat la forma. Quan estava a Portugal pintava quadres molt grans que eren quasi hiperrealistes i molt laboriosos.\nQuin tipus de quadre han captat els teus ulls?\nAl principi pintava quadres amb flors, plens de detalls i amb moltes hores de dedicació. Després he anat captant diversos espais verds i lliures d’Altafulla. I ara, veient que ja tenia una trentena de coses al magatzem, vaig decidir fer un recull de les millors obres i buscar un espai on poder-les posar a la venda i mostrar al gran públic.\nQuadre del Paul amb la platja altafullenca i dos nens jugant a primer pla.\nPintar, ara, t’ajuda a deixar una mica de costat la malaltia?\nPintar és com cuidar de la meva gossa ara mateix. Em suposa complir amb un compromís que em treu de casa, a parlar amb gent que té la mateixa malaltia que jo. Cada matí he de sortir amb passejar per la platja amb la meva gossa, he d’entrar en aquesta mena de meditació que suposa desaparèixer del teu entorn. Pintar m’ajuda a estar molt millor.\nDesprés de la teva arribada a Altafulla, el 2008, creus que la vas encertar amb el canvi i en aquest aventura que encara dura?\nSí. Visc amb intensitat i això em permet estar feliç. Si a més em permet pagar-me el lloguer de casa, doncs molt millor.\nQuins punts de referència tens en el moment de pintar un quadre? En què et bases o, millor dit, què t’inspira més?\nDepèn sempre del moment, perquè m’inspiren moltes coses. És cert que amb el telèfon tinc l’avantatge de captar molts paisatges, objectes, petits detalls que posteriorment treballo sobre la tela per convertir-lo en quadres.\nAra, a més, em plantejo molt seriosament sortir a pintar a fora, fer exteriors i anar al camp o a la platja amb al cavallet per notar les sensacions de pintar en viu allò que ja està viu i tens davant. No ho he fet mai i vull provar-ho.\nCom visc en unes golfes que tenen un petit pati, potser un dia em poso allí i començo a practicar per saber quins inconvenients tinc abans de sortir i fer-ho. Sempre passo per les rieres i sobretot, sobretot, passejo pel mar perquè és un element imprescindible.\nPaisatge dels afores d’Altafulla amb el castell i el nucli antic al centre de l’obra.\nFins a quin punt t’ajuda Altafulla a crear?\nAltafulla està plena de bellesa, té paisatges meravellosos. Si pogués viure a Altafulla tota la vida, m’hi estaria.\nEl que el Paul té clar és que pintar li suposa ara respirar, mirar endavant, esvair-se temporalment de cada situació que li permeti al final canviar a millor per aconseguir la rellevància que li pertocaria com a artista.\nSi voleu veure les obres del Paul, ell serà un dels deu artistes que aquest diumenge 4 de juliol ocuparan la part exterior de la Pallissa de l’Era del Senyor en una mostra que organitza el Cercle Artístic d’Altafulla, sota el lema “Art al carrer”, que es complementarà amb altres activitats com ara tallers i conferències o un vermut musical. Al Paul el podreu saludar a la Pallissa entre les 10h i les 15h.\nVisiteu el seu blog\nAnteriorEs presenta en societat el llibre “La Cura” que fa una crida a passejar pel món amb més calma i contemplació\nSegüentFe Ferré o quan la poesia conversa amb la vida arrelada al peu de la natura


Es busquen receptes per part dels veïns i comerciants de la Marina | betevé\nLa Marina Cuinera és una iniciativa per fomentar la promoció dels bons hàbits alimentaris i la identitat de barri\nSandra García Prat | Dilluns, 28 d'Octubre del 2019, a les 15.18\nEl receptari ‘La Marina cuinera’ és un projecte comunitari per compartir els coneixements de gastronomia i alimentació saludables entre la gent dels barris de la Marina. Es tracta una iniciativa de Pot de Cultura i la Taula de Salut de la Marina, finançada pel Pla de barris de l’Ajuntament de Barcelona i el programa Barcelona Salut als Barris de l’Agència de Salut Pública de Barcelona (ASPB). L’objectiu és fomentar els hàbits alimentaris a través de la cohesió social i la identitat de barri.\nSi us interessa el projecte, tant si sou veïns com treballadors de la Marina, només heu d’enviar una recepta saludable per correu electrònic a receptaridelamarina@gmail.com o dipositar-la en alguna de les bústies situades a diferents equipaments i comerços del barri.\nEl projecte del receptari neix del diagnòstic de salut comunitària que es va realitzar a la Marina l’any 2017, organitzat pel programa Barcelona Salut als Barris de l’Agència de Salut Pública de Barcelona. En aquell moment, “tant el veïnat com tots els agents clau del territori van acordar que la promoció d’hàbits saludables era una necessitat en salut que tenia el barri. D’aquí en va sortir la taula de salut comunitària i un grup específic de treball sobre hàbits saludables”, explica Vanessa Puig, de l’ASPB.\nEn aquests grups hi participen el Districte Municipal de Sants-Montjuïc, el Pla de barris, l’Agència de Salut Pública de Barcelona, el CAP la Marina i el CAP Carles Ribas, els serveis socials la Marina, l’Associació de Comerciants de la Marina, alguns veïns i veïnes i altres entitats del barri.\nEl futur receptari i una ruta de tapes\nEl resultat d’aquesta iniciativa serà un receptari, que s’editarà amb els millors plats que es recullin. A més, també es realitzarà una ruta de tapes saludables durant el 2020.\n— Agència de Salut Pública — cuina — Receptes


L'últim revolt torna a impedir el primer triomf de Marc Márquez a Àustria - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'últim revolt torna a impedir el primer triomf de Marc Márquez a Àustria\nep 11.08.2019 | 23:19\nL'últim revolt torna a impedir el primer triomf de Marc Márquez a Àustria Regió7\nL'italià Andrea Dovizioso va repetir la jugada de l'any passat i va aconseguir la victòria en la cursa de MotoGP del Gran Premi d'Àustria, l'únic que encara no ha caigut al sarró del campió del món i líder actual Marc Márquez. Després d'un tram final en què els dos primers de la general es van intercanviar avançaments, el pilot de Ducati va aconseguir el definitiu al revolt número 10 i va sumar el triomf 23 de la seva carrera, a més de retallar cinc punts al corredor de Cervera en el mundial.\nFins aleshores, Márquez va haver de recuperar-se d'un inici en què va ser importunat pel mateix Dovizioso, per Quartararo i per un Jack Miller que va caure a la volta número 8. Tot i els problemes, el català es va situar primer a la volta deu i se li va enganxar Dovizioso, que el va avançar novament a falta de set girs per a l'acabament. En aquell moment va començar la lluita entre tots dos que va acabar a favor del transalpí. El francès Quartararo va assegurar-se la tercera posició.\nMárquez va admetre que la derrota no li havia agradat, però «ja vaig avisar ahir que Dovizioso no estava lluny. Hem fet una bona cursa per a l'espectacle, ja que les últimes havien estat una mica avorrides. Fa ràbia perdre així, però quan estem forts ens escapem i quan patim, almenys lluitem fins al final.\nEn Moto2, Àlex Márquez va aconseguir una molt bona segona posició en un circuit que no li era favorable i més avantatge sobre un Thomas Luthi, que va acabar sisè, i respecte del valencià Jorge Navarro. En Moto3, ahir Arón Canet va perdre el lideratge després de ser només desè.


Intensiu estiu 2019 - ACTUAR DES DE LA TEVA VERITAT - Actua!Studio\nTALLER D’INVESTIGACIÓ INTERNA PER A ACTORS I ACTRIUS\nDimecres 25 de setembre de 19h a 22h\nDijous 26 de setembre de 19h a 22h\nDivendres 27 de setembre de 19h a 21h\nDescompte 15% inscripcions fins 20 de setembre\nCurs dirigit a actors i actrius professionals i a persones amb un bon nivell de tècnica interpretativa\nAquest és un taller d’interpretació i auto coneixement actoral en el qual la primera premissa és no actuar. El viatge que volem fer és un procés d’investigació interna per observar els mecanismes físics de les emocions, com podem connectar-nos amb elles i buscar com alliberar-les sense danyar-nos; la construcció de la personalitat, l’actitud i l’energia que ens dóna forma com a éssers complexos. Perquè l’actor/actriu es provi un vestit nou, o personatge i es mogui amb naturalitat, sense actuar, abans cal observar el que ens fa ser nosaltres i provar a canviar aquestes parts per altres diferents, però també nostres.\nEl taller actoral està dividit en la part emocional, la corporal-emocional, i la mental-emocional. I una última part que serà dedicada íntegrament a treballar les creences limitants que impedeixen a l‘actor/actriu aconseguir els seus objectius en la professió. O el que és el mateix, investigar quina és la informació inconscient que ens frena a l’hora de treballar. La raó per la qual no estem aconseguint el tipus de treball que volem.\nEls exercicis del taller provenen de diferents fonts; Programació Neurolingüística, majoritàriament, la bioneuroemoció el moviment d’emocions a través del cos i el moviment lliure i la improvisació entre d’altres.\nLa primera sessió es dedicarà a la recerca de la meva emoció en el cos físic. La postura de l’emoció, l’energia i la respiració.\nExperimentació de l’emoció a través del moviment físic sense pensament ni judici. La mecànica del riure. La ment. moviment ocular i incongruències de la persona i del personatge.\nCreences sobre mi mateix.Treball de diferents actituds i veure com em transformo en un altre jo. Exercici d’informació transgeneracional. Cerca de creences inconscients limitants sobre el meu treball i els meus resultats actuals.


29-02-2020 | A les 10.00 h\nAlfolí de la Sal. Museu de l'Escala\nSortida Alfolí de la Sal. Museu de l’Escala (durada 1:30h)\nCoincidint amb el final de l’exposició temporal “Pofessors de solitud. J. Esquirol, fotògraf – J. Pla, escriptor” que es pot visitar a l’Alfolí de la Sal – Museu de l’Escala fins el 16 de febrer, el Museu de l’Escala proposa una nova ruta que s’afegeix a la resta de rutes organitzades per conèixer el patrimoni de l’Escala.\nLes primeres sortides organitzades dins la ruta “Josep Pla a l’Escala” estan programades pels propers dissabtes 15 i 29 de febrer. El punt de trobada serà l’Alfolí de la Sal – Museu de l’Escala i serà necessària reserva prèvia per una activitat de 90 minuts de durada i amb un preu per persona de 5€. La ruta anirà a càrrec de Lurdes Boix, directora del Museu de l’Escala i del Museu de l’Anxova i de la Sal.\nAquesta visita guiada que arrenca a l’Alfolí s’ha concebut amb l’objectiu de donar a conèixer els espais que Josep Pla acostumava a freqüentar quan es va instal·lar a l’Escala l’any 1940.\nL’estada a l’Escala i les visites amb l’Hermós que hi feia estan reflectides en les pàgines de la seva Obra Completa i l’Escala apareix a El quadern gris, Tres guies, El meu país i Aigua de mar. De fet a Aigua de mar, Pla descriu la vida marinera de forma magistral, retratant el dia a dia dels pescadors de l’Escala i d’altres indrets de la Costa Brava. En aquestes narracions marineres Pla vindica el seu concepte de viure lliurement, mitificant la saviesa dels qui tenen la capacitat de viure amb el que es té al’abast, n’admira l’instint. Aquesta nova ruta, que es suma a les ja s’ofereixen des del Museu de l’Anxova i de la Sal i des del Museu de l’Escala, neix per quedar-se i establir-se de forma periòdica per donar a conèixer un aspecte del patrimoni de l’Escala fins ara poc conegut pel visitant i l’interessat.


Cabré i Monzó, entre els 350 escriptors que demanen la independència | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nCabré i Monzó, entre els 350 escriptors que demanen la independència\n“En un estat propi tindríem l'oportunitat de fer-ho millor”, diu el text\nBarcelona 16 OCT 2014 - 23:15\tCEST\nJaume Cabré i Quim Monzó, dos dels grans escriptors catalans del moment i de reconegut impacte internacional, són alguns dels més de 350 destacats autors signataris del manifest Diem sí a la consulta; Direm sí a la independència. El document va ser presentat ahir en un escenari de forta simbologia cultural (la Biblioteca de Catalunya) i amb la presència de la presidenta d'Òmnium Cultural, Muriel Casals.\nEl llistat d'escriptors, consultable al web Diremsi.info, manifesta una heterogènia procedència cultural i generacional: al costat de Cabré i Monzó signaven el document noms com els narradors Josep Maria Espinàs, Albert Sánchez-Piñol, Marta Rojals (l'autora de L’altra, 30.000 exemplars venuts), Maria de la Pau Janer, els dramaturgs Josep Maria Benet i Jornet i Sergi Berbel; els poetes Joan Margarit, Feliu Formosa, Enric Casasses... i així fins a 350 escriptors, que al costat d'entitats com l'Associació d’Escriptors en Llengua Catalana i el Gremi de Llibreters de Catalunya, han decidit plasmar la seva signatura en el manifest en el qual consta la seva voluntat de votar i de fer-ho per la independència.\n“Volem viure fora del bucle de l'autonomia resignada i ploramiques”\n“Estem convençuts que amb un estat propi tindríem l'oportunitat de fer-ho millor. Volem viure fora del bucle avorrit de l'autonomia resignada i ploramiques. Serà millor si tots junts escrivim com ens plagui la pàgina en blanc que tenim dret a estrenar”. Així conclou l'escrit que va presentar Oriol Izquierdo, exdirector de la Institució de les Lletres Catalanes i que també ha subscrit la seva successora, Laura Borràs.\nIzquierdo va ser el primer a intervenir: “Després dels esdeveniments polítics d'aquests dies —en referència a la substitució de la consulta oficial per part del president Artur Mas per un procés participatiu— creiem que no hi ha millor moment que aquest per fer públic el nostre manifest”. El també escriptor i crític literari va assegurar que el document s'ha anat forjant durant diversos mesos, primer a títol personal, i més tard van anar-s'hi incorporant la resta d'escriptors. “El proper dia 9 de novembre votarem. Primer es va anomenar referèndum, més tard consulta i ara procés participatiu. Sigui quin sigui el nom, el 9 de novembre deixarem constància dels nostres somnis”, va concloure.\nEspinàs, Magarit, Janer, Casasses i Borràs també signen el text\nSánchez-Piñol, per la seva banda, va assegurar que són dos els requisits per arribar a la independència: una majoria social que la vulgui i perseverança, perquè “ningú no ens regalarà res”. L'autor del celebrat Victus va assegurar que se sentia orgullós de participar d'un moment històric de Catalunya: “No tinc gaire tirada a signar manifestos, però crec que aquest reflecteix el que he pensat tota la vida sobre el nostre país en un moment clau de la nostra història”.\nMés emotives van ser les paraules del veterà Espinàs: “Vaig néixer en temps de la República, vaig créixer en la dictadura, vaig madurar en la democràcia i ara que sóc vell sóc a temps de votar la independència”. Va recordar també quan en ple franquisme va actuar al Palau de la Música i va canviar els versos de la cançó A la vora de la mar. “Vaig eliminar el mar i la donzella, i en el seu lloc vaig cantar: ‘A la vora de la nit, el dia es lleva’”. Una clara protesta que al·ludia a la llarga nit franquista.\n“Sóc xarnega, de pares andalusos, però la meva llengua és el català; la llengua en la qual m'expresso i en la qual comunico”, va explicar la narradora Bel Olid (premi Documenta 2010) evocant els seus orígens. “M'agradaria que el ministre Wert s'enorgullís d'això”, va concloure.\nVa ser l'actriu Sílvia Bel qui va llegir l'escrit, i va donar pas a Casals: “El nostre país necessita escriptors catalans que construeixin les bases per al nostre país”. El manifest dels escriptors s'uneix al d'Artistes visuals pel dret a decidir, signat al maig per tres centenars més d'artistes visuals, si bé en aquell no es va explicitar el sí a la independència.\n300 escriptors catalans, a favor del ‘Sí / Sí’ el 9-N (castellà)


“Cadena de favors”, iniciativa ciutadana per ajudar el comerç local que des de Palamós ja s’ha estès a França i Singapur\nPalamós (ACN).- Rebre un regal i fer-ne un altre amb l’objectiu d’ajudar el comerç local, un dels sectors tocats de ple per la pandèmia. A Palamós, una iniciativa ciutadana ha agafat l’esperit de la pel·lícula de Hollywood “Cadena de favors” i l’ha fet realitat, amb l’objectiu de posar el seu “granet de sorra” per combatre la crisi del coronavirus.\nLa mecànica és simple: comprar un producte en una botiga local i regalar-lo a qui es vulgui. La seva ideòloga, Núria Lisbona, diu que inicialment la idea no era que qui rebés el regal fes el mateix, però que la mateixa gent és qui ha fet gran la cadena. Tant, que en tan sols tres setmanes, ja s’han fet més de 500 regals i la iniciativa ha traspassat fronteres, arribant a França i Singapur.\nMenús, esmorzars, peces de roba, sessions d’estètica, un tallat de cabells, embotits… Tota mena de regals tenen cabuda en aquesta singular “Cadena de favors”. Qui l’ha impulsada és la palamosina Núria Lisbona. Inicialment, a través d’Instagram, però ara la iniciativa ja té també comptes al Facebook i Twitter.\nJust quan va començar el confinament, el millor amic de la Núria estava a punt d’inaugurar un restaurant. Però l’arribada de la pandèmia i l’estat d’alarma ho va frenar tot. El local va estar tancat fins que es va permetre que els bars i restaurants comencessin a servir menjars per emportar. “Per ajudar-lo, vaig decidir comprar-li menús durant tota una setmana; però en comptes de menjar-me’ls jo, vaig decidir regalar-los“, explica Lisbona.\nI aquest va ser l’embrió que va fer néixer la cadena ciutadana. La Núria va regalar un menú a un altre amic, que havia hagut de fer un ERTO. I ell, al seu torn, va fer quatre regals més. “Inicialment, la idea no era que qui rebés el regal també en fes, perquè jo els donava a qui econòmicament havia patit la covid-19“, diu Lisbona. Però la resposta de la gent –i sobretot, la dels mateixos comerciants– la va sorprendre.\nD’un regal es va passar a un altre. I després a un altre, i a un altre… I així, fins arribar al més de mig miler que Lisbona calcula que ja s’han fet a través de la cadena. Hi ha gent que ha fet regals a coneguts, d’altres a familiars, d’altres que han decidit comprar-se’l a ells mateixos… Però en definitiva, subratlla la Núria, “allò que ha permès la iniciativa és fomentar el comerç local, i permetre que el màxim de persones puguin continuar apujant la persiana quan tot això acabi“, diu en referència a la pandèmia.\nUna sessió fotogràfica\nA Palamós, una de les veïnes que ha rebut –i també fet– regals amb aquesta “Cadena de favors” és l’Olga Grassot, que té un estudi de fotografia al carrer Major. La propietària d’una botiga de roba del mateix carrer, que és amiga seva, li va regalar una samarreta. “No m’ho esperava i em va fer molta il·lusió“, explica.\nElla ha hagut de tancar el negoci mentre ha durat el confinament, perquè tot i que és autònoma no tenia clients. Després de reobrir, i quan va rebre el regal li la seva amiga li va explicar la mecànica, va decidir sumar-se a la iniciativa. “Em sembla molt bé, perquè permet ajudar-nos i fomentar el comerç local“, explica.\nPer continuar la cadena, ella ha regalat una sessió fotogràfica a una altra amiga seva. És carnissera i arran del confinament, portava setmanes sense poder veure el seu net. “També ha hagut de treballar moltes hores, i el que he fet és regalar-li un val per a un reportatge amb el seu net a la platja o al camp“, diu Olga Grassot.\nAmb aquesta “Cadena de favors”, Núria Lisbona admet que no ha inventat res, però creu que la iniciativa permetrà “prendre consciència” de la necessitat de defensar el comerç local. “A Palamós mateix, fa poc que ha tancat una pastisseria de tota la vida i s’hi ha posat un supermercat 24 hores; aquest no és el poble que m’agrada“, lamenta.\nA la impulsora d’aquesta “Cadena de favors” li agradaria que la iniciativa hagi arribar “per quedar-se“, perquè també suposa donar suport als autònoms i a aquells negocis i botigues de proximitat, “de quilòmetre zero“.\nI de moment, en tan sols tres setmanes, el seu “granet de sorra” –com el defineix– ja s’ha estès a d’altres llocs. Fins i tot, ha traspassat fronteres. El primer dia, la “Cadena de favors” ja va arribar a Cardona, però també a d’altres municipis, tant propers com llunyans, com ara Palafrugell, Calonge, Santa Coloma de Gramenet o la mateixa Barcelona.\n“Fins i tot, s’ha estès fins a València, França o Singapur; també, perquè allà hi ha persones que coneixem i que han decidit seguir-la, però realment fa il·lusió“, explica Lisbona. “Em pensava que la cadena es quedaria amb la meva família i amics i que duraria tres dies, però avui ja fa tres setmanes que es va engegar“, hi afegeix.\n“Per a tothom”\nAra, la impulsora està enfeinada traduint els diferents posts al castellà, per difondre la iniciativa a les illes Canàries. “Penso que l’èxit ve, precisament, perquè es tracta d’una iniciativa ciutadana; com que no surt de cap partit polític ni associació, aquesta cadena és de tothom i per a tothom“, concreta Lisbona.\nA més, arran d’aquesta “Cadena de favors” també n’han nascudes dues altres més de paral·leles. Les impulsen amigues de Lisbona. Una vol conscienciar la gent perquè reculli la brossa dels boscos i les platges aprofitant les estones de passeig que permet el desconfinament. I l’altra s’adreça als infants, perquè facin regals que no es comprin, sinó que creïn ells mateixos. “Per exemple, uns mots encreuats que hagin ideat o bé galetes“, explica Núria Lisbona.\nArxivat com a: Baix Empordà, Comerç, Societat Etiquetat com a: Baix Empordà, comerç, coronavirus, palamós, productes de proximitat, societat, solidaritat


Política de privacitat – Associació d'empreses d'Encamp\nAssociació d´Empreses d´Encamp, amb NRT número U-801239-F amb les dades de contacte següents:\nDomicili: Passeig de l´Alguer, s/n. AD 200 Encamp. N.R.T: U-801239-F\nTelèfons: (+376) 84 60 03 o 32 47 29\nAdreces electròniques: info@aeencamp.com / mercatencamp@gmail.com\nDe conformitat amb la legislació aplicable, les dades que ens facilites passaran a formar part del fitxer responsabilitat de l´Associació d´Empreses d´Encamp registrat a l’Agència Andorrana de Protecció de Dades del Principat d’Andorra.\nL´ Associació d´Empreses d´Encamp pot recopilar la informació personal següent dels usuaris del lloc web en completar el formulari corresponent: nom i cognoms, adreça de correu electrònic, número de telèfon, nom de l´establiment, Adreça a Encamp, N.R.T, banc, iban.\nLes teves dades personals es tracten amb la finalitat següent,:\nEn el cas que acceptis ser soci de l´associació d´empreses d´Encamp,\nPer informar-te de les accions de l associació.\nL´Associació d´empreses d´Encamp conservarà les teves dades personals durant el període de temps que sigui raonablement necessari tenint en compte les finalitats per a les quals han estat facilitades, les necessitats de donar resposta a consultes que es plantegin o resoldre incidències amb relació a la compravenda d’entrades, la realització de millores i el compliment dels requisits que exigeixi la legislació aplicable.\nL´Associació d´Empreses d´Encamp pot tractar les teves dades personals:\nD’una banda, en cas de que s´ompli el formulari d´inscripció per a fer-se soci.\nNi les teves dades personals ni les de cap altre usuari no poden ser cedides o comunicades per l´Associació d´empreses d´Encamp Administracions i Organismes públics, quan així ho exigeixi la legislació aplicable.\nL´Associació d´Empreses d´Encamp té un acurat sistema de seguretat que garanteix la protecció de les teves dades i les facilitades.\nDret d’accés: tens dret a obtenir informació sobre si l’Associació d´empreses d´Encamp estem tractant dades personals que et concerneixen o no, així com a accedir a les teves dades personals que tingui AEE.\nDret de rectificació: tens dret a sol·licitar que l´Associació d´Empreses d´Encamp rectifiqui les teves dades personals quan siguin inexactes o que es completin quan siguin incompletes.\nL’exercici d’aquests drets i de qualsevol consulta relativa al tractament que fem de les teves dades es pot efectuar mitjançant una sol·licitud dirigida a l’adreça electrònica www.aeencamp.com o per correu postal a Passeig de l´Alguer, s/n. AD 200 Encamp. Cal que indiquis, junt amb la sol·licitud, el teu nom i cognoms, domicili o correu electrònic a efectes de notificacions, així com una fotocòpia del document nacional d’identitat o passaport per tal d’estar segurs de la identitat del que sol·licita i el dret exercit.


El que cal saber per començar a cuinar, 6 consells bàsics | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nEl que cal saber per començar a cuinar, 6 consells bàsics\nAprendre a cuinar des de zero no és difícil, però hem de conèixer algunes tècniques que ens donin seguretat i ens animin a seguir cuinant plats cada cop més elaborats. Si vols iniciar-te en la cuina, pren nota:\n1 · No tinguis por. La falta d’experiència culinària fa que moltes persones gairebé ni s’apropin a la cuina. Cal vèncer aquesta inseguretat perquè cuinar és una habilitat accessible a tothom.\n2 · Sigues organitzat. Mantenir l’ordre i la neteja a la cuina és vital. Abans d’anar a comprar has de tenir clar tot el que necessites. Un cop a la cuina, llegeix bé la recepta que vols fer abans de començar a preparar-la i tingues a l’abast tots els ingredients.\n3 · Utilitza bones eines. Inverteix en un bon joc d’estris de cuina: olles, paelles, safata per al forn, recipients i motlles per a postres, taula de tallar, ratllador i batedora. És molt important comptar amb un bon ganivet de cuina que estigui ben esmolat.\n4 · Coneix les tècniques bàsiques de cuina:\nCoure. Consisteix a bullir els aliments en aigua i és una opció perfecta per gaudir d’un plat saludable i sense greixos afegits. Hauràs de posar una olla amb aigua i, quan comenci l’ebullició, introduir-hi els aliments.\nEnfornar. Al forn pots fer plats de tot tipus, dolços i salats. Només has d’assegurar-te de seguir les indicacions de temps i temperatura que es donen en cada recepta. És important preescalfar el forn a la temperatura que ens indica la recepta abans de posar els aliments a dins, perquè la cocció comenci de seguida.\nA la planxa. Un altre mètode molt saludable de cuinar. Consisteix a posar una mica d’oli en una paella i, quan estigui calent, saltar els ingredients preparats i tallats. La carn i el peix, ben assaonats, es posen a la paella i es cuinen per les dues cares. Les verdures tallades a trossos regulars es poden saltar.\nFregir. Es tracta de submergir aliments en abundant oli calent perquè es daurin. Per fer-ho, tan sols hauràs d’omplir força oli en una paella i, quan estigui ben calent, tirar els ingredients que vulguis cuinar. Les patates, els ous i algunes verdures, es poden fregir directament, mentre que les carns i els peixos necessiten un arrebossat. Pot ser només una mica de farina o bé un arrebossat amb farina, ou i pa ratllat. Aquest és un mètode més greixós i calòric, però el resultat és molt saborós.\n5 · Segueix les receptes. Els llibres, els webs de cuina i els tutorials ofereixen milions de receptes, però abans de posar-nos a cuinar cal saber llegir-les i interpretar-les. Tria els plats més bàsics per agafar pràctica i amb el temps podràs innovar i provar combinacions noves. Llegeix la recepta sencera, comprova que tens tots els ingredients i organitza els passos i temps.\n6· Pren-te el teu temps. Les presses són la pitjor enemiga de la cuina i poden fer malbé un plat.


La Polivalent de Seva i el teatre de Sant Miquel de Balenyà els col·legis electorals del 14F\nEl proper diumenge 14 de febrer se celebraran les eleccions al Parlament de Catalunya amb noves seus electorals per atendre les mesures de seguretat amb motiu de la pandèmia\nAixí, entre d’altres mesures, es facilitarà material de protecció (mascaretes, EPIs, gel...) als membres de les meses i als col·legis electorals se seguirà tota la normativa de distància i higiene, hi haurà el material necessari, senyalització i se seguiran els protocols determinats.\n- Els votants ensenyaran el seu document oficial d’identificació (DNI) de manera que els membres de la mesa en puguin veure les dades necessàries; els membres de la mesa no tocaran en cap cas el document. Les meses podran fer ús d’una safata per col·locar-hi el document oficial d’identificació per si calgués acostar-lo als membres de la mesa per sota de la distància de seguretat.\n- A totes les taules hi hauran dosificadors de gel hidroalcohòlic.\n- També disposarem de membres dels Vigilants municipals i dels Mossos d'Esquadra per a cada un dels col·legis electorals que s’encarregarà de garantir que complim amb els protocol i les mesures sanitàries establertes.\n- De 19 a 20 h: els col·lectius de persones en quarantena —contagiats, contactes estrets i sospitosos— votaran durant la darrera hora de la jornada electoral. Durant la darrera hora de votació els membres de la mesa utilitzaran equips de protecció individual (EPI) integrals d‘alta seguretat


Tornen a prohibir el pas de camions per la N-II - Diari de Girona\nTornen a prohibir el pas de camions per la N-II\nLa mesura entrarà en vigor aquest dijous 25 de juny\nacn 22.06.2020 | 18:40\nCamions passant per la N-II a Bàscara | Marc Martí\nCamions passant per la N-II a Bàscara\nEls camions han circulat pels trams d'N-II a comarques gironines durant l'estat d'alarma. En concret, els que s'estenen entre Montgat (Maresme) i l'enllaç amb la carretera de Blanes (Selva), i els que hi ha entre Fornells de la Selva i la Jonquera (Alt Empordà). Però la mesura té els dies comptats. Perquè la Generalitat preveu que la prohibició de circulació de camions torni a estar vigent a partir d'aquest dijous 25 de juny.\nSegons informen des de l'SCT, la publicació de la represa de les restriccions s'ha retardat uns dies perquè estava pendent de tràmits administratius. L'han de signar dos consellers (el de Territori i el d'Interior) i, a més, l'Estat ha de recuperar les bonificacions que s'apliquen als transportistes (a qui se'ls obliga a desviar-se per l'AP-7).\nDe fet, aquest decalatge entre la tornada de les restriccions ha aixecat crítiques a Bàscara (Alt Empordà). Aquí, com explica el seu alcalde, Narcís Saurina, hi ha veïns que es plantegen tornar a tallar el trànsit a l'N-II, com ja van fer al 2013, per reclamar que els tràilers deixin de passar per la Nacional, que creua el poble.\n"Se'ns deixa de banda"\nLa tornada de les restriccions, però, no ha agradat gens al sector de transport de mercaderies. "Durant l'estat d'alarma per la covid-19 se'ns ha dit que érem un sector clau; però ara que tornem a la normalitat, se'ns deixa altre cop de banda", critica el president de la Confederació Empresarial de Transports per Carretera de Catalunya (CETCAT), Eduard Ayach. Explica que no s'oposen a què els tràilers s'hagin de desviar per autopistes, però sí que reclama que, en aquest cas, el peatge sigui 100% gratuït.\n"Allò que és perillós no són els camions, sinó l'estat d'aquestes carreteres, que no estan adaptades", critica el president de la CETCAT. "Durant el confinament, quan el vehicle privat ha desaparegut, els camions no han generat cap perill; per això, qui ha de respondre és el titular de la via, perquè és ell el responsable de no tenir-la en condicions", diu Ayach, reiterant al govern espanyol que apliqui la gratuïtat de peatges.\nA més, el president de la CETCAT també recorda que, tot i les bonificacions, els costos dels peatges s'afegiran a les pèrdues que, ja de per si, ha patit el sector del transport amb la covid-19. "De mitjana, estem parlant que s'ha deixat de facturar entre un 30 i un 40%; però hi ha empreses, que es dediquen a la distribució a hotels i restaurants on aquest percentatge puja fins al 60%", afirma Eduard Ayach.\nI aquí, el president subratlla que, durant el confinament, hi va haver viatges que no sortien a compte, però que tot i això es feien per garantir abastaments. "Camions que cobrien rutes amb el remolc mig buit o que, de tornada, no transportaven res", precisa Ayach.\nLa Creu: cues al matí, al migdia i al vespre.


Thermomix® Puigcerdà , Nova Edició : Cocina Saludable en 30 minutosi!! - Noticias Blog - Blog de MªDEL ROSARIO GOMEZ SADURNI de Thermomix® Barcelona Manresa\nBlogosfera › Delegación Barcelona Manresa › Roser Gomez Sadurni › Noticias Blog › Thermomix® Puigcerdà , Nova Edició : Cocina Saludable en 30 minutosi!!\nThermomix® Puigcerdà , Nova Edició : Cocina Saludable en 30 minutosi!!\nAquesta Fantastica Edició de Thermomix® pot ser teva fins el 26 de març. No et quedis sense, la Edició es Limitada.\nInclou: Llibre manual Exclusiu per a nous Clients, Descarrega de les receptes, Bossa transportadora de la Maquina,i Bossa tèrmica amb dues carmanyoles i una ampolla per anar de picnic.\nAmb una financiació al 0% d'interés a pagar cómodament en 24 mesos.\nSi vols més informació , estaré encantada d'ajudar-te.


Ja tenim el Ban de la Festa Major de Gràcia | Districte de Gràcia\nDistricte de Gràcia / Ja tenim el Ban de la Festa Major de Gràcia\ndilluns, juliol 30, 2018 - 08:02\nEl periodista i glosador Ferriol Macip ha estat l'autor del Ban d'enguany, que, amb els seus versos, convida a gaudir de la Festa Major amb germanor i civisme. El Ban reivindica també una festa lliure d'agressions sexistes i amb consciència mediambiental.\nEl Ban de la Festa Major de Gràcia reconeix el treball que fan tots els veïns i veïnes de Gràcia per guarnir els carrers i recorda diferents efemèrides: el 40è aniversari de recuperació de la Festa al c. Verdi després del període franquista, el 20è aniversari de celebració continuada al c. Llibertat i el 10è aniversari de celebració de la festa al c. Perla.\nEl Ban comença amb una reivindicació per gaudir d’una festa lliure d’agressions sexistes: “Estem de Festa Major/ en dates assenyalades/ i aquí no hi volem ‘manades’/ ni cap mena d’agressor”. I dirigeix al públic que visita les festes un missatge de conscienciació sobre el civisme: “Benvinguts bons visitants/a la Vila dels tres lliris/no vingueu per fer de ‘guiris’/sinó de bons ciutadans”.\nA més de reconèixer el treball que fan veïns i veïnes per guarnir els carrers “alguns cops monumentals”, recorda totes les activitats que s’hi fan durant la Festa Major: sopars, havaneres, xocolatades, ball, rumba, gimcana….\nEl Ban ha estat elaborat per Ferriol Macip, periodista, traductor, glosador, músic i grafista, i professor de llengua i cultura occitanes.\nLlegeix en el pdf adjunt el Ban sencer.\nBan Festa Major Gràcia 2018


Estrena de l’obra de teatre “El Mag de la platja” a la Finca Galatzó | Cultura Calvià\nEls textos d’aquestes tres obres es troben recollits al llibre editat per Orbita a la presentació del qual Pedro Barbadillo, productor i director de cine documental i exdirector de Mallorca Film Commission escriu: “ …La realitat imita l’art i de vegades l’art dóna vida i nom a un lloc, precisament perquè allà es va rodar una pel·lícula, perquè allà va transcórrer una història, que s’ha instal·lat com si fos nostra en la memòria col·lectiva, en la pròpia memòria individual, amb més força que el lloc real que la va inspirar.”\nA Mallorca tenim diversos casos d’això i un d’especialment curiós és el de la pel·lícula El Mag, que dóna nom a una platja de Calvià. Tot i que no es va arribar a estrenar a Espanya i, per afegitó, va rebre el qualificatiu de “dolenta” (tan dolenta que fins i tot Woody Allen va afirmar en un entrevista que si pogués tornar a viure una altra vegada la seva pròpia vida, triaria fer-ho tot igual, llevat de tornar a veure El Mag. El seu impacte va ser tan fort, al menys en la imaginació dels veïns de la zona, que aquell tros de costa mallorquina, que apareixia com una illa grega a la pantalla, ha seguit anomenant-se així per sempre: La platja del Mag.”\nA la introducció del text teatral d’El Mag de la platja, escrit per Josep R. Cerdà i Josep A. Mendiola, la pel·lícula es presenta així:\n“L’estiu del 1967, quatre estrelles del cinema mundial es trobaren a Calvià treballant en un projecte entre la ciència-ficció i el drama existencialista. The Magus es va rodar a la platja de Portals Vells però mai no es va estrenar a Espanya. Protagonitzada per Michael Caine, Anthony Quinn, Candince Bergen i Anna Karina, el film estava basat en una novel·la de John Fowels i no va tenir un gran èxit comercial. Per als mallorquins, però, es tracta d’una cita mítica que va donar nom a la platja.”\nEl dia de l’estrena a Galatzó vàrem passar pena pel temps, hores abans havia plogut i durant la representació varen caure unes gotes, però finalment la funció no es va haver de suspendre.\nPep Ramon Cerdá, director de l’obra, es va fer una petita presentació i tot seguit Karina, interpretada per na Maria Rosselló, va començar a llegir uns paràgrafs de la novel·la de Fowles mentre sonava de fons la música de Nova cançó d’amor perdut de Joan Ramon Bonet. La música del 67 va ser la banda sonora durant tota l’obra.\nA partir d’aquí,els actors Xavi Núñez interpretant alhora Michael Caine i Nicholas Urfe; Xim Vidal que representava Anthony Quinn i Maurice Conchis; Aina Zuazaga fent a vegades de Candince Bergen i altres del personatge de Lily ,o la mateixa María Rosselló com l’actriu Anna Karina o l’Anne del Mago; varen sortir a escena interpretant una obra que representava moments de la vida dels actors protagonistes de la pel·lícula rodada a Calvià o dels seus personatges. Tot plegat es convertia en un embolic que mantenia l’espectador atent per a no perdre el fil en cap moment.\nAixí ho descriví Javier Matesanz a la seva crítica: “La pel·lícula, estrenada fa devers 45 anys, no va agradar ningú. De fet, no era bona d’entendre. I justament això ha estat la inspiració per als creadors teatrals. L’enginyós punt de partida d’un argument poc convencional que mescla documentalisme escènic, realitat, ficció, metateatre i, fins i tot, pinzellades de cinefília i mitomania nostàlgica. I el resultat és curiós, estrany, poc entenedor, perquè pretén ser – i és- un galimaties, que en tot moment ens té encuriosits pendents, despistats però interessats en què és (serà) el que passa(rà); cap a on van els actors quan ho són… però quan ho deixen de ser i són personatges, cap a on van llavors? Ens té en tot moment enganyats, despistats, però distrets, mai no avorrits, perquè la funció- i és aquesta la seva més destacada virtut-, té i manté en tot moment una capacitat evocadora molt particular, entre el romanticisme en sèpia, un punt estantís, de revista del cor en paper couché i colors esvaïts, i una sensació inquietant, que va de la fantasmagoria al desconcert que provoca la creativitat de control i els arguments desnortats allà on tot i res és possible. Una arriscada, per indefinida, que podria haver trontollat de no haver estat en mans d’un sòlid repartiment que aporta als personatges els grams justs de convicció i dubte, d’arrogància i fragilitat alterna, que fa que tot encaixi en un espectacle que expressament intenta que res no acabi d’encaixar.”.\nUn altre crític, Fernando Merino, parla molt bé dels actors i actrius i en anomenar els autors inclou una tercera peça que considera de gran importància per a l’èxit de l’obra. Així, comenta: “Un tercer autor fonamental és l’escenari on te lloc l’acció, ni més ni manco que la senyorial clastra de la finca públic Galatzó. A causa de la singularitat d’aquest espai i donant que l’estrena fou puntual, vist el resultat recomanaria a l’àrea de Cultura de Calvià prendre en consideració reposar allà mateix, de vegades aquesta reflexió en clau de microteatre, perquè l’experiència bé paga la pena”.\nL’estrena a Palma va ser al pati de la Misericòrdia els dies 8 i 9 d’agost.\nRealment la clastra de Galatzó i les cases de la finca no varen ser la primera vegada que esdevingueren un escenari teatral o musical. El projecte Galatzó Cultural, en funcionament des de l’any 2013, té com un dels seus objectius realitzar activitats d’arts escèniques, entre d’altres activitats culturals, durant tot l’any.\nEl Mag de la platja és la primera obra que el Departament de Cultura encarrega per realitzar a la Finca Pública i que forma part del projecte “Calvià és cine”. El dia 22 del mes d’agost també s’estrenarà altra coproducció a Galatzó La Nit del comte Mal. Aquest pic es tracta d’una visita dramatitzada que parla de la figura del Comte Mal tan arrelada a la finca i al municipi de Calvià. Aquest personatge visqué en un temps de revoltes socials, inseguretat, crims passionals, baralles entre famílies nobles, fam per falta d’aliments, assalts pirates i execucions de gran crueltat. L’espectacle té lloc al mateix paisatge on es visqué la història: les cases de Galatzó a Calvià. Com a rerefons de tot, una reflexió sobre el mal com la part fosca de l’ésser humà. Laura Dalmau serà la conductora de la visita. Xavi Núñez, el mateix actor que interpretà en Michael Caine, l’actor que donà vida al Comte de Formiguera i Mariona Forteza posa cançons i fons musicals a aquesta obra dirigida i escrita per Carlos Garrido i que ben bé podria ser l’argument d’una altra pel·lícula rodada a Calvià.\nTot plegat són proves que les activitats culturals realitzades a Galatzó no són esdeveniments puntuals, sinó que formen part de projectes sòlids i amb objectius que de manera transversal van creant fites que reforcen la història de Calvià. Projectes com Galatzó Cultural, Memòria de Calvià o Calvià és Cine, entre d’altres, amb activitats i propostes que conformen la cultura del nostre municipi.


Ya que voy a estar lejos\nFa un any, a estes hores, m'estava pintant les ungles (de vermell) mentre esperava al meu amic Miguel Àngel per anar a fer una birra. Vam anar al Mendizabal (un lloc, a on curiosament, no he tornat); també hi era la Carmen. Parlàvem obertament de sexe i de quant que és lliga a Barcelona. Miguel Àngel, que havia vingut des de València deia "a ver si esta noche ligo..." i llavors, entre risses, dèiem, 'mira, que sólo tenemos una cama...' Després vam anar a sopar, i a beure cubates, i després Carmen es va obrir el cap contra un altaveu del Sidecar, i jo li vaig curar la ferida al bany de dalt (aquell en el que tothom es droga, i en el que alguns miren de follar). Però eren tantes les ganes de seguir la festa, que vam decidir que no anàvem a l'hospital, malgrat la insistència de la Rallito...\nI uns quants cubates després, vaig veure a un noi amb els ulls especialment tancats, no massa alt, amb una samarreta negra, i vaig deixar la barra, per dir-li qualsevol cosa, probablement el primer que se'm va passar pel cap. I ell, que anava de camí al lavabo, em va dir 'ara torno...' però no va tornar. I quan ja m'havia oblidat, el vaig veure ballant amb un somriure molt gran. A partir d'ací, venen a la meva ment algunes frases, i algunes imatges, inconnexes, entre les quals recorde una sèrie de petons, d'aquells que agraden. I poc després ja tancaven i volíem seguir la nit, però tots dos teníem uns llits ocupats per convidats provinents de València i Euskadi. I com que no ens volíem separar així com així, vam intentar anar a esmorzar, però com que, en realitat no teníem gana, vam anar a fer la última, i després d'haver-nos inventat tot tipus d'excuses per seguir junts, no vam tenir més remei, que adormir-nos al sofà del meu menjador, mentre Miguel Àngel, dormia plàcidament. Nosaltres ens acomodàvem un a l'altre, descobrint que érem un parell de culleres que encaixaven... I jo, sempre amb una son interrompuda, notava que em besava la nuca, i ja girada, li mirava les pigues de les galtes, i la barba de sis dies, que semblava la de dos... i va arribar el mig dia, i de la ma, el vaig portar a la meua, ja desocupada, habitació. I en 6m2 van passar algunes coses que donen plaer, i ell es va fixar en el meu piercing ocult, i jo en la seva esquena, i ell en els blaus del meu recent accident de moto, i jo en el blau dels seus ulls... i recorde fer-li petons al braç, com si tingués tota la confiança del món amb ell.. així era com em sentia, tranquil·la, confiada. I abans de marxar, sense haver-lo convidat ni a un cafè, em va preguntar si ens tornaríem a veure, i suposo que li vaig dir que sí, perquè continuo sentint-me així, tranquil·la, confiada...\nPublicat per Paola a 19:59 2 comentaris:\n'Educador social en Alaska' és la història d'un educador social d'un centre de serveis socials situat entre Extramadura i Alaska, que conta els 'encuentros' i 'desencuentros' amb els usuaris del servei. Reflexa, en gran mesura, la quotidianitat del professional de l'àmbit social, professió que sempre et té preparada alguna sorpresa, agradable o desagradable, i també algun que altre somriure.\nQuan vaig decidir estudiar Treball Social no sabia quin món professional em trobaria, perquè d'això simplement no es parla. La nostra voluntat d'ajuda es dilueix entre la precarietat laboral i les retallades socials, que afavoreixen la mercantilització del tercer sector, i la pèrdua progressiva de valors relacionats amb la solidaritat i el compromís ètic.\nHem de fer front a 'jefes', estratègies polítiques, al compliment de ratis, a les presses i urgències, a prejudicis i estereotips, dilemes ètics, retallades econòmiques, traves burocràtiques, supressió d'ajudes, etc. L'entorn no esdevé un entorn afavoridor, i els usuaris tampoc no faciliten la tasca. Al final del dia, només et queda baixar la persiana i, un cop han marxat els usuaris, riure, riure molt, riure de les mogudes que hem de suportar cada dia, de les pors, de les desgràcies alienes, de les nostres frustracions, i sobre tot, de no trobar-nos en les situacions que veiem diàriament.\nPer això, 'Educador social en Alaska' és important, perquè fomenta el somriure professional, la riallada que, sense ridiculitzar, ens permet sobreviure al nostre terrible dia a dia.\nPublicat per Paola a 23:33 3 comentaris:\nTreure un per un els objectes que han ocupat les parets de la que sembla serà la meua última habitació adolescent. Ja no hi són els posters arrancats d'alguna paret del carrer, ni el blu-tack del que penjen les postals d'arreu del món, que he anat rebent a les bústies dels nou pisos que he tingut a València, Roma i Barcelona. Suros plens de xinxetes, d'entrades de concerts i de fotos de gent borratxa, de gent que somriu, de gent que viatja, de gent que sopa junta.\nEl darrer raig de sol que entra per aquesta finestra tant gran, des de la qual mai s'ha vist res. El ressò d'una habitació buida, que sembla més petita encara del que és. La foscor d'una cortina negra que ha amagat moltes ressaques i aventures de divendres nit quan, ja en dissabte, he anat a dormir amb el sol ben alt. L'olor d'un cafè i d'unes torrades que no són meues, em desperta a la poca estona d'haver anat al llit, recordant-me que, amb les presses, no he fet el ressopò que m'estalviarà un mal de cap. Beure aigua freda d'una nevera plena d'imans de viatges que no he fet, però que ja formen part de mi.\nRegalar els mobles que vaig recollir quan malvivia a Gràcia, inclòs el sofa-futon que tant podria explicar si parlès.\nNo puc acomiadar-me del soroll de la cua de la discoteca veïna, que no tornaré a escoltar, i que em deixarà dormir en pau. Llençar els taps que ja no necessitaré més, excepte per aïllar-me del càntic de les gavines, que de bon matí esgarrapen el cel obert a on es troba el nostre xicotet pis.\nPublicat per Paola a 21:05 1 comentari:\nCada vez que el placer había sido exacerbado, sufría una crisis de tetania. Nunca había tenido miedo. Pasaba enseguida. Obraba como la prueba de que había acontecido algo incomprensible en mi cuerpo, que éste ya no me pertenecía. La parálisis prolongaba la letargia. ¿Refrenaba mi cuerpo antes o despues del orgasmo? ¿Para evitarlo o para prolongarlo? (...) Ahora bien, sobrevino una manifestación opuesta; en lugar de crisparme al borde del abismo, me ahogo en un mar de lágrimas. Relajo la tensión mediante sollozos libres y ruidosos. Lloro como no se llora prácticmente nunca en la edad adulta, con el corazón embargado de una pena absoluta. Es preciso que la tensión haya sido especialmente intensa, excepcional; más que otras, sin duda, debo reconocer un largo camino hasta el éxtasis, y mis sollozos tienen algo en común con los del atleta exhausto que recibe su primera medalla. Algunos de mis compañeros se asustaban, temían haberme hecho daño. Pero son las lágrimas de una alegría desesperada. Todo ha sido arrojado por la borda, pero ese todo se reduce a esto: el cuerpo que he entregado era sólo un soplo de aire, y el que he estrechao ya a años luz de distancia. ¿Cómo no expresar congoja en un estado de indigencia semejante?\nUna amiga em va explicar alguna cosa semblant quan estàvem borratxes a Campo di Fiori, a Roma. Deia, que d'ençà un temps, cada cop que se'n anava al llit amb algú, fos o no conegut, i gaudia molt, després de tenir un orgasme, plorava. Clar, els nois s'amoïnaven, i ella començava a riure tractant de fer entendre que no era res, i que ho era tot; que l'embriagava una sensació brutal, però que al mateix temps, era una sensació buida. El buit de qui busca i no troba. La congoixa de qui un instant abans es sentia el centre del món, i ara, suorosa, es sent fora de lloc.\nPublicat per Paola a 18:29 Cap comentari:\nGhetto, enclavament ètnic, perifèria acomodada.\nSupose que ma mare no entendrà mai de la vida perquè visc al Raval, però sobre tot, no entendria perquè, podent anar de ma casa a la de Manel per qualsevol de les dos rambles, ho faig pels carrers més foscos del barri. Els carrers Sant Ramon i d'En Robador es van convertir en el nucli de la prostitució i el 'menudeo' quan Barcelona es sorprenia d'unes fotos que va publicar El País, i que van portar als cossos de seguretat a realitzar una macro-redada, que va culminar amb les prostitutes abandonant la Rambla i el Mercat de la Boqueria com a lloc de treball.\nNosaltres que hem decidit viure al Raval, malgrat els inconvenients que ja coneixem, nosaltres que, borratxos, cridem tant fort com ho fan els que a mi em molesten els caps de setmana que no vaig de festa... tots nosaltres, haurem de marxar quan el barri haja estat convertit en un nou Born.\nLes primeres petjades es van iniciar amb la construcció del Macba i el CCCB; després vindria la Rambla del Raval i el gat de Botero sota la justificació d'una necessària intervenció arquitectònica per desmuntar els carrerons de droga i mala vida. Ara estem davant el pas definitiu: l'expropiació de les cases dels carrers foscos que he anomenat abans si els seus propietaris no les rehabiliten. La nova seu de la Filmoteca portarà 'culturilla' al barri. Els voltants hauran de ser macos, hauran d'haver-hi parcs i zones verdes. Les cases expropiades seran lofts i espais diàfans que només podran comprar o llogar els rics. Els joves de la zona alta ja no voldran viure a zones residencials (aquestes zones tenen bastant de ghetto, però d'un altre estil), i aniran tornant al centre. És el que se'n diu gentrificació dels espais urbans o pla d'higienització de les zones degradades, però cèntriques, que en transformar-se física, econòmica, social i culturalment, passen a resultar molt atractives per a la classe mitjana-alta. És la inversió de la teoria de la ordenació de les urbs de Park, Burgess i Hoyt, és el procés pel qual la segregació territorial no ens permetrà continuar vivint ací.\nEl pitjor de tot és que d'ací uns deu anys, polítics i veïns de Barcelona diran: "¡quin canvi va pegar el barri!, ¡què maco que és ara!".\nPublicat per Paola a 23:08 Cap comentari:\nEn la mateixa caixa xinesa a on he rebuscat aquestos dies a la meua habitació d'Alcoi, he trobat notetes de dos adolescents, que mataven les hores d'avorriment de l'institut, intercanviant sentiments que encara no tenien forma ni color. No he tingut temps de rellegir-les, però les he guardat com un tresor.\nHe passat pàgina i he trobat unes cartes amb segell francès, a on aquell company d'institut, anys després, m'explicava com de feliç era allà a la ciutat del Sena, els projectes que no tenia a la seua tornada a València, o la il·lusió d'haver recuperat la nostra feble relació, que per aquells anys, es desentenia per fi de moltes sessions de cops i llàgrimes.\nPot ser, va ser aquella distància la que, com sempre, ens va apropar. No se si ho hem parlat algun cop, però els quilòmetres sempre ens han sentat bé. Ens han posat a cadascú al seu lloc, i ens han permès escriure'ns tot el que no sempre hem sabut dir amb la boca. També em contaves com de difícil era explicar a la gent que anaves coneguen allà, qui sóc i perquè sóc tan especial. Sí, realment no ha estat mai fàcil d'explicar, i, sovint, hem portat a la confusió a aquells que, sense conèixer-nos, han xafardejat sobre nosaltres.\nLa qüestió és que han passat deu anys des del primer cop que vaig veure els teus ulls verds, i que a hores d'ara, em sorprenc rellegint les paraules màgiques que em dirigies des de lluny. Teves i d'altres, sempre eren agradables d'escoltar.\nPublicat per Paola a 20:14 1 comentari:\nTrobar una caixa amb motius xinesos a la meua habitació d'Alcoi, i rellegir les notes que, amagades, deixaves en qualsevol lloc. Veure'm reflectida en la teua cal·ligrafia, en els dibuixos que feies sense parar, un darrere l'altre, sota l'alienació del que no sap expressar emocions mitjançant les paraules.\nNo recorde cap moment en el qual a la teua boca es posara un 'te quiero'. Cap ni un. Si recorde el primer cop que jo t'ho vaig dir. Era una nit d'octubre o novembre, de fa sis anys. També recorde el silenci de la teua boca, en no respondre ni un fals 'yo también' i el rumor de la teua mirada intensa sota la llum rogenca de Benimaclet.\nRecorde, perquè ja no es tracta de sentir, que fa quasi cinc anys que es van acabar els dibuixos a llapis, les lliçons d'amor desmesurat, les línies que dibuixaven les teues mans sota els llençols d'un llit de noranta centímetres, a on simplement no cabíem.\nJa fa molt que no ens hem vist.\nJa tot és un record llunyà.\nPublicat per Paola a 20:02 1 comentari:\nDe dubtes i deutes eterns.\nVas caure malalta fa aproximàdament quatre anys. Els hiverns es feien molts durs per tu. Les articulacions no et responien, o això deies. El dubte etern de si eres víctima de la teua pròpia hipocòndria. Fa poc em vaig assabentar de que la majoria de la gent utilitzem malament la paraula hipocondríac, pensant que és gent que es considera malalta sovint, i per aquesta raó va al metge, quan en realitat és gent que no va al metge perquè s'autodiagnostica les malalties a la carta.\nLa distància. Una distància que no vam saber gestionar. Ens feiem grans, però cadascuna va seguir un ritme; simplement vam escollir camins diferents. O això m'agrada pensar, en un intent d'oblidar que efectivament, ja no ens tornarem a veure mai més.\nFa unes setmanes, vaig recòrrer paissatges que tu mateixa vas visitar fa ara uns dos anys. Argentina et va acollir en el teu intent frustrat de fer-li front a una simptomatologia que exageraves, i que en canvi, no et va impedir visitar la Patagònia en plena estació hivernal (amb lo dura que ha resultat ser a la primavera...). Tu vas viure al barri de Flores, i a mi m'han acollit en aquest mateix barri. Pura casualitat. He buscat les teues pigues en aquells llocs que les fotos del teu facebook m'han ensenyat. Un compte de facebook que ningú ha tancat. Això sempre m'ha sorprés: si mors, qui pot tancar el teu compte?.\nHe buscat els teus piercings, el teu cabell pel-roig, i en canvi, t'he trobat en les "vinchitas" (diademes) fetes a ma dels mercadets artesanals de San Telmo. T'he vist en el vol dels còndors que, lliures, planejaven sobre el Fitz Roy, i en les petjades sobre la neu de la fi del món. Supose que la moralina catòlica de la meua infància, de vegades, em fa pensar que els morts, trobant-se al cel, poden veure el que estic fent. Si així fos, espere haver-te fet somriure, o plorar, o algo , perquè he pensat molt en tu, en la teua mort, i en els diazepans que et va receptar algun psiquiatra que no t'escoltava, i que no sabia que eres perfectament capaç d'intentar suicidar-te per cridar l'atenció, com a tu t'agradava.\nJa fa un any, i encara no he anat a visitar-te a Formentera. Pot ser es convertirà en el meu deute etern.\nPublicat per Paola a 19:11 1 comentari:\nA les 8 estava en peu. He baixat a esmorçar, un desdejuni ben complet per 15$. M'he preparat un entrepà i he marxat cap al Laguna Torre. El primer recorregut, fins al Mirador del Cerro, eren només 5 km. He decidit que segons veiés la cosa, continuaria 6 km. més fins a la Laguna.\nLa veritat és que la primera part ha estat bastant fàcil, excepte en moments semblants a l'escalda. Ja al principi, m'he trobat amb més gent, la qual cosa, m'ha tranquil·litzat bastant. He de reconèixer que em feia por el fet d'anar sola, perquè els meus coneixements de muntanya, o climatologia són nuls, per no parlar de l'orientació. Sgons anava pujant, feia molt més vent. Pel que sembla, a la Patagònia el vent és habitual; com que no hi ha cap obstacle en quilòmetres i quilòmetres, el vent es mou amb total llibertat, colpejant només a les persones que van pel carrer.\nEn arribar al Mirador del Cerro, me'n adone de que no té res d'especial, i com que només portava una mica més d'un hora de camí, continue endavant. He tingut ocasió de veure i escoltar el famós "pájaro carpintero" picant contra els arbres. Després d'una baixada pedregosa, t'endinses en un bosc. La senda és estreta, però ben delimitada. Segons vas adentrant-te en el bosc, la vall es fa més ampla. El vent bufa molt fort; cada cop es més difícil caminar. Arriba un punt pel qual has d'escollir l'itinerari: o bé cap al Laguna Torre, o bé cap al Poincenot. Tire endavant cap al campament d'Agostini, a on està el Laguna Torre. S'obre la vall, deixant a la vista una imatge espectacular: tot un cementiri d'arbres, que a l'hivern no van soportar la força del vent i el pes de la nue. Davant meu hi ha com un quilòmetre d'explanada amb troncs morts. El riu transcorre gèlid, gris, serpentejant a prop de la senda.\nCap al final del trajecte, sense saber quan queda, les condicions climatològiques es compliquen. El vent bufa de valent, plou i comence a tenir fred. Pense en la gent que fa alpinisme, i considere la valentia de les seves expedicions. Arribe al final del camí, una mica desconcertada perquè la pluja no em deixa veure amb claredat, i la senda no està ben marcada. S'escolta aproximar-se el vent, encara que jo crec, erròniament, que és el rumor de l'aigua. Una senyal m'indica que el Laguna Torres està a deu minuts. Continue pujant per un camí de pedres grans, i en mig de la boira veig un glaciar petit, en retrocés, que ha tingut algun desprendiment recent i deixa veure icebergs petits flotant per la pròpia llacuna. Una imatge increible: l'aigua, reflectint la llum que l'envolta, és gris, però d'un gris brillant, que de vegades, tira cap al blau. El vent, gairebé, no em deixa fer fotos. Tinc fred, i no hi ha a on amagar-se. Algú va construir un paravent amb pedres, però està ple de gent dinant.\nTorne cap enrere, i en un punt a on no fa tant de vent, em pose els "calentapiernas" de llana, ben gruixuts. Sortir de l'espesa boira em costa menys que entrar. El vent em pega per l'esquena i m'ajuda a avançar. L'aigua-neu ja no em cau a la cara, i les ulleres de sol es mantenen relativament netes. Continua cridant-mel'atenció la quantitat d'arbres grans trencants en dos.\nA la tornada vaig més acompanyada. Comence a tenir gana, ja que fa quasi quatre hores que camine. Tinc intenció de parar al Mirador del Cerro. Observe el Fitz Roy, que es divisa sota una fina capa de boira. Estic avall i per fi, es vislumbra el seu pic, quasi sempre ocult entre els núvols, que el fan semblar un volcà en erupció. Mire enrere i veig un munt de boira, de la qual resulta difícil creure que hagi pogut eixir.\nDeixa de ploure, però el vent alça partícules d'aigua del riu, com passava a Iguazú. Al Mirador resulta impossible dinar, i m'amague entre uns arbres, al costat d'un petit riu, a menjar-me un entrepà d'aquestos que fan mala pinta, però que en aquestes condicions em sembla lo millor del món. Una poma i unes galetes de xocolata. Continue endavant.\nEl darrer tram es fa una mica avorrit, ja que és més àrid i desèrtic. La boira deixa veure el sol, que no escalfa gaire. Torne a veure la vall des de dalt, amb alguna cascada improvisada pel desgel. He perdut de vista el Fitz Roy.\nAcabe el trajecte; quan veig de lluny el poble no puc evitar cridar un "yuhuu" ben alt. El vent bufa més que mai.\nPublicat per Paola a 17:39 1 comentari:\nA la meua guia ja ho posava. Argetina està ple dels, malament anomenats, albergs transitoris. Celeste em va explicar que se'n diuen Telos. Allà van les parelles que no tenen lloc a on anar, ja que ací tampoc és massa segur agafar el cotxe i anar-te'n a la típica curva de la muntanya. També van els amors transitoris creats sota uns cuants cubates de més. De vegades, també van els que tenen casa, i llit, i intimitat en general, però que volen canviar, i fer-ho en un ambient diferent, com ara, a sota un tatami japonés, o algo així. Els Telos estan a tot arreu. En qualsevol carrer t'estan esperant amb, com no podia ser d'un altra manera, les seves llums de neó, vermelles o morades, al més pur estil de prostíbul.\nFa une setmanes, llegia al diari, que l'Ajuntament de Barcelona expropiarà la Casita Blanca en març de l'any vinent per posar jardins a la zona. Des de sempre, ha oferit uns bons musclos a la marinera a la primera planta, i a la segona, un bon llit a on fer la migdiada amb la teva parella, o amant. Rep el nom de la Casita Blanca perquè solien haver-hi llençols estesos als balcons de la façana que dóna, més o menys, a la Plaça Lesseps. A la seva pàgina web diuen que "és el banc de sensacions intransferibles, de secrets que han ajudat a gaudir i viue la pasió d'una ciutat sense distinció de sexes, dignificant el sexe".\nPublicat per Paola a 15:38 Cap comentari:\nEduardo Sívori va enviar la seua obra "El despertar de la criada" a Paris, i en ser exposada davant d'un petit grup d'experts de l'Associació Estímul de Belles Arts, es van ofendre perquè mostrava la nuesa d'un perfil de dona que no era l'habitual. Per aquesta raó, van acceptar l'obra, però no la van exposar. La criada, eix central del quadre, no mostra cap mitologia o esdeveniment polític. Només mostra una dona treballadora, amb una actitud normal, sense posar, perqué es troba al seu petit habitàcul d'intimitat, la seva petita cambra de criada. El que més repulsa va causar: la imatge dels seus peus, fets pols per la seva condició de criada.\nEl despertar de la criada. Museu Nacional de Belles Arts de Buenos Aires.\nPublicat per Paola a 15:42 Cap comentari:\nLa maleta que he portat durant els últims viatges sempre ha esdevingut un element important de companyia. És com una mena de representació de les idees que m'he fet de forma preconcebuda abans de marxar. A Nova York vaig anar amb la meua humil maleteta de ma i la motxila d'acampada de Manuel; eren molts els dies que estaria vivint a un alberg juvenil a Harlem, i l'ausència d'armari et requereix d'una mica d'espai perqué la teva roba no sembli un acordeó (expressió de qualsevol mare, supose).\nA Málaga sempre he anat amb maletes petites; bikini, vestidets d'estiu, sandàlies i un parell de llibres. Quan baixe a Alcoi, no se què passa, però vaig amb quatre coses, i em torne amb roba que he rescatat del meu armari adolescent, els tuppers de la mama, algun llibre que vull rellegir, etc.\nAra bé, la maleta per excel.lència va ser la de Roma. Un billet només d'anada, deu mesos per davant lluny de casa. Roba d'estiu i d'hivern, fotos, llibres, diccionari i gramàtica italiana. Regals de comiat dels meus amics, entre ells la pròpia maleta. Verda militar, enorme; massa gran per a la limitació de pes de les aerolínies. Una maleta que vaig odiar des del primer dia pel que representava: la pérdua d'un amic per sempre més. Recorde haver-li pegat una patada els dies abans de marxar, tractant de fer entrar tot el que necessitava. Una patada de ràbia. La vaig odiar encara més quan la vaig haver de moure pels carrers empedrats de Roma, quan la vaig tornar a fer en tornar-me'n cap a València, i dies després cap a Barcelona.\nEn el trasllat d'Aribau al Raval es va trencar definitivament. Una roda es va quedar enganxada en la tapa del clavegueram i en estirar vaig trencar fins i tot part de la tela. Quin descans el dia que la vaig deixar al carrer per tal de que la recollís el camió dels trastos dels dimarts, sabent que vivint al Raval algú l'agafaria abans que la patrulla de l'ajuntament del civisme.\nArgentina. Dues maletes. La blava petita de sempre, i la motxila de Carles. Una motxila que ja em recorda a una paella per Sitges, a un parell de caps de setmana a Osor, a València, a Girona, i a Montserrat. Una motxila que ara em recorda a un comiat a la T1, a tretze hores de vol, i a Buenos Aires. També em recordarà a Iguazú, Entre Ríos, i la Patagònia. Queden encara molts dies d'anar carregant-la.\nPublicat per Paola a 23:57 Cap comentari:\nEl primer matí que vaig eixir de ta casa, sincerament, vaig pensar que açò pintava bé. No sé perquè ho vaig pensar, però sé que creuant el Mercat de Sant Antoni ho vaig veure clar. Tot havia anat sobre rodes. Dos o tres canyes al carrer Joaquim Costa, un passeig pel Raval, sopar unes piadines molt bones (amb la vergonya que em fa menjar amb gent que no conec), un altra birra al Big-Bang, amb unes primeres besades que ja feia hores que estava desitjant. Dormir a ta casa; espelmes i música. Els teus ulls blaus a les set del matí acomiadant-se de mi. La incertesa de no saber quan tornaria a veure't, i qui hauria de promoure aquesta trobada.\nUna successió de trobades ens ha portat a on estem ara. Haver compartit un estiu des de la llunyania. Haver tingut que allargar aquest estiu al setembre per tal d'aprofundir en la geografia catalana, que tant t'agrada mostrar-me. Sentir-me acompanyada quan estic envoltada dels teus amics. Explicar-nos coses en la intimitat d'una borratxera tonta d'Aigua de València. Compartir un llit com a forma de vida; simplement, no saber a què agafar-me quan no hi ets. Esmorzars, excursions, concerts. Explicar-te que m'agrada escriure, i que escric un bloc, en el qual no sé parlar de coses boniques, sinó que només em surt explicar allò dolent, trist o guarro. Voler fer-te protagonista d'un petit espai, i no saber per on començar.\nUn regal d'aniversari que ha estat més que qualsevol regal d'aniversari. Un viatge junts a la meua València. Uns passejos eterns, agafada de la teua ma. Una mirada blava que il·lumina la foscor de la nostra petita habitació al carrer Moratín. Un sexe dolç que es converteix en un acte de tendresa. Una caixa de jocs que explota la part més innocent, i a l'hora boja, de dos persones que intercanvien dues paraules que no poden més que esdevindre màgiques en el moment d'adormir-se amb la llum encesa.\nPublicat per Paola a 23:06 2 comentaris:\nplanBR1 piano, piano si va lontano\nDe Berlín a Madrid en 50 días.


Notícies - L'oposició troba a faltar inversions als districtes i qualifica els pressupostos d'electoralistes\nL'oposició troba a faltar inversions als districtes i qualifica els pressupostos d'electoralistes\nEls grups de l'oposició rebutgen els pressupostos municipals del 2007 aprovats per l'equip de govern perquè els consideren continuïstes, propagandístics i insuficients. PSC, ICV-EA i PP troben a faltar inversions importants als districtes i alerten d'un possible desequilibri territorial. Des de l'equip de govern consideren, en canvi, que els pressupostos responen a un bon model de ciutat i són clarament socials.\nEl tinent d'alcalde de Promoció Econòmica i Hisenda, Jordi Joly, ha defensat els comptes per al 2007 i ha indicat que responen als criteris de rigorositat, prudència i certesa. Joly assegura que l'equip de govern ha dissenyat uns pressupostos amb una clara sensibilitat social i que atenen necessitats tan importants com l'accés a l'habitatge.\nEls accents del pressupost van a les polítiques socials i per a les persones. Més del 50% de la despesa es destina a habitatge públic.\nEn la mateixa línia s'han expressat des d'ERC, socis del govern municipal. El regidor Enric Tomàs ha posat l'èmfasi en la importància de les Polítiques Socials i ha qualificat els últims pressupostos d'aquest mandat d'il·lusionants.\nEls pressupostos il·lusionen. Hi ha projectes engrescadors que finalitzaran en el proper mandat i qui governi a partir de llavors podrà desenvolupar-los.\nL'oposició, en canvi, ha suspès el projecte de pressupostos presentat pel govern municipal. El PSC ha trobat a faltar partides importants i ha dit que per a l'equip de govern l'aprovació dels pressupostos és un simple tràmit. El regidor socialista Pau Calsamiglia ha qualificat el projecte de continuïsta, insostenible i propagandístic, i ha posat en dubte l'execució de la inversió prevista.\nÉs un pressupost buit d'idees, d'un govern que sap fer propaganda però no governar. No han estat capaços de mostrar un projecte ambiciós.\nDes d'ICV, el portaveu Xavier Boix ha preguntat per algunes inversions no incloses al document, com la piscina de Mira-sol, l'arranjament del Casal de la Floresta o les contribucions especials de la urbanització de les Planes. Boix assegura que aquests pressupostos no resolen la manca d'equipaments que pateix la ciutat.\nSant Cugat és encara deficitària en equipaments i aquest pressupost segueix posant 'pegats'. No dóna resposta a qüestions en què tots estem d'acord.\nEl PP també ha censurat el projecte de pressupostos i ha denunciat que respon més als interessos polítics de CiU i ERC que a les necessitats reals de la ciutat. El regidor Rafael Enríquez considera, a més, que el document presentat per l'equip de govern és electoralista.\nVostès van fer la feina amb un any d'antel·lació per evitar l'acusació d'electoralistes. Però ho són, perquè portar el pressupost tan aviat és per tenir la maquinària propagandística preparada.\nEls populars també han considerat excessives les despeses previstes per publicitat, comunicació i protocol.


Dani Trujillo Martínez - Escola Universitària ERAM\nCompositor , dissenyador de so, mescla i post-producció d’àudio.\nDes de 2001, participa en la composició i producció musical per diferents artistes. Crea jingles de ràdio i televisió, compagina aquesta activitat amb la docència i les classes magistrals a diferents escoles i Universitats com Eumes, UPC, Madcenter entre d'altres.\nDes de 2009, és responsable d’ àudio i compositor de música addicional a www.banjomusic.es on ha participat entre d'altres en la post-producció d’àudio i música de diferents Spots de televisió com Freixenet, Shakira Elixir, Lg, Rexona, Eroski, Dvein y Teletoon.\nTambé ha colaborat com a dissenyador/mesclador de so i composició de música addicional per a sèries d'animació de TVC (FUNGIS) o Kotoc/TVE (Desafio Champions Sendokai) entre d’ altres.


Agullent rehabilita l'alberg juvenil de l'Ermita de Sant Vicent amb ajuda de la Diputació\nL'Ermita de Sant Vicent d'Agullent ha sigut rehabilitada amb ajuda de la Diputació de València, que ha invertit 50.000 euros, a través de la seua línia de restauració de patrimoni, en la reparació de les cobertes, façanes i humitats de l'alberg juvenil de l'ermita, una de les joies patrimonials d'aquest municipi de la Vall d'Albaida.\nEl president de la corporació provincial, Jorge Rodríguez, ha acompanyat a l'alcalde, Jesús Pla, en la inauguració del renovat espai social de l'ermita, "mostra del ric patrimoni amb el qual expliquen les comarques valencianes i que des de la Diputació ajudem a conservar i difondre, com a pilar de la història, l'oferta turística i el desenvolupament econòmic dels nostres municipis".\nPer la seua banda, l'alcalde, Jesús Pla, ha posat en valor "la millora d'aquestes instal·lacions, que tenen un ús social molt important per a Agullent i la resta de la comarca", així com "la comunicació fluïda amb l'actual Diputació i l'increment de les ajudes, que ens està permetent renovar els espais i instal·lacions públiques, la qual cosa demostra que, sense la Diputació, municipis com Agullent estarien marginats".\nRodríguez ha destacat a més que aquesta actuació "amb un valor afectiu especial per als veïns de la Vall d'Albaida que en algun moment de les nostres vides hem passat per ací", és "una més de les millores que ha pogut dur a terme Agullent amb ajuda de la Diputació durant la present legislatura, en la qual estem millorant el finançament dels ajuntaments perquè els alcaldes i alcaldesses puguen exercir la seua autonomia i executar les obres que necessiten els seus municipis i que els demanen les seues veïnes i veïns".\nNou centre social\nEn el cas d'Agullent, la Diputació té previst invertir enguany al voltant de 950.000 euros, amb el projecte d'un nou centre social comarcal, "íntegrament finançat per la Diputació", com a actuació destacada. A més, aquest municipi de 2.400 habitants rebrà 226.000 euros del Pla de Serveis i Obres Municipals (SOM), 46.000 euros del Fons de Cooperació Municipal i 30.000 euros del Pla de Camins, més altres ajudes per a fer front als danys causats per les pluges o contractar a persones aturades de més de 55 anys.\nAquestes inversions se sumen als 560.000 euros invertits per la corporació a Agullent entre 2016 i 2017, enfront dels 400.000 del període 2014-2015, els dos últims anys de l'anterior legislatura. Destaquen els 245.000 euros del Pla d'Inversions Sostenibles (IFS), que ha servit per a destinar als municipis el romanent que d'una altra manera hauria acabat en els bancs, i els 225.000 euros del SOM, amb els quals Agullent ha pogut millorar els seus carrers, edificis públics i serveis bàsics.\nEntre aquestes actuacions es troba la reforma i condicionament de la Plaça Espanya, amb un pressupost de 70.000 euros; l'habilitació d'una sala d'exposicions en la casa de la Cultura i la millora de les condicions acústiques de la Llar del Jubilat, amb un cost de 50.000 euros; i la recuperació de l'entorn del llit del Barranc de la Canadella, en la qual s'han invertit 42.000 euros dels fons provincials.


Drets Humans de Mallorca: Una resposta contundent davant campanya contra la llengua catalana a Mallorca\nUna resposta contundent davant campanya contra la llengua catalana a Mallorca\nEn un extens comunicat de premsa, signat a Palma de Mallorca el 31 de març de 2008, William Vega, president d’ASOCOLOMBIA –Asociación Colombia Unida en Baleares-, una entitat creada l’any 2005, amb seu social a la Costa d’en Blanes, dins el terme municipal de Calvià, manifesta una opinió relacionada amb “La inmersión lingüística del catalán en Baleares. El Foro de la Inmigración. Y una propuesta para integrar la Plataforma en Defensa del Castellano”, en uns termes tan durs que provoquen la resposta contundent de qui és, i ha estat des de fa dècades, l’ànima del programa intercultural “Vivim Plegats”, el marratxiner Guillem Ramis i Moneny.\nVet ací el text íntegre de la resposta:\n“Senyor William Vega,\nComprenc molt bé que vulgueu defensar els vostres drets, però al mateix temps us deman que respecteu els nostres drets, els dels habitants que des de fa segles ens trobam a les Illes Balears.\nAixí com tenim avui l'ús del nostre idioma (català de les Illes = mallorquí, menorquí, eivissenc ...) us sembla que pot subsistir? Aquí el castellà és idioma oficial perquè l'any 1715 perdérem una guerra, ho sabíeu? Avui el seu ús pràctic s'està perdent. Si no és protegit de manera extraordinària desapareixerà en poques generacions.\nJo, a tots els immigrants - que siau benvinguts - us deman només això:\nQUE ENS RESPECTEU, si també voleu ser respectats. Si els vostres fills i filles a l'escola aprenen català (el qual és evident que es troba en inferioritat de medis) reben un gran do: JA MAI NINGÚ ELS DIRÀ QUE SÓN ESTRANYS O FORASTERS EN AQUESTA TERRA. Al contrari, si tirau endavant les vostres polítiques lingüístiques proteccionistes del castellà, contribuïu molt a separar les comunitats que viuen a Mallorca.\nPersonalment he treballat molt l'aspecte de la interculturalitat a la nostra terra. L'any 2001, des de la Conselleria d'Educació vaig organitzar un equip de monitors de diferents nacionalitats que anaven per les escoles a parlar amb els infants sobre com conviure totes les races i llengües a la nostra terra, iu sempre que era possible, ho ensenyaven en català, toty i ser d'origen colombià, argentí, brasiler, nordamericà, japonès, senegalès, nigerià, etc. Traduïrem la Carta de la Terra primerament en català per ser així treballada a l'escola, però també en molts altres idiomes per continuar el treball a casa amb els seus pares.\nLa meva més gran satisfacció com a mestre és el record d'una anècdota que avui ja és un fet molt repetit a Mallorca. Jo, que vaig néixer en temps de dictadura i de repressió del català (el vaig aprendre a escriure quan ja tenia 22 anys i des d'una universitat fora d'Espanya) ensenyava la meva - més ben dit, la nostra - llengua als meus alumnes i record clarament un dia que redactàvem una carta per a altres escoles amb les quals ens relacionàvem de Colòmbia, Canadà, Brasil, Romania, Senegal i Austràlia. Els alumnes redactaven un text que jo transcrivia en CATALÀ a la pissarra i a la meva dreta l'alumna Soraya l'escrivia en ÀRAB i a l'esquerra l'alumna Teresa l'escrivia en xinès. Contemplant el mapa del món els alumnes simplement deien:SOM CIUTADANS DEL MÓN. Ara bé, per arribar a ser ciutadans del món cal estar igualment arrelats a la terra on vius i aquí aquesta terra s'anomena Mallorca. Espanya és una entitat política afegida més tard.\nUs ho deman de tot cor. Lluitau amb nosaltres. No vingueu amb principis exclusivistes. Estimau Mallorca, la terra on ara viviu. Intentau comprendre perquè encara hi ha gent aquí que lluita i s'esforça per mantenir la llengua dels seus pares i padrins. No us és un exemple i un repte el cas de tantes terres d'on veniu on la llengua que parlaven els vostres avantpassats va ser aniquilada per una altra llengua invasora i imperial?\nSenyor William, tant de bo vulgui entendre les meves sinceres paraules i en poguem continuar parlant. Sàpiga que li escric conscientment en català perquè vostè i jo vivim ara i avui a Mallorca i el vull considerar un igual i no un foraster amb una altra llengua. Jo, com molts mallorquins que de veritat estimen la terra, estic convençut que els nous habitants de Mallorca podeu fer molt per al bé d'aquesta terra i dels vostres pobles del món.\nAmb els millor sentiments\nmestre d'escola jubilat\nPublicat per Drets Humans de Mallorca a 11:18


Entrevista al periodista de Catalunya Ràdio\nJoan Rusiñol: “Els bascos entenen millor que els catalans la idea d’estat” PERE TORDERA\nBarcelonaJoan Rusiñol (Tona, 1979) va ser delegat a Madrid i cap de Política de l’ARA i ara exerceix de sotscap d’Informatius a Catalunya Ràdio. La seva vida ha seguit l’eix Bilbao-Madrid-Barcelona i, per tant, és dels pocs que poden triangular aquests tres ecosistemes. Així ho ha fet al llibre Partides simultànies. Les vies basca i catalana a l’estat propi (Rosa dels Vents).\nCites Ramon Barnils: “Els catalans necessiten els bascos com el pa que mengen, són els únics que coneixen de dins estant el funcionament dels espanyols”.\nEls bascos entenen millor que els catalans la idea d’estat, què és i com funciona. Això en certa manera també és una fortalesa, perquè ens ha permès tenir una societat civil molt més forta. I després pensem que la vertebració d’Espanya és l’eix Bilbao-Madrid-Sevilla. I això es veu per exemple al PSOE.\nExpliques com Arzalluz va recomanar a Anasagasti que formés part de la comissió de Defensa.\nArzalluz li diu: “Vull que entenguis que Espanya existeix, i que un estat quan se sent amenaçat es defensa”. I això és una cosa que els catalans durant el Procés hem ignorat. No hem tingut prou clar que Espanya existeix, i que és un estat.\nNo fa tants anys els bascos eren els dolents i els catalans els bons...\nPerò els epítets que es dediquen són els mateixos. L’estratègia de fons no és tan diferent i en això l’Estat s’ha equivocat, perquè a Euskadi hi havia una organització armada i aquí no. Però la plantilla que s’ha aplicat és la mateixa.\nA Euskadi el PP i el PSOE van arribar a governar junts, i això aquí encara no ha passat.\nNo s’ha arribat al punt d’il·legalitzar partits, com va passar amb Batasuna, però allà tampoc han tingut un 155. I abans, el 2001, hi va haver tota una operació d’estat per derrotar Ibarretxe que va fracassar. Segurament sense el pla Ibarretxe tot el que ha passat a Catalunya després no hauria estat possible.\nL’inici del Procés coincideix amb la desaparició d’ETA. Es creen dos escenaris molt diferents.\nA Catalunya sovint s’oblida que Euskadi surt de 40 anys de violència i molt de patiment, i que això ara s’ha de gestionar i és un procés lent. L’altre element que modera les posicions és el concert econòmic. I en concret al PNB tot el que han vist del Procés els ha tirat enrere.\nEl PNB ho veu amb reserves i l’esquerra abertzale amb fascinació.\nEl PNB ha vist la demolició de l’espai de CiU, i això, a ells, que són un partit refugi, els ha espantat molt. També ha vist que s’ha reforçat Esquerra i que ha crescut Ciutadans. En canvi, l’esquerra abertzale veu el Procés com la resposta a la crisi social i institucional de l’Estat.\n¿El PNB està ara més a prop d’ERC que de JxCat?\nSí, tot i que els seus referents continuen sent el PDECat i el PNC.\nEs parla del gir pragmàtic d’ERC, però deunidó el gir de l’esquerra abertzale els últims anys.\nSí, quan Arnaldo Otegi és a la presó segueix molt de prop el que passa a Catalunya i decideix que ells han de ser Esquerra. Al llibre Otegi explica que d’Esquerra han après que no cal ser abertzale per ser independentista. I això per a ells és un aprenentatge important. I posen l’accent en l’agenda social per créixer. D’altra banda, també compren la idea de la unitat de Puigdemont.\nEl suport a la independència és ara més baix a Euskadi que a Catalunya.\nSí, està al voltant del 25%, tot i que en vot en un referèndum puja una mica. L’esquerra abertzale diu que el que ha passat a Catalunya -presó, exili, fugida d’empreses, etc.- ha frenat el suport a la independència. I fins que no es resolgui l’herència de la violència no s’abordarà el debat.\nI després tenim la figura d’Urkullu.\nUrkullu ha deixat sense espai la dreta espanyolista, ja que atreu fins i tot antics votants del PP. Hi veuen la garantia que Euskadi no seguirà els passos de Catalunya.\nEntre el PNB i l’esquerra abertzale tenen una àmplia majoria.\nPerquè l’esquerra abertzale ha guanyat la seva batalla amb Podem. La paradoxa és que aquesta gran majoria no té un full de ruta compartit.\n¿Veus viable que Euskadi i Catalunya es coordinin contra l’Estat?\nNo, perquè històricament han jugat partides simultànies, però mirant-se de reüll i fent-se la traveta.


Regularan el cabal del riu Segre pel Quadratló\nLa Companyia adaptarà l’activitat tant a la Central Hidroelèctrica de Camarasa com a la presa de Lleida i al Partidor\nper Redacció 23/08/2019 17:00h\nImatge de la concentració | LleidaDiari.cat\nAquest dissabte se celebraran dos esdeveniments aquàtics en els quals Endesa col·laborarà, un any més, amb la regulació del cabal del riu Segre. Per una banda, durant el matí es durà a terme el descens popular en piragua entre Torres de Segre i Seròs i, per l'altra, a la tarda, a Balaguer es disputarà el 2n Campionat de Catalunya de Quadratló.\nEn aquest sentit, la Companyia ajustarà, des de la tarda d'avui i fins a la de demà, l'activitat de la Central Hidroelèctrica de Camarasa, la presa de Lleida i el partidor de Balaguer. L'objectiu de les maniobres que es realitzaran és garantir el cabal ideal per al desenvolupament d'aquestes competicions.\nUn cabal d'entre els 15 i 20 m³/s durant la jornada\nPer a la primera activitat, de caràcter lúdic-social, es duran a terme les operacions de regulació necessàries per garantir un cabal d'entre els 15 i 20 m³/s durant la jornada, que començarà a les 10 del matí i finalitzarà a les 15 de la tarda. En concret, des de la central hidroelèctrica de Camarasa es turbinarà prou aigua des de les 17.00 hores de la tarda d'aquest divendres, fins a les 2 de la matinada. A més, la presa de Lleida obrirà les comportes des de les 23.00 hores de la nit de divendres fins a les 8 del matí del dissabte. Aquest descens compta any rere any amb un nombre creixent de participants, fins a 350 en l'última edició, que gaudeixen de l'activitat.\nPer al quadratló de Balaguer, el turbinat de la central de Camarasa es mantindrà constant entre les 12 i les 16 hores de dissabte, el que garantirà un cabal d'entre 11 i 12 m³/s. D'aquesta manera els participants d'aquesta modalitat esportiva, on a més del triatló s'hi afegeix la disciplina del piragüisme, podran competir amb unes condicions òptimes. La bona acollida que va rebre la seva primera edició ha permès que la de Balaguer formi part de les 10 proves puntuables per la copa del món d'aquesta disciplina.\nLa regulació d'aigua per a ús lúdic-social requereix un exigent manteniment periòdic\nEn primer lloc, els tècnics d'Endesa realitzen un estudi previ des del Centre de Control de Producció Hidràulica de la Companyia, situat a Lleida, en el qual es valora la quantitat d'aigua sol·licitada i disponible tenint en compte, d'una banda, l'estat actual dels rius i, per un altre, les condicions del medi ambient que garanteixin l'èxit de les activitats, sempre tenint en compte altres servituds que puguin haver-hi (regadius, aigua de boca, etc.). A partir d'aquest estudi i segons el punt de l'orografia en què sigui necessari fer la regulació del cabal s'activen les operacions per controlar-lo gràcies a l'existència dels embassaments i les centrals hidroelèctriques.\nLa Companyia respon amb aquesta actuació a la demanda de les diferents organitzacions per tal de garantir l'estat òptim del Segre. Així, Endesa –mitjançant la seva divisió d'energies renovables Enel Green Power– entén la importància dels esdeveniments esportius i populars per a la vida social i econòmica dels municipis i, per extensió, de la comarca.