Prou de valencianwashing - Revista Saó\nProu de valencianwashing\nQuan va establir-se definitivament el poder de Castella al regne de Galícia (i va començar el que allà en diuen séculos escuros, que ho varen ser de tal manera que la nostra idea romàntica de Decadència és un segle d’Or al costat), la política que hi varen posar en marxa va ser molt senzilla i, és clar, molt eficaç: tots els qui d’alguna manera havien de representar-hi el poder de l’Estat varen ser portats de fora. Així, tot de castellans, els quals, per descomptat, no només ignoraven la llengua del país, sinó que hi arribaven amb mentalitat colonial, varen ocupar els llocs d’influència i poder. Per exemple, totes les autoritats eclesiàstiques a Galícia eren castellans. Directament. Sense complexos.\nAixò, és clar, s’ha produït a tots els països que ha sotmés el poder espanyol; amb una mateixa finalitat, però modulant les formes i les estratègies. És aquella síntesi del Comte Duc d’Olivares, quan ens venia a dir que amb els catalans farà el que ells vulguen, mentre que amb els valencians faria el que ell vulguera. La fama de “muelles” ens precedeix de segles; ens l’hàgem guanyada o no, així és com ens veuen.\nI no es pot dir, però, que el poder espanyol no haja tingut jugades intel·ligents a l’hora de sotmetre’ns i subjugar-nos. Si bé el que ha dominat de manera aclaparadora durant aquest temps ha estat la força bruta i irreflexiva (i, en certa manera, per això encara estem ací), també és de veres que no tot ha estat això (i, en certa manera, per això també estem encara ací; és a dir, dominats). Algunes, de fet, de jugades molt subtils i brillants. Per exemple, si els catalans es revoltaven i demanaven -seguint l’estela del poder celestial i terrenal que els havien imposat als gallecs- bisbes catalans, Espanya n’hi enviava -i n’hi envia- de valencians. Efectivament, això era i és una jugada mestra.\nI és que no es pot dir que l’espanyolisme no tinga molt més clar que (sant) Joan Fuster que som exactament el mateix poble, la mateixa cosa. L’amo no entén de trivialitats. Per a ells, l’única diferència que hi ha entre catalans i valencians és que els segons tenim de servils el que els primers tenen de poc fiables. Ep! No estic dient que aquestes categories i divisions siguen essencialment així, sinó que ens tracten com a tals. Si analitzeu el fenomen del blaverisme d’acord amb aquesta dicotomia, l’entendreu perfectament. Catalans i valencians no és que siguem cosins i germans, que diu la dita, és que només ens separa que uns som uns bons espanyols i els altres són uns espanyols sospitosos. Eixe és el problema.\nD’aquesta manera s’entén perfectament la psique de la dominació espanyola respecte als nostres pobles i la manera d’actuar-hi, així com les relacions que hi estableix. I, com més va, aquesta actitud més colonitza tots els àmbits ideològics i socials de l’espanyolisme. En aquest sentit -i és el que justifica aquest text-, és molt dur -almenys per a qui signa aquestes ratlles- haver de veure contínuament aquests usos dels valencians com a exemples de bons xics en contraposició als pèrfids catalans.\nD’un temps ençà, han fet fortuna les expressions greenwashing o pinkwashing. Fan referència a l’ús fraudulent que fan alguns d’una causa, que no es creuen i que no representen, per llavar les vergonyes que moltes altres els deixen a l’aire. Per exemple, una empresa automobilística es diu que fa greenwashing quan es presenta com la més avançada en respecte al medi ambient. Israel fa molts anys que es reivindica com l’únic espai LGTBIfriendly del Llevant i, doncs, fa pinkwashing. Independentment de les anàlisis concretes de cada cas, és evident que aquelles causes s’usen només com a excuses; d’un ús més o menys escandalós, però excuses. Així, el seu objectiu és desviar l’atenció de les intencions vertaderes en base a lloar les teòriques virtuts d’un col·lectiu que només t’interessa com a subterfugi.\nDoncs bé, servidor està més que fart del valencianwashing que no pare de veure que s’usa a Catalunya per part de sectors que podríem situar a l’òrbita de l’equidistància pròxima als Comuns/Podemos i que s’expressa amb La Vanguardia i el seu analista estrela Enric Juliana com a muetzins. (Quines ironies de la vida: el diari del comte de Godó i altaveu de la més alta burgesia catalana convertit en una fulla parroquial per als postcomunistes; gràcies a la fe espanyola, que tot ho uneix). Així, mentre els valencians anem per feina i no perdem el temps en banderes, els catalans estan -tal com definia fa uns dies Antoni Puigverd a l’esmentat rotatiu- en plena Decadència. Els valencians vivim una esplendor, un nou Segle d’Or, a partir de les polítiques progressistes que porta avant el nostre Govern, que sí que es preocupa pels “problemes reals de la gent real”, al contrari que la Generalitat de dalt, entotsolada en “quimeres identitàries”.\nValencianwashing de manual. Deixeu-nos de fer servir com a Beppe Grillo de ningú per tal de llavar l’adhesió més o menys inquebrantable al Reino de España de cap altre. Els valencians tenim un fum de problemes. La majoria, de fet, compartits amb els catalans. Som víctimes d’una extracció de rendes quasi colonial: paguem solidaritat a terres més riques que nosaltres mentre el gran forat negre de Madrid s’ho empassa tot. Eixe és el nostre problema fonamental. El que no permet que -per molt que aquest Govern ara tinga unes prioritats diametralment oposades a la cova d’Alí Babà anterior- puguem resoldre greuges tan bàsics i senzills com que no tenim prou recursos per a Sanitat, Educació o Dependència. Perquè se’n van. No perquè no els generem, que sí que els generem. I abastament.\nAixí, quan se’ns posa com a exemple per a aquest valencianwashing, el que s’està fent és agreujar els nostres problemes, posar-los en una tessitura de més difícil solució. Si hi ha res que haja quedat clar en aquests últims anys és que, amb més submissió, no s’arregla res. Al contrari: “com més obeïm, pitjor ens tractaven”, que va dir Malcom X. Nosaltres estem en unes coordenades concretes i actuem d’acord amb la geografia que habitem. Els altres fan el mateix. Confondre-ho és suïcida.\nI el nostre autogovern, ara mateix, és un miratge escanyolit per l’infrafinançament i saquejat pel mando único. Som gestors, que no governants. I fem el que podem, que no és poca cosa. El dia que hi haja un “problema valenciano” -com tant de segle XX i de mentalitat restauradora li agrada de batejar a Ximo Puig- serà perquè haurem ensenyat les dents. I eixe dia no hi haurà cap editorial de La Vanguardia lloant-nos amb un hipòcrita exercici de valencianwashing. Per ara no n’hi ha ni el mínim esquer. Fins que arribe eixe dia, ja n’hi ha prou. Que n’estem farts.


Missioners Oblats de Maria Immaculada - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCongregatio Missionariorum Oblatorum B. M. V. Immaculatae\nOblats de Mazenod, Missioners de Provença\nInstrucció i formació de sacerdots\nevangelització en llocs inhòspits\n25 de gener de 1816, Ais de Provença (França) per Eugène de Mazenod\nLleó XII, en 21 de març de 1826\nEls Missioners Oblats de Maria Immaculada, (en llatí Congregatio Missionariorum Oblatorum B. M. V. Immaculatae), són un institut religiós masculí, concretament, una congregació clerical de l'Església catòlica. Els seus membres posposen al nom les sigles O.M.I.. Va ser fundada el 25 de gener de 1816 per sant Eugeni de Mazenod, un prevere francès nascut a Aix-en-Provence, al sud de França l'1 d'agost de 1782. La congregació va ser reconeguda pel Papa Lleó XII el 17 febrer de 1826. La congregació es compon de sacerdots i germans que, en general, viuen en comunitat. La seva tradicional salutació és Laudetur Jesus Christus ("Lloat sigui Jesucrist"), a la qual la resposta és Et Maria Immaculata ("I Maria Immaculada"). Al 2011, la congregació tenia aproximadament 4.400 membres (incloent 580 en formació) que serveixen en nombroses parts del món.\n1 Història i carisma\n2 Els vots\n3 La formació religiosa\n3.1 Postulantat / Pre-noviciat\n3.3 Post-noviciat / escolasticat\n5 Oblats notables\n5.3 Bisbes i arquebisbes\n5.4 Preveres i religiosos\nHistòria i carisma[modifica]\nArticle principal: Eugène de Mazenod\nEls Missioners Oblats de Maria Immaculada van ser fundats el 25 de gener de 1816 a Ais de Provença per Eugène de Mazenod. Nascut en el si de la petita noblesa francesa, la seva família es van veure obligats a fugir a Itàlia durant la Revolució. En aquesta època experimentà anys d'inestabilitat familiar, pobresa i perill. La família es va veure obligada a fugir successivament a Torí, Venècia, Nàpols i Palerm. Va tornar a França com un home jove, entrant al Seminari de Sant Sulpici, sent ordenat en 1811.\nEl 25 de gener de 1816, el pare Eugeni de Mazenod i quatre companys es van reunir amb l'objectiu de fomentar la predicació en missions populars a la població rural en provençal.\nLa congregació va ser establerta per renovar l'Església a França després de la Revolució, sobretot per:\n« (1) reviure l'esperit de fe entre les poblacions rurals i industrials per mitjà de missions i recessos, en què la devoció al Sagrat Cor i a Maria Immaculada es recomana com un mitjà sobrenatural de la regeneració. «Ell m'ha enviat a predicar l'Evangeli als pobres», ha estat adoptat com la divisa de la congregació.\n(2) Cura de les societats d'homes joves, clubs catòlics.\n(3) la formació del clergat als seminaris »\nNo obstant això, el treball de la congregació aviat es va desenvolupar i el carisma dels oblats és que es\n« en no estar especialitzats, excepte en fer front a les necessitats urgents... va ser suficient perquè els bisbes que es dirigien al nostre Fundador i li diguessin: «No tinc ningú ... » per a ell actuar, tornar a examinar la seva mà d'obra, retallar personal aquí i allà, i alliberar 2 o 3 homes per aquestes noves necessitats. I avui segueix sent així. Com es veu, es tracta de passió, de la preocupació missionera. »\nCom a membres d'una congregació religiosa els Missioners Oblats de Maria Immaculada abracen els consells evangèlics, tenint els tres tradicionals vots religiosos de pobresa, castedat i obediència. La pobresa significa que totes les possessions es tenen en comú i que cap membre pot acumular riquesa. La castedat, abstenint-se d'activitat sexual, té la intenció de fer el religiós totalment disponible per al servei religiós.\nLa formació religiosa[modifica]\nLa Regla de la Congregació de 1853 fa una declaració que encara s'aplica:\n« Si algú vol arribar a ser un de nosaltres ha de tenir un desig ardent per la seva pròpia perfecció, i ser inflamat amb l'amor de Nostre Senyor Jesucrist i de la seva Església i un zel ardent per la salvació de les ànimes .. »\nEn les etapes inicials, les persones interessades a formar part de la congregació tenen diverses reunions amb un capellà de la congregació, generalment amb visites a una comunitat. Els adults joves amb un mínim de 18 anys d'edat, es reuneixen regularment per compartir les seves experiències de Déu i el que Ell pot estar cridant a convertir-se. Durant aquest temps els membres de la congregació comparteixen el que és ser un sacerdot, un germà religiós. A aquells que volen ingressar a la congregació se'ls anima fortament a assistir a missa amb tanta freqüència com sigui possible, a llegir la Sagrada Escriptura i especialment els Evangelis i passar temps amb regularitat en oració, per poder discernir millor la seva vocació.\nPostulantat / Pre-noviciat[modifica]\nEs tracta d'un període d'entre 2 i 4 anys d'experiència de viure en una comunitat, compartint en molts aspectes de la vida de la congregació. Durant aquest temps el postulant participa en la vida d'oració d'una comunitat, compartint més profundament amb els altres i s'involucra en un o més dels apostolats de la congregació. En essència, es tracta d'un període prolongat de discerniment per als postulants i una oportunitat perquè la congregació pugui avaluar els punts forts dels candidats i les possibles àrees que requereixen creixement. Per a aquells que hagin realitzat els estudis secundaris és possible, en algunes províncies, que comencin a treballar en un títol de grau.\nA continuació segueix el noviciat, que és el moment en què es prepara per prendre els vots de pobresa, castedat i obediència. L'any de noviciat és crucial, ja que és llavors «... que els novicis entenen millor la seva vocació divina, i de fet la que és pròpia de l'institut, experimentar la forma de vida de l'institut, i formant la seva ment i el seu cor, en el seu esperit, i perquè la seva intenció i idoneïtat es posin a prova.» per tant, als novicis se'ls dóna l'oportunitat per més períodes d'oració i lectura espiritual, així com el silenci per tal de reflexionar sobre la vocació que Déu li està oferint i la naturalesa de la seva resposta. El desenvolupament espiritual dels novicis és de particular atenció, especialment a través de la direcció espiritual. Durant el noviciat la història i les Constitucions de la Congregació s'estudien en profunditat.\nAl final del noviciat es fa una simple professió i la persona es converteix oficialment en un membre de la Congregació per a «Per la professió religiosa, els membres assumeixen l'observança dels tres consells evangèlics mitjançant vot públic, estan consagrats a Déu a través del ministeri de l'Església i s'incorporen a l'institut amb els drets i obligacions definits per la llei.»\nPost-noviciat / escolasticat[modifica]\nDesprés del noviciat, els nous membres de la congregació continuen els seus estudis. En les Filipines això normalment implica un 4 anys teologia grau, seguit per un any missionera a l'estranger, tot i que un estudiant pot fer una sol·licitud per estudiar a la Universitat Pontifícia Gregoriana de Roma.  A Canadà, es duen a terme estudis a la Universitat Saint-Paul a Ottawa. Escolasticados de quatre províncies en el Sud d'Àfrica (central, Lesotho, Natal i del Nord) estudi en escolasticat de la congregació a la petita ciutat de Hilton a KwaZulu-Natal o al escolasticat Internacional a Roma.  Els vots es renoven anualment; després de tres anys, un membre pot sol·licitar vots finals. D'acord amb el dret canònic, els vots temporals podran ser renovats per un període més llarg, però no superior a nou anys. \nDesprés del noviciat, els nous membres de la congregació continuen els seus estudis. Els vots es renoven anualment; després de tres anys, un membre pot sol·licitar vots finals. D'acord amb el dret canònic, els vots temporals podran ser renovats per un període més llarg, però no superior a nou anys.\nEl Papa Pius XI (1857-1939) va quedar tan impressionat pel valor dels oblats que es referia a ells com "Especialistes en les missions més difícils de l'Església" En efecte, pel que fa al seu ministeri, els Oblats declaren:\n« Nosaltres vam complir amb la nostra tasca en la curació del món mitjançant la comprensió del seu caràcter evolutiu, mitjançant la participació crítica seu esperit contemporani i per complir amb les seves noves necessitats de noves maneres.\nBusquem i submergir-nos en la vida dels més abandonats en les seves moltes cares i veus, i la lluita amb els més afectats pels conflictes.\nAmb els valors de l'Evangeli que el diàleg amb els pobles de diferents cultures, creences i religions, en la recerca d'una transformació integral de la societat; treballem amb altres per salvaguardar la dignitat humana, de la família nodrir, promoure l'harmonia, la promoció d'una cultura de pau, i respondre a les trucades de la justícia i la integritat de la creació. »\nEls oblats prediquen en les parròquies, centres de retir, les qüestions de justícia i la pau, els pobles indígenes, i les escoles catòliques. Els oblats són present en els cinc continents. Mantenen una presència en una sèrie de santuaris marians incloent Lorda (França), la Mare de Déu de les Neus (Illinois, Estats Units), a Belleville, Illinois, Notre-Dame de Pontmain (França) i a Loreto (Ancona).\nBeat Joseph Gérard (1831–1914), prevere missioner francès, anomenat l'"Apòstol dels Basuthos," beatificat el 1988\nBeat Józef Cebula (1902–1941), prevere polonès assassinat pels nazis al camp de concentració de Mauthausen, beatificat el 1999\nEls Màrtirs de Laos, inclou un prevere missioner italià i cinc de francesos, beatificats el 2016\nThomas Cooray (1901–1988), cardenal, arquebisbe de Colombo in Sri Lanka\nFrancis George (1937–2015), cardenal, arquebisbe de Chicago\nJoseph-Hippolyte Guibert (1802–1886), cardenal, arquebisbe de París\nSebastian Koto Khoarai (1929-), cardenal, bisbe de Mohale's Hoek\nOrlando Beltran Quevedo (1939–), cardenal, arquebisbe de Cotabato a les Filipines\nJean-Marie-Rodrigue Villeneuve (1883–1947), cardenal, arquebisbe de Québec\nHubert Constant (1931–2011), arquebisbe de Cap-Haïtien\nVital-Justin Grandin (1829–1902), bisbe missioner durant la formació del Canadà\nDenis Hurley (1915–2004), arquebisbe i activista anti-apartheid\nRoger Schweitz, arquebisbe d'Anchorage\nDavid Douglas Crosby, bisbe de Hamilton\nMark Edwards, Auxiliary bisbe de Melbourne\nVictor Gnanapragasam prefecte de l'vicariat apostòlic de Quetta\nAngelito Lampon, Vicari apostòlic de Jolo\nSebastian Koto Khoarai, bisbe de Mohale's Hoek\nPreveres i religiosos[modifica]\nCarl Kabat (1933–), prevere estatunidenc i activista per la pau\nAlbert Lacombe (1827–1916), missioner francès durant la formació del Canadà, negociador de la pau entre les tribus Cree i Blackfoot\nAdrien-Gabriel Morice (1859–1938), lingüista, cartògraf i etnòleg\nÉmile Petitot (1838–1916), cartògraf i etnòleg\nRonald Rolheiser (1947–), autor de diversos llibres d'espiritualitat\nLarry Rosebaugh (1935–2009), prevere estatunidenc activista\nConstantine Scollen (1841–1902), missioner entre els Blackfoot, els Cree i els Métis\n↑ 2,0 2,1 2,2 "Who are We?", Oblate Communications\n↑ Philippines Province: Formation\n↑ Codi de Dret Canònic - 646\nCarrière,, Gaston. Histoire documentaire de la congrégation des Missionnaires Oblats de Marie-Immaculée dans l’Est du Canada. Vol. 1.. Ottawa, Ontario: Éditions de l’Université d’Ottawa,, 1957.\nCarrière,, Gaston. Dictionnaire biographique des Oblats de Marie-Immaculée au Canada. Vol. 1-3.. Ottawa, Ontario: Éditions de l’Université d’Ottawa,, 1957.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Missioners Oblats de Maria Immaculada\nLloc oficial de la congregació\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Missioners_Oblats_de_Maria_Immaculada&oldid=22202168»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 1 nov 2019 a les 14:03.


17 d’agost, eros i tànatos (Miquel Seguró)\n17 d’agost, eros i tànatos\n4 min. Professor de la UOC, Investigador Càtedra Ethos-URL 16/02/2018 21:32\nEl matí del dijous 17 d’agost vaig haver de fer ús del servei d’urgències de la sanitat pública. Tot i la gran quantitat de pacients, el servei va ser òptim i personalitzat i em va confirmar el tresor social que suposa disposar d’una atenció sanitària universal i gratuïta. En el breu col·loqui final mantingut amb el metge que em va atendre vaig constatar el que és un evidència: la permanent manca de personal dificulta extremadament la seva tasca i cronifica una situació que en plena crisi es presentava com a transitòria i que ara porta camí de convertir-se en estructural.\nA les 17 h del mateix dijous els missatges de les amigues i amics que eren pels voltants de la plaça Catalunya alertaven que estava passant alguna cosa estranya. Amb el pas dels minuts allò que des de fa un temps temíem que passés però que volíem creure improbable es va confirmar. Un atac execrable contra persones anònimes d’una ciutat europea que evidencia que estem davant d’una altra situació que també porta camí de cronificar-se.\nDues realitats contraposades, aparentment excloents i alhora indicadores del que som. Eros i tànatos; tànatos i eros. La bondat poques vegades genera preguntes; és el mal el que escandalitza. Seria repetitiu insistir en els elements sociopolítics que afavoreixen l’aparició de fenòmens com el jihadisme. La manca d’horitzons i la marginació social són elements que en ocasions ajuden a explicar com és possible que joves establerts a Occident duguin a terme aquests actes. Així mateix, la persistència d’Occident a perpetuar la mentalitat imperialista de qui se sap fort consolida l’odi etern cap a ell. Ara bé: això ho aclareix tot?\nOccident viu perseguit per un fantasma. Es minimitza l’instint de mort de la nostra condició antropològica\nAmb la cruel experiència de la Primera Guerra Mundial encara viva, Sigmund Freud publicava Més enllà del principi de plaer (1920), text canònic de la psicoanàlisi en què es reconeix juntament a l’instint de vida, o eròtica, l’instint de mort, el tànatos. La dinàmica instintiva i pulsional de l’ésser humà s’explicava a partir de dos principis antagònics: el de conservació i el de destrucció.\nOccident, eufemisme per a la idea d’un estat del benestar que aparentment vetlla per garantir un ordre que no alteri les llibertats individuals, viu perseguit per un fantasma. Es minimitza l’instint de mort de la nostra condició antropològica. Reduint les causes de la voluntat destructiva a ràtios socioeconòmiques s’obvia una part de la realitat: que la violència pot ser voluntària, la pròpia i l’aliena. De fet, quan alertem que certs contextos socials i econòmics potencien l’instint destructiu confirmem que aquesta violència existeix i que la seva realitat no és accidental.\nNo ens agrada i ens espanta. Però si la llibertat es pressuposa per estimar, també ha de pressuposar-se per destruir. Per això esfereeixen actes com els que perpetua el Ku Klux Klan o els mal anomenats supremacistes, que recorden l’infaust Dr. Mengele. El mal no és banal, i com palesa un recent llibre compilatori de textos clàssics sobre aquesta eterna qüestió coordinat per Enrique Bonete ( La maldad, Cátedra, 2017), és sempre una possibilitat humana.\nAlhora, l’opció per construir i generar benestar és també una permanent alternativa. La imatge d’un infermer plorant davant les càmeres mentre explicava com intentava ajudar els ferits és unes de les icones del tràgic succés barceloní. Són les dues cares d’una mateixa i indivisible moneda. Ni enquistar la desconfiança davant l’altre ni minimitzar l’opció per voler fer el mal, doncs. En un cas i en l’altre hi ha un mecanisme de defensa construït enfront d’una realitat que és ambivalent.\nAtemptats, agressions, mort formen part de la realitat humana tant com concòrdia, prosperitat, vida. Per això no menystenir el tànatos és el millor camí per valorar l’eros i avançar en l’assumpció que la vida es construeix des de la paradoxa. Això no impedeix que estigui a les nostres mans crear contextos socioeconòmics, polítics i educatius que no despertin la bèstia. Però pretendre obviar una part de la realitat és més neuròtic que terapèutic. Amb tot, i encara que ho digués el filòsof, no està escrit que l’home sigui una passió inútil. Encara no.\nUna esllavissada a la boca sud del túnel del Bordar obliga a donar pas alternatiu...\nCommoció a Cerdanya per la mort del fotògraf i exregidor de Puigcerdà Emili...\nEquilibris polítics a Espanya per prorrogar l’estat d’alarma i mantenir tancades...\nTrump ens porta al caire de l’abisme


Bescanó dedica una plaça al pintor Isidre Vicens - Diari de Girona\nBescanó dedica una plaça al pintor Isidre Vicens\nEl municipi organitza una setmana d'homenatge a l'artista coincidint amb l'aniversari de la seva mort\nddg | girona 16.01.2017 | 11:10\nPere Lluís Garcia, amb la dona i la filla d´Isidre Vicens.\nMontfullà, al terme de Bescanó, ha dedicat una plaça pública al pintor gironí Isidre Vicens, conegut per haver fundat la pensió hostal Bellmirall al cor del Barri Vell de Girona.\nL'alcalde de Bescanó, Pere Lluís Garcia, va ser l'encarregat de presidir ahir els actes commemoratius que l'Ajuntament va dedicar ahir a l'artista. L'acte principal va ser a la nova plaça Isidre Vicenç, situada just al costat del local social, on el batlle va destacar la gran trajectòria del pintor, la seva vessant humanística i la seva implicació amb la seva terra i el país.\nEls homenatges es van dur a terme en el marc d'una caminada cultural organitzada per la colla excursionista l'Isard i guiada pel mestre i geògraf Lluís Solé i Perich. Durant la visita a la casa del pintor, l'alcalde hi va descobrir una placa commemorativa lliurada per l'Ajuntament.\nIsidre Vicens va néixer en un mas de Montfullà el 1918 i va morir el 17 de gener de l'any passat. Amb motiu del primer aniversari de la seva mort, l'Ajuntament de Bescanó i l'Ateneu Republicà de la vila dediquen una setmana a activitats en homenatge al pintor.\nEls actes van iniciar-se divendres amb la inauguració d'una exposició del pintor al Casal d'Avis. La mostra consta de dotze peces representatives de la seva obra i es podrà visitar de 5 a 8 de la tarda fins al proper diumenge. Vicens va ser un reconegut paisatgista que va plasmar d'una forma molt sentida el paisatge urbà del Barri Vell de Girona, de la Vall de Sant Daniel, i dels camps de l'Empordà.\nL'altra activitat destacada de la setmana és la primera edició del concurs de pintura ràpida Isidre Vicens. Diumenge 22, es farà la cloenda de la setmana amb el lliurament dels premis al concurs de pintura ràpida.


Passejant per Terrassa: CARRER DEL CAMÍ FONDO\nVenint del carrer de la Rasa, travessem la plaça de Saragossa i a la cantonada de la plaça amb l'edifici anomenat del Pedraforca hi ha l'inici del carrer del Camí Fondo. L'any 1930 aproximadament en el lloc que ocupa l'edifici Pedraforca, va ubicar-se l' oficina de Correus i telègraf.\nEsquerra de la imatge inici del carrer del Camí Fondo i edifici Pedraforca.\nDurant l'època medieval, a la meitat del que avui és el carrer de la Font Vella, hi havia el torrent del Salt, aquest baixava pel carrer de Sant Leopold i del Camí Fondo i s'abocava a la part alta del carrer de Sant Pere.\nEl Camí Fondo és un carrer comercial, tancat a la circulació de vehicles, pavimentat amb llambordes de fang cuit com els maons massissos, de color vermell. En aquest carrer destaquen dos edificis.\nA ma dreta trobem el Magatzem Joan Fontanals. Edifici construït l'any 1891 pel mestre d'obres Joan Carpinell. El magatzem és d'estil eclèctic, amb molts elements decoratius d'estil classicista.\nMagatzem Joan Fontanals. Foto, AF Jordi Plana.\nL'altre edifici significatiu del carrer del Camí Fondo és el magatzem industrial Badrinas Sallent i Cia, edifici de mitjans del segle XIX i que la seva façana determina l'alineació de la resta de façanes de la banda esquerra del Camí Fondo.\nMagatzem Badrinas Sallent i Cia. Camí Fondo, núm 35.\nAl costat del magatzem Badrinas Sallent i Cia trobem un dels edificis de l'Escola Pia de Terrassa, amb la façana formada per les antigues façanes de quatre casals de planta baixa i dos pisos, amb els seus balcons i estucada de color verd pàl·lid.\nFaçana de color verd formada per les de quatre casals, correspon\na l' Escola Pia. Foto, AF Jordi Plana.\nEn els núm 19-21 del carrer del Camí Fondo, hi havia el Magatzem Casajuana, també conegut com Can Clapés, edifici d'estil eclèctic bastit per Lluís Muncunill i Parellada l' any 1897. L'edifici va ser enderrocat.\nMagatzem Casajuana, enderrocat. Foto, Patrimoni de\nAl capdamunt del carrer del Camí Fondo trobem la plaça Mossèn Jacint Verdaguer.\nPlaça de Mossèn Jacint Verdaguer. Foto AF Jordi Plana.\nHem recorregut tot el carrer del Camí Fondo i al final del carrer tot entrant a la plaça de Mossèn Jacint Verdaguer, a ma dreta observem un petit passatge per sota dels edificis que dóna accés al pla de la masia de Ca l'Ubach, situada darrera de la façana posterior del magatzem Badrinas Sallent i Cia.\nMasia de Ca l'Ubach, masia Vinyals o Cal Conco.\nDes del punt de vista històric, cal comentar:\n- L'any 1854, el Col·legi de les Germanes de la Puríssima s'instal·len en el Camí Fondo.\n- El dia 27 de gener de 1857, reunit l'Ajuntament en sessió plenària va proposar el nom de Carrer del Nord per aquest carrer i el de Rambla per l'actual carrer del Nord, però els terrassencs varen seguir anomenant-lo carrer del Camí Fondo com avui dia.\n- Al carrer del Camí Fondo començava el camí per anar a Matadepera.\n- En el Camí Fondo si van instal·lar diferents despatxos i magatzems de les fàbriques de teixits de llana, alguns durant el segle XIX.\n- L'any 1892, al Camí Fondo s'inaugurà la confiteria Jaume Casamada.\n- L'any 1908 l'Ajuntament de Terrassa inicia les obres de pavimentació del Camí Fondo amb llambordes i voreres a banda i banda.\n- El mes d'octubre de 1911, al clos de la Masia de cal Ubach, s'instal·laren les oficines de del Registre de la Propietat (edifici de Cal Conco), que havien estat al carrer de Sant Pere des de l'any 1861.\nPublicat per Jordi Plana Nieto a 11:00


CUPRA es prepara per a l'ETCR | CUPRA\nOur DNA:Racing:CUPRA powers up for ETCR AD/CA\nCUPRA es prepara per a l'ETCR.\nEl món de l'automobilisme experimenta una ràpida transformació. Ens dirigim cap a una era més sostenible i innovadora. I, per descomptat, estem encantats que CUPRA exerceixi un paper cada cop més important en aquesta nova era. Després de tot, vam ser el primer fabricant d'automòbils en anunciar la nostra participació a l'Extreme E el mes de setembre passat: un campionat de SUVs 100% elèctrics en què els conductors competeixen en llocs que estan sent afectats pel canvi climàtic. Ara, estem encantats d'entrar en una nova fase, entrant al terreny dels turismes i participant al PURE ETCR.\nEn col·laboració amb l'equip Zengő Motorsport, aprofitarem el desafiament d'aquest nou campionat, portant a la pista el primer cotxe de turisme de competició 100% elèctric del món: el CUPRA e-Racer. A més a més, comptarem amb el suport del nostre equip, format per quatre pilots de primer nivell: Mikel Azcona, Jordi Gené, Mattias Ekström i Dániel Nagy.\n"El PURE ETCR és el començament d'una nova era per a les carreres de turismes: una en què a CUPRA ens sentim orgullosos d'anunciar, igual que al seu dia vam liderar l'exitós concepte TCR", va dir el Dr. Tietz, Vicepresident Executiu de recerca i desenvolupament de CUPRA i SEAT. "Aquest nou campionat serà molt emocionant i estem desitjant veure batalles èpiques a la pista. Tenim l'equip adequat per aconseguir grans èxits i, com en tot el que fem, lluitarem per la victòria!".\nLa primera vegada que vam presentar el CUPRA e-Racer va ser al Saló de l'Automòbil de Ginebra, quan era només un vehicle conceptual, cap al març del 2018. Després, coincidint amb el segon aniversari de CUPRA, el febrer de l'any passat, vam exposar el cotxe en tota la seva esplendor de competició. Ofereix un rendiment de somni i està preparat per emocionar els espectadors del PURE ETCR. Gràcies als seus quatre motors elèctrics a l'eix del darrere ia la bateria de 65 kWh refrigerada per líquid, genera una potència màxima combinada de 500 kW (680 CV) i ofereix un parell màxim de 960 Nm. Accelera de 0 a 100 km/h en només 3,2 segons i és capaç dassolir una velocitat màxima de 270 km/h.\nDes de la primera sortida a circuit al 2018, el CUPRA e-Racer ha completat més de 5.000 quilòmetres: amb els nostres pilots aportant els seus coneixements durant tot el procés. L'equip ho ha provat en circuits com Montmeló, Calafat i Castellolí (Espanya) i Rijeka (Croàcia). Després, després de provar una nova bateria construïda a propòsit i comprovar els sistemes electrònics que hi estan associats, com la unitat de control del vehicle i els sistemes de seguretat, portem el cotxe a Motorland Aragó (Espanya) i Vallelunga (Itàlia) durant el primer semestre d'aquest any per fer les proves finals.\n"El disseny i desenvolupament del CUPRA e-Racer ha de ser un dels projectes més emocionants i desafiadors en què he participat. Ha estat un llarg camí, amb milers de quilòmetres dedicats a les proves a diferents parts d'Europa. També ho hem conduït en diverses condicions, per descobrir el veritable potencial d'aquest increïble cotxe de carreres", va dir Xavi Serra, Cap de Desenvolupament Tècnic de CUPRA Racing.\nL'equip perfecte per a un gran repte\nCUPRA alinearà dos e-Racers al PURE ETCR, recolzats per un equip que combina joventut i experiència per ajudar CUPRA a aconseguir el seu únic objectiu: lluitar pel primer títol de campió en la història del touring elèctric. Per a tot l'equip, el PURE ETCR serà un repte sense precedents, no només perquè es tracta d'una tecnologia completament nova, sinó també perquè el format de la competició és molt revolucionari.\nAl PURE ETCR, els participants es dividiran en grups i s'enfrontaran en curses curtes i emocionants de 8 a 10 quilòmetres. Els pilots disposaran d'eines com els “Power-ups” per ajudar a donar un impuls extra quan ho necessitin. I com que cada cursa es desenvoluparà al llarg de 12-15 quilòmetres, el posicionament per a les rondes finals dependrà dels resultats obtinguts a les "batalles" de les primeres etapes. El guanyador de la prova general s'anunciarà com a "Rei o Reina del cap de setmana", en rebre el major nombre de punts (30).\nLa igualtat entre els participants està garantida, ja que tots els vehicles seran molt semblants en termes de configuració tècnica. Per reglament, tots han de ser cotxes completament elèctrics, de tracció posterior i han de transmetre una potència de 500kW amb una bateria de 65kWh. Les úniques àrees on es permeten marges d'adaptació i treball per part de cada marca és el disseny del xassís, l'aerodinàmica i les dimensions de la carrosseria de cada vehicle.\nTot l'equip CUPRA està completament preparat per al desafiament al PURE ETCR 2021. Uniu-vos a nosaltres i vegeu tota l'acció en les següents dates de la cursa:\nPURE ETCR 2021 – Calendari\n18-20 Juny – Vallelunga (Itàlia)\n9-11 Juliol – MotorLand Aragón (Espanya)\n6-8 Agost – Copenhagen (Dinamarca)\n20-22 Agost – Hungaroring (Hongria)\n15-17 Octubre – Inje (Corea del Sud)


En una central hidroelèctrica es genera electricitat a partir de la força de l'aigua en moviment. "Energi K" mostra com es pot aprofitar l'aigua per generar energia.\nL'aigua és l'origen de la vida i està formada per oxigen i hidrogen. A la natura es troba barrejada amb altres substàncies, així que només es pot obtenir aigua pura en un laboratori, mitjançant un procés de purificació.\nEls antics romans ja feien servir la força de l'aigua per moldre blat als molins.\nAntoni Sudrià, enginyer elèctric, explica que l'aigua que mou les rodes dels molins, si es porta a una central elèctrica, serveix per moure les turbines de la central. Aquestes turbines fan girar un generador o alternador que genera energia elèctrica.\nEls salts d'aigua naturals també s'aprofiten per construir-hi centrals hidroelèctiques.\nHi ha dues classes de centrals elèctriques. Les grans, que s'instal·len als pantans, i les petites, que són les que utilitzen l'aigua que passa pels rius, canals o recs.\nLes centrals hidroelèctriques tenen l'avantatge que són una font d'energia renovable, però tenen l'incovenient de l'impacte ambiental i paisatgístic que pot ocasionar la construcció dels pantans.


UEC del Prat - Pàgina 3 de 7 - Unió Excursionista de Catalunya - El Prat de Llobregat\nQue cal? Doncs cal estar a les 9 del matí PUNTUALS al lloc triat. Cal venir preparat per estar sobre la neu unes 6 hores. Us servirem un pica pica amb beguda calenta perque la construcció d’iglús es una activitat física de mitja intensitat. No és una perfomance amb un […]\nTaller de construcció d’iglús\nPowered by Wikiloc Les sortides seran el quart diumenge de mes. Totes les sortides estan previstes que es faran en autocar. Per poder participar-hi en les sortides es imprescindible disposar d’una llicència federativa (FEEC) en la categoria adient. La UEC El Prat pot facilitar temporal per aquells que no […]\n4a Etapa SENDERS 2018- 2019: Llaberia-L’Argentera\nARRIBADA i APROXIMACIÓ: A2 Fins a Abrera , abans de arribar a Abrera agafar direcció Manresa per la C-55 i agafar la sortida de Castellbell i el vilar , al principi del poble es veu clarament el Cafe Bures. Pujarem per el torrent dels abadals de recent obertura , es […]\nVia Ferrada Avançada TORRENT DELS ABADALS + FERRADA CINGLERA DEL …


Arxius educatius - Living London Way\nCom convertir-se en professor al Regne Unit? Com ensenyar italià a Anglaterra?\nde Giuliana D Antonio\t1681vistes\nEn aquest article veurem com convertir-se en professor al Regne Unit. Intentarem comprendre quins són els requisits necessaris per a l'ensenyament al Regne Unit necessaris per treballar a Londres com a professor i com comprendre si el vostre títol pot ser vàlid en anglès o no. També veurem com ensenyar italià a Anglaterra. L’objectiu de l’article és, per tant, proporcionar respostes


Gambades!: Notable alt!\nUn dels primers objectius dels nostres joves fondistes ha estat assolit! Ferran Bochaca i Jonathan Gázquez s'han classificat per a participar amb la selecció catalana en el proper Campionat d'Espanya de Cros de la categoria juvenil a Jaén.\nEl Campionat de Catalunya Juvenil, que ha tingut lloc a Vic, ha estat un bon campionat per a ells. Jonathan a sortit molt fort, amb l'Ibrahim i el Lluc. De seguida han fet forat i s'han desmarcat de la resta. Mentres, en Ferran, realitzava una pèssima sortida, que no li permeteia posicionarse més enllà de la posició 40 en el primer quilòmetre. La seva disposició en el carreró de sortida no era la lògica pel seu nivell... Qui ha fet la distribució? Ferran a darrera de tot.... valga'm Déu!\nPoc a poc el ritme de sortida ha anat passant factura a Jonathan, especialista en 800 i 1500m.ll., mentres que en Ferran es trobava més còmode amb la distància i s'anava atansant al grup de davant. Minut a minut Ferran retallava la distància, fins contactar amb Vicenç Valls i Jonathan. En Vicenç ha aguantat molt bé l'escomesa i Ferran no ha pogut avançar-lo. A la fí, el de la Pobla, s'ha hagut de conformar amb la medalla de fusta. Per la seva part Jonny tampoc ha pogut frenar els atacs de l'olotí Joan Oliveras i ha arribat en 6a posició. Però el regust es positiu, estem contents!\nLa festa hagués pogut ser complerta si en Sergi López fos més prop del seu millor nivell. Però la veritat es que poc més pot fer entrenant sol a Oliana, on no té els mitjans necessaris. Esperem que aviat això pugui canviar. Malgrat tot, al menys Sergi i Sally (que a participat per ajudar a puntuar el FCB) podran participar el proper dia 8 de Març, amb el FC Barcelona, en el Campionat d'Espanya de cros per clubs que tindrà lloc a Càceres, acompanyant així a Ferran (AAC) i Jonathan (FCB). No podem demanar més!


Setmana de la Ciència Gitanjali 2015 – Cicle Mitjà Primària | LAB CLUB\nA la classe de 3r vam veure com el negre és un “color” molt especial, ja que no reflecteix la llum sinó que l’absorbeix tota. Amb un senzill experiment amb termòmetres vam també mesurar la diferència d’absorció de calor entre els colors blanc i negre.\nA 4t vam fer diferents experiments i observacions per veure com la llum es descompon en tot l’espectre de colors i com, al mateix temps, llums de tots colors s’uneixen per tornar a donar llum blanca.\nClasse de 3r: Perquè quan es fa fosc es veu tot negre?\nClasse de 4t: De quin color és la llum?\n← Gradient de densitat amb sucre\nSetmana de la Ciència Gitanjali 2015 – Cicle Superior Primària →


Mas recrimina a Fernández Díaz que vinculi gihadisme i sobiranisme - VilaWeb\nDimecres 08.04.2015 14:46\nJunqueras defensa el model de convivència català i se suma a la petició de cessament del ministre espanyol\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, ha afirmat que 'efectivament' hi ha gihadistes a Catalunya però ha puntualitzat que 'com a gairebé tots els països de la Unió Europea', on 'no hi ha debat sobiranista'. Per això, Mas ha recriminat que el ministre de l'Interior espanyol, Jorge Fernández Díaz vinculi aquestes dues idees i ha afirmat que aquest és un problema global a Europa. També ha dit que Barcelona és una gran metròpoli i que això 'atrau aquest tipus de moviments'.\nMas també ha volgut posar en valor la tasca dels Mossos d'Esquadra, de qui ha assegurat que 'fan molt bé la seva feina' i per això han pogut detenir onze persones a Sabadell, Terrassa, Sant Quirze, Barcelona i Valls. 'Tenim gihadistes, tenim debat sobiranista i tenim mossos d'Esquadra que detenen gihadistes', ha contestat al ministre. El president tambe ha demanat que no s'estigmatitzi el col·lectiu musulmà perquè seria 'un gran error' i ha considerat que els jihadistes són 'excepcions' dins d'aquest col·lectiu.\nMas no ha volgut entrar a valorar les paraules de Fernández Díaz, que ha assegurat que el procés independentista no està provocant més investigacions a Catalunya ni a membres del Govern. El president s'ha limitat a fer-li 'una recomanació educada' assegurant-li que 'millor que no en parli no fos cas que després algú s'hagi de penedir de coses que s'han dit'.\nPer la seva banda, el president d'ERC, Oriol Junqueras, ha defensat el model de convivència català, en contra d'opinions crítiques com les de Fernández Díaz. En una entrevista a la Cadena SER, el líder republicà ha posat en valor el foment de la integració dels nouvinguts que practiquen les administracions i ha demanat el cessament de Fernández Díaz per haver insinuat que entitats com Nous Catalans integren a extremistes islàmics.\nLa batllessa de Vilanova i la Geltrú, Neus Lloveras, també s'ha referit a les declaracions del ministre i ha acusat Fernández Díaz d'irresponsable per haver dit que la mesquita de la ciutat està vinculada al salafisme radical. Segons Lloveras, aquestes declaracions estan fora de lloc i creen alarma social i odi entre la població. 'Un ministre hauria de fer la feina i no parlar tant', ha etzibat Lloveras, que considera que les declaracions del ministre espanyol van en detriment de la feina dels cossos de seguretat i de la gestió social feta per l'Ajuntament.


Descarregar pdf divendres, 26 d'abril de 2013\nEl Jardí Botànic Pius Font i Quer obre les seues portes als lleidatans\nL'Arboretum compta amb 1.500 arbres i 90.000 arbustos / FOTO: UdL\nL'Arborètum ha obert oficialment les seues portes al públic aquest divendres després de dos anys d'ús restringit que han permès l'arrelament i consolidació del material vegetal. El Jardí Botànic Pius Font i Quer, que porta el nom del reconegut botànic i farmacèutic lleidatà (1888-1964), podrà visitar-se gratuïtament fins el 31 d'agost. A partir de llavors, l'entrada costarà entre 1 i 3 euros.\nUbicat prop del campus d'Agrònoms, l'Arborètum ocupa una superfície de 6,7 hectàrees on estan representats quatre dels biomes més importants del món (els boscos aciculifolis boreals, la selva temperada, els boscos temperats caducifolis i les formacions mediterrànies o boscos d'esclerofil·les). En total s'hi han plantat uns 1.500 arbres de 225 espècies diferents i 90.000 arbustos de 300 tipus.\nEl Jardí Botànic Pius Font i Quer, el projecte del qual és obra d'un grup de professorat d'ETSEA, constitueix una de les infraestructures rellevants del Parc Científic i Tecnològic Agroalimentari de Lleida i la seua principal finalitat és científica. A més de ser un espai de recerca i anàlisi per als diferents grups de recerca de la Universitat de Lleida, també té una vessant pedagògica, amb l'objectiu de difondre el coneixement sobre el món vegetal entre els més joves, i una de turística, per al gaudi del visitants. En aquest sentit, la Paeria preveu que el Jardí aculli diferents activitats culturals i musicals que es programin a Lleida.\nL'acte d'obertura al públic ha comptat amb la presència del rector de la Universitat de Lleida i president del Parc Científic i Tecnològic, Roberto Fernández, i l'alcalde i vicepresident del Parc, Àngel Ros, així com amb els néts de Font i Quer, i el responsable del projecte, César del Arco.\nLes obres per adequar l'espai han durat 4 anys i han suposat un cost de 3,7 milions d'euros, finançats amb els ajuts d'actuacions en Parcs Científics i Tecnològics del Ministeri de Ciència i Innovació i de la Direcció General de Recerca de la Generalitat de Catalunya. El complex també disposa d'un edifici d'uns 450 m2 per allotjar les oficines, l'atenció al visitant i els laboratoris, a més, compta d'un umbracle per a pràctiques d'estudiantat, visitants, divulgació i preparació de materials per al planter..\nInaugurat l'Arborètum, el Jardí Botànic de Lleida


Ventspils apartament Ventspils Letònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nConvenientment situat a Ventspils, Ventspils apartament és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Ventspils apartament és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, cuina compartida.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, cuina americana per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Ventspils apartament la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Ventspils.


Le coq sportif Tricolor Season Slim Nº2 Blau, Dressinn\nLe Coq Sportif Tricolor Season Slim Nº2\nLe coq sportif - Roba home - Pantalons\nDescripció Le coq sportif Tricolor Season Slim Nº2\nDessuadora amb cremallera de 300gr de cotó / polièster a doble cara\nFaixa teixida de dos tons a l'espatlla i al puny esquerre, 2 butxaques frontals canalitzades\nLa insígnia del logo ‘´Le Coq’ brodada al pit esquerre, tipus de lletra ´´ coq sportif´´ en mini HD a màniga esquerra\nEstàs buscant productes de la marca Le coq sportif, concretament Le coq sportif Tricolor Season Slim Nº2? A dressinn trobaràs una completa selecció de productes de Roba home i accessoris de moda . Fes totes les compres a la teva botiga online dressinn. Oferim més de 75 modalitats de pagament perquè puguis escollir la que et vagi millor. Dóna un cop d’ull al catàleg i aconsegueix fantàstiques ofertes de moda . I si al rebre el producte no estàs satisfet, et tornem els diners.\nCaracterístiques Le coq sportif Tricolor Season Slim Nº2\nTecnologias Le coq sportif Tricolor Season Slim Nº2\nSostenibilitat Le coq sportif Tricolor Season Slim Nº2\nQueden molt bé\nIvor - 08/03/2020\nCars però val la pena, mes ben ajustats\nCaros pero merece la pena, mas bien ajustados\n$ 78.77 $63.49


Imatge del projecte. FONT: Ajuntament de Sant Cugat\nEl nou projecte ha de solucionar els problemes d’erosió i de drenatge integrant-se en l'entorn\nper Cinta Caballé i Curto Periodista 11 de març de 2017\nEl projecte d’integració urbana i naturalització del torrent de Can Cabassa comença a veure la llum. El nou projecte ha de solucionar els problemes d’erosió i de drenatge del torrent al seu pas per Mira-sol, i aplica criteris de drenatge sostenible per a la millora del comportament hidrològic del torrent i per aconseguir una integració urbana amb nous espais per al ciutadà. D’altra banda, s’aplicaran tècniques de bioenginyeria per a l’estabilització de talussos erosionats i millora de l’espai fluvial.\nCom destacava Carmela Fortuny, presidenta del Consell de Barri de Mira-sol, “és un projecte de naturalització que ha de suposar una millora de la situació, pel que fa a aprofitament d’aigües, però també “integració urbana, generant nous espais de passeig, amb una millora visual també important pel que fa a l’entorn”.\nUn projecte que no afecta el torrent del Xoriguer. Com va explicar durant el Consell de Barri, Marina Casals, subdirectora de participació ciutadana, “es va contemplar actuar en la mateixa línia de millora del funcionament hídric i de drenatge al torrent del Xoriguer, però després d’una sèrie de consultes a l’ACA i de diferents grups de treball, aquest torrent queda fora d’aquest projecte d’integració, i segueix la via del cobriment”.\nEl nou projecte s’ha de portar a aprovació inicial a la Junta de Govern Local, i s’enviarà a l’ACA per obtenir informe favorable i així poder portar a terme la intervenció. Un cop aprovat, s’obrirà el període d’al·legacions, que s’estendrà durant un mes.\nSatisfacció a Mira-sol per les gestions per acabar amb els sorolls de l'AP7\nMira-sol instal·larà una zona lúdica juvenil davant del Casal\nL'Ajuntament farà millores a Mas Gener i Can Cabassa


Quina quantitat d’aigua he de beure per tenir uns ronyons saludables?\nQuina quantitat d’aigua he de beure per mantenir saludables els meus ronyons?\nSuor, saliva, orina… El nostre cos està contínuament perdent aigua, per això és important mantenir una bona hidratació. S’estima que el 70% del cos humà està format per aigua i és necessària, entre altres coses, pel bon funcionament dels ronyons, els òrgans encarregats de depurar toxines i eliminar residus innecessaris. Beure aigua i reduir el consum de sal és cabdal per evitar una de les problemàtiques més esteses en l’actualitat: Els càlculs renals. Des de Previsora General t’expliquem alguns trucs per beure més aigua i saber quina és la quantitat adequada per evitar les pedres al ronyó. De tota manera, recorda que amb l’assegurança de salut de Previsora General tens inclòs el tractament de litotrícia, que serveix per destruir els càlculs renals. I també tens cobertes les visites a l’uròleg.\nQuants litres d’aigua he de beure?\nTradicionalment s’ha dit que és important beure entre un i dos litres d’aigua al dia, cosa que no significa literalment consumir 2 ampolles de litre del supermercat, ja que l’aigua també la trobem als aliments i es pot consumir en format d’infusió, cafè o té. De tota manera, no hi ha cap estudi científic que pugui acreditar exactament els litres d’aigua recomanats, per què? Tot depèn de:\nLa dieta que es segueix. Una persona que segueix una dieta rica en proteïnes, sucres afegits, greixos i sal necessitarà beure més aigua que un vegà o vegetarià, que consumeix molta verdura, uns aliments que aporten una gran quantitat d’aigua.\nEstat d’hidratació del cos. No és el mateix una persona sedentària que una més activa que necessita rehidratar-se per recuperar-se. L’edat també és un altre factor, amb el pas dels anys el cos perd hidratació amb major facilitat. I els nens necessiten rehidratar-se contínuament perquè són molt actius i tenen un metabolisme més àgil.\nEstació de l’any. A l’estiu amb la calor necessitem consumir més aigua que a l’hivern.\nPer tant, és important tenir en compte el cas personal de cadascú i aplicar el sentit comú, si tens una feina que implica esforç físic, fas esport en el teu dia a dia, et mous contínuament o ets gran, has de beure aigua amb assiduïtat. És recomanable tenir amb tu una ampolla d’un litre i anar fent glops. També intentar introduir a la teva dieta més verdures i fruites, molt riques en aigua.


Mapa d'anomalies de temperatura previstes per aquest mes de setembre / NOAA\nBARCELONAComença el setembre i també comencem el període teòricament més plujós de l'any, però, com és típic del nostre clima, a vegades els mesos més plujosos acaben sent més secs, i viceversa. Sense anar gaire més lluny, l'any passat la temporada de bolets va començar amb molt poques perspectives en alguns indrets, però les grans plogudes que van arribar a l'octubre i inicis de novembre van capgirar la situació. Enguany, portem arrossegant una sequera molt preocupant, especialment als dos extrems del país, tant a l'Empordà com a l'Ebre, des de fa 10 mesos. Tanmateix, els mapes del temps a curt i mitjà termini no fan pensar en una regada general i abundant en aquests sectors. Tot i això, a part de la tongada de pluges que tindrem aquest dilluns a la part central del país principalment, es podrien repetir nous episodis similars en jornades posteriors, però serien més aviat precipitacions locals que no afectarien les zones més seques del país enguany.\nA més llarg termini, els models estacionals de l'agència nord-americana NOAA donen una aproximació del que podria passar aquest mes de setembre. Segons aquests mapes, en el primer, de temperatures ('T2M anomalies'), podem veure com a Catalunya hi predomina el color blau cel, principalment a l'interior del país. Aquesta tonalitat es tradueix en la probabilitat que setembre estigui entre 0,5ºC i 1ºC per sota de la mitjana climàtica a l'interior del país i fins a 2ºC al vessant nord del Pirineu, però a la resta seria normal. És a dir, podrà fer dies calor moderada, típica de setembre, però predominaran els dies de més fresca amb entrades de nord. No es repetiran les temperatures tan desfasades que hem tingut aquest estiu a l'interior.\nMapa d'anomalies de precipitacions previstes per aquest mes de setembre / NOAA\nprevisió meteorològica previsió estacional


Trabajos de Oficina jove treball - - julio 2020 | Indeed.com\nLLOC DE TREBALL: Vic (oficina) amb desplaçaments habituals a altres comarques de la Catalunya Central (especialment a Garrotxa i Berguedà) i puntualment a…\nTÈCNIC/A EN DINAMITZACIÓ JUVENIL\nAcompanyar joves amb projectes de mobilitat i gestió del programa.\nAcompanyar joves amb projectes de mobilitat i gestió del…\nVer todo: Empleos de OFICINA DE TREBALL DEL SOC - trabajo en Roquetes\nBusque m un/a professional jove, metòdic i organitzat, amb formació en Ciencies Empresarials, ADE, CFGS en Administració i Finances o similar.\nVer todo: Empleos de Mgroup - trabajo en Roses\nTreballar en una oficina amb grans oportunitats d’aprenentatge.\nFormar part d’un equip jove, dinàmic i emprenedor.\nT’apassionen les persones i el món dels RRHH?


Miquel Ensenyat: “el proper dia 20 allò que està en joc és l’estat del benestar” - MÉS per Mallorca\nMiquel Ensenyat: “el proper dia 20 allò que està en joc és l’estat del benestar”\nEl candidat de la coalició PSM-IV-ExM al Congrés defensa un finançament just i una fiscalitat progressiva per poder preservar els serveis públics bàsics: educació, sanitat i serveis socials\nEls candidats de la coalició PSM-IniciativaVerds-Entesa al Congrés dels Diputats, Miquel Ensenyat, i al Senat, Jaume Català i Francisca Mas, han escenificat avui als carrers de Palma una votació popular en què la gent podia introduir doblers en dues urnes diferents. Una d’elles representava la despesa social en aquells serveis que defineixen el que coneixem com “estat del benestar” (educació, sanitat, serveis socials), i hi havia dibuixats escoles, hospitals i residències per gent gran. L’altra urna representava la despesa militar, el rescat de la banca amb doblers públics i la inversió en infraestructures contaminants (autopistes).\nMiquel Ensenyat ha afirmat que “ens ha costat dècades poder aconseguir l’estat del benestar, tenir una bona sanitat, una bona educació, públiques i universals. La qual cosa vol dir, al cap i a la fi, tenir igualtat d’oportunitats. Que no depengui de si una persona té doblers o no que pugui accedir a una formació, o que es curi o no d’una malaltia. Idò això és el que està en joc diumenge que ve”.\nEnsenyat ha explicat que “Madrid és on es couen totes aquestes qüestions. I més per als ciutadans de les Illes Balears, que tenim un finançament autonòmic deficitari. Cal recordar que les competències en educació, sanitat i serveis socials estan transferides a les comunitats. Un mal finançament per les Illes Balears vol dir un empitjorament de les condicions de la nostra educació\n, de la nostra sanitat, i de les nostres polítiques socials”.\nEl candidat ha recordat que un informe recent del Consell Econòmic i Social ha posat de manifest que un 23% dels ciutadans balears estan en situació de pobresa. “És just que un territori que té el 23% de pobres hagi de continuar aportant a l’Estat 3.000 milions d’euros a l’any? És just que els ciutadans de les Illes Balears hàgim de renunciar a tenir uns serveis públics dignes per aportar 3.000 milions d’euros anuals a l’Estat?”, s’ha demanat.\nPer preservar els serveis públics bàsics, Ensenyat apunta que cal, d’una banda, “acabar amb l’espoli dels nostres recursos, que s’utilitzen per finançar infraestructures inútils al continent: milers de kilòmetres d’AVE que han costat 82.000 milions d’euros, o 56 aeroports que no utilitza ning&\nuacute;, per posar dos exemples”.\nEn segon lloc, cal “redistribuir la riquesa”: “mentre PP i PSOE volen retallar despeses, nosaltres propugnam millorar els ingressos amb una fiscalitat justa, combatent els paradisos fiscals i el frau fiscal. Cal recordar que cada any l’evasió fiscal arriba als 38.500 milions d’euros a tot l’Estat”.\nAltres dades que demostren que els ciutadans de les Illes Balears som els primers interessats a aconseguir un tracte de solidaritat i justícia entre les diferents comunitats autònomes de l’Estat:\n- La mitjana de pensions de l’Estat és de 811 euros. La nostra, de 752.\n- La despesa sanitària per habitant de la Rioja és de 1.637 euros per habitant. La nostra, 1.096.\n- L’Estat inverteix l’1,35 % del PIB en R+D+I. A Balears només el 0,36%.\n- Extremadura té 82 treballadors públics per cada 1.000\nhabitants. Balears, 47.\n- La mitjana d’inversió estatal per habitant a Castella-Lleó és de 973 euros. Aquí l’Estat només inverteix 395 euros per habitant.\nart360_som_un_pais_ric.pdf (PDF – 92.8 kB)


Els catalans surten al carrer en una cinquena diada multitudinària | Diari Win: Diari familiar per a nens i preadolescents\nEls catalans surten al carrer en una cinquena diada multitudinària\nL’ANC (Assemblea Nacional Catalana) ho ha tornat a aconseguir. Després de quatre anys d’aconseguir reunir per l’11 de setembre milions de persones en manifestacions massives, l’any 2016 ha omplert els carrers de Berga, Lleida, Salt, Barcelona i Tarragona.\nI per què han sortit els catalans cinc vegades a manifestar-se des del 2012? Doncs per demanar als polítics que treballin per aconseguir que els ciutadans de Catalunya visquin algun dia en un país independent d’Espanya.\nPerò potser us preguntareu també per què els manifestants volen ser independents de l’estat espanyol. Doncs perquè creuen que els polítics espanyols no reparteixen correctament els diners que els catalans aporten a Espanya i perquè pensen que no cuiden gaire la llengua i la cultura catalanes.\nEls catalans fa molts anys que lluiten per aconseguir la independència d’Espanya. Concretament fa més de 300 anys. Llavors, l’11 de setembre de 1714 els catalans van perdre la guerra de successió davant Felip V, el seu autogovern i l’ús oficial de la llengua catalana.\nEnllaços relacionats amb la Diada\nQuè és el 27S?\nLa Via Catalana apunta a la independència\nCatalunya viu la manifestació independentista més gran de la història\n*La imatge és de l’usuari de Twitter @jlcleries\nLa meitat dels catalans votaria “sí” a la independència ICV diu “sí” amb condicions a la consulta sobre la independència Brasilenys surten al carrer per exigir la destitució de la presidenta Rousseff Catalunya viu la manifestació independentista més gran de la història


Que corri l'aire: 2008\nLA CARTA REIAL\nAquest matí he rebut carta.\nNo és una carta qualsevol, ja ho he vist abans d’obrir-ne el sobre. No era ni d’un banc, ni d’una asseguradora, tampoc de la companyia del gas. Portava estampat un segell d’un exotisme extrem, hi havia escrit el meu nom i adreça amb una barroca cal·ligrafia.\nCreia que el meu astorament minvaria en llegir el remitent, però al contrari, he llegit el remitent amb perplexitat: “ Ses Majestats Baltasar, Melcior i Gaspar. Palau Reial d’Orient”.\nTinc comptats amics capaços d’una cosa semblant, i per la lletra no n’he reconegut a cap d’ells.\nTot seguit he tingut el profund i màgic convenciment sobre l’autenticitat del document. Evidentment no era cap broma ni cap maniobra publicitària. L’havien escrit els Reis Mags i venia d’Orient, posaria la mà al foc.\nM’ha costat recobrar la serenor, de fet encara vaig de la til·la a la valeriana, però finalment he estat capaç de llegir el missatge i de treure’n l’aigua clara.\nEn una nota al peu del text diu que aquest serà enviat a tots els pares i mares, però com què l’enviament es fa per mitjans màgics, però també terrenals,i preveient-ne possibles retards us en faig cinc cèntims:\nEls Reis demanen als pares que els ajudin a fer arribar un missatge als seus fills. El que els volen dir és que aquest any, especialment, facin una carta moderada. Actualment fins i tot els Reis noten la crisi i ja no lliguen els camells amb llonganisses.\nTingueu en compte que la canalla, per més ostentós que sigui un regal, copsa perfectament si ha sortit del cor o de la cartera. Sap que el que importa és l’estimació que s’ha abocat en cada present.\nNo us penseu pas que els Reis volen amb aquesta estratègia estalviar-se uns calerons, el que volen és repartir millor, portar il·lusió a totes les cases. Hi ha famílies, a moltes parts del món, on no arriba la il·lusió, on aquesta recessió mundial que passem encara els ha enfonsat més. Són llars del Congo, de Somàlia, d’Eritrea...\nDemanen als pares que quan escriguin la carta amb els seus fills, posin a la llista també algun present per aquells nens. D’aquesta manera els nostres infants establiran vincles afectius amb aquests desconeguts i potser de grans, nens d’aquí i nens d’allà sabran construir un món que nosaltres no sabem fer.\nD’altra banda, els infants, oberts de mires com són, amb la seva visió pràctica, sense dramatismes ni clixés potser ens encaminaran a nosaltres a llimar les desigualtats mundials, per pura lògica, dignitat i sentit comú. No per caritat, per justícia.\nEls Reis, manifesten també per altra banda i solemnement en la seva carta que l’allau d’anuncis televisius, les llumetes dels carrers i les trepanadores nadales no tenen res a veure amb ells. Que quedi clar que se’n desmarquen.\nElls porten a les alforges la il·lusió duradora de l’esperit, en cap cas l’enlluernament efímer del diner.\nServidor, Silvestre Entredàlies, desitja que havent llegit aquest article no quedeu tan sobtats com jo en rebre a la bústia tan Màgica i Reial correspondència.\nQue passeu unes bones i santes Festes.\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 20:33 Cap comentari:\nVAGONS DE CUA\nAra sí que el que semblava una crisi estranya i llunyana, la de les hipoteques “subprime” dels Estats Units d’Amèrica ens comença a tocar de ple.\nDesprés de la crisi en l’economia financera o economia de ficció; ara arrenca amb força la crisi a l’economia productiva, a l’economia real.\nLa imprudència, la temeritat i potser la mala fe de certs gegants bancaris, la connivència dels estats i la maleïda globalització ens han portat on som. I l’espectacle només ha començat!\nMés endavant, quan les empreses facin fallida i els treballadors omplin les oficines de col·locació no estarem tan contents com ara que el govern hagi injectat diner públic al sempre puixant sistema bancari.\nQuan haurem gastat tota la pólvora en salves, qui ajudarà als sectors que realment ho necessitaran?\nD’altra banda,si fem una mica de memòria, recordarem que fa uns tres anys els mateixos grans inversors, els que han portat el carro pel pedregar, van veure que la bombolla del totxo no podia créixer infinitament. Van trobar llavors un camí encara més pervers que jugar amb la vivenda. I convertiren el mercat mundial dels aliments bàsics en un sector especulable; d’aquesta manera han fet pujar, en els últims tres anys, el preu de l’arròs en un 216%; el blat, un 136%; el blat de moro, un 125%; i la soja, un 126%. Aquestes dades potser al primer món no afecten molt, però imagineu com poden afectar als 1500 milions de persones que viuen amb menys d’un dolar al dia; als 20 milions de nens que pateixen desnutrició aguda severa; als més de 10.000 infants que moren diàriament per causes associades a la desnutrició.\nAra, per acabar de reblar el clau, la caiguda de l’economia mundial agreuja en gran manera la situació. L’estretor de cinturó del primer món es tradueix en un acarnissament de les condicions draconianes del comerç internacional i en una dràstica retallada dels ajuts.\nSi deixem de contemplar-nos el melic, d’amagar el cap sota l’ala, veurem que tots viatgem en el mateix tren. Ens veurem també amb la destral trinxant el tren i portant-li feixos de fusta al Grouxo Marx que hi fa de fogoner, que crida posseït per la febrada –Més fusta! Porteu-me més fusta!- No som capaços de veure que, per dur-lo cada cop més de pressa cap enlloc, estem cremant el tren.\nM’entossudeixo en negar que no podem fer-hi res. Aquesta és la gran mentida que ens volen repetir fins a fer-la veritat. És que tenim el síndrome d’Estocolm amb la gran banca? Amb les grans multinacionals de l’alimentació i l’agroindústria? O és la covardia de l’acomodat la que ens immobilitza i ens fa creure la mentida repetida.\nExisteixen alternatives al sistema imperant que fagocita els països del sud. Hi ha banca ètica, hi ha el comerç just, hi ha ONGs que lluiten per la justícia social i les relacions comercials internacionals dignes. L’opció hi és, només ens cal optar per ella i esperonar-la amb el nostre recolzament.\nTenim poc temps, però si reaccionem a temps encara podem salvar el tren. Llevem-nos del sofà, rentem-nos la cara i aturem la màquina. Lluitem pels vagons, pels de primera, però també pels de tercera, els que més els hi cal. I per la nostra dignitat com a germans i essers humans.\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 20:35 Cap comentari:\nA aquestes alçades de l’any ja es pot afirmar categòricament que amb les vacances no n’hi ha prou.\nTan se val que siguin exòtiques o domèstiques, espectaculars o trivials, amb amics o amb família.\nAmb això vull dir que en tornar d’aquest període de descans i renovació mental, alguns individus en pocs dies ja han tornat a caure en els mateixos vicis, el mateix desencís i mal humor.\nEn el cas en què l’entorn ens fos propici abans de vacances, també ho serà tornant (amb poques excepcions). Però qui a finals de juliol tenia un ambient de feina irrespirable, una situació familiar angoixant o una comunitat de veïns insuportable; per norma general, en tornar de les seves merescudes i esperadíssimes vacances es trobarà amb el mateix panorama que havia deixat oblidat en tancar la maleta.\nEl nostre govern, que va per davant dels problemes de la ciutadania, que té tanta visió de futur, ha reflexionat sobre aquesta qüestió. Ha escatit que si no s’hi posa remei, aquesta situació pot esdevenir un focus múltiple de conflicte social. S’ha de minimitzar el nombre de casos de cremats post-vacances. D’altra manera la relació convivencial pot entrar en una espiral de violència de conseqüències imprevisibles.\nÉs per això que la Conselleria d’Equilibri Emocional i Harmonia Social ja fa uns anys que encarrega a una prestigiosa empresa d’estudis estadístics el “Malalletòmetre trimestral”, amb el qual copsa la pressió gonadal de la ciutadania.\nLa Conselleria, a la vista de les dades alarmants del “Malalletòmetre de tardor” d’enguany, ha decidit per fi endegar un programa pilot que fa ja temps que tenia preparat.\nEl programa “Aquí us quedeu” s’aplicarà per sorpresa i aleatòriament entre individus que prèviament s’hagin mostrat disposats i formin part dels col·lectius de risc.\nEl tractament comença el primer dia de feina desprès de les vacances del ciutadà en qüestió. Aquest creu que torna al seu lloc de sempre, i en arribar-hi se li comunica que ha estat “trasplantat” a un altre lloc de treball, en un altra empresa i amb altres companys. Quan l’afectat es recupera de la sorpresa formula l’esperat “Aquí us quedeu!”, convençut que deixa enrere la pitjor de les feines en la pitjor empresa. La Conselleria li ha adjudicat una altra feina que ha quedat vacant per un altre “aquiusquedeuista”.\nL’objectiu de la Conselleria és doble, primerament il·lusionar i motivar amb urgència aquell individu que estava en risc crític de cometre algun despropòsit, doncs es considerava un autèntic desgraciat; el segon objectiu, a més llarg termini és que el “trasplantat” comprengui per comparació i immersió que ni era tan infern allà on era ni és tan idíl·lic el seu estat actual. Comprendrà així altres punts de vista, serà més tolerant, augmentarà també la seva autoestima, no infravalorant la seva situació.\nDe moment l’experiment es farà en l’àmbit laboral, però més endavant no es descarta practicar el “aquí us quedeu” en l’àmbit familiar o veïnal.\nAmb aquesta pionera iniciativa, la Conselleria d’Equilibri Emocional i Harmonia Social pretén ser capdavantera mundial en la prevenció de conflictes socials, anticipant-se al que alguns experts han qualificat de l’”autofagocitosi de les societats opulentes” i que pronostiquen com a imminent i difícilment evitable.\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 20:37 Cap comentari:\nCRISI DE VERGONYA\nPer un carrer qualsevol, un dimecres qualsevol a mig matí, passa un cotxe gairebé nou, de grans prestacions i cilindrada, vaja, un de tants. Amb les finestres tancades i l’aire condicionat a tot drap, de fora estant no li sentim la ràdio, però el tertulià ho explica ben clar: “a crisi ja és aquí i ha vingut per quedar-se”.\nAlhora: en aquest mateix carrer, en un bar de concorreguda terrassa, algú s’està esmorzant un fantàstic entrepà de pernil que ni s’acabarà, una gerra de cervesa ben gelada i un bon cafè de Colòmbia. Està fullejant el diari i ho diu en lletres ben grosses: “la crisi ens afecta, i molt”. Damunt del bar, en un dels pisos de l’edifici, hi ha una tele, perdó, no és una tele, és un aparell de televisió panoràmica, de pantalla plana d’alta definició, que a part d’omplir tota una paret, un dels missatges que no para de bramar és ben clar i directe: “Hi ha crisi i la cosa està fatal”.\nConclusió: hi ha una megacrisi que no es pot aguantar. Tothom n’està al cas. Bé, gairebé tothom.\nGràcies a Riszard Kapuscinski i un dels seus llibres he sabut de l’existència d’uns homes i unes dones que no tenen coneixement d’aquesta crisi, segurament no caldria anar tan lluny ni moure’ns del territori per trobar exemples, potser no tan exòtics ni extrems, però és on m’ha portat la recent lectura.\nAquestes persones de les què parlem viuen en les grans ciutats africanes. La gana els fa fugir del camp cap als suburbis a la recerca desesperada d’alguna feina (feineta, a l’Àfrica gairebé tot el que hi ha son feinetes), o algú remotament emparentat que els doni un cop de mà.\nLa majoria d’aquests neociutadans només posseeix una cosa, un bé material. Un té una camisa, l’altre una falç, el de més enllà un pic. El de la camisa pot oferir-se com a vigilant nocturn (cal anar com a mínim mig vestit), el de la falç el poden llogar per tallar herba i el del pic pot obrir una rasa, si és que hi ha qui la vulgui i la pugui pagar.\nSón gent amb sort, els altres companys del barri no tenen res, passen el dia pels carrers sense saber que fer ni on anar, inactius, apàtica, famolencs. Simplement passen el dia, potser serà l’últim.\nKapuscinski m’ha fet veure aquestes realitats, no com a fets aïllats, sinó com a part de la situació social africana.\nDoncs bé, tota aquesta gent no està al corrent de l’actualitat internacional, no llegeixen les pàgines de color salmó dels diaris europeus i nord-americans. No saben res del que estem patint amb la nostra crisi financera.\nPotser ho prefereixo així. Primer perquè no ens entendrien, però sobretot per estalviar-me que em caigui la cara de vergonya.\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 20:41 Cap comentari:\nLA RÀDIO MUDA\n- Què lluny ens sembla el país en el qual un ajuntament pot tancar, i tanca, la ràdio municipal el mateix dia que ho comunica en primícia a la seva direcció.\n- Què lluny trobem un poble en el que el conductor d’un programa i representant d’una multitudinària entitat social, en arribar a l’emissora, com ha fet cada dilluns des de fa més de deu anys, es queda palplantat davant la porta barrada dels estudis. Allà ha de llegir una emotiva nota dels treballadors, ja absents, notificant la fulminant i unilateral decisió.\n- Què lluny deu ser el dilluns que tantes entitats, associacions, escoles, anunciats i oïdors es queden sense programa, i ningú no els ho ha explicat.\nDoncs bé, com ja deveu saber, el país del que parlo és Catalunya, la població és tan llunyana com Palau-solità i Plegamans i aquell dilluns va ser el nou de juny de dos mil vuit.\nDieu-me innocent, dieu-me babau, però jo tenia entès que en una democràcia consolidada del primer món aquests cops autoritaris no eren possibles, si més no, sense una resposta contundent, efectiva i exemplificadora.\nNo creia que el sistema polític i el seu fort gremialisme s’atrevís a donar cobertura a un atac tan directe a la llibertat d’expressió. No el veia capaç de permetre la destrucció del pluralisme i la participació social que, amb esforç i tenacitat al llarg de tants anys, han construït entitats i associacions del municipi.\nNo m’entrava al cap que un malentès ‘fair play’ en la política municipal, possibilités una acció a dreta llei, i també moralment, inacceptable; eliminar, encara que sigui temporalment, tot un servei públic des d’un simple decret d’alcaldia, d’altra banda tan fràgilment argumentat.\nRàdio Palau estava afectada per una certa apatia, provocada en part per un llarg abandonament, cert. Ara ja no cal patir per ella, se li ha practicat una immediata i traïdora eutanàsia.\nProcuro veure-hi clar des d’aquesta columna, però, avui, després de més de cinquanta cops d’aixecar-la, la sento fimbrar. Tremola, no està tranquil·la. Tindrà aluminosi la seva estructura? Els papers són eixuts, els permisos en regla?\nEls companys i amics de “Finestra Oberta –el programa del dimarts-“ m’han demanat que faci el que potser aviat un altre haurà de fer per mi. Que des d’aquest espai faci, en el seu nom, el que no han pogut fer des de la ràdio, una forta abraçada de comiat a tots els treballadors, col·laboradors i oïdors de l’ara muda “Ràdio Palau –l’emissora al servei del poble-“\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 20:43 Cap comentari:\nDE DEMÀ NO PASSA\nAnem atabalats, les qüestions immediates i menors ens tenen ocupats en escreix, amb la llengua fora. És un mal bastant generalitzat. Això fa que no tinguem temps ni estat d’ànim per asseure’ns davant els temes importants que la vida ens planteja i solucionar-los, o com a mínim, tractar-los amb la dedicació i estudi que requereixen. El peix es mossega la cua; l’ambient ens porta de la poca atenció als temes crucials, passant per la seva insatisfactòria tramitació, cap a més dedicació als afers del dia a dia que ens treuen temps per als temes crucials... i ja hi som.\nUn exemple d’aquest fenomen no puc tenir-lo més a prop. La necessària dedicació per escriure aquest article amb les condicions que es mereix ja fa dies que m’és negada per l’entorn de nímies però aclaparadores tasques diàries. M’he hagut de plantar, i alliberant-me de lligams propis i aliens, estic escrivint.\nAquest tenir-nos tan aclaparats per coses de poca volada que bé que els va als que els va bé. Els que maneguen els fils els convé com el caviar que mengen que no tinguem oportunitat ni temporal ni mental de desenvolupar i plantejar algun canvi en la societat, per petit que sigui. Si cal modificar alguna de les variables de l’actual sistema ja ens ho faran saber Ells. El que, el com i el quan. No volen sorpreses que els puguin treure un sol fil de les mans.\nTot aquest embolic ve a tomb per una feina que ens cau al damunt en aquestes dates. Un dia o altre, abans del termini marcat, haurem de fer la Declaració de la Renda. És clar que avui no tenim temps, però ja s’acosten aquells vespres en els quals tot recollint els plats del sopar i amb l’abatiment creixent per moments, ens direm gens convençuts: -de demà no passa que m’hi posi-.\nDoncs bé, podem optar per considerar la declaració com un pur tràmit i simplement acceptar l’esborrany que el fisc ens proposa. És l’opció més fàcil i assenyada. No ens comportarà cap mal de cap i ens l’haurem tret de sobre en un moment.\nPerò també podem optar per observar que dins aquest gest de pagar els nostres impostos s’amaga l’opció de prendre un parell de decisions importants, potser no quantitativament, però sí carregades de simbolisme i d’intenció.\nLa primera és la famosa creueta per donar o no suport explícit i pecuniari a l’església catòlica; aquesta creueta són figues d’un altre paner de les quals podríem parlar-ne un altre dia.\nLes figues de les que us volia parlar avui són les que fan referència al recolzament a l’exèrcit espanyol. Amb la Declaració de la Renda se’ns presenta l’oportunitat anual de què part dels nostres impostos vagin a alimentar la maquinària militar, ara que ja és tan enrotllada i mansa que fins i tot es posa sota el comandament d’una ministra dona, mare alletant, i, a sobre, catalana. Però, pels descreguts de les operacions de maquillatge, pels que no hi confien encara que canviessin totes les fotos del Caudillo que hi ha a les casernes per postals de la Mare Teresa de Calcuta existeix una altra opció. És l’OBJECCIÓ FISCAL A LA DESPESA MILITAR.\n(En trobareu informació a www.justiciaipau.org/siof/)\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 20:46 Cap comentari:\nXARAGALLS DE DISCORDIA\nL’harmonia, la convivència és relativament fàcil i fluïda quan en una comunitat tot va de cara, les vaques són grasses i el clima benigne. La bonança ajuda a la bonhomia.\nTanmateix, quan van mal dades la cosa canvia. En temps de crisi o de situacions anormals res gira rodó. I és en els equilibris dinàmics i inestables on qualsevol dels finals és possible.\nQuan es presenta una situació d’aquesta índole pot sortir el millor que portem dins: la solidaritat, el sentiment de pertànyer a un mateix vaixell.\nPerò també pot passar que es desperti la fera supervivent i egoista que tenim sota la civilitzada pell, i traiem les urpes davant el proïsme, què alhora és competidor d’un bé escàs en disputa. No és gens casual que els esdeveniments agafin un o altre caire, que cohesionin o que disgreguin.\nFa uns anys va haver una greu situació a la Costa da Morte, a Galícia. Un petroler, mal anomenat Prestige, va vessar milers de tones de fuel al mar. La gestió de la crisi per part del govern espanyol i de la maquinària de l’Eta va ser, més que nefasta, de paràlisi i d’inacció. La població va reaccionar com mai ho havia fet i es va donar a ella mateixa i a l’estament polític una gran lliçó. S’organitzaven autocars plens de voluntaris que amb les seves vacances, les seves butxaques i les seves mans restituïen, en la mesura del possible, la normalitat a cada platja, a cada pedra. Els recordem vestits amb aquelles granotes blanques, amarats de pega negra de les katiuskes a les celles. Mentrestant, amb corbata i mocassins, els polítics minimitzaven la dimensió de la catàstrofe, menystenien i fins i tot obstaculitzaven la resposta ciutadana.\nAra, a Catalunya estem patint, no una sequera aguda però puntual, sinó, al meu parer, una punta de la sequera crònica en la què fa anys que estem immersos.\nHe ensumat que de manera incipient, però encarrilada, determinats grups polítics arrelats en el territori pretenen importar al nostre país el que altres, d’inconsciència reputada, ja porten anys atiant al conjunt de l’estat espanyol, és l’anomenada guerra de l’aigua. No hem de permetre de cap de les maneres que per roïns interessos partidistes i econòmics en lloc de treballar per solucionar els efectes de la sequera, es busqui el “com pitjor, millor”, i se soscavi la cohesió territorial.\nHem d’evitar que per estratègies polítiques i de poder d’uns pocs, ens llancin al ring pagesos contra urbanites, industrials contra regants, Baix Ter contra Baix Llobregat, Tarragonès contra Barcelonès.\nÉs d’una irresponsabilitat extrema. No és cap joc i ho saben. La sequera i l’enfrontament territorial, un cop engegats tenen finals imprevisibles.\nEspero, com un nen, que quan llegiu aquest article plogui a bots i barrals i que perdi completament la vigència i la raó de ser. Però el fet és que ja fa anys que m’afaito, així doncs, lluny d’estripar-lo, us el dono a llegir.\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 10:44 Cap comentari:\nUN BRANQUILLÓ A LA BRASA\nFa ja cinc anys que el famós Trio de les Azores negant tota evidència, envoltat de mentides, fotent-se de la comunitat internacional i de les regles de la més mínima decència va destruir un país ple de futur, farcit d’esperança.\nFa ja cinc anys que la societat civil occidental va despertar de l’eterna migdiada de l’opulent per cridar ben fort i clar que no estava d’acord amb aquells que deien que actuaven en representació seva.\nAquelles mobilitzacions representaren un avís per l’estament governant, l’advertiment els deia que el poble pot tenir prou confiança en si mateix i prou força per a qüestionar-los. També es van establir uns vincles, potser només emocionals, entre les poblacions de molts països, i sobretot, va fer veure al poble iraquià, que a diferència dels nostres “representants”, nosaltres els fèiem costat.\nSom somniadors, d’acord, però cal somniar si volem canviar el món. Realitats ben palpables avui en qualsevol àmbit eren somnis inabastables ahir mateix.\nSabem, tampoc som rucs del tot, que una flor no fa estiu i que el cactus que va florir ara fa cinc anys va ser adobat per circumstàncies i interessos que res tenien a veure amb el respecte als pobles o amb la pau mundial.\nDesprès de tanta vergonya, la situació a l’Orient Mitjà ha empitjorat substancialment.\nA l’Iraq hi ha milions de refugiats; desenes de milers de presoners dels ocupants, ningú sap quans centenars de milers de morts i els sistemes sanitari i educatiu estan destruïts.\nA l’Afganistan, l’any passat hi va haver més combats que en qualsevol moment des de l’inici de l’ocupació a l’any 2001, el rebuig del poble cap a l’invasió és cada cop més gran.\nA Palestina la població ja no pot més sota el boicot econòmic i els atacs israelians duts a terme amb el suport dels governs dels EUA i Europa.\nA Guantánamo ja fa sis anys que dura aquell infern en forma de presó il·legal que es fonamenta en el silenci i connivència de la comunitat internacional occidental.\nDe tota aquella flamarada de consciència i revulsió d’ara fa ja cinc anys en queda una brasa, petita i discreta però amb un gran potencial.\nEm de pensar que amb les nostres protestes, contribuïm a superar l’odi produït per la guerra. Col·laborem a fer un món millor i més pacífic.\nÉs per tot això que el proper dia quinze de març s’ha organitzat una nova jornada internacional de manifestacions.\nAnem, doncs, a posar un branquilló a la brasa, potser no és ara temps de grans fogueres, però és bàsic que mantinguem el caliu, petit però roent.\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 20:54 Cap comentari:\nESQUERDES, TASCONS I MALLS\nNo és pas per esguerrar-vos el final de les festes nadalenques però us faig arribar unes reflexions, un pèl espesses, i una recomanació de bons propòsits per al nou any.\nEns dicten a cop de campanya publicitària com hem de gestionar les ànsies consumistes que ells mateixos ens inculquen.\nHem de malbaratar els recursos naturals i explotar la capacitat de treball d’altres països d’una manera cada cop més accelerada en una cursa cap a enlloc, en un creixement constant cap a la desigualtat i la inestabilitat Nord-Sud.\nEl conglomerat de les grans empreses, multinacionals i transnacionals formen un bloc massís i compacte.\nAquestes macroempreses són ja més poderoses que molts estats, estan fora del seu control. Campen per tot el món com pel pati de casa seva.\nPerò, com tot organisme complex en creixement desbocat pateix tensions i friccions internes, que es tradueixen en esquerdes a la seva pell de roca. És el que té la duresa, li manca elasticitat.\nApareixen, llavors, agents interns encarregats de dissimular les clivelles, per tal que no copsem aquests punts dèbils. Malgrat tot, sembla que no donen abast.\nAixí doncs, i si part de la seva fortalesa fos només fictícia, producte del maquillatge?\nI si una altra part de la seva fermesa fos la nostra pròpia actitud acomodatícia?\nEns cal, doncs, prendre confiança en la nostra força, en la nostra traça, en el potencial que tenim de canviar les inèrcies. Hem d’escrutar la pell de la roca, palpant-la, escoltant-la amb atenció. Hi ha clivelles a la roca. N’hi ha de profundes i antigues, i també de més recents, encara incipients, gairebé inapreciables. Totes són bones, hem de trobar la nostra.\nA tall d’exemple faig esment de dues de les falles importants que mostren l’interior vergonyant del sistema.\nLa primera és que algunes indústries agroalimentàries estan portant deliberadament a la misèria i a la dependència exterior a països que havien tingut o haurien pogut assolir una certa sobirania alimentària; casos flagrants són les corporacions que exploten el cafè, el cacau, el sucre i la soja.\nLa segona esquerda profunda és la de la banca. Molts dels nostres bancs i caixes, lluny d’afavorir el desenvolupament, financien empreses d’espoliació de recursos naturals en països pobres amb governs submisos o corruptes i financien negocis armamentístics o bèl·lics.\nDoncs bé, per atacar el monòlit de poder, en aquestes dues esquerdes hi ha clavats dos potents tascons a l’abast dels nostres malls. Són el Comerç Just i la Banca Ètica. Dues bones eines pel reequilibri mundial.\nUs convido aquest nou any 2008 a fixar-vos en una dels milers de fissures o en els centenars de tascons que ja hi ha instal·lats, i a picar amb constància amb el vostre mall. Semblarà una feina titànica, desigual, però recordeu que creure això es ja part del triomf del sistema dominant.\nFeliç any nou, i que la força us acompanyi!\nPublicat per Silvestre Entredàlies a 11:05 Cap comentari:\nLA CARTA REIAL Aquest matí he rebut carta. No és...\nVAGONS DE CUA Ara sí que el que semblava una cri...\nNO N’HI HA PROU A aquestes alçades de l’any ja e...\nCRISIDE VERGONYA Per un carrer qualsevol, un dime...\nLARÀDIO MUDA - Què lluny ens sembla el país en el...\nDEDEMÀ NO PASSA Anem atabalats, les qüestions imm...\nXARAGALLS DE DISCORDIA L’harmonia, laconvivència ...\nUNBRANQUILLÓ A LA BRASA Fa ja cinc anys que el ...\nESQUERDES,TASCONS I MALLS No és pas per esguerrar...


Imatge d'arxiu del Saló de Plens de l'Ajuntament de Tarragona.\nEl consistori contractarà una empresa especialitzada per acabar amb un insecte que ha causat greus problemes estructurals\nActualitzada 24/09/2020 a les 08:20\nL’Ajuntament de Tarragona contractarà una empresa especialitzada per acabar definitivament amb la plaga de tèrmits que pateix el Palau Municipal. L’any 2016 es va elaborar un estudi per determinar els danys ocasionats per aquests insectes a l’estructura de l’edifici i poder dissenyar així el tractament més adequat per erradicar la plaga. La conclusió de l’informe assegurava que hi havia presència de tèrmits subterranis en diversos elements estructurals de manera general a tot l’edifici i de tèrmits de fusta seca amb greus afectacions en alguns punts. En aquest sentit, l’estudi recomanava dur a terme un tractament de tèrmits subterranis i un control químic dels de fusta seca amb l’objectiu d’erradicar la plaga per garantir la seguretat de les estructures de fusta de l’Ajuntament. No ha estat fins ara però, que el govern municipal ha posat fil a l’agulla, amb aquest primer pas cap a la liquidació definitiva de les conegudes popularment com «formigues blanques».\nEl problema amb aquests insectes ve de lluny. Va ser el 2015 quan es va detectar una nova plaga de tèrmits, en aquest cas al Saló de Plens. L’Ajuntament va arranjar llavors l’ala dreta de l’edifici municipal, que se sustenta en una estructura antiga formada, en la seva major part, de fusta. Dos anys després, el 2017, la plaga es va traslladar a l’ala esquerra, provocant greus afectacions a la Sala d’Actes, on es duien a terme les presentacions i rodes de premsa. En aquell moment, el consistori va iniciar un tractament a les bigues del sostre i, tot i que no va assegurar quan estaria solucionat el problema, va defensar que l’espai romandria tancat durant uns mesos. Al dia d’avui, tres anys després, la Sala d’Actes continua tancada.\nA més, fa poc més d’un any es va realitzar un informe tècnic que va posar al punt de mira el mal estat de les tres cobertes de l’edifici, que afecten de manera alarmant a la Sala d’Actes, la Rotonda, la Torre del Rellotge, el Saló de Plens i la Sala dels Tarragonins Il·lustres. Això va obligar el consistori a actuar d’urgència pressupostant una intervenció de més de 467.000 euros i una durada de contracte de nou mesos, amb l’objectiu d’«assegurar la seva estabilitat estructural i dotar d’unes condicions de seguretat adient a la seva funció», segons recull el projecte que, de manera detallada, fa referència de tots els desperfectes que presenta aquest sector de l’edifici. L’informe també assenyalava el risc de despreniment dels busts de personatges il·lustres de la ciutat.\nEl contracte durarà cinc anys i té un valor estimat de 366.000 euros, sense IVA. Pel que fa a la solvència professional, l’adjudicatari haurà de comptar quatre tècnics qualificats per al control de tèrmits que s’hauran d’encarregar de la col·locació, manteniment i control dels enceballs. A més, també haurà de disposar d’un tècnic superior expert en plagues de tèrmits i expert en patologies de la fusta per supervisar la instal·lació i controlar els enceballs. També s’encarregarà de valorar l’evolució de la plaga en cadascuna de les fases i fer les modificacions que convinguin al procés de control i d’erradicació dels insectes.\nComenta el contingut : L'Ajuntament de Tarragona afronta, amb anys de retard, la plaga de tèrmits al palau municipal


HABITATGES PER A GENT GRAN A BREDA (HOLANDA) | habitatge col·lectiu 1 / collective housing / vivienda colectiva / logement colectif/ habitaçâo coletiva\n← Tarling East\nCourtyard + entrance →\nHABITATGES PER A GENT GRAN A BREDA (HOLANDA)\nPosted on 14 gener 2014\tby joanpuigferrer\nSituació: Chassé Terrain, Breda, NL\nEs tracta d’una illa residencial semioberta dedicada a l’habitatge per a gent gran que busca un espai més reduït un cop s’han independitzat els fills. És una illa relativament gran (65x75m) localitzada al centre d’un ampli terreny lliure proper al centre històric de Breda.\nEl projecte presenta una densitat relativament elevada ja que en 0.44ha distribueix un total de 144 habitatges. L’alçada del conjunt oscil.la entre la PB+2 de la cantonada oest i la PB+8 de les cantonades nord, est i sud Com hem dit es tracta d’habitatges reduïts, majoritàriament d’entre 50 i 60m2 amb 2 dormitoris.\nEls habitatges es distribueixen al voltant d’un pati interior. Aquest pati contribueix a aportar una idea de comunitat adequada a aquest sector de la societat que ja no viu amb la pròpia familia tot fomentant la relació entre veïns.\nS’accedeix des de tres punts, dos a sud i est, més estrets i per tota la planta baixa del costat nord-oest, orientat cap al centre històric de la ciutat. Ja a l’interior del pati i propers als accessos es troben tres nuclis verticals que dónen accés a les passarel.les disposades perimetralment. Aquestes es disposen generalment a la part interior de l’illa excepte pel costat nord-est que discorre per l’exterior.\nEntrada pel costat nord\nTot i tenir unes característiques semblants els habitatges presenten tres tipus de disposicions diferents. A aquestes s’afegeixen alguns habitatges específics (en taronja en els plànols) per resoldre cantonades i el contacte amb els nuclis verticals. En general presenten una entrada des de les passarel.les al costat de la qual se sol ubicar un dormitori (amb finestra oberta sobre la passarel.la). Els serveis són les peces que més varien. En alguns casos es disposen com una franja longitudinal entre les dues façanes mentre que d’altres presenten una franja transversal al centre de l’habitatge. En tots els casos es disposa d’una cuina semi-oberta. L’altre extrem de l’espai és ocupat per l’altre dormitori i una sala d’estar/menjador. Entre aquests dos espais hi ha un tancament correder més gran que dóna la possibilitat d’unir els dos espais o crear un estudi.\nVivenda tipus 1\nvivenda tipus 2\nvivenda tipus 3\nJoan Puigferrer i Masó


Aquest dimarts s'està efectuant la retirada provisional de les palmeres que hi ha a la illeta sud de la cruïlla de Joan Oliver, a l'entrada a la façana marítima des de la ronda d'Europa. Els treballs, que impliquen tallar al trànsit un dels laterals i ocupar els voltants de la illeta durant tot el dia, no afecten l'accés a la platja del Far ni a la zona portuària.\nLa retirada de les palmeres, que posteriorment es tornaran a replantar en el mateix indret, és el pas previ a l'inici d'obres, d'aquí a quinze dies, de la segona fase del projecte de Camí Pedalable Costa del Garraf. Un projecte desenvolupat pel Consell Comarcal del Garraf en col·laboració amb l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, que té un cost de gairebé 700.000 euros, i que compta amb el finançament dels fons FEDER (Fons Europeu de Desenvolupament Regional).\nEls treballs, que han d'estar enllestits abans de finalitzar l'any, suposen actuar en dos punts de la ciutat. El primer, a la cruïlla d'entrada a la façana marítima des de la ronda d'Europa, on es farà una reforma integral de l'actual rotonda per tal d'incorporar un carril bici segregat i protegit. El projecte s'ha dissenyat pensant en futures actuacions en aquest punt de connexió entre l'estació de trens, el passeig Marítim i el municipi de Sitges.\nEn paral·lel, també la primera setmana de setembre s'iniciaran els treballs corresponents a la primera fase del Camí Pedalable Costa del Garraf, que consisteix en la reforma del pas sota via del carrer de Josep Coroleu. El projecte preveu ampliar l'actual pas per a vianants de 2 a 6 metres, per així poder incorporar un carril bici compartit. La reforma del pas també permetrà millorar la visibilitat interior amb un increment de la il·luminació, així com de l'accessibilitat amb la rebaixa del pendent de les actuals rampes.


'Com crear millors oportunitats d’ocupació i itineraris formatius per a joves desconnectats?' Sota aquest títol es va celebrar la cinquena edició de les 10x10 Càpsules d’Innovació Social el 17 de març al CaixaForum de Barcelona. La jornada, organitzada per Sumar, empresa pública d’acció social de Catalunya, en col·laboració amb UpSocial i amb el suport del departament de Treball, la Diputació de Girona, l’Obra Social La Caixa i la Taula del Tercer Sector Social de Catalunya, va servir per conèixer deu experiències innovadores, tant del sector públic com del tercer sector, que tenen la finalitat de reenganxar joves desconnectats.\nXifra en què se situa la taxa d'atur juvenil a Catalunya\nLa crisi econòmica ha castigat durament una generació que ha crescut amb aquesta perspectiva a l’horitzó. Segons la publicació de la direcció general de Joventut 'Panoràmica de l’estat de la joventut a Catalunya' (febrer 2017), la taxa d’atur juvenil catalana se situa en el 24%. Segons les dades, l’atur juvenil afecta amb més duresa els joves sense estudis postobligatoris (38,4%). En canvi, la taxa entre els que tenen estudis postobligatoris s’estableix en el 16,6%. Tanmateix, hi ha prop de 106.000 joves d’entre 16 i 24 anys que no tenen feina ni estan en processos d’educació o formació professional.\nLa iniciativa 10x10 recull alguns exemples d’èxit\nCabal Musical. Acompanyament artístic i suport professional a talents musicals joves de barris desfavorits, perquè converteixin les seves inquietuds creatives en projectes d’emprenedoria. Implantació original: Barcelona. Zones on s’ha reproduït: Sant Adrià de Besòs, Badalona, Santa Coloma de Gramenet, Montcada i Reixac.\nEsplai La Florida. Entitat que treballa en projectes socioeducatius adreçats a infància i joventut en risc d’exclusió social. Desenvolupa projectes prelaborals per a joves que surten del circuit escolar i es troben al carrer sense recursos ni expectatives. Implantació original: l’Hospitalet de Llobregat, Barcelona. Zones on s’ha reproduït: Sonseca (Toledo) i tallers de formació de voluntaris a Gines (Sevilla) i Guía de Isora (Tenerife).\nOcupació al Bages Industrial. Promou la inserció laboral en sectors d’activitat industrial del territori. Implantació original: comarca del Bages (Castellbell i el Vilar, Súria, Cardona, Callús, Navarcles, Artés, Sallent, Sant Fruitós de Bages).\nProjecte Shere Rom. Programa d’aprenentatge servei que busca la inclusió educativa a través de projectes TIC. Implantació original: àrea metropolitana de Barcelona. Zones on s’ha reproduït: Polígono Sur (Sevilla).\nEl Llindar. Escola de Segona Oportunitat que impulsa actuacions educatives i professionalitzadores per a joves que no encaixen en les ofertes d’ensenyament. La formació es fa amb itineraris més llargs, flexibles i adaptats. Implantació original: Cornellà de Llobregat, l’Hospitalet de Llobregat i Barcelona.


Més civisme contra el cost inassumible de l'incivisme\nActualitzada el 20/09/2011 00:00\nL'any passat l'incivisme als trens de rodalies (Renfe i FGC) i als combois del metro de Barcelona va suposar una despesa per a l'administració pública de quasi sis milions d'euros, és a dir, de més de 16.000 euros al dia. Aquest còmput no inclou, a més, el frau consistent a viatjar sense pagar. Si es tingués en compte això, les pèrdues encara serien més escandaloses, ja que TMB calcula que només al metro de Barcelona cada dia hi ha entre 10.000 i 13.000 persones que es colen.\nEl transport públic és una infraestructura essencial per a qualsevol àrea densament poblada. Si no existís, la mobilitat laboral resultaria caòtica, i també en sortiria greument perjudicat el medi ambient. A Catalunya, els trens de rodalies i el metro són mitjans d'ús massiu i no contaminant gràcies als quals cada dia es fan prop de dos milions de desplaçaments per part d'uns usuaris que, tot i que sovint no en siguem conscients, paguem un preu subvencionat. El bitllet no cobreix el cost real.\nI malgrat tot, el vandalisme no només és un mal endèmic, sinó que va in crescendo . Segons dades fetes públiques ahir, els actes incívics als Ferrocarrils de la Generalitat han passat de 3,32 per milió de viatges el 2008 a 7,1 el 2010. Les dades mostren que en poc temps hem doblat el problema i, segons els experts, són extrapolables a altres línies de tren i metro més conflictives. Les dades sobre combois apedregats, robatoris i furts, destrosses en mobiliari i agressions a treballadors i viatgers no paren de créixer.\nCal actuar per frenar aquesta tendència. A part de millorar la vigilància policial amb la intervenció coordinada de Mossos, Guàrdia Urbana i vigilants privats, estem davant la necessitat d'un canvi del Codi Penal que permeti actuar amb contundència sobre els reincidents o que faci possible els càstigs amb treballs alternatius -netejar els grafitis, per exemple-. Al capdavall, el més eficaç contra l'incivisme és un civisme gens acomplexat que avergonyeixi els infractors.