Femnøise, altaveu del talent femení\nL'agència de representants es prepara per llençar una app que connectar i construeix sinergies entre les dones de la indústria de la música\nJudit Pellicer Barcelona. 07 de maig de 2020 05:30\nNatalia San Juan, CEO i fundadora de Femnøise | Cedida\nSi diem que la indústria de la música és un sector extremadament masculinitzat no estem donant precisament una exclusiva. Per desgràcia el "The new normal" que l'any passat resava el cartell del Primavera Sound no és una tònica que s'hagi expandit per tot l'escenari musical. Tot i això, cal reivindicar els avenços i els esforços de molts col·lectius per canviar la mentalitat i la perspectiva d'un sector que, sovint, silencia les veus de les dones. Aquest silenci era insuportable per a les fundadores de la startup amb seu a Barcelona Activa, Femnøise, una agència de representants que neix de l'activisme per assegurar el lloc que les dones artistes es mereixen.\nPer què les dones no estem representades a l'escena musical? Perquè hi ha tan pocs referents? Aquestes són algunes de les preguntes que a les fundadores de Femnøise els rondaven pel cap i la determinació d'acabar amb aquest cercle viciós les va impulsar fa tres anys a treballar en la branca més activista de la música electrònica. "L'activisme ens aportava visibilitat, que si bé és important, no era una solució perquè les dones formessin part de l'escena musical", assegura Natàlia San Juan, CEO i fundadora de la companyia. És per això que es van llençar a crear un agència de representació, que ha crescut i ara explora noves vies per promocionar el talent femení a la indústria de la música.\nMés info: Barcelona Activa premia una startup que crea música amb la mirada\nUn objectiu, moltes estratègies\nL'any 2019 va ser un gran any per Femnøise, ja que anaven creixent i aconseguint que les seves artistes actuessin a grans festivals. La visibilitat els va comportar que moltes dones volguessin ser representades per elles. "No podíem representar-les a totes i jo no em veia amb cor de dir 'tu sí i tu no'", reconeix San Juan. Això va empènyer a tot l'equip a reflexionar com podien seguir ajudant però sense ser representants. "Per la nostra experiència vam veure que on podíem incidir més era en la formació", recorda San Juan. És així com van decidir embarcar-se en un altre projecte, la creació d'una app.\nLa seva aplicació, que en poc sortirà al mercat, està dirigida a totes les professionals del món de la música: PDs, cantants, periodistes, tècniques de so...etc. L'app mapeja tota la comunitat de dones vinculades a la industrial musical posant-les en contacte. Cal remarcar el "tota", ja que l'equip de la companyia remarca especialment que elles treballen per tota mena de dones; cis, trans i no-binàries.\nQualsevol dona del sector pot registrar-se especificant les seves àrees d'especialitat i passarà a formar part de la comunitat Femnøise. Què ens ofereix aquesta comunitat? Per començar visibilitat, és una forma senzilla i ràpida de localitzar tota classe d'artistes i professionals que d'altra manera quedarien a l'ombra. Un cop, literalment, es posen en el mapa, aquestes professionals podem interactuar entre elles, crear xarxes d'aliances i empoderament.\n"El nostre projecte activista ha passat a ser una startup per pal·liar la bretxa de gènere a través de solucions tecnològiques"\nL'app promociona especialment la transmissió de coneixement. Totes les usuàries poden ser formadores i formar-se. L'app és gratuïta però quan actuïn com a formadores rebran diners de les usuàries que segueixin la seva formació i al viceversa.\n"El nostre projecte activista ha passat a ser una startup per pal·liar la bretxa de gènere a través de solucions tecnològiques", resum San Juan. El cert és que aquest objectiu no el reserven exclusivament al seu sector. "Per treure l'app treballem amb un soci tecnològic a qui vam demanar que totes les programadores fossin dones per intentar ajudar a companyes d'un altre sector molt masculinitzat", recorda la CEO. La sororitat no es pot quedar només a la nostra bombolla si no ha d'impactar amb altres per, a través de la interseccionalitat d'àrees i vivències, crear cada dia una xarxa de suport més forta i Femnøise n'és un exemple.\nArtista de Femnøise | Cedida\nPodria semblar que treure una aplicació mòbil mentre es gestiona una agència de representació són més que suficients projectes per a manejar, oi? Aquesta companyia però no acaba d'opinar el mateix i ja planeja altres projectes futurs com el d'acabar creant un segell discogràfic propi. Això sí, per ara no tenen pressa.\n"Els festivals i els concerts s'hauran de replantejar i hauran d'apostar pel talent local, que és el que portem nosaltres"\nAra és el moment del talent local\nEn el cas d'una empresa com Femnøise, que es mou exclusivament en el sector de la cultura, és impossible no plantejar-se com els estarà afectant la pandèmia de la Covid-19. Ens podria envair fàcilment el pessimisme davant d'un panorama on festivals, sales de concerts i discoteques han abaixat la persiana a causa del confinament, però aquest no és el cas d'aquesta companyia. San Juan reconeix que el confinament ha aturat una part important de la seva feina, però per contra s'han centrat en el desenvolupament de l'app i en el futur post-confinament que es plantegen com una oportunitat.\n"Els festivals i els concerts s'hauran de replantejar i hauran d'apostar pel talent local, que és el que portem nosaltres", assegura San Juan. Per elles aquest moment pot ser una gran oportunitat per donar visibilitat a les seves artistes i perquè tots ens retrobem amb el gran talent musical local que sovint queda oblidem al deixar-nos enlluernar pels artistes internacionals.\nLes components de Femnøise venen d'obrir-se pas en un món molt masculinitzat, amb aquest bagatge ja estan avesades a les situacions difícils per la qual cosa no pensen deixar escapar cap oportunitat per reclamar el lloc legítim de les dones artistes i aquesta pandèmia no és una excepció. "Ens diem Femnøise perquè nosaltres el que volem és fer soroll", remarca mig rient San Juan. Les integrants de l'empresa estan tossudament decidides a no deixar de fer soroll en cap circumstància.\nMúsica personalitzada amb un ‘selfie’


"La incommensurable grandesa del do sacerdotal ens situa entre els més petits dels homes" | Catalunya Religió\n"La incommensurable grandesa del do sacerdotal ens situa entre els més petits dels homes"\nPer Papa Francesc. Dv, 18/04/2014\nHomilia del Papa Francesc a la Missa Crismal. Dijous 17 d'abril de 2014\nEstimats germans en el sacerdoci. En aquest Avui del Dijous Sant, en què Crist ens va estimar fins a l'extrem (cf. Jn 13, 1), fem memòria d’aquest dia feliç de la Institució del sacerdoci i del de la nostra pròpia ordenació sacerdotal.\nEl Senyor ens ha ungit en Crist amb l’oli de la joia i aquesta unció ens convida a rebre i fer-nos càrrec d'aquest gran regal: l'alegria, el goig sacerdotal. L'alegria del sacerdot és un bé preciós no només per a ell sinó també per a tot el poble fidel de Déu: aquest poble fidel del qual és cridat el sacerdot per a ser ungit i al qual és enviat per ungir.\nUngits amb oli de joia, per tal d’ungir amb l’oli de la joia. L'alegria sacerdotal té la seva font en l'Amor del Pare, i el Senyor desitja que la joia d’aquest Amor "estigui en nosaltres" i "sigui completa" (Jn 15,11) .\nM'agrada pensar en aquesta joia, bo i contemplant a la Mare de Déu: Maria, la "mare de l'Evangeli vivent, és font de joia per als petits" (Exhort. ap. Evangelii gaudium, 288), i crec que no exagerem si diem que el sacerdot és una persona molt petita: la incommensurable grandesa del do que ens és donat per al ministeri ens situa entre els més petits dels homes.\nSi Jesús no l'enriqueix amb la seva pobresa, el sacerdot és el més pobre dels homes; és el més inútil servent, si Jesús no l’anomena amic; el més neci dels homes, si Jesús no l’instrueix pacientment, com ho feu amb Pere; el més indefens dels cristians, si el Bon Pastor no l'enforteix enmig del ramat.\nNingú no és més petit que un sacerdot, abandonat a les seves pròpies forces; per això, la nostra oració protectora contra tota insídia del Maligne és l'oració de la nostra Mare: sóc capellà perquè Ell va mirar amb bondat la meva petitesa (cf. Lc 1,48). I des d'aquesta petitesa assumim la nostra alegria. L’alegria en la nostra petitesa!\nEn la nostra joia sacerdotal, hi trobo tres trets significatius: és una alegria que ens ungeix (no que ens unta i ens torna untuosos, sumptuosos i presumptuosos), és una alegria incorruptible i és una alegria missionera que irradia i atreu a tots, començant a l'inrevés: pels que estan més lluny.\nUna alegria que ens ungeix. És a dir: que va penetrar en el més íntim del nostre cor, el va configurar i el va enfortir sacramentalment.\nEls signes de la litúrgia de l'ordenació sacerdotal ens parlen del desig maternal que té l'Església de transmetre i comunicar tot el que el Senyor ens va donar: la imposició de les mans, la unció amb el sant Crisma, el revestiment amb els ornaments sagrats, la participació immediata en la primera Consagració... en el cor de cada sacerdot, la gràcia ens omple i es vessa íntegra, abundant i plena. Hem estat ungits fins als ossos... i la nostra joia, que brolla des de dins, és el ressò d'aquesta unció.\nUna alegria incorruptible. La integritat del Do, a la qual ningú pot treure ni afegir-hi res, és font incessant de joia: una alegria incorruptible, que el Senyor va prometre, que ningú no ens la prendrà (cf. Jn 16,22). Pot ser que estigui adormida o taponada pel pecat o per les preocupacions de la vida però, en el fons, roman intacta com el caliu d'un tronc encès sota les cendres, i sempre pot ser renovada.\nLa recomanació de Pau a Timoteu segueix essent actual: Per això et recomano que procuris de revifar el do de Déu que has rebut per la imposició de les meves mans (cf. 2Tm 1,6).\nUna alegria missionera. Aquest tercer tret el vull compartir i recalcar especialment: l'alegria del sacerdot està en íntima relació amb el sant poble fidel de Déu, perquè es tracta d'una alegria eminentment missionera.\nLa unció és per ungir al sant poble fidel de Déu: per batejar i confirmar, per guarir i consagrar, per beneir, per consolar i evangelitzar.\nI com que és una alegria que només flueix quan el pastor està enmig del seu ramat (també en el silenci de l'oració, el pastor que adora al Pare està enmig de les seves ovelletes), precisament per això és una "alegria custodiada" per aquest mateix ramat. Fins i tot en els moments de tristesa, en què tot sembla quedar enfosquit i el vertigen de l'aïllament ens sedueix, aquests moments apàtics i avorrits que de vegades ens sobrevenen en la vida sacerdotal (pels quals també jo he passat), fins i tot en aquells moments el poble de Déu és capaç de custodiar la joia, és capaç de protegir-te, d'abraçar-te, d'ajudar-te a obrir el cor i retrobar una joia renovada.\n"Alegria custodiada" pel ramat i custodiada també per tres germanes que l'envolten, la cuiden, i la defensen: la germana pobresa, la germana fidelitat i la germana obediència.\nL'alegria del sacerdot és una alegria que s'agermana amb la pobresa. El sacerdot és pobre pel que fa a una alegria merament humana i ha renunciat a tantes coses! I com que és pobre, ell, que dóna tantes coses als altres, llavors cal que demani l'alegria al Senyor i al poble fidel de Déu. No l'ha de procurar-se-la a si mateix.\nSabem que el nostre poble és generosíssim a l’hora d’agrair als sacerdots els gestos més petits de benedicció i, de manera especial, els sagraments. Molts, en parlar de la crisi de la identitat sacerdotal, no s’adonen de que la identitat suposa pertinença. No hi ha identitat -i per tant la joia de ser- sense pertinença activa i compromesa al poble fidel de Déu (cf. Exhort. Ap. Evangelii gaudium, 268) .\nEl sacerdot que pretén trobar la identitat sacerdotal, tot bussejant introspectivament dins del seu interior potser no trobi una altra cosa que senyals que diuen "sortida": surt de tu mateix, surt per a buscar a Déu a l'adoració, surt i dóna-li al teu poble allò que et va ser encomanat, que el teu poble s'encarregarà de fer-te sentir i assaborir qui ets, com et dius, quina és la teva identitat i t’alegrarà amb el cent per u que el Senyor va prometre als seus servidors.\nSi no surts de tu mateix l'oli es torna ranci i la unció no pot ser fecunda. Sortir de si mateix suposa despullar-se d’un mateix, comporta la pobresa.\nL'alegria sacerdotal és una alegria que s'agermana amb la fidelitat. No tant en el sentit que siguem tots "immaculats" (tant de bo que ho fóssim amb la gràcia divina) ja que som pecadors, però sí en el sentit d’una renovada fidelitat a l'única Esposa, l'Església. Aquí rau la clau de la fecunditat.\nEls fills espirituals que el Senyor li dóna a cada sacerdot, els que va batejar, les famílies que va beneir i va ajudar a caminar, els malalts als que sosté, els joves amb els quals comparteix la catequesi i la formació, els pobres als quals socorre... són aquesta "Esposa" a la qual li omple de joia tractar-la com la predilecta i l’única estimada, i ser-li renovadament fidel.\nÉs l'Església viva, amb nom i cognom, que el sacerdot pastura a la seva parròquia o en la missió que li va ser encomanada, la que l’omple de joia quan li és fidel, quan fa tot el que ha de fer i deixa tot el que ha de deixar de fer, per tal de romandre ferm enmig de les ovelles que el Senyor li va encomanar: Pastura les meves ovelles (cf. Jn 21,16.17).\nL'alegria sacerdotal és una alegria que s'agermana amb l'obediència. Obediència a l'Església en la jerarquia que ens dóna, per dir-ho d’alguna manera, no només el marc més extern de l'obediència: la parròquia a la qual m'envia, les llicències ministerials, una tasca particular... sinó també la unió amb Déu Pare, del qual ve tota paternitat.\nPerò també l'obediència a l'Església en el servei: disponibilitat i promptitud per a servir a tothom, sempre i de la millor manera, a imatge de "La nostra Senyora de la promptitud" (cf. Lc 1,39: meta spoudes), que s’afanya per anar a servir a la seva cosina i està ben atenta a la cuina de Canà, on hi mancava el vi.\nLa disponibilitat del sacerdot fa de l'Església una casa de portes obertes, refugi de pecadors, llar per als qui viuen al carrer, casa de bondat per als malalts, campament per als joves, aula per a la catequesi dels petits de primera comunió....\nOn el poble de Déu té un desig o una necessitat, allí està el sacerdot que sap escoltar (ob - audire), que sent un mandat amorós de Crist, que l'envia a socórrer amb misericòrdia aquesta necessitat o encoratjar aquests bons desitjos amb una caritat creativa.\nAquell qui és cridat cal que sigui conscient que en aquest món hi ha una alegria genuïna i completa: la de ser agafat del poble al que hom estima, per tal de ser enviat al mateix poble com a dispensador dels dons i consols de Jesús, l'únic Bon Pastor que, compadit entranyablement de tots els petits i exclosos d'aquesta terra, persones que van aclaparades i oprimides com ovelles sense pastor, Ell va voler associar a molts al seu ministeri per a poder estar i obrar Ell mateix, en la persona dels seus sacerdots, per bé del seu poble.\nEn aquest Dijous Sant li demano al Senyor Jesús que faci descobrir a molts joves aquest ardor del cor que encén l'alegria, tan bon punt hom té l'audàcia feliç de respondre amb promptitud a la seva crida.\nEn aquest Dijous Sant li demano al Senyor Jesús que mimi la brillantor alegre que es pot veure en els ulls dels capellans recent ordenats, que surten a menjar-se el món, a desgastar-se bo i donant-se enmig del poble fidel de Déu, joves capellans que gaudeixen preparant la primera homilia, la primera missa, el primer baptisme, la primera confessió...\nÉs l'alegria de poder compartir -meravellats- per primera vegada com ungits, el tresor de l'Evangeli i sentir que el poble fidel us torna a ungir d'una altra manera: amb les seves peticions, apropant els seus caps perquè els beneïu, prenent-te les mans, apropant als seus fills, demanant pels seus malalts... Cuida Senyor en els teus joves sacerdots l'alegria de sortir, de fer-ho tot com una tasca nova, l'alegria de consumir llurs vides per a Tu.\nEn aquest dijous sacerdotal li demano al Senyor Jesús que confirmi l'alegria sacerdotal dels que ja tenen varis anys de ministeri sacerdotal. Aquesta alegria que, sense que marxi dels ulls, se situa a l'esquena dels que suporten el pes del ministeri, aquests capellans que ja li han pres el pols a la feina, refan les seves forces i es rearmen: "canvien d’'aires”, com diuen els esportistes.\nCuida Senyor la profunditat i sàvia maduresa de l'alegria dels capellans adults. Que sàpiguen resar com Nehemies: "l'alegria del Senyor és la meva fortalesa" (cf. Ne 8,10).\nPer fi, en aquest Dijous sacerdotal, demano al Senyor Jesús que faci brillar l'alegria dels sacerdots ancians, estiguin sans o malalts. És l'alegria de la Creu, que brolla de la consciència de tenir un tresor incorruptible en un atuell de fang que es va desfent.\nQue sàpiguen estar bé en qualsevol lloc, sentint en la fugacitat del temps el gust de l'etern (Guardini). Que sentin Senyor l'alegria de passar la torxa, l'alegria de veure créixer els fills dels fills i de saludar, somrient i mansament, les promeses, en aquesta esperança que mai no defrauda.\nunció, sacerdoci, ramat, pobresa, poble, pastor, ovelles, missa crismal, ministeri sacerdotal, María, joia, esposa, Església, consagració, alegría, Papa Francesc