Com ha indignat Catalunya Ràdio els puigdemontistes?\nConfidencial Com ha indignat Catalunya Ràdio els puigdemontistes?\nConfidencial 16/01/2020 05:00\nCatalunya Informació ha tratado a Pere Aragonés de "presidente en funciones"\nCatalunya Informació, la radiofórmula informativa de Catalunya Ràdio, s'ha referit al vicepresident del govern català, Pere Aragonès, com a "President en funcions" durant la cobertura informativa que ha realitzat a Twitter sobre l'explosió en una empresa química de Tarragona.\n"Pere Aragonès, President en funcions, va cap a Tarragona per seguir de prop l'explosió en una empresa de la petroquímica. De moment no hi consten ferits", ha piulat Catalunya Informació aquest dimarts.\nEl tuit ha provocat una cataracta de comentaris negatius: recordatoris que el president és Quim Torra i que havia viatjat a la zona, peticions de correcció i de disculpes, queixes de manipulació i de desinformació, referències despectives contra ERC i Aragonès...\nAra que Torra (que, segons el plantejament inicial del processisme, custodiava la cadira de Carles Puigdemont) afronta la pèrdua de la presidència per una inhabilitació, els nervis del puigdemontisme no estan per a bromes. Menys encara si es diu que la presidència se l'emporta un dirigent d'ERC.\nAbans d'aquest tuit, Ciutadans, el principal partit de l'oposició al govern de JxCat i ERC, havia començat l'any tractant Torra, per boca de Lorena Roldán, d'"expresident", i reclamant-li la convocatòria electoral. Torra ha declarat a Ràdio 4 que si és condemnat per sentència ferma i el Parlament l'acata, "segurament estaríem uns mesos en funcions i hi hauria eleccions".\nQuim Torra Pere Aragonès


80 grams | Comunicació literària: Notícia :: 40 anys de Te deix, amor, la mar com a penyora\nNotícia :: 40 anys de Te deix, amor, la mar com a penyora\nArriba a les llibreries l'edició commemorativa dels 40 anys de Te deix, amor, la mar com a penyora, de Carme Riera. L'autora va escriure aquestes narracions entre 1971 i 1974, i el recull es va publicar l'any 1975. Font: ACN.\nL'any 1975 Carme Riera publicava el recull de narracions Te deix, amor, la mar com a penyora, un llibre que va esdevenir un fenomen editorial en aquell temps pel seu contingut revulsiu. 40 anys després, Edicions 62 en publica una edició especial commemorativa dins de la col·lecció el Balancí, que ha arribat aquest dijous a les llibreries. Te deix, amor, la mar com a penyora, és un recull de disset contes agrupats en tres blocs que contenen, entre altres, una història d'amor, un assassinat, una passatgera poc habitual o l'evocació d'un record d'infantesa. A mig camí entre la quotidianitat i la ficció, els contes reunits en aquest llibre tenen dos protagonistes: la dona i el mar.


El Periódico culmina l’entrada de nous accionistes\nRedacció\t| Actualitzat el 13 Novembre 2015 a les 19:48\nEl Periódico de Catalunya SL, que a l’abril va agafar el relleu a Ediciones Primera Plana com a editora del diari, ha tancat la incorporació de nous socis: la família Lara (a través de la SICAV familiar) amb un 5,75% d’accions; el propi Antonio Asensio Mosbah, president de Zeta, a títol personal, amb un 5,12%, i l’empresari mexicà Domingo Muguira, de Cafetelera Sanroke, amb un 3,5%. La resta, el 85,63%, segueix en mans del grup Zeta.\nInicialment, José Manuel Lara Bosch negociava la seva entrada a El Periódico amb l’adquisició d’un 23% de les accions. Amb la seva mort a finals de gener, però, l’operació va quedar en guaret. Posteriorment, es va reactivar i els hereus van acabar acceptant executar la voluntat del pare, tot i que amb una aportació menor. Aquesta minva s’ha compensat en part amb l’entrada com a accionistes de l’empresari cafeter i del propi Asensio.\nZeta reestructura el deute\nEl nou accionariat s’ha tancat després que Zeta hagi culminat el procés de reestructuració del seu deute bancari, el qual a finals d’any se situarà per sota dels 100 milions d’euros, segons assenyala el grup en un comunicat. De fet, l’acord amb les entitats financeres i amb els nous inversors ja s’havia ultimat al juliol, però no han estat ratificats fins aquest dimecres. Zeta ressalta que, amb aquesta operació, s’ha aconseguit una “reducció important” del deute i un “enfortiment” dels fons propis.\nSegons explica el grup, el recolzament dels bancs i dels nous inversors li permet “abordar amb confiança i seguretat projectes de futur que ja s’estan desenvolupant”. L’objectiu, afegeix Zeta, és “seguir sent un dels principals grups de comunicació d’Espanya i amb projecció internacional, adaptant-se als nous usos i tendències de caràcter periodístic i tecnològic que s’estan produint en un sector com el de la comunicació, que està en constant transformació”.


El PSOE de Pedro Sánchez gira full al període de proves PP: bandera social i llenguatge més planer\nMadridEl portaveu del PSOE al Senat, Óscar López, ha aconsellat al PP que se sumi sense inconvenients a la idea de reformar la Constitució de 1978 perquè considera que la millor forma de defensar-la és promoure'n l'actualització. Segons el PSOE, va ser Rajoy qui va oferir a Artur Mas "una cosa molt propera al pacte fiscal", mentre que la proposta del PSOE és que en la reforma de la Constitució s'especifiqui el model de finançament autonòmic i es mantingui la solidaritat entre persones i entre territoris. "Seria bo constitucionalitzar alguns principis i cal acordar-ho amb les comunitats autònomes", conclou.\nEn la seva opinió, "la posició immobilista de Rajoy és absurda", però de la mateixa manera que "el PP va arribar tard a la Constitució i li està costant arribar a la reforma" d'aquí a 20 anys defensarà la reforma que es faci. L'exsecretari d'Organització del PSOE assegura "rebel·lar-se" davant de qui, com Podem, assegura que el pacte constitucional va ser una cosa de les "elits", i ha reiterat la seva defensa de la Transició.\nPP PSOE Constitució reforma


Chillida Leku inaugura “Buscant la llum” un recorregut a través de la llum i l’arquitectura | Bonart\nChillida Leku inaugura “Buscant la llum” un recorregut a través de la llum i l’arquitectura\nChillida Leku inaugura “Buscant la llum” un recorregut per l’obra d’Eduardo Chillida a través de la llum i l’arquitectura. L’exposició es podrà visitar al caseriu Zabalaga de forma simultània a “Eduardo Chillida. Ressons”. Amb motiu de la mostra es publicarà el segon dels col·leccionables monogràfics que aborden aspectes de a l’obra de l’artista.\nA partir del pròxim 6 de desembre Chillida Leku presentarà l’exposició monogràfica “Buscant la llum”. La mostra, que es podrà visitar al caseriu Zabalaga fins l’1 de juny de 2020, se centrarà en la investigació escultòrica que Eduardo Chillida va realitzar al voltant dels conceptes de llum i arquitectura.\nAquest nou monogràfic, simultani a la retrospectiva “Eduardo Chillida. Ecos “reuneix 42 peces, entre elles 31 realitzades en diversos materials: alabastre, porcellana, paper, ferro, acer o terra xamota, juntament amb 11 gravitacions. D’aquesta manera el públic podrà descobrir la versatilitat de formats a través dels quals l’artista es va endinsar en aquestes idees.\nComissariada per Ignacio Chillida, “Buscant la llum” pren el seu títol d’una de les sèries emblemàtiques de l’artista, part de la qual -Buscant la llum I (1997) i Buscant la llum III (2000) – es troba actualment instal·lada a la campa de Chillida Leku. La mostra ha estat realitzada en col·laboració amb la Fundació Eduardo Chillida – Pilar Belzunce, els recursos han suposat un important suport per a l’exposició.\nPel crític Kosme de Barañano: “Entrant a ‘Buscant la llum’ no només dirigim la mirada cap a l’alt, sinó que alhora comprenem la nostra escala, la nostra mida”. Aquest interès per la proporció sempre va ser una constant en el treball de Chillida, que va aplicar aquesta idea tant a les seves obres monumentals com a peces en menor escala.\nEl punt de partida d’aquesta nova exposició temàtica se situa en el viatge que Eduardo Chillida va realitzar el 1963 per Grècia, Itàlia i la Provença francesa. Acostumat a la llum fosca de la mar Cantàbric, gràcies a aquest recorregut descobreix en la lluminositat i les formes de la Mediterrània, conceptes que incorpora al seu treball com a escultor.\nFins a aquest moment tots dos temes ja havien estat, en certa manera, rebutjats amb anterioritat per les mans de l’escultor: a l’abandonar els seus estudis preparatoris per a la carrera d’arquitectura (1943-1947), i a el deixar de banda les seves escultures figuratives en guix (1948 -1951) inspirades en Fidias i els seus antecessors.\nPerò a partir d’aquell viatge en els anys seixanta va ser quan en Chillida les idees de llum i arquitectura van començar a desenvolupar-se de forma paral·lela, tal com eren concebuts en la Grècia preclàssica. Davant l’opacitat de l’marbre grec, el material escollit per l’escultor per a aquesta investigació serà l’alabastre, per les seves qualitats translúcides. Homenatge a Kandinsky (1965), la seva primera obra en aquest material amb el que posteriorment va elaborar una sèrie de relleus i elogis a la llum i l’arquitectura.\nDesprés d’experimentar amb l’alabastre, la recerca d’aquests conceptes es convertirà en una constant en la qual Chillida farà servir altres materials, donant sempre a la llum un paper protagonista com a element creador d’espais. Això es reflecteix en produccions que abasten des delicats relleus en paper, porcellanes o petites terres, fins monuments públics com el formigó, per exemple, a La casa de Goethe (1986), a Frankfurt.\nA fil dels projectes a escala monumental, Chillida culmina la seva recerca amb una sèrie de icòniques escultures de la dècada dels 90, titulada Buscant la llum, a la qual pertanyen les dues obres esmentades anteriorment així com Buscant la llum II (1997), instal·lada al jardí exterior de la Pinacoteca Moderna de Munic i Buscant la llum IV (2001), que avui dia es pot veure al campus universitari de Doha. El projecte ideat per la muntanya Tindaya, a l’illa de Fuerteventura, també va formar part d’aquesta mateixa línia de treball.\nAquesta mostra tindrà la seva continuació amb The Shadow belongs to Light, l’exposició al voltant de el llibre d’artista homònim realitzat pòstumament per l’arquitecte americà Louis Kahn i Eduardo Chillida. El llibre va ser editat en 2017 i es presenta per primera vegada a Europa amb motiu d’aquesta exposició, que s’inaugurarà al juny de 2020.\nA la imatge, Vista de l’exposició “Buscant la llum”, Cortesia Successió Eduardo Chillida i Hauser & Wirth\n© Zabalaga Leku. Sant Sebastià, VEGAP, 2019. Foto: Álex Abril\nEtiquetes: Chillida Leku · Eduardo Chillida


Vull la independència i un estat socialment just\nEnviat per xaviermir el Dg, 19/06/2011 - 19:14\nAquest mes he fet efectiva la decisió de militar a Esquerra Republicana de Catalunya. Fins ara havia compartit, amb tothom que m'ha volgut llegir, la meva visió política com a independentista sobre l'actualitat nacional. Ho vaig fer entre febrer de 2006 i febrer de 2011 al bloc de MésVilaweb. Després us vaig fer saber, des d'aquest altre bloc a Arenyautes, la meva decisió de pujar un esglaó més en el compromís amb Esquerra i amb Arenys de Mar formant part de les llistes municipals. Els resultats no van ser els que personalment hauria volgut. Ni a Arenys de Mar ni a d'altres municipis. Però en lloc de preguntar-me "a veure què faran ara aquests d'Esquerra" he pensat que jo també he de ser Esquerra.\nPerquè jo no sóc d'aquells que retallen drets socials bàsics i aprofiten per culpar-ne la coalició de govern anterior en comptes de fer el pas cap a la independència per resoldre definitivament el problema del dèficit fiscal i el deute. Perquè jo no sóc dels qui no tenen recança a l'hora de pactar amb un PP que al 99 parlava català en la intimitat i al final ens va acabar portant on ens va portar. Ara aquest PP és una amenaça més que seriosa a la cohesió social del país, curiosament el mateix argument que fa servir CiU per deixar per a la propera legislatura el referèndum d'independència. Diuen que no el podem fer per no trencar el país, però deixen que Garcia Albiol governi Badalona, fan Alberto Fernández Díaz vicepresident de la Diputació de Barcelona i sembla que també tindrem PP al govern d'Arenys de Mar.\nJo no sóc d'aquests. Tampoc sóc dels qui han tingut l'oportunitat de liderar un govern d'esquerres durant dues legislatures i ho han malbaratat tot en el moment en què han posat el PSOE per davant de Catalunya. I em refereixo, és clar, al PSC. Ens han fallat i hem pagat molt cara la confiança que havíem dipositat en ells per fer plegats aquest tros del trajecte. Aquesta traïció a l'esquerra nacional costarà d'oblidar. De fet, dubto que s'oblidi mai més. Ells mateixos han creat una nova Esquerra que segurament mai més no voldrà saber res de governar amb el PSC. Parlo, sobretot, de la Generalitat de Catalunya; però també de molts municipis on aquests acords resultaran més difícils d'explicar que mai. S'obre una nova etapa.\nI en aquesta nova etapa en què l'esquerra nacional ha de rellançar-se amb força perquè l'alternativa a CiU sigui ERC i no el PSC, hi ha un altre partit que hi té molt a dir, un partit que ha de triar, que ha de prendre també decisions estratègiques: ICV. El model de Sant Vicenç dels Horts (ERC-CiU-ICV) es pot estendre a altres llocs. ICV pot continuar fent de crossa d'uns socialistes que s'han quedat sense projecte per al país o entendre que l'únic federalisme real és el que passa, primer, per la sobirania d'un estat propi.\nJo, de moment, m'he fet militant d'Esquerra i he començat a treballar per a la Secció Local d'Arenys de Mar. Hem obert un twitter i una pàgina al Facebook i continuem posant a la vostra disposició l'adreça arenysmar@esquerra.org. Jo no m'ho penso mirar més des de darrere de la tanca. Crec que necessitem una esquerra nacional potent. Si també voleu un estat propi i socialment just, a la Secció Local d'ERC us obrim les portes de bat a bat.\nPS: Avui hem estrenat curs polític a la Tribuna del Dominical. Si ens voleu escoltar, ja sabeu que a Ràdio Arenys hi ha un servei a la carta.


La gran gala de la Capsa | La Capsa]\nLa gran gala de la Capsa\ndivendres, desembre 9, 2016 - 17:30\nLa Gran Gala de La Capsa té el plaer d’anunciar que aquest any celebrem les festes acompanyats de les celebritats i personatges “més destacables” de la cultura d’aquest país com Paquirrin, la Pantoja, Jorge Javier, Ramón Garcia i Anne Igartiburu. Seran unes festes plenes de lluentor, elegància i diversió! Ells ja s’han convidat, només hi faltes tu!\nPer La Gala de Nadal obrim les portes del Bar de La Capsa passada la mitjanit amb La FrizzBrownEnsemble, una parella glamourosa de dj’s, carregats de bona música i disposats a fer-nos baixar els polvorons!\nLa tonadillera aprofitarà la seva recent llibertat condicional per desfassar-se a la festa, i a l’escenari del bar, el seu fill Paquirrín i el seu stradivarius ens delectaran amb una nadala plena de sentiment. L’entrada és lliure (només pels amics de Jorge Javier Vázquez).\nLa Gala de Cap d’Any començarà després de les campanades. Per fi arriba la Gran Nit! Començarem el 2017 acompanyats de la nostra parella preferida: Ramón Garcia i Anne Igartiburu!\nLa música anirà a càrrec de La Banda del Coche Rojo, la banda de versions més polifacètica del país, que ens oferirà la millor música en directe que pugueu imaginar. En els seus shows es combinen magistralment versions, sessions de perruqueria i estilisme i, sobretot, molt perreo (el que en català s’entén com a ball arrambat de tota la vida). Aquest any, després d’haver visitat els barris més conflictius de Puerto Rico, vénen amb una nova dosi de la música més ballable que sona a les discoteques.\nCompleten la santíssima trinitat del ritme en Jackie Alone Dj i en Dj GzZ amb una acurada selecció musical que us trencarà els malucs! Imprescindible vestir d’etiqueta. Prohibida l’entrada amb Jhayber.\nObrim portes a les 01 h\n17€ anticipada / 21 € taquilla\nL’entrada anticipada per La Gala de Cap d’Any es pot comprar únicament a ticketea i al Cèntric Espai Cultural sense despeses de gestió.


El Dr. Antón realitza cirurgies de glaucoma en directe amb CYPASS\nICR > Blog > Glaucoma > El Dr. Antón realitza diverses cirurgies de glaucoma amb implant CYPASS en directe\nContingut mèdic revisat per Dr. Ignasi Jürgens - Darrera revisió 05/04/2017\nRepresentants de 12 països van assistir a una sessió de cirurgia de glaucoma realitzada a ICR pel Dr. Antón.\nEl cap dels Departaments de Glaucoma i Recerca, va realitzar una sessió quirúrgica en directe en la qual va operar a diversos pacients amb implant de Cypass i on els assistents van poder conèixer de primera mà els detalls d’aquesta cirurgia i realitzar preguntes en directe.\nDispositiu Cypass micro-stent per al glaucoma\nEl Cypass Micro-Stent és un dispositiu de nova generació que s’implanta sota la superfície de l’ull, a l’espai supraciliar, i que pretén augmentar el flux i drenatge de l’humor aquós amb una alteració mínima del teixit. Això permet la reducció de la pressió intraocular en pacients amb glaucoma d’angle obert.\nAquest tipus de microimplants formen part de la cirurgia de glaucoma mínimament invasiva (MIGs, per les sigles en anglès), que, en els darrers anys, s’ha anat desenvolupant amb l’objectiu de restaurar la via fisiològica per al drenatge de l’humor aquós obtenint bons resultats quirúrgics i sense el risc de complicacions greus associades.\nEl dispositiu, amb el qual els cirurgians d’ICR tenen una experiència de més de 5 anys, és compatible amb altres tipus de cirurgia de glaucoma, ja que es posiciona en un lloc per al qual només aquest tipus de microimplant està dissenyat. Aquest és un avantatge important per als pacients amb glaucoma, ja que molts d’ells necessiten sotmetre’s a més d’una cirurgia al llarg de la seva vida.\nAquests dispositius són eficaços en casos de glaucoma incipient o moderat, però no es recomanen en glaucomes molt avançats que requereixen pressions intraoculars molt baixes, ja que en poques ocasions aconsegueixen assolir-les.


croissants multifibre - Diet Radisson\nCroissants saborosos d’alt contingut en fibra elaborats amb una combinació òptima de cereals i llavors i amb fructosa, per controlar l’aportació de sucre comú (sacarosa) en la vostra dieta.\nEls CROISSANTS MULTIFIBRA DIET Rádisson s’han elaborat amb:\n• Una mescla acurada de cereals i llavors (blat, civada, lli, ordi, blat de moro, soja, llavor de gira-sol, sègol i sèsam) que proporcionen un alt contingut en fibra (11,4%).\n• Fructosa com a endolcidor, que és més dolç que el sucre comú (sacarosa), per la qual cosa se’n necessita menys quantitat i us aporta menys calories.\nPRESENTACIÓ: BOSSA DE 130g\nMolt apreciats per esmorzar i berenar, si ho voleu podeu escalfar els CROISSANTS MULTIFIBRA DIET Rádisson uns quants minuts al forn i farcir-los amb l’ingredient dolç o salat que preferiu.\nPer què no començar el dia amb un CROISSANT MULTIFIBRA DIET Rádisson calent, farcit de pernil dolç i formatge. Bon profit!


Coves del Salnitre – @ Sortides familiars\nPosted on Setembre 18, 2009 by joanmolar\tThis entry was posted in curtes, Hotels, Monestirs, Natura, Parcs Naturals and tagged abad, Abadia, cisneros, collbató, Coves, Cuevas, hotel, misse, Monasterio, Monestir, Monistrol, Montserrat, Salnitre. Bookmark the permalink.\n← L’Hospitalet de l’Infant\nRocafort de Queralt →\n2 pensaments sobre “Coves del Salnitre”\nSetembre 26, 2009 a les 7:37 pm\nBonica i propera excursió, val molt la pena. Afegeixo un parell de puntualitzacions:\nDes de les escales mateixes de les Coves del Salnitre pujant cap a la dreta hi ha un camí (per a tots els públics)que ens porta cap el monestir de Montserrat, molt interessant i amb bones vistes.\nTambé tot pujant les esmentades escales, si mireu cap a l’esquerra hi ha un lloc on sembla que es vulguin bifurcar, si abandoneu les escales per aquest lloc trobareu al cap de 30 metres una cova no explotada “comercialment”. Es tracta de la Cova Freda, i aquesta ja no és per tots el públics, però és força interessant tot i haver estat molt saquejada.\nSetembre 27, 2009 a les 8:37 pm\nMoltíssimes gràcies de nou, Miki!\nLa teva aportació ens permetrà pujar a Montserrat per una nova via i, sobretot, treure el nas per una cova no comercial, l’existència de la qual ignoràvem!


e Revisions: Subvencions cultura BCN 2010 |Nativa\nRevisions: Subvencions cultura BCN 2010\nEscrit el 12/07/2010 per Jordi Oliveras a la categoria Re-Visions.\nEl passat 17 de maig es van publicar les resolucions de la convocatòria de subvencions a entitats per la realització d’activitats i serveis de ciutat, que cada any convoca l’Ajuntament de Barcelona, entre les quals hi havia les destinades a activitats culturals. És a dir, es va fer pública la llista de projectes recolzats.\nA Nativa ens hem dit moltes vegades que les concessions de subvencions haurien de ser motiu de comentari, i inclús de debat i anàlisi extern. És relativament freqüent que qualsevol es llenci a fer comentaris sobre les coses que fan les administracions de forma més o menys visceral, però poques vegades es fa partint d’una anàlisi, per simple que sigui, de dades i informacions concretes.\nTampoc les entitats públiques que fan aquestes concessions en fan gaire notícia més enllà de la notificació administrativa a les entitats. Si, és informació pública i es pot trobar a les webs i BOPs (Butlletí Oficial de la Província), però després d’uns anys en que hi va haver un cert impuls per la transparència, ara cada cop torna a estar més amagada, i és més difícil trobar-la,si no hi estàs molt interessat. Una resolució de subvencions podria ser motiu d’una roda de premsa tant o més interessant que la inauguració del Grec, posem per cas. És un moment important en que l’Ajuntament ha optat per confiar en altres pel desenvolupament de propostes d’interès col.lectiu. Però sembla que no interessa fer-ho notar, més enllà de l’exigència que les activitats ho reflecteixin en la seva comunicació.\nEn un altre sentit, tampoc es pot dir que les entitats posin l’accent en fer publica la seva opinió, o simplement la seva fortuna o no, al rebre diners públics. Potser és així per dissimular la seva dependència. I tampoc sembla que ho facin els professionals de la gestió, com a possible camp de reflexió sobre la seva professió.\nEn definitiva, hi ha una mena d’omertà -o pacte de silenci tàcit- per la que ningú en parla gaire de les subvencions, quan de ben segur seria d’allò més saludable i interessant des del punt de vista de l’evolució del sistema cultural.\nEn aquest text potser no anirem gaire lluny -és la primera vegada que ho intentem-, però pensem que reflectir algunes dades mínimes o convidar al debat i reflexió sobre elles ja pot ser un pas interessant.\nPrimer, dir que aquest any els beneficiats han estat 377 projectes dels 639 presentats, entre els quals s’han repartit 5.161.475,00€. Una xifra, la dels diners repartits, que es pot considerar important en termes absoluts, però que potser resulta més relativa si la comparem, per exemple, amb els 900.000,00€ gastats en la realització de la passada Nit de Montjuïc, el 3 de Juliol.\nReferent als projectes subvencionats, aquesta és la llista dels 20 beneficiats amb subvencions més elevades.\nPROJECTE IMPORT SUBVENCIÓ\n17è Sónar 125.000,00€\nPrimavera Sound 2010 120.000,00€\nNau Ivanow 100.000,00€\nDies de dansa 85.000,00€\nObres de teatre al Romea durant 2010 84.578,00€\nTemporada Ibercàmera 80.000,00€\nActivitats 2010. Ateneu Popular de Nou Barris. 80.000,00€\nFestival Internacional de Jazz de Barcelona 80.000,00€\nSala Becket 78.964,00€\nProgramació i manteniment del Brossa espai escènic. 75.000,00€\n17è Festival de Cinema Independent – L’Alternativa. 75.000,00€\nLa Caldera – Centre de creació de dansa i arts escèniques. 70.000,00€\nAsociación cultural Conservas 70.000,00€\nLoop fira i festival de videoart. 70.000,00€\nTeatre Tantarantana 65.035,00€\nGràcia Territori Sonor. Projecte d’activitats 2010 59.000,00€\nProgramació i explotació del Jove Teatre Regina. 57.518,00€\n28è Saló Internacional del Còmic 52.000,00€\nTeatre Villarroel 51.511,00€\nSala Muntaner 51.395,00€\n(Essent rigorosos, la llista no s’hauria de prendre com el “ranking” definitiu d’entitats que reben suport, ja que aquí hem recollit els 20 primers projectes, però hi ha entitats que reben suport per més d’un projecte)\nEn un primer cop d’ull, i a falta de poder aprofundir una mica més en els projectes, veient la llista, s’ens ocorren algunes observacions, reflexions i preguntes.\n1.- Aparentment, predomina el finançament a la programació d’espectacles. Potser és qüestió de que hi ha major demanda en aquest sentit, i no hi ha projectes imaginatius d’altra mena, però trobem a faltar suport a la creació, formació, reflexió, comunicació,….\n2.- Ens preguntem sobre com beneficien aquestes importants subvencions al ciutadà. Hi ha, per exemple, una repercussió en el preu de l’entrada? Ja que parlem d’activitats amb un important suport de diner públic, la pregunta ens sembla com a mínim legítima. Suposem que les respostes poden ser diverses, segons els casos.\n3.- Sorprèn el fort finançament (dins dels barems de la convocatòria) a activitats que aparentment gaudeixen d’un alt nivell d’autonomia en la seva realització. Ens sembla lògic pensar que el diner públic hauria de servir principalment per donar suport a activitats d’interès públic amb majors dificultats d’auto-finançament.\n4.- Finalment, una qüestió potser més tècnica. Hi ha activitats que aparentment es regeixen per convenis directes entre entitats i Ajuntament, és a dir, acords que més enllà del concurs pel que es regeixen les subvencions, ja estan establerts. Per aquests casos sembla que hi ha altres mecanismes per formalitzar els acords. Ens sembla estrany que s’hagin de finançar des d’una convocatòria oberta, i pensem que en certa mesura aquests casos potser falsegen el caràcter de concurs públic i obert de la convocatòria de subvencions.\nEn fi, això només són quatre notes, i relativament subjectives. Segur que l’anàlisi de les dades podria donar molt més de si en un altre context.\nFinalment, una proposta. En la línia de la transparència informativa defensada en aquest text, trobaríem interessant que el contingut dels projectes subvencionats fos accessible per la ciutadania, encara que només fos un resum. Segur que seria una iniciativa ben interessant tant per facilitar la reflexió col.lectiva com per entendre millor la transcendència de l’acció municipal. Però, es clar, també seria una iniciativa arriscada en la que les mateixes entitats i empreses potser hi tindrien reticències.\nNota final: Val a dir, que a Indigestió hem rebut 15.000,00.-€ en aquesta convocatòria que ens han de servir per finançar l’activitat que fem habitualment. Tenint en compte la defensa de la transparència que fem en aquest text, és lògic que en fem esment. Aquí podeu trobar un resum del nostre pressupost del 2009.\nMe n’alegra veure voluntat i demanda de transparència. Sempre m’ha semblat il·lògic que parlant de cultura, art i demés eines “intel·lectuals” es treballi o es pressuposi des de i cap a innocents/ignorants/inútils.\nVaig intentar dir quatre coses en referència a Gent Normal, per si us fa gràcia:\n15/07/2010, 14:47 Respon\nVaig oblidar un parell de qüestions que volia reflectir:\n1.- Una qüestió positiva en aquest cas: les convocatòries de subvencions de L’Ajuntament de Barcelona es convoquen amb un calendari força avançat respecte al d’altres institucions. Es veu que hi ha alguna qüestió administrativa (la vinculació a l’aprovació dels pressupostos anuals?) que ho fa difícil en general a les administracions i d’altres ho tenen molt més mal sol.lucionat. A l’Ajuntament algú va decidir fa uns anys apretar la màquina per què es tramitin amb certa celeritat. És llarg d’explicar, però és una qüestió important per les entitats.\n2.- He buscat dades per intentar comparar amb l’import de subvencions similars a altres ciutats europees, i me n’he fet creus de la dificultat per trobar-les. Amb la de màsters en gestió cultural i experts en el tema que hi ha, m’ha semblat increïble que aquesta dada no es trobés amb facilitat. Per cert, si algú ho té per la ma, li agrairé que m’ho digui,….\n16/07/2010, 9:57 Respon\nLluís Souto says\nHola Jordi! Molt interessant! Precisament, a la Societat de Blues de Barcelona estem explorant l'”apassionant” món de les subvencions, per poder fer més activitats, i el teu article és una font d’informació molt bona!\nGràcies per la teva implicació en la música de la ciutat! Espero poder venir als propers esmorzars!\n19/10/2010, 13:00 Respon\n« Revisions: Festival Faraday 2010 Rafael Perona »


Oriol Junqueras: «No renuncio a la Catalunya independent»\nOriol Junqueras des de la presó: «No renuncio a la Catalunya independent»\nEl president d’ERC creu que el TS el «condemnarà» i sap que els pròxims anys de la seva vida no seran fàcils\nper Redacció diumenge, 6 de gener 2019 - 18:50h\nOriol Junqueras no renúncia a la Catalunya Independent ni des de la presó | CatalunyaDiari.cat\nOriol Junqueras es mostra ferm en la seva decisió des de la presó de Lledoners. El president d'ERC obre la portada del diari italià 'La Stampa' aquest diumenge 6 de gener amb una entrevista feta des de la presó de Lledoners en la qual ha assegurat: «tot i estar reclòs a la presó no renuncio a la Catalunya independent».\n«El Tribunal Suprem segurament em condemnarà», ha admès Junqueras que ha dit que afronta el judici de manera positiva. «En el fons estic content, ara podré explicar als espanyols i als europeus que no hem comès cap crim, que organitzar un referèndum no està castigat en el codi penal», ha explicat.\nJunqueras encara vol una Catalunya independent\nJunqueras no es fa il·lusions sobre la possibilitat d'una sentència positiva, ja que, segon ell, «fins ara res ha estat just» tot i que «els tribunals de mig Europa han reconegut que no hi va haver violència a Catalunya». «Els pròxims anys de la meva vida no seran fàcils, però el meu propòsit segueix sent una Catalunya independent en una Europa federal, amb unes institucions fortes», ha explicat. Amb tot, diu que se sent «fort» i que «la presó és la prova» que han estat «coherents».\nPer parlare con, Oriol @junqueras uno degli uomini che ha in mano il destino della Catalogna (e forse anche della Spagna) bisogna entrare in un carcere. Così, ci sono entrato, ne è uscito questo colloquio @LaStampa https://t.co/0LWpVu28b4\n— Francesco Olivo (@franolivo2) 6 de enero de 2019\nEl líder republicà ha reiterat, a més a més, que el seu partit no donarà suport als Pressupostos Generals de l'Estat a no ser que «Sánchez faci alguna proposta» que els faci canviar d'opinió. Amb tot, valora positivament els esforços del govern espanyol i assegura que «és obvi» que prefereix l'actual president espanyol «abans que a un altre govern diferent».\nJunqueras ha dit també que «ningú té més pressa» que ell per aconseguir la independència, però ha matisat: «He de fer que allò que vull per a la meva gent es pugui realitzar efectivament». Pel que fa a la manca d'unitat independentista, Junqueras ha assegurat que malgrat les diferències amb Carles Puigdemont, «en el fons estem d'acord, volem un referèndum acordat amb l'Estat espanyol».\nMés notícies relacionades: Rull, des de la presó: «Ens perdem el dia màgic de Reis amb els nostres fills».\nLa clatellada de 'The NY Times' a la monarquia que no agradarà a la Família Reial


Jo, de muntanya – BIOLORD\nBiolord impulsa una campanya per reivindicar\nels valors de la pagesia de muntanya\n“Jo de muntanya” aposta per un model territorial que recuperi l’ús agrari de la terra i vol promoure una agricultura que treballi en xarxa i no sotmesa a les forces del mercat.\nBiolordcoop, cooperativa que agrupa productors de pomes de les comarques pirinenques, així com elaboradors i serveis culturals i turístics que s’hi relacionen, ha impulsat una campanya per reivindicar la incidència econòmica i social de la petita pagesia al territori. Amb el lema “Jo, de muntanya”, la campanya es presentarà el proper dissabte a Berga, en el marc de la Fira de Santa Tecla. L’acte compta amb la col·laboració de l’Ajuntament. L’acció es coordina conjuntament amb les cooperatives l’Arada, de desenvolupament local, i Riuverd, d’inserció en l’àmbit agrari.\nMés enllà dels aspectes intrínsecs de la pràctica de l’agricultura ecològica, doncs, Biolord és una aposta per tornar a fer viable el treball de la terra a les zones de muntanya. Per tot plegat han impulsat un manifest en què remarquen que Biolord “neix com a resposta a la regressió que en les darreres dècades les economies de muntanya han patit per causes macroeconòmiques”. I els seus productors ho volen fer “utilitzant com a recurs fonamental el nostre bé més preuat: la terra i tot el que allò significa”. Biolordcoop creu que la pagesia no només és treball sinó que també una forma de viure, i reivindiquen una muntanya que defugi models especulatius de la terra, per recuperar-ne un ús “més digne”, d’agricultura sostenible. També fa èmfasi en la necessitat de tenir una muntanya diversa, “que intercooperi i estigui al servei del petit comerç, la restauració de qualitat i digna, el turisme cultural i pedagògic i que no promogui el territori com a simple parc temàtic”.\nADHEREIX-TE AQUÍ AL MANIFEST\nEl text també fa referència a la voluntat de promoure una agricultura “no sotmesa a les grans forces del mercat, sinó autònoma i lliure perquè està enxarxada i compromesa”. Així mateix, aposten per un producte agrari “que vinculi el consum responsable amb l’acció local i l’aposta per una muntanya pagesa i reconeguda”. Finalment, els promotors del manifest remarquen la necessitat del treball enxarxat i cooperatiu i divulgar el territori ensenyant a llegir els paisatges bucòlics entre línies. Hi ha el desig “que la seva visita serveixi perquè ens tornin a reconèixer i poder reconstruir nous contractes entre les societats urbana i rural”.\nCOMERÇ I ENTITATS ADHERIDES\nLa campanya busca teixir complicitats amb comerços on es prioritzi el producte local i totes aquelles entitats que treballin en aquest àmbit o bé s’hi sentin plenament identificades. D’aquesta manera, es podrà signar el manifest enviant un correu a biolordcoop@larada.coop o bé a través del web pomademuntanyabiolord.com. També s’hi poden adherir persones a títol individual. Els comerços adherits disposaran d’un distintiu que pretén reivindicar la pertinença a pobles de muntanya.\nParal·lelament, la campanya llançarà un seguit de càpsules audiovisuals on diferents pageses i pagesos del territori, així com gent que hi treballa des de diferents àmbits, expliquen les pròpies experiències i donen el seu punt de vista sobre la pagesia de muntanya.\nBIOLORD, UN PROJECTE SINGULAR\nBiolordcoop és un projecte que agrupa tres cooperatives de la Catalunya Central: a banda de Biolord, en formen part l’Arada (que es dedica a la promoció de territoris rurals entre d’altres) i Riuverd (cooperativa d’inserció en feines agràries). L’agrupació neix amb l’objectiu de consolidar el model cooperatiu dels productors de pomes i, al mateix temps, fer-lo créixer teixint xarxes amb d’altres sectors i agents del territori. La vocació és la de regenerar les economies de muntanya per mitjà del cultiu de la terra. Es tracta d’una de les línies d’Aracoop, programa del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies per a l’impuls de l’Economia Social i Cooperativa. Compta amb el suport del Ministeri de Treball i Seguretat Social.


Visita a l'exposició "Foc" - Museu de la Vida Rural\nEls incendis són incontrolables? Hi ha incendis bons?\nEls incendis forestals són una de les principals pertorbacions naturals que afecten els boscos de tot el món. En diversos països i regions com la Mediterrània és l’afectació més rellevant sobre la cobertura forestal arbrada, la qual es veu reduïda temporalment o fins i tot de manera irreversible. Malgrat els grans esforços que es realitzen en la prevenció i extinció, de forma recurrent, es donen episodis de grans incendis forestals.\nL’exposició “Foc” serà la propera exposició temporal del Museu de la Vida Rural, s’inaugurarà a principis de 2020 i comptarà amb una visita dinamitzada adaptada a diferents nivells educatius.\nComprendre les causes del foc i les seves conseqüències\nA partir de febrer de 2020


Abans de començar, assegureu-vos de fer còpia de tots els fitxers del vostre sistema. Si és la primera vegada que instal·leu un sistema operatiu no natiu al vostre ordinador, és molt probable que necessiteu reparticionar el vostre disc per fer espai per Debian GNU/Linux. Compteu en que cada vegada que particioneu el vostre disc, perdreu tot el que hi ha al disc, independentment del programa que utilitzeu. Els programes utilitzats a la instal·lació són molt segurs i tenen molts anys d'ús, però són també molt potents i un moviment en fals pot costar-vos car. Dos minuts de pensar pot estalviar hores de treball innecessari.\nSi esteu creant un sistema multi-arrencada, assegureu-vos de tenir els mitjans de distribució de qualsevol altre sistema operatiu que tingueu a ma. Especialment si reparticioneu el vostre disc d'arrencada, podríeu trobar-vos en la situació d'haver de reinstal·lar el carregador del vostre sistema operatiu, o en altres casos el sistema operatiu complet i tots els arxius afectats pels canvis a les particions.\nAmb l'excepció dels ordinadors BVM i Motorola VMEbus, l'únic mètode d'instal·lació suportat pels sistemes m68k és arrencar des del disc local o la disquetera utilitzant una arrencada basada en AmigaOS/TOS/MacOS, en aquestes màquines necessitareu el sistema operatiu original per arrencar Linux. Per arrencar Linux a les maquines BVM i Motorola VMEbus necessitareu les ROM d'arrencada «BVMBug» o «16xBug».\n3.1. Resum del procés d'instal·lació Inici 3.3. Informació requerida


À Punt - El PSOE perd la majoria absoluta al Senat però continua sent la força més votada\nEl PSOE perd la majoria absoluta al Senat però continua sent la força més votada\nNotícies Política | 11/11/2019 01:14\nEl PSOE ha sigut la força més votada al Senat amb 92 senadors, 30 menys que el passat 28A, quan va obtindre 123 senadors i la majoria absoluta. Amb més del 90% escrtutat, per darrere dels socialistes, el Partit Popular és la segona força amb més senadors amb 84, augmentant-ne 36 en relació amb les últimes eleccions (54 senadors).\nPer darrere queda Esquerra Republicana-Sobiranistes amb 11 escons (es manté), el PNB amb 9 (es manté), Junts per Catalunya amb 3 (en guanya un), Navarra Suma amb 3 (es manté), Coalició Canària amb 2 senadors i Bildu amb 1.\nLa formació Terol Existeix entra per primera vegada al Senat amb dos senadors mentre que l'Agrupación Socialista de la Gomera manté el senador que havia obtingut a l’abril. Vox també irromp al Senat amb dos representants.\nCiutadans perd els 4 senadors que tenia i es queda sense entrar de manera directa a la cambra alta.


Mediaset | enciclopèdia.cat\nGrup multimèdia italià fundat per Silvio Berlusconi.\nTé l’origen en Fininvest, empresa immobiliària fundada el 1961 que a la meitat dels anys setanta derivà cap al món de les comunicacions, amb la creació de Telemilano el 1978. El 1980 aquesta emissora es transformà en la cadena privada Canale 5, que passà a emetre per tot Itàlia i adquirí Italia 1 (1982) i Retequattro (1984), amb els quals trencà l’hegemonia de la cadena pública RAI.\nEl 1993 la reorganització dels tres canals donà lloc a Mediaset. Els anys següents l’empresa es diversificà i absorbí un gran nombre d’empreses amb vista a la integració de totes les fases de la producció audiovisual, i també es projectà internacionalment. El 1996 passà a cotitzar en borsa i a ser accionista de la societat de comunicacions Albacom, juntament amb British Telecom (a la qual Mediaset vengué totes les accions el 2004) i la Banca Nazionale del Lavoro.\nEl 1999 posà en funcionament el portal d’internet Mediaset Online. Aquest mateix any signà un acord estratègic amb l’empresa alemanya KirchMedia i entrà també en el camp editorial amb la constitució de la societat Press TV amb Arnoldo Mondadori Editore, per al desenvolupament de projectes editorials. El 2003 signà un acord amb l’agència de notícies BBC World per a la retransmissió d’aquesta cadena a través d’un canal múltiplex propi amb el sistema de transmissió digital terrestre (TDT).\nA partir del 2004 contractà la retransmissió en exclusiva dels partits de futbol en què jugaven els principals equips de la primera divisió italiana. Relacionat amb aquestes retransmissions, el 2005 llançà el sistema de TDT Mediaset Premium. L’agressiva expansió del grup li ha reportat alguns conflictes amb els tribunals de defensa de la competència. D’altra banda, el seu fundador, Silvio Berlusconi, ha anat als tribunals per la incompatibilitat entre el seu càrrec de president de la República i el de propietari i principal directiu del grup. Tanmateix, després de la venda d’un important paquet d’accions, la seva participació a Mediaset continua essent majoritària.\nA l’Estat espanyol, el 1997 passà a formar part de l’accionariat del grup televisiu espanyol Tele5, del qual n'esdevingué soci majoritari el 2002. L’any 2009 tancà amb PRISA un acord per a l’adquisició de la cadena Cuatro. El grup resultant d’aquesta operació passà a denominar-se Mediaset España Comunicación , que esdevingué oficial a l’abril del 2011.


Art Menu. Reflexions fragmentàries sobre el menjar com a pràctica artística – A*Desk\nL’acte de menjar i el menjar en general són elements centrals en la nostra existència i, com a tals, estan travessats per multitud de vectors culturals, sociològics, econòmics i polítics, sovint de signe contrari. A causa probablement d’aquesta centralitat que el menjar té en la vida, aquest ha estat sempre també molt present en l’art, terreny en el qual ha revelat tot el seu potencial matèric, simbòlic i relacional. Hi ha de fet certes similituds entre l’acte mateix de cuinar i el de fer art: com observa l’artista nord-americana Joan Jonas, en ambdues pràctiques es barregen elements d’una manera alquímica[[Linda Montano, Performance artists talking in the eighties: sex, food, money, fame, ritual, death, Berkeley, Londres, Los Angeles: University of California Press, 2000.]].\nSi revisem a nivell històric les intenses relacions entre art i menjar, a grans trets i sintetitzant molt podem identificar tres grans línies de treball. La més comuna i estesa seria aquella en la qual l’acte de menjar i els aliments són presos com a objecte de representació. L’exemple més paradigmàtic seria potser el gènere de la natura morta, conreat extensament als Països Baixos al s.XVII, i reversionat de múltiples maneres per infinitat d’artistes contemporanis: Warhol amb les seves sopes Cambpell, Claes Oldenburg amb les seves gegants escultures de menjar, Sam Taylor-Wood amb el seu Still Life vídeo-gràfic (2001) o les fotografies de Martin Parr al seu últim llibre, Real Food (2015), són tan sols alguns exemples. Una altra línia seria aquella en la qual els aliments o alguns dels seus components són usats com a material artístic en si mateix; per esculpir, dibuixar o pintar, dins de la qual trobaríem, entre molts d’altres, les obres fetes amb xocolata de Dieter Roth, el llit d’Antony Gormley construït amb més de 8.600 llesques de pa (1980-1981) o Subtlety or the Marvelous Sugar Baby (2014) la gran esfinx coberta de sucre blanc que Kara Walker va realitzar com a escultura pública a la fàbrica Domino’s de Brooklyn. I la tercera línia de treball, que és en la que aquest article vol centrar-se, seria aquella en la qual el simple acte de consumir menjar o begudes, l’àpat o el banquet en si mateix, així com en ocasions també el procés previ de preparar aliments i servir-los, és el que constitueix pròpiament l’obra artística.\nAquesta, és, sense cap mena de dubte, una classificació reduccionista, ja que molts treballs en els quals el menjar és un element essencial no admeten un encasellament nítid en una única línia de treball de les tres identificades. El vídeo The Onion (1996), en el que veiem un primer pla de Marina Abramovic menjant a mossegades una ceba, és una representació d’algú menjant o una performance amb menjar? Els caramels que conformen la peça de Félix González-Torres Untitled (Portrait of Ross in L.A.) (1991) són material escultòric, o alguna cosa comestible servida per l’artista que l’espectador pot menjar? I la performance Hot dog (1974) de Paul McCarthy, en la qual l’artista s’omplia la boca de frankfurts i s’untava el cul i el penis amb ketchup, ¿és un treball en el qual aquestes salses i els frankfurts són empleats com a material artístic, o una acció en la qual l’artista els ingereix barroerament? Malgrat els límits d’aquesta taxonomia, però, les tres línies de treball esmentades poden ajudar-nos a entendre almenys quines han estat les actituds que de manera més representativa han acompanyat els artistes que han introduït en la seva pràctica el menjar i/o l’acte de menjar d’una manera o una altra.\nPel que fa a la tercera línia de treball, aquella en què el menjar i l’acte de menjar es converteixen en la pròpia obra i que, dèiem, és el focus d’aquest article, els seus orígens es remunten a les avantguardes d’inicis del s.XX, i més concretament, al 28 de desembre de 1930. En aquella data Marinetti va publicar el Manifest de la Cuina Futurista, que en sintonia amb l’esperit rupturista del Futurisme i de totes les avantguardes en general, proposava donar cop de porta a la tradició culinària, i fins i tot acabar amb l’aliment insígnia del país que el va veure néixer, la pasta, que segons l’artista embrutia, engreixava, i tornava lent i pessimista a qui la menjava. El manifest era d’una radicalitat tal que fa empal·lidir una mica tot allò de revolucionari que podria tenir la Nouvelle cuisine quan va aparèixer mig segle després. Promulgava, entre moltes altres coses, la introducció de la química, d’instruments científics i de llums ultraviolades a la cuina; la invenció de conjunts plàstics de forma i color original, que estimulessin la fantasia abans que el sabor; l’abolició del ganivet i la forquilla; la integració de la música i la poesia, així com l’ús dels perfums en l’acte de menjar; i l’atorgar noms imaginatius i originals als plats, com el del “Salmó d’Alaska al raig de sol amb salsa Mart”. Els futuristes van canalitzar la posada en marxa d’aquest revolucionari esperit culinari a través d’un llibre de cuina, de l’activitat conduïda a la Taverna del Santopalo i de l’elaboració de banquets teatrals en els quals es qüestionaven imaginativament totes les normes estètiques i culinàries. Atès que la forma en què ens relacionem amb el menjar i la manera com el preparem i el servim són reflex de les convencions socials i culturals, l’acostament dels futuristes a l’acte de menjar estava sens dubte recorregut pel desig de criticar l’ordre social existent i formular noves maneres de ser i pensar.\nÉs, no obstant això, durant les dècada dels 60 i 70 quan l’acte de servir menjar i consumir-lo explota com a forma artística. En un període en què els artistes assagen maneres de fer art alternatives a les establertes pel sistema institucional i el mercat, i en el qual allò processual, la desmaterialització, allò col·laboratiu i l’efímer cobren vigor, l’acte de cuinar, de servir aliments i consumir-los s’introdueix amb força en la pràctica performativa de molts creadors. Molts d’aquests treballs integren aquell component revulsiu i rupturista que tenia la cuina artística dels Futuristes, però el que sobretot caracteritza aquestes pràctiques és el desig de transformar certs comportaments socials promovent formes de socialització positives, enfortint el sentit de comunitat i introduint en l’art allò quotidià i domèstic. Són pràctiques que, com molts dels treballs i actituds artístiques imperants en aquest període, persegueixen la finalitat última d’eliminar les fronteres entre vida i art.\nÉs en aquest context en el que alguns artistes creen restaurants que són en si mateixos obres d’art conceptual, i en els que el menjar i el seu consum són també obres artístiques. Daniel Spoerri, l’artista que va encunyar el terme “Eat Art” i el va definir a través de la seva multidisciplinar pràctica artística entorn al menjar, va obrir a Düsseldorf l’any 1968 el seu restaurant-galeria, en què a més de degustar plats poc convencionals, un podia comprar la mateixa taula en què havia menjat, convertida en una natura morta ready-made en què la vaixella i els coberts utilitzats i les restes del menjar degustat convivien amb objectes personals dels comensals, com ara unes ulleres, un encenedor o una fotografia que es portés a la cartera. Aquestes taules, en què es desdibuixaven els límits entre aliment i residu, entre procés i resultat, constituïen també una imatge celebratòria de la cultura de la sobretaula i, per tant, del menjar com a eina de socialització. Un any després obria les seves portes a Los Angeles l’”Al’s Café” d’Allen Ruppersberg, conformat per mobles i objectes que l’artista havia portat de tot arreu, i en què a més d’exhibir les seves escultures, l’artista reptava les convencions servint plats estranyíssims i una mica indigeribles, amb noms inaudits com la “Simulació de pinassa cremada a la Johny Cash servida amb falguera fresca”.\nUn altre restaurant famós va ser “Food”, situat a la cantonada de Prince Street amb Wooster Street al Soho novaiorquès, i que encara que la història de l’art sol associar principalment a la figura de Gordon Matta-Clark, es va tractar sens dubte d’una empresa cooperativa que van fer possible tant ell com altres quatre dones de la comunitat artística del Lower Manhattan: Suzanne Harris, Tina Girouard, Rachel Lew i Caroline Goodden, sent aquesta última, a més, la que va finançar el projecte amb els diners que havia rebut d’una herència. “Food” era un obra d’art conceptual i també un espai de trobada de la comunitat artística del Lower Manhattan, fundat en part amb la intenció de sostenir econòmicament als integrants d’aquesta mateixa comunitat i, com a tal, agermanat amb altres dos projectes ja també icònics que van néixer en aquest entorn, l’espai “112 Greene Street” i la revista Avalanche. “Food” va ser un espai de convivència, on segons la llegenda Robert Rauschenberg podia servir-te un “chile” que ell mateix havia cuinat durant hores, o en el qual podies consumir entre col·legues un dels mossos més emblemàtics de la carta, els gens fàcils “Matta-Bones”, un plat ideat per Matta-Clark fet a partir d’ossos amb moll de l’os rostits i cuixes de granota. “Food” era un lloc en el qual l’hospitalitat era entesa i exercida com a pràctica artística, però també una plataforma en què el menjar era un catalitzador per activar accions i formes de pensament disruptives.\nJa als 80, Antoni Miralda, que des d’inicis dels anys 60 havia estat realitzant sopars, banquets, cerimònies i posteriorment desfilades de carrer en què el menjar era un element de cohesió i empoderament social, així com un vehiculador d’experiències sensorials i significats simbòlics, va obrir a Manhattan juntament amb la cuinera Montse Guillén el que seria un dels projectes artístics més imaginatius i revolucionaris del segle XX: l’Internacional Tapas Bar i Restaurant. Aquest restaurant icònic, on treballaven desenes de cambrers i pel qual van desfilar figures com Andy Warhol, Pina Bausch, Umberto Eco o David Lynch, estava conformat per nombrosos bars i salons temàtics, cadascun dels quals podria ser una instal·lació artística en si mateixa. Els àpats que es van servir i consumir en els seus salons, i les múltiples cerimònies i performances que es van realitzar en ells van ser un himne a la subversió, una celebració del mestissatge i la fusió desacomplexada, una festa d’allò sensorial i festiu. Encara que Miralda i Guillén van ser les ànimes del projecte, es pot dir que l’Internacional va ser també una obra d’art col·lectiva, generada i renovada diàriament tant pels que hi treballaven com per la seva clientela.\nEncara que al capdavant d’aquests restaurants hi havia o semblava haver homes, durant aquest mateix període van ser sobretot dones artistes les que van convertir el menjar i els àpats en un acte de reivindicació i creació artística. Tradicionalment, moltes demandes relacionades amb la nutrició i la preparació d’aliments s’han dirigit fonamentalment cap a les dones. Només el cos humà de la dona, i en concret el de la mare, pot produir per si mateix un aliment que nodreixi a un altre ésser humà (la llet materna). D’altra banda, els actes de cuinar i servir, almenys en l’esfera privada, típicament han estat molt més associats a la figura femenina que a la de l’home. En un període de transformació, no només de les formes artístiques sinó també de les estructures socials, moltes creadores van utilitzar el menjar i l’acte de servir-la i consumir-la per assajar nous paradigmes des dels quals repensar allò femení i el domèstic, i/o per desenvolupar a través d’aquests treballs un activisme en clau feminista.\nThe Waitresses eren un grup d’artistes dones que realitzaven performances tant en galeries com a restaurants i a l’espai públic, i que consideraven que la figura de la cambrera, com a dona que serveix i atén les necessitats dels comensals i que fàcilment pot ser objecte del desig sexual masculí, representava de manera simbòlica l’estatus de la dona en la societat. En les seves accions, The Waitresses assumien el paper de cambreres com a acte d’empoderament i de transformació social. L’any 1979, inspirant-se en la instal·lació cerimonial de Judy Chicago, Suzanne Lacy i Linda Pruess van demanar a organitzacions de dones d’arreu del món que celebressin un sopar en homenatge d’alguna dona que hagi estat important en la seva cultura. El resultat va ser The International dinner party, una acció col·lectiva de sopars successius celebrant-se per tot el planeta al llarg d’un dia sencer.\nMenjar és en molts aspectes quelcom cultural, un acte relacionat amb qüestions de gust, criteri estètic, modals i classe social. Però en la seva essència és una cosa atàvica, vinculada estrictament a la supervivència. A Public Lunch (1971), l’artista Bonnie Ora Sherk va ingerir elegantment un dinar en una gàbia buida del Zoo de San Francisco mentre a la gàbia del costat, un tigre esbocinava a mossegades un gran tros de carn. Amb això, Sherk contraposava i assimilava alhora l’acció de consumir aliments com a acte civilitzat a l’acte del menjar com una cosa instintiva i salvatge. Per la seva banda, Ana Mendieta ens recordava a Death of a Chicken (1972) la relació entre el menjar i el sacrifici animal. L’artista, totalment nua, decapitava un pollastre i sostenint-lo davant seu deixava que la sang li gotegés entre les cames, a l’altura del pubis, establint així una vinculació ritual i simbòlica entre el cos de l’animal mort i el seu.\nA partir de la dècada dels noranta, i sota la bandera de l’estètica relacional, els projectes artístics basats en l’acte de preparar i servir menjar han anat proliferant, al mateix temps que s’han anat integrant còmodament en el sistema artístic. Un dels màxims exponents d’aquesta línia de treball és sens dubte Rirkrit Tiravanija, qui a través del menjar promou diverses formes d’intercanvi i socialització. Una pràctica semblant però activada des mecanismes oposats és la de Lee Mingwei, que en el marc del seu projecte The Dinner Project, actiu des de finals dels 90, convida a persones desconegudes a compartir amb ell un dinar que ell mateix prepara. El seu treball pretén generar relacions de cura i interacció positiva a través del menjar, però també posa de manifest les tensions que recorren l’acte de menjar com una cosa que pertany al mateix temps a l’esfera privada i a la pública, així com les tensions i els protocols que s’estableixen entre el que ofereix o serveix i el que rep.\nActualment són moltes les iniciatives, plataformes i espais artístics que en diferents parts del món i des de diferents aproximacions utilitzen el menjar com a element mediador per promoure múltiples formes de socialització i estimular, al mateix temps, línies de pensament crític entorn a les qüestions culturals, econòmiques , ecològiques i ètiques associades al menjar. És imprescindible en aquest sentit destacar l’extraordinari treball que a Barcelona, sense anar més lluny, fan Adriana Rodríguez i Iñaki Álvarez des d’Espai nyam-nyam. A Pittsburgh, Jon Rubin i Dawn Weleski regenten Conflict Kitchen, un restaurant que va transformant-se periòdicament per servir cada vegada el menjar d’un país diferent amb el qual els Estats Units estigui en conflicte. La seva tasca culinària s’acompanya d’un variat programa d’activitats amb el qual busquen donar a conèixer als seus comensals i al públic en general aspectes culturals, socials, polítics i econòmics d’aquests països, sobre els quals sovint només arriba informació molt tenyida per la retòrica governamental.\nLa destacada presència del menjar en les pràctiques artístiques actuals posa de manifest, d’una banda, que l’acte de menjar està vinculat a un complex entramat de factors i significats culturals, econòmics i socials sobre els quals és rellevant pensar críticament, ja sigui des l’art o des d’altres espais de reflexió. No obstant això, és important esmentar el fet que les coordenades geogràfiques des de les que més típicament emergeixen aquestes pràctiques són les de societats en què la sobreabundància i l’excés consumista porten a oblidar que el menjar és, primer de tot, una necessitat bàsica, un element essencial per a la nostra subsistència repartit en el conjunt del planeta de manera molt desigual. En aquestes circumstàncies, l’èmfasi de les pràctiques artístiques en l’aspecte relacional del menjar pot també entendre’s com un símptoma cultural o com el capritx intel·lectual de grups socials privilegiats, les preocupacions dels quals giren més aviat al voltant de quins aliments escollir d’entre l’oferta immensament variada que se’ns brinda, o sobre com restringir el nostre consum d’alguns d’ells, ja sigui per motivacions ètiques, estètiques o de salut. Gent de l’art, que no tenim l’hàbit ni la necessitat de pensar en el menjar com una cosa que ens pugui faltar.


...per un consum més conscient i responsable\nS'acaba l'època dels carbassons, i des de la cooperativa hem compartit receptes per fer-los ja que en teniem forces.\nAl llibre "La despensa de hipócrates" d'Antonio Palomara Txalaparta ed. ens parla de les propietats del carbassó. Entre elles:\nÉs bo pel cor i per les arteries\nI de fàcil digestió i diürètic\nEl podem aprofitar cru, ratllant-lo a l'amanida, o cuit de moltes formes.\nLa recepta que us proposem es un pastís salat de carbassons:\n750g carbassó (aprox. + o -)\n100 ml llet vegetal (si voleu de vaca tb)\n50 g formatge rallat (opcional i al gust de cadascuna)\nFormatge si voleu gratinar-lo.\nTallem el carbassó a lamines primes (rodanxes).\nBatem els ous i afegim l'oli, la beguda vegetal o llet,, el formatge i una mica de sal i pebre i barregem bé.\nIncorporem la farina amb el llevat (prèviament tamisats), remenem la massa perquè no quedi cap grumoll.\nEngreixem el motlle amb oli. I fem una capa de carbassó cobrint-lo amb la barreja i així fins omplir el motlle segons els carbassons.\nAcabem repartint per sobre la barreja que ens quedi i el formatge.\nCoem al forn durant uns 35-40 minuts, punxem per comprovar que el carbassó ja esta vuit i que estigui ben daurada per sobre.\nEl forn a'ha de preescalfar i coure a 180º.\nComentaris: Veureu que no hi ha una gran quantitat de massa, es tracta de fer una capa fineta damunt dels carbassons cada vegada.\nLa recepta, amb modificacions nostres, la vam treure de:\nhttp://comacasa-res.blogspot.com.es/2010/08/pastis-de-carbassons.html, en aquest bloc diu que la va treure de http://cocinabetulo.blogspot.com\nPublicat per Cooperativa de Consum Naturalment a 19:23\nSobre la nova Coca-Cola amb Stevia\nVeient la notícia de www.eco-Portal.net sobre l'autorització de la nova beguda refrescant 'life' autoritzada a l'Argentina donant-li 'suposats' beneficis per contenir Stevia, una o fa més que esgarrifar-se...\nSi, li han tret el perniciós Aspartam (només cal veure el documental fet a casa pel Sense ficció http://blogs.tv3.cat/senseficcio.php?itemid=46337), però continua tota la llista d'ingredients poc saludables que descalcifiquen els ossos, i causen altres problemes de salut.\nAquí teniu un resum de l'article:\nAdemás de ser un jarabe de maíz transgénico inductor de Cáncer, Autismo, Enfermedades gastrointestinales como inflamación intestinal, diarrea crónica, colitis y enfermedad de Crohn, Obesidad, Alergias, Enfermedad cardiovascular, Depresión, Esterilidad, Alzheimer, Enfermedad de Parkinson, Esclerosis múltiple, y ALS (Ver evidencia científica), la Coca Cola normal tiene otros ingredientes dañinos. He aquí un desglose de algunos de los peores:\nL'article sencer a http://www.ecoportal.net/Eco-Noticias/La_mentira_de_la_Coca_Cola_saludable_por_contener_Stevia_en_sus_ingredientes\nTambé cal recordar que la multinacional de la Coca-Cola ha estat protagonista de múltiples escàndols i atacs mediambientals http://www.organicconsumers.org/espanol/290905_coca.htm\nCaldrà doncs optar per begudes més saludables com la llimonada (evidentment amb llimones ecològiques i sucre de comerç just) que us recomanem des de Naturalment treta del bloc tastdecuina.blogspot.com\nPer aquests dies de tanta calor va la mar de bé tenir a punt a la nevera una llimonada natural ben fresqueta, que a part de treure’ns la set i refrescar-nos, ens aporta una bona quantitat de vitamina C i minerals per al nostre cos.\nRentem ben netes les llimones i les tallem en trossos petits amb pell i tot i les posem al vas de la batedora junt amb el sucre i l’aigua, donem 5 o 6 cops de turbo que quedi triturat.\nPassem per un colador cap a la gerra i aboquem els glaçons.\nUn toc de menta serà essencialment refrescant!\nPublicat per Cooperativa de Consum Naturalment a 17:27\nAlgunes fotos del nou local\nI ja que ens hem traslladat, aquí us ensenyem algunes fotos de com hem estat arranjant el local amb bioconstrucció tot esperant el dia que podrem fer jornada de portes obertes!!!\nTapant forats i esquerdes amb la barreja d'argila i palla.\nL'entrada des del carrer Sant Ignasi\nL'arrebossat de la pica\nPublicat per Cooperativa de Consum Naturalment a 17:57\nUn article molt bo d'Esther Vivas de www.etselquemenges.cat :\nVivim en un món al revés, en què es premia les multinacionals de l’agricultura transgènica, mentre acaben amb la pagesia i l’agrodiversitat. El Premi Mundial d’Alimentació 2013 –el que alguns anomenen el Nobel d’Agricultura– s’ha concedit enguany a dos representants de la indústria transgènica: Robert Fraley de Monsanto i Mary-Dell Chilton de Syngenta. El tercer guardonat ha estat Marc Van Montagu de la Universitat de Gant (Bèlgica). Tots han estat distingits per les seves investigacions a favor d’una agricultura biotecnològica.\nI em pregunto: Com pot ser que es concedeixi un guardó que, teòricament, reconeix “les persones que han fet avançar (…) la millora de la qualitat, la quantitat i l’accés als aliments” als que promouen un model agrícola que genera fam, pobresa i desigualtat? Els mateixos arguments, imagino, que porten a concedir el Nobel de la Pau als que fomenten la guerra. Com diu l’escriptor Eduardo Galeano en el seu llibre Patas arriba (1998) “es premia al revés: es menysprea l’honestedat, es castiga el treball, es recompensa la falta d’escrúpols i s’alimenta el canibalisme”.\nEns volen fer creure que les polítiques que ens han conduït a la present situació de crisi alimentària en seran les solucions; però això és mentida. La realitat tossuda ens demostra, malgrat els discursos oficials, que el model actual d’agricultura i alimentació és incapaç de proporcionar menjar a la gent, cuidar de les nostres terres i dels que treballen el camp. Avui, malgrat que, segons dades de l’institut GRAIN, la producció d’aliments s’ha multiplicat per tres des dels anys seixanta però la població mundial des d’aleshores tan sols s’ha duplicat, 870 milions de persones al món passen gana. Fam, doncs, en un planeta de l’abundància del menjar.\nL’Organització de les Nacions Unides per a l’Alimentació i l’Agricultura, la FAO, reconeix que en els darrers cent anys han desaparegut el 75% de les varietats agrícoles. La nostra seguretat alimentària, per tant, no està garantida, ja que depenem d’un ventall cada cop més reduït d’espècies animals i vegetals. En definitiva, es promouen les varietats que s’adeqüen més als estàndards de l’agroindústria (que poden viatjar milers de quilòmetres abans d’arribar al nostre plat, que tenen un bon aspecte a les lleixes del supermercat, etc.), i es deixen de banda altres criteris com la qualitat i la diversitat del que mengem.\nSe’ns diu que per acabar amb la fam al món cal produir més aliments i, en conseqüència, cal més agricultura transgènica. Però, avui, de menjar no en falta sinó que en sobra: no tenim un problema de producció, sinó d’accés. I l’agricultura transgènica no democratitza el sistema alimentari; ans al contrari, privatitza les llavors, promou la dependència pagesa, contamina l’agricultura convencional i ecològica i imposa els seus interessos particulars al principi de precaució que hauria de prevaldre.\nMarie Monique Robin, autora del llibre i el documental El mundo según Monsanto (2008), ho deixa clar: aquestes empreses volen “controlar la cadena alimentària” i “els transgènics són un mitjà per aconseguir aquest objectiu”. Premis com els concedits a Monsanto i Syngenta són una farsa, davant la qual només hi ha una resposta possible: la denúncia. Cal assenyalar que una altra agricultura només serà possible al marge dels interessos d’aquestes multinacionals.\netiquetes: fam, FAO, indústria alimentària, sobirania alimentària, transgènics\n- See more at: http://www.etselquemenges.cat/especialista/esther-vivas/quan-es-premia-els-que-generen-fam/#sthash.Nzg35ZFc.eUJ8wPe6.dpuf\nPublicat per Cooperativa de Consum Naturalment a 17:44\nSi voleu venir a conèixer-nos o a formar part del grup de consum de productes ecològics i locals d'igualada, a partir d'ara podeu trobar-nos al carrer Sant Ignasi núm. 49.\nEns hi trobareu els dimarts a partir de les 6 de la tarda!\nL'enllaç del google maps: https://maps.google.com/maps?q=Travessia+Gomis,+Igualada,+Espanya&hl=ca&ll=41.578487,1.61248&spn=0.002219,0.004823&sll=41.58389,1.617115&sspn=0.035503,0.077162&oq=Igualada,+travessia+gomis&hnear=Travessia+Gomis,+08700+Igualada,+Barcelona,+Espanya&t=m&z=18\nPublicat per Cooperativa de Consum Naturalment a 17:22\no segueix-nos des del teu email\nPasta de dents*\nMaterial: morter o algun vol, pots de vidre, pals de fusta i un fogó o foc per escalfar l'aigua per a la infusió amb algun recipient a...\nI ja que ens hem traslladat, aquí us ensenyem algunes fotos de com hem estat arranjant el local amb bioconstrucció tot esperant el dia que p...\nS'acaba l'època dels carbassons, i des de la cooperativa hem compartit receptes per fer-los ja que en teniem forces. Al l...\nalimentació sostenibilitat Cooperativa ajuntament d´Igualada documental productes proximitat receptes 2n mercat de les especies Anoia Arcadi Oliveres Argençola Catalunya Coop57 Garbiana Gaspatxo IG-NOVA Kenneth Boulding Mercat Museu Pell Què mengem? Sant Marti de Tous TV3 all anul·lació any internacional de les cooperatives artesania autosuficiència alimentària bolets botiguers queixes casolana contaminació contaminants creixement cuina vegana decreixement deute extern economia el trill enverinament insecticides món millor nous pasta de dents pastís de carbassa paté poma productes químics puding d´espinacs recepta recepte remolatxa sabó casolá seguretat alimentària sense ficció sobirania alimentaria solidaritat suc llimona;vinagre jerez taller tofu tomàquet tòxics verdura Òmmnium


Última sessió dels vermuts del Celler amb el jazz espiritual de Mathilde Toussaint trio\nEl grup Mathilde Toussaint trio presentarà el seu disc Out of the blue aquest diumenge 28 de maig a la plaça del Celler Cooperatiu. Serà l’última sessió dels Vermuts Musicals que, en la seva 4a edició, es van encetar amb l’actuació del saxofonista Dani Nel·lo (veure notícia). Com sempre, la cita és gratuïta i tindrà lloc a partir de les 12.30 h a l’equipament del carrer Pintor Coello.\nToasters Feel Love actuen aquest diumenge a la plaça del Celler\nLa banda Toasters Feel Love actuarà aquest diumenge 21 de maig a la plaça del Celler Cooperatiu dins de la proposta Vermuts Musicals. El grup oferirà un repertori de funk, jazz i rock instrumental. La cita començarà a les 12.30 h i comptarà amb servei de food truck proporcionat per Campos Estela. Com sempre, l’activitat és gratuïta.\nMonique Makon & The Soul Titoo’s és la cita musical d’aquest diumenge al Celler\nLa cantant Monique Makon i la banda The Soul Titoo’s seran els protagonistes del vermut musical d’aquest diumenge 14 de maig al Celler. Es tracta d’una nova actuació de la 4a edició d’una proposta gratuïta que enguany va inaugurar el saxofonista Dani Nel·lo (veure notícia). El concert tindrà lloc a les 12.30 h a la plaça de l’equipament del carrer Pintor Coello.\nJazz i funk amb Sloppy Beats, aquest diumenge al Celler\nEl grup Sloppy Beats actuarà aquest diumenge 7 de maig a la plaça del Celler Cooperatiu. És un nou Vermut Musical inclòs en la 4a edició d’una proposta que enguany va inaugurar el saxofonista Dani Nel·lo (veure notícia). La cita és gratuïta i començarà a les 12.30 h. A més, hi haurà un servei de food truck proporcionat per Campos Estela.\nDani Nel·lo obre diumenge el nou cicle de Vermuts al Celler amb la presentació del seu disc “Los saxofonistas salvajes”\nEl saxofonista Dani Nel·lo inaugurarà aquest diumenge 2 d’abril la nova temporada dels Vermuts musicals del Celler. I ho farà presentant el seu nou disc Los saxofonistas salvajes, que es publica aquest 31 de març. Serà la primera de les 7 actuacions gratuïtes que tindran lloc els diumenges a les 12.30 h a la plaça de l’equipament del carrer Pintor Coello.


A Barcelona fem urbanisme de gènere | Dones i feminismes\nDones i feminismes. Resum de la jornada "A Barcelona fem urbanisme de gènere" celebrada el passat 14 de febrer\nAmb un auditori de més de 100 urbanistes, arquitectes, personal tècnic i persones interessades en les polítiques de gènere i de l’espai urbà, el passat 14 de febrer vam presentar les experiències de l’Ajuntament de Barcelona en la incorporació de la perspectiva de gènere a l’urbanisme de la ciutat.\nLa primera taula de la jornada es va centrar en les marxes exploratòries de vida quotidiana, rutes urbanes que permeten fer auditories d’espai urbà a partir de l’observació, l’experiència directa i la participació de les dones. Incorporant, així, la perspectiva de gènere en el disseny de la ciutat i en les propostes de transformació dels espais públics. L’Ajuntament ha elaborat una metodologia específica de marxes que s’ha recollit en el primer dels nous Quaderns Metodològics Feministes i que es va presentar en aquesta taula. A partir d’aquest document es proporcionen eines per a la transformació feminista de l’espai públic i urbà i es fixen uns objectius a assolir establint criteris comuns metodològics que facilitin la realització de les marxes. Aquesta metodologia s’ha posat en pràctica, testat i validat a les 6 marxes dutes a termes en el marc del projecte de Pla de Barris (Trinitat Vella, Trinitat Nova, Bon Pastor i Baró de Viver, La Verneda i la Pau, Besòs-Maresme i La Marina).\nPrecisament, a continuació, dues dones participants a les marxes del Pla de Barris de La Verneda i La Pau, la Fredes Giménez i la Nàdia Moreno, van explicar la seva experiència. En aquest barri, la iniciativa de les marxes ha permès no només incorporar la perspectiva de gènere en les transformacions urbanes previstes, sinó també la creació d’un grup de dones que posen en comú inquietuds i necessitats i s’impliquen de forma activa en la recerca respostes i solucions.\nPer tancar la primera taula, es van presentar els resultats específics de la marxa exploratòria de vida quotidiana realitzada a la Trinitat Nova. La generació de solucions a les demandes i necessitats sorgides de la marxa va ser una oportunitat per articular propostes transversals a construir entre tots els agents implicats (Districte de Nou Barris, Ecologia, Urbanisme i Mobilitat, Institut Municipal Parc i Jardins, GUB, entitats i equipaments, etc.). En definitiva, la marxa permeté explorar solucions complexes i innovadores.\nLa segona taula de la jornada es centrà en els projectes de transformació urbana que incorporen la perspectiva de gènere. Per això, es presentà el projecte de transformació de La Meridiana i, concretament, com s’ha tingut en compte la mirada de gènere i, a través d’un procés participatiu s’han identificat i potenciat els eixos transversals més importants, s’han definit creuaments segurs, amb els temps semafòrics adequats, s’ha previst incidir en la percepció de seguretat, i s’ha establert la necessitat de fer èmfasi en el manteniment, la neteja i el verd urbà.\nPer últim, en el marc d’aquesta segona taula es presentà el Manual d’urbanisme de la vida quotidiana: un document guia que recull els criteris de gènere dirigit als equips tècnics que participen en la planificació, la redacció i l’execució dels plans i projectes de la ciutat. Aquest manual concep la ciutat com un tot, té en compte la seva complexitat, i proposa treballar a diferents escales per incloure factors tan diversos com el temps, el teixit social o el grau d’autonomia dels seus habitants.


Port-au-Prince pateix el terratrèmol més destructiu des del segle XVIII | Les Set Edats\n← Un petit planeta ens visita: 2010 AL30, entre la Terra i la Lluna\nUn globus per acabar l’Any Joan Amades: com remullar-se a la mar sense patir pel temible tall de digestió →\nPort-au-Prince pateix el terratrèmol més destructiu des del segle XVIII\nPublicat el 13 Gener 2010 per didaclopez\nPort-au-Prince va patir dos grans terratrèmols en el segle XVIII: el 18 d’octubre del 1751 i el 3 de juny del 1770. En tots dos casos, la ciutat sencera va col·lapsar. El terratrèmol del 12 de gener del 2010 s’ha esdevingut en una ciutat molt més poblada. La destrucció és similar, però el balanç de víctimes mortals és de 100.000 persones.\nLa illa d’Haïti havia patit dos altres grans terratrèmols, el 7 de maig del 1842 (que afectà sobretot el nord de l’illa, i destruí Cap-Haïtien), i el 1946, que afectà bàsicament la República Dominicana.\nLa responsable d’aquests terratrèmols és el sistema de falles d’Enriquillo-Plantain Garden. Ja en el 2006, s’havia advertit de la possibilitat d’un nou terratrèmol. El fet que la falla fos completament tancada i que hi hagués poca activitat sísmica en els darrers 40 anys, feia suposar als geòlegs l’existència d’un alt risc d’activitat sísmica a Port-au-Prince.\nPerò la predicció sísmica no pot concretar dates, la qual cosa dificulta la presa de mesures preventives. Això és encara més greu en el cas d’Haïti, degut a la pobresa del país.\n– Informació geològica sobre el terratrèmol


Anécdotes - Bodegas De Muller\n...i coses curioses\nDe Muller, proveïdors pontificis\nDe Muller, proveïdors de la casa reial\nVisita del Nunci Papal Tedeschini a les nostres instal·lacions de Tarragona\nPosterior restauració del Mas de Valls\nTrasllat de barriques centenàries de 55.000L de capacitat\nIndicis de que Colon va viure a Mas de Valls.\nHistòria del Mas de Valls, declarat Masia Catalana\nDurant molt de temps, De Muller va gaudir del títol de Proveïdors Pontificis. Aquest títol va ser concedit per tots els pontificis des de Pius X fins Joan XXIII, després d’aquest el Vaticà va abolir aquest tipus de guardons.\nAl juliol de 1904 durant la seva visita a De Muller, Alfons XIII va concedir a De Muller els honors de ser Proveïdors de la Casa Reial i va concedir l’ús de l’escut de les armes reials en les factures i etiquetes.\nA l’any 1942, De Muller va tenir el plaer de rebre la visita del Nunci Papal Tedeschini, que, a més, va celebrar una missa entre les barriques destinades per aquest fi. Com a gratitud, i en el seu honor, De Muller va elaborar una solera que fins i tot avui en dia es continua elaborant.\nDes de 1851, els cellers De Muller van estar situats a Tarragona. A l’any 1997 es va realitzar el trasllat d’aquests al Mas de Valls, situat a Reus.\nEs van necessitar 7 anys per a la restauració del Mas de Valls, ja que es va optar per utilitzar alguns dels elements dels antics cellers. Elements com la fusta de roure de les antigues tines es van aprofitar per a la fabricació del parquet, portes antigues, piques,… Infinitat d’elements van passar a formar part de la decoració de la Masia.\nEl trasllat dels enormes foudres centenaris, de la segona meitat del segle XIX i de 55.000L de capacitat va resultar ser una tota una epopeia. Degut a la manca de persones disposades a fer el trasllat, es va optar per traslladar-les sense desmuntar. Després d’un complicat transport de Tarragona a Reus; aquestes van ser col·locades en la seva actual ubicació, el qual van haver de construir amb posterioritat.\nEl Mas de Valls, una de les dues Masies Catalanes declarades a Reus, està situada a la partida de Porpores, una mica més al sud de la cruïlla dels camins Pedra Estela i Font de Carbonell. Antigament es creu que en la ubicació del Mas de Valls hi havia una antiga vila romana. Aquesta creença es dedueix del descobriment de sepultures al llarg del camí, ja que en aquells temps, els morts eren enterrats fora de la vila. A la pedra indicadora d’una sepultura se l’anomena “Pedra Estela”, i d’aquí prové el seu nom.\nIndicis de que Colon va viure a Mas de Valls\nEs diu que Cristòfol Colon provenia de la família Colom, d’origen Català. Queda constància de que la família Colom va formar part dels que, durant generacions, van ser propietaris del Mas de Valls. Aquest fet es constata en els estudis realitzats per Miquel Valls i que formen part de manuscrits publicats; els quals es troben actualment a la masia.


JA HA COMENÇAT LA 10a MOSTRA DE TEATRE DEL C.P. LLEDONERS\nEl passat dia 27 de setembre es va inaugurar la 10a Mostra de Teatre del C.P. Lledoners, que tindrà lloc en aquest centre penitenciari cada cap de setmana des del 28 de setembre fins el 14 d’octubre.\nAquest any la Vicepresidenta de l’AADPC, Ester Bartomeu, acompanyada de la Secretària General, Rosa Andreu, i la gerent, Tumani León, van assistir a la inauguració de la mostra en representació de l'Associació d'Actors i Directors Professionals de Catalunya. L'Ester Bartomeu va donar el tret de sortida presentant aquesta 10a edició de la mostra després que el Director General de Serveis Penitenciaris, Amand Calderó, i Paula Montero, Directora del C.P. Lledoners, agraïssin la tasca de l’AADPC i de tots els associats que han col·laborat, des del primer any de funcionament d'aquesta presó, apropant el teatre i cultura a través dels seus espectacles als interns del centre.\nUn cop acabats els parlaments, l’actor Víctor Parrado va seduir als assistents amb un monòleg ple d’humor i ironia. A continuació, els interns que formen part del grup de teatre que lidera l’educador i coordinador de la mostra, Quim Borrell, van protagonitzar tres peces de teatre musical amb gran èxit per part del públic.\nDes de fa deu anys, l’AADPC i els seus associats treballem per portar la paraula “llibertat” a través del teatre i la cultura a Lledoners. Aquesta desena edició, amb els presos polítics com a espectadors excepcionals, la paraula llibertat pren un altre sentit.


Batch cooking - El Cistell, agricultura ecològica\n09/03/2021 | Consells\nConeixes el batch cooking? Aquest mètode culinari segurament et resultarà familiar: a casa nostra és molt habitual cuinar de més els caps de setmana per tenir carmanyoles la resta de la setmana, però el batch cooking vol anar més enllà.\nCom el seu nom indica, aquest mètode consisteix en cuinar per lots, un sol dia a la setmana durant unes hores i el seu objectiu és el de reduir el temps que passem a la cuina. A més, tradicionalment això s’ha fet només amb àpats que són més elaborats, però el batch cooking proposa fer-ho assegurant-nos de menjar de manera més equilibrada.\nSovint, entre setmana ens falta temps per cuinar i acabem fent qualsevol cosa, substituint àpats saludables per altres que ens resulten més ràpids de resoldre. Amb aquest mètode, pensem en els nostres àpats de manera global, optimitzem les coccions i per tant ens beneficiem de no haver de pensar cada dia en què cuinarem, ens assegurem de menjar equilibrat i per acabar suposa també un estalvi energètic perquè s’amortitza l’energia a la cuina. Vols saber com? Et deixem alguns consells!\n– Primer començarem planificant les menjades que farem durant la setmana, vigilant que siguin equilibrades. En aquest gràfic de la Fundació Dieta mediterrània, pots trobar una orientació dels aliments que hem de consumir amb més freqüència, i pots organitzar els àpats al voltant d’això. També t’aconsellem consultar la pàgina del departament de salut sobre dieta mediterrània per trobar consells sobre alimentació i hàbits saludables.\n– Un cop planificades les menjades, ens assegurem que abans de cuinar tenim tots els ingredients necessaris per fer tots els plats, i adquirim allò que ens faci falta per fer-los.\n– Ens posem a cuinar: recorda que l’objectiu és, amb poques hores, cuinar el màxim d’àpats possibles aprofitant les coccions. Al principi pot semblar estressant, però només es tracta de mantenir-se alerta dels temps de cocció de cada ingredient.\n– Per exemple: si encenem el forn per coure el peix al mateix temps, podem coure verdures que després podem utilitzar per cremes, acompanyament o com a part d’un plat. Als fogons passaria el mateix: podem aprofitar el vapor de cocció de l’arròs, pasta o qualsevol altre cereal, per fer verdures al vapor.\n– No ens oblidem tampoc dels ingredients que consumim crus, com pot ser la verdura i les hortalisses per amanides. En aquest cas, podem netejar-la i tallar-la, deixar-ho eixugar bé i guardar-la a la nevera per utilitzar-la durant tota la setmana. Per exemple, tallem l’enciam i el deixem ben net, i un cop sec el guardem amb bosses hermètiques a la nevera, i així estarà llest per elaborar les amanides de manera ràpida.\n– Un cop cuits tots els ingredients elaborem els plats i els guardem en carmanyoles o bosses hermètiques a la nevera. Si tenim previst consumir aquests plats al final de la setmana, el més recomanable serà guardar-los al congelador i descongelar-los a la nevera amb un dia d’antelació.\nFinalment, recorda que no és necessari que els plats siguin molt elaborats ni complicats. Només es tracta de cuinar de manera ràpida el màxim nombre de plats en poc temps, per aconseguir un menú complet i equilibrat.


Èxit de convocatòria del seminari ERS de recerca en Fibrosi Pulmonar Idiopàtica | Hospital Clínic Barcelona\n20 de desembre de 2016 2016-12-20\nLa Fibrosi Pulmonar Idiopàtica (FPI) és una malaltia pulmonar d'origen desconegut per a la qual no existeix encara una teràpia efectiva, per això la investigació actual té com a objectiu immediat millorar la prognosi i la qualitat de vida dels afectats. La biologia de sistemes i la medicina en xarxa ofereixen moltes possibilitats en l'abordatge de la malalatia, ja que ofereixen una millor comprensió de la seva patobiologia.\nPer tractar de la recerca des d'aquesta aproximació, així com potenciar la col·laboració entre els investigadors, els passats dies 15 i 16 de desembre es va celebrar a Barcelona el seminari "Integrating systems biology approach in idiopathic pulmonary fibrosis research" de l'European Respiratory Society (ERS), organitzat pel Dr. Jacobo Sellarés, pneumòleg de l'Institut Clínic Respiratori (ICR), i la Dra. Maria Molina, del servei de Pneumologia de l'Hospital Universitari de Bellvitge. Com es pot apreciar en la fotografía, el seminari va tenir un gran èxit de participació a nivell internacional.


Amador Mohedano atesta el colp que ningú havia previst a Rocío Carrasco\nEl germà de Rocío Jurado posa en dubte el paper de mare que ha jugat la seua neboda\ndimecres, 26 de maig 2021 - 07:40h\nFa molt temps, Rocío Carrasco va prendre una decisió molt categòrica: bandejar de la seua vida a Amador Mohedano. Va ser representant de la seua mare, i tenia una connexió molt especial amb ella. El problema és que, la seua manera de treballar no convencia a alguns membres de la família. Així que, va acabar girant-li l'esquena.Els seus detractors responsabilitzen a Fidel Albiac, però la realitat és molt diferent.\nRosa Benito continua defensant al seu exmarit. Existeixen moltes teories que li culpen de cometre unes certes irregularitats en la seua gestió professional. Encara que, la tertuliana, assegura que tot és mentida. L'oncle de Carrasco adorava a la cantant. Mai van tindre cap problema treballant junts. I, malgrat els menyspreus que ha patit, sempre donarà recer als seus detractors. Entre ells es troben la filla de 'la Más Grande'.\nRociíto ha decidit trencar el seu silenci, i el seu testimoniatge ha aniquilat a molts membres del clan Jurat. Un dels més perjudicats és el pare de Chayo Mohedano. A cap periodista l'ha sorprés esta enemistat. La seua mala relació és un secret a veus, i molts mitjans han publicat les raons d'esta enemistat.\nEl documental de 'Rocío, contar la verdad para seguir viva', emés per Telecinco ha demostrat que els rumors són certs. La protagonista garanteix que Amador li va trair després de la seua boda amb Antonio David Flores. Segons ella, va cridar a un paparazzi perquè els fera fotografies, i després va vendre el material a una coneguda revista sense el seu consentiment.\nRosa Benito i Amador Mohedano contra María Teresa Campos\nTant Rosa Benito com Amador Mohedano estan molt molestos per les declaracions que va fer María Teresa Campos divendres passat, en l'edició especial del ‘Deluxe’. La matriarca de les Campos va parlar del molt que li ha impactat, des de l'inici, el testimoniatge de Rocío Carrasco en el seu documental i la mateixa Rocío va parlar amb ella en directe a través d'una trucada telefònica.\nLes dos dones es van dir el molt que “es volen” i María Teresa va aprofitar per a arremetre contra Rosa Benito, de qui no entén que haja fet comentaris crítics contra les reveladores declaracions de la seua neboda. “És millor que calle ja”, va dir l'entrevistada, i Rosa Benito no ha tardat a contestar-la en ‘Ya es mediodía’: “Deixeu-me viure, jo he parlat quatre vegades de María Teresa i repetisc que ella no va ser amiga de Rocío Jurado”.\nAmador Mohedano també ha contestat a les declaracions de María Teresa, de la qual creu que ha de retirar-se de la televisió: “Jo crec que és una gran professional, però que ja ha complit amb el seu contingent”, ha dit en una entrevista exclusiva per a 'Sálvame'.\nTambé ha defensat a Rosa Benito perquè, com a col·laboradora que “no va a degollament contra ningú”, per a ell és la millor i li ha fet un advertiment a Rocío Carrasco: "Ella que parle i, quan acabe, ja parlarem els altres".\n«No entenc com una mare abandona als seus fills»\nL'exèrcit Carrasco no esperaven enfrontar-se a un enemic tan poderós. Van subestimar la fúria d'Amador, i ara han de resoldre els escàndols que ha generat. 'Rocío, contar la verdad para seguir viva' està a punt d'arribar a la seua fi, i no permeten que ningú pose en perill el regnat de Rociíto en l'últim moment.\nL'exmarit de Rosa Benito no tenia el valor suficient per a enfrontar-se a la seua neboda, però si ha parlat amb molts periodistes. Durant les setmanes que Telecinco ha donat veu a la filla de la Jurado, ha protagonitzat una sèrie de titulars bastant ofensius. No obstant això, mai s'havia pronunciat d'una forma tan contundent.\nAntonio David Flores ha demandat a la 'Fábrica de la Tele' per acomiadament improcedent. Per a sorpresa de tots, en esta batalla judicial compta amb un gran aliat: l'oncle de la seua exmuller. Un equip de periodistes li ha preguntat què opinava d'este conflicte, i Mohedano ha mostrat la seua total aprovació per este.\nEn veure la sinceritat de l'entrevistat, els reporters han continuat fent-li preguntes. I, una de les seues respostes, ha cridat molt l'atenció: «l'única cosa que puc criticar, és que, no entenc com una mare abandona als seus fills. La resta m'és igual».\nEls mitjans especialitzats no han tardat a fer-se eco d'estes paraules. El representant ha perdut la compassió, i no té cap pudor a atacar a Carrasco sense pietat. Este atreviment resulta bastant sorprenent. Perquè, la seua filla continua mantenint una relació estupenda amb Rocío. Perjudicarà este escàndol a la relació entre Chayo i el seu pare?\n"El retrobament carregat d'atracció entre Sandra Pica i Julen: 'Jo seré ací'" "Carlos Sobera, obligat a donar explicacions: «No s'ha enganyat»"


Ajudes pels col·lectius més desfavorits per la crisi del Coronavirus – Ajuntament de Vidreres\nInici/Actualitat/Ajudes pels col·lectius més desfavorits per la crisi del Coronavirus\nAjudes pels col·lectius més desfavorits per la crisi del Coronavirus\nL’Ajuntament de Vidreres proposa 3 programes d’ajuda que poden ampliar-se amb el temps per adaptar-se a l’evolució de la crisi sanitària actual.\nL’Ajuntament de Vidreres impulsarà en els propers dies línies d’ajuda pels col·lectius més desfavorits directament per la crisi de la Covid-19. Es faran efectius 3 programes d’ajuda:\nEl darrer programa té l’objectiu d’incentivar el sector de restauració i bars. Es farà efectiu mitjançant un concurs d’engalanament de balcons i façanes per la Festa de les Flors amb vals per utilitzar en el sector de la restauració i bars. S’hi destinen 4.000€\nAmb aquestes mesures l’Ajuntament de Vidreres vol contribuir a un doble objectiu: incentivar la reactivació del comerç i activitats econòmiques locals, i simultàniament, ajudar i estar al costat dels vidrerencs directament més afectats per les conseqüències d’aquesta crisi sanitària.\nPer l’alcalde Jordi Camps, “ens preocupem pel benestar dels vidrerencs i vidrerenques, per això estem al seu costat i aquestes ajudes en són una mostra. De moment es proposen aquests tres programes, però el pressupost municipal és prou flexible per adoptar noves mesures tot adaptant-nos a l’evolució de la situació”.\nEn aquesta línia s’han reduït despeses de Festa Major, o s’ha eliminat la partida destinada a la Festa de les Flors que s’ha suspés. Els diners d’aquestes partides es destinen al capítol d’ajudes socials i a la reactivació de l’economia local.


Com parlar amb la seva parella sobre la incontinència urinària - Imatge Corporal I Corporal\nEl patiment de la incontinència empitjora pel tabú de la societat que envolta els fluids corporals. La vergonya i el silenci que acompanyen aquesta condició fan que sigui un tema difícil i incòmode per parlar amb qualsevol persona, especialment amb una parella romàntica. Tot i això, els socis poden ser aliats increïbles, donant suport i ànims.\nSi esteu preparat per parlar amb la vostra parella sobre la incontinència urinària, aquí teniu una guia pas a pas per fer-ho amb la mínima incomoditat o vergonya.\nAbans de la xerrada\nEsbrineu com impactarà la incontinència tots els aspectes de la vostra relació . Parleu amb els vostres proveïdors d’atenció mèdica, cerqueu blocs i articles d’investigació sobre el tema i també reflexioneu sobre les vostres experiències personals. Pot ajudar-vos a escriure punts de conversa per guiar la vostra conversa i fonamentar-vos si us sentiu còmodes.\nPenseu en com la vostra parella rep millor informació\nRessonen més amb les experiències personals? Fets i xifres? Esbrineu què els ajudarà a entendre millor la informació i, a continuació, compartiu-la d’aquesta manera.\nRecopileu eines per ajudar-vos a estar present\nTens un talismà estimat com un cristall, una targeta de deessa, un peluix, etc.? Hi ha tintures que us ajudin a sentir-vos connectats? Què tal una barreja d’olis essencials que podeu difondre? Reuneix tot el que utilitzis per posar-te a terra.\nMirena causa canvis d'humor\nReflexioneu sobre els vostres límits i el que voleu i necessiteu\nFeu un diari, mediteu, pregueu o moveu el vostre cos per què expliqueu a la vostra parella, què voleu que passi com a resultat de la conversa i com voleu que la vostra parella us doni suport.\nAlgunes preguntes a tenir en compte:\nquè és el joc previ per a un home?\nQuin paper voleu que actueu en la vostra assistència sanitària?\nQuan experimenteu una fuita, com voldríeu que reaccionessin? Què se sentiria més solidari?\nEn general, com voleu que abordin aquest tema?\nAlgunes d’aquestes respostes es produiran mitjançant proves i errors, però dedicar temps a reflexionar-hi amb antelació ajuda a avançar la conversa.\nTria un moment per parlar quan puguis estar present\nJust abans d’anar a dormir o enmig de la setmana amb més feina, probablement no sigui el millor moment. Aquí teniu algunes alternatives recomanades:\nJust després de despertar-se en un matí de cap de setmana mandrós\nAssumeix el millor\nSi es tracta d’un soci establert, penseu en totes les converses que heu mantingut amb ells sobre diners, política, sexe, l’estat del vostre sindicat i molt més. Això és simplement un altre. Algú de nou? Confieu que això es pugui manejar.\nComenceu la conversa de la manera correcta\nFeu-los saber que hi ha alguna cosa sobre la qual voleu parlar i que és sensible, incòmode o qualsevol emoció que us senti viva.\nper què a les dones els agrada el porno lèsbic?\nA partir d’aquí, dirigiu-vos al que saben. Són conscients que heu tingut problemes? Han comentat un augment del nombre de viatges al bany? Són completament aliens?\nA continuació, expliqueu-los la vostra experiència fins ara i el vostre impacte en la vostra vida. Utilitzeu els recursos que heu preparat per subratllar l’impacte que té en la vostra vida i la vostra relació.\nFeu-los saber com us poden ajudar\nPrefereixes que no ho facin cas? Fer bromes? Voleu registrar-vos regularment? Porteu roba interior extra a les maletes? Voleu que us ofereixen suggeriments o que us ajuden en totes les coses o alguna cosa entremig?\nSi no sabeu les respostes a aquestes preguntes, està bé. Comparteix allò que se sent veritat en aquest moment i reconeix que canviarà amb el pas del temps.\nAnimeu-los a fer la seva pròpia investigació i treball emocional\nRepeteix després de mi: no és feina meva donar suport a les respostes emocionals de la meva parella davant la meva incontinència (o qualsevol altre problema de salut).\nSovint en les relacions, sobretot heterosexuals, la persona malalta acaba gestionant les seves pròpies emocions, el seu problema de salut i els sentiments de la seva parella. Això no és just per a ningú, especialment per a la persona que lluita.\nolis essencials bons per a la fertilitat\nAixò no vol dir evitar converses vulnerables sobre els impactes que la incontinència té sobre la vostra relació i la vostra vida i sobre els vostres sentiments.\nVol dir que la vostra parella ha de trobar el seu centre de gravetat emocional al voltant d’aquest problema, tant en el moment com a una escala més gran. Això pot adoptar moltes formes diferents, però alguns inclouen: buscar un grup de suport, fòrum en línia o terapeuta; aturar el temps d'espera durant una conversa si s'adonen que s'activen; i, respectant els seus límits.\nAnimeu-los a obtenir el seu propi suport\nTractar els problemes de salut esgota tots els implicats. Assegureu-vos que tots dos tingueu suports més enllà de l’un sobre els quals recolzar-vos quan un o tots dos estigueu a punt. El suport digital compta. Hi ha pròsperes comunitats en línia dedicades a tot tipus de problemes de salut, inclosos blocs, campanyes de xarxes socials i molt més.\nSigues honest sobre els teus sentiments\nNo defugiu de ser reals i crues sobre com us fa sentir la incontinència, així com sobre com afecten les paraules i les accions de la vostra parella. Comprengueu que gran part d’això és la vostra mentalitat (com se sent sobre la seva incontinència i també com se sent sobre com se sent), però sens dubte poden crear un context millor on sentir-se.\nla tiroide pot provocar períodes perduts\nDesprés de la xerrada\nPenseu en portar-los a una cita de fisioteràpia del sòl pèlvic\nEl PT del sòl pèlvic és un tractament cada vegada més comú contra la incontinència. Portar la vostra parella a una o dues visites us pot ajudar a entendre / donar-los noves maneres de donar-vos suport. De vegades, també ajuda a tenir i / o és més fàcil escoltar informació d’un tercer objectiu, que la societat considera un expert. El mateix passa amb altres cites mèdiques.\nNo deixeu que totes les converses sobre incontinència es converteixin\nÉs fàcil que els problemes sanitaris us consumeixin el temps junts. Al capdavall, afecta totes les parts de la vostra vida. Accepteu la creació d’espais intencionats per a altres temes dels quals parleu habitualment. Si teniu problemes amb això, proveu de fer una activitat que consumeixi tota la intensitat, com una pel·lícula, que us ofereixi alguna cosa de què parlar.\nTingueu en compte la possibilitat de fer un registre regular de la relació\nTant si és setmanal com mensual, és una oportunitat perquè vosaltres i els vostres companys us connecteu sobre com us sentiu, què passa bé i què voleu treballar.\nA més, a mesura que canvien la vostra incontinència i els vostres sentiments envers ella, també pot canviar el que necessiteu. Els registres periòdics us ajuden a estar al dia de les vostres necessitats i desitjos canviants.\nLa incontinència urinària és un repte més per a vosaltres i la vostra parella a resoldre junts\nAquests passos us ajudaran a abordar-lo com a equip, a donar-vos suport mútuament de la manera més sana possible i, en conseqüència, a fer-vos més forts.\nBusqueu maneres de controlar la incontinència urinària? Cora’s Bladder Liners van ser dissenyats per dones amb coneixements i fets per eliminar l’ansietat i la por que comporta la pèrdua de bufetes lleugeres.\nper què tinc rampes 2 setmanes abans de la menstruació?\ndetectar uns dies després del període


1 juliol, 2020 - Zeus Manager\nSense categoria Tendencias\nLa generació Z en relació amb els restaurants\nSegurament hauràs sentit a parlar de la generació Z, però potser encara no t'hagis aturat mai a pensar quina relació pot tenir aquesta amb els restaurants. Es tracta d'una generació d'autèntics nadius digitals, acostumada des de la seva infantesa a\nConsejos Marketing para restaurantes Sense categoria\nOptimitza Google Maps per al teu restaurant\nGoogle Maps és part del servei Google My Business, un servei gratuït que ens permet potenciar la presència del nostre restaurant als mapes de Google i en els seus resultats de cerca. Mitjançant una fitxa que apareix al lateral dret dels resultats del\nNeuromarketing, 6 consells per la carta del teu restaurant\nJa hem dedicat en el nostre blog dos articles a la carta del restaurant, també vàrem veure en un altre post destinat a augmentar el tiquet mitjà, com utilitzar la carta de manera estratègica. Avui volem centrar l'atenció en sis\nTres claus per triar influencers per al teu restaurant\nSi ens deixem aconsellar per Simon Sinek, i comencem aquest article preguntant-nos per què el nostre restaurant hauria de col.laborar amb influencers. La primera resposta que podríem oferir, segurament es basaria en el fet que mitjançant l'ús del denominat màrqueting d'influència,