Per què 365 acudits per a culers? | Andreu González\njuny 08, 2015 1760 views No hi ha comentaris\n[Per tastar el llibre, segueix aquest enllaç.]\nFa uns sis anys, una mica després que el Barça guanyés per segon cop la màxima competició europea de clubs, la Lliga de Campions, quatre escriptors ens vam ajuntar a casa de l’Armando Luigi per parlar de parir un llibre conjunt. Érem l’esmentat autor a més de Luis Fernández Zaurín, Juan Pablo Caja i jo mateix.\nD’aquella nit del carrer del Bruc en van sorgir una pila d’idees esbojarrades sobre què podíem fer plegats. Un llibre humorístic, això era clar. Una d’aquelles idees primigènies va ser el germen de 100 motius per ser del Barça (i no ser del Madrid). Finalment, per raons que ara no vénen al cas, només vam ser l’Armando i jo qui vam tirar endavant el projecte. El vistiplau per escriure’l va arribar molt ràpid: l’editorial Cossetània va veure clar que hi havia un llibre el mateix dia que va rebre la idea.\nCom que el llibre va ser un petit èxit, vaig decidir reincidir, però en solitari. Se’m va acudir de fer una adaptació en clau blaugrana dels Moments estel·lars de la humanitat de Stephen Zweig. El llibre es va titular 100 moments estel·lars del Barça, un recorregut per la història del club en capítols breus, de dues o tres pàgines, que abastava des de la fundació del FCB fins a la Champions de 2011. Val a dir que era un recull documentat fins al punt que em vaig desplaçar a la final de Wembley per ser testimoni directe de la consecució de la Lliga de Campions. Tot en nom de la fidelitat als fets i no pas per esbarjo.\nL’any passat (2012) encara em van venir al cap tres idees de llibres blaugranes. Una era la continuació de 100 motius, que es podria haver dit 100 motius MÉS per ser del Barça. La segona, un llibre a cavall entre la divulgació i la provocació: Els perquès del Barça (en al·lusió al reguitzell de “por qués” que va deixar anar Mourinho en una roda de premsa de trist record). La tercera, un llibre d’acudits. Aquesta última és la que vaig acabar portant a terme, d’acord amb el criteri de la meva agent, Sandra Bruna, i de l’editorial.\nEl més curiós del cas és que mai no s’ha fet un llibre d’acudits sobre el Barça i 365 acudits per a culers és el primer. El millor club del segle XXI ha generat biografies de presidents, jugadors i massatgistes. Històries del camp, de l’entorn mediàtic i de triomfs esportius. Reculls de cròniques i estadístiques. Llibres de fotografia. Llibres d’humor com ara Avui patirem o 100 años de buen humor. Però també una mà d’acudits, a part de les vinyetes, que no havien estat recollits en un llibre. Almenys fins ara.\nEl primer que salta a la vista és que tres quartes parts del llibre van contra el Madrid. Així que es tracta d’un llibre molt antimadridista no perquè jo ho sigui, sinó perquè el culer mitjà, el que ha ideat els acudits que m’he limitat a recollir, ho és. Tampoc no és difícil d’entendre per què això és així: quan el Campionat de Catalunya va ser relegat a un segon terme per la creació de la Lliga, el màxim rival del Barça va deixar de ser l’Espanyol i va passar a ser el Reial Madrid.\nPel que fa a l’ordenació, vaig decidir que la marquessin les línies de l’equip blanc: porter, defenses… I després entrenadors, presidents, jugadors galàctics… Hi ha llenya per a tothom. Fins i tot algun acudit vintage que apel·la a la memòria de les últimes dècades del lector culer.\nQuant a les font dels acudits, tots s’han trobat a Internet. La majoria en fòrums blaugranes. D’altres, en fòrums colchoneros (també força antimadridistes). Algun remenant entre la premsa esportiva. Algun altre, traduint-lo de l’anglès, el francès o l’italià, lligues per on han passat alguns jugadors objecte d’escarn. Finalment, algun acudit és una piulada del Twitter reconvertida en format d’acudit. El resultat és un llibre heterogeni, ja que aplega ocurrències dolentes però clàssiques, i per tant inevitables, amb d’altres de més originals però poc conegudes.\nCom el lector es pot imaginar, 365 acudits per a culers és un llibre que es podria allargar in aeternum. Perquè hi ha silencis clamorosos sobre Ibrahimovic, Bojan, Ronaldinho, Rochemback… I també de ben recents sobre el Milan i el 4-0 a Can Barça –de fet, me’n sé un parell que ara, per motius d’espai, no explicaré.\nM’he permès d’incloure-hi un parell de picades d’ullet a l’humor del país. Una, fent servir un mot que en Jordi Rubirosa ha patentat en les transmissions de bàsquet (el gal·licisme apostlofant). Una altra, plantejant un acudit a l’estil Eugenio. Ja llençat, fins i tot me’n vaig inventar un parell –no recordo quins, i ho dic de debò.\nUn punt que vull també esmentar és la inevitable pèrdua d’actualitat de qualsevol llibre. Quan el vaig escriure, Messi portava 3 Pilotes d’Or i no 4. Però com que havia fet una mà de correccions i l’editor estava fregit, no vaig gosar dir-li: “Canvia, si us plau, el 3 pel 4 i viceversa”. L’edició d’un llibre sovint s’acaba convertint en una contrarellotge i vaig témer que el Josep Maria Solé, una persona habitualment tranquil·la, em preguntés si calia corregir el recull per quarta vegada.\nEn fi, m’atreveixo a convidar al lector que s’endinsi en aquest bany de saviesa blaugrana administrada en píndoles de bon humor. Una per a cada dia de l’any, més una propina per a anys de traspàs. Que com diu la dita, “qui molt vol viure, de tot s’ha de riure”.


El 28 de febrer a les vuit del vespre s'iniciarà la seu vacant, el temps que passa des que un pontífex mor o renuncia fins que s'escull el seu successor. Hi participaran 120 cardenals de tot el món i Benet XVI no formarà part del procés\n3 min. Barcelona 11/02/2013 13:46\n260x366 El Papa en un acte el maig del 2005 / REUTERS El Papa en un acte el maig del 2005 / REUTERS\nLa seu vacant –el temps que passa des que un Papa mor o renuncia fins que s'escull el seu successor– començarà el 28 de febrer a les vuit del vespre (hora romana), segons ha anunciat el pontífex. "Per Pasqua hi haurà un nou Sant Pare", ha assegurat el portaveu vaticà Federico Lombardi. Tot i això, Lombardi no ha pogut concretar més el calendari que es posa en marxa l'1 de març. "Ens enfrontem a una situació nova", ha afegit. L'última renúncia papal va ser fa 700 anys, i tots els Papes escollits després han mort al càrrec. Aquest és el primer cas en molts segles en què el pontífex és viu durant l'elecció del seu successor. El que està clar és que Benet XVI no participarà en el procés per escollir el nou Papa.\nEl diari italià ' La Stampa' publica un infogràfic molt detallat en què explica com funciona el conclave.\nEs convoquen els cardenals\n120 cardenals de tot el món viatjaran a Roma. Són coneguts com els prínceps de l'Església −hi ha arquebisbes de grans ciutats i caps de dependències del Vaticà−, i un d'ells serà escollit Papa.\nEs convoca el conclave\nL'elecció es fa en secret, en un acte únic al món. Els cardenals es tanquen al Vaticà per decidir el successor. El procés pot durar dies, i en segles anteriors havia durat fins a setmanes, mesos o anys. El mot 'conclave' fa referència precisament al fet que es tanquen amb clau, perquè tenen prohibit establir cap contacte amb l'exterior.\nEs vota a la Capella Sixtina i els detalls tampoc no es revelen. La pena per trencar el silenci és l'excomunió. Cada cardenal vota en una targeta, es compten els vots i es llegeixen en veu alta. Fa falta una majoria de dos terços dels vots. S'uneixen totes les targetes amb fil i agulla i finalment es cremen. És l'esperat moment de la fumata blanca, visible per les multituds que esperen a la plaça de Sant Pere. El fum blanc indica que ja s'ha nomenat el nou Papa, i el negre, que cap candidat ha obtingut prou vots.\nS'anuncia el nou pontífex\nEl nom del successor no es revela immediatament. Després de rebre la felicitació de tots els cardenals, cal emprovar-li els vestits. El sastre papal té llestes totes les talles, però s'han de fer uns últims ajustos. Finalment, arriba el tradicional anunci des del balcó de la basílica de Sant Pere: "Annuntio vobis gaudium magnum; habemus Papam" [Us anuncio un gran goig; tenim Papa]. Després de pronunciar algunes paraules, el Papa dóna la benedicció 'urbi et orbi' [per a la ciutat i per al món].


Un sector que es recupera i suma nous projectes - Diari de Terrassa\nL'activitat constructiva s'ha revifat a Terrassa després del llarg parèntesi que va suposar la crisi del sector.\n17.02.2020 | 18:53\nEl sector de la construcció a Terrassa gaudeix de dinamisme i s'ha recuperat després del parèntesi que van significar els anys més durs de la crisi. Ara bé, l'any 2019, els projectes de noves construccions de pisos i cases a Terrassa van entrar en una fase d'una certa estabilització. Així es desprèn del nombre de sol·licituds de llicències per alçar nous habitatges que el 2019 va rebre l'Ajuntament de Terrassa. En concret, el Servei d'Urbanisme municipal va registrar peticions per edificar un total de 476 habitatges de nova planta (46 en cases -promocions unifamiliars o bifamiliars- i 430, en plurifamiliars - blocs de pisos-), segons les dades provisionals de l'Ajuntament.\nAquesta xifra va ser menor que la d'un any abans, el 2018, en què el nombre de pisos projectats va arribar a 784 (70 de tipus unifamiliar/bifamiliar i 714, plurifamiliars). La xifra del 2019 apunta d'aquesta manera a una certa desacceleració de l'activitat constructiva de nous habitatges, que sembla confirmar-se amb les primeres dades relatives a 2020. En aquest sentit, i fins al 7 de febrer, a l'Ajuntament han rebut sol·licituds de llicència d'obres majors per a 22 habitatges (4, en cases). A les mateixes dates del 2019, la xifra s'elevava a 68 immobles (només 4 corresponien a habitatges unifamiliars).\nEl fet que es comenci a parlar d'una nova bombolla immobiliària; les incerteses sobre la situació econòmica; i l'obligació fixada per l'Ajuntament de Barcelona de dedicar un 30 per cent de la superfície a pisos de protecció oficial en promocions residencials que superin els 600 metres quadrats, siguin de nova creació o reforma integral, poden haver contribuït a l'alentiment del sector. Amb tot, les xifres del 2019 sobre\nles sol·licituds per construir nous habitatges continuen sent molt més favorables que ens els anys més durs de la crisi. El pitjor a Terrassa en aquest sentit va ser el 2014, quan l'Ajuntament tan sols va rebre peticions de llicència per construir 15 immobles (tot, cases). De fet, durant el període entre el 2011 i el 2016, les grues van pràcticament desaparèixer de l'horitzó de la nostra ciutat.\nA nivell de tot el territori, les dades presentades el gener pel Col·legi d'Arquitectes de Catalunya (que ha de visar cada projecte de nova edificació que es presenta davant l'Ajuntament) venen a confirmar la tendència manifestada a Terrassa. El 2019, al conjunt\nde Catalunya, es van visar un total de 15.853 habitatges, cosa que va suposar un increment del 8,6 per cent respecte a les dades del 2018, si bé l'increment va ser entre un 30 i un 40 per cent menor que en anys anteriors.\nA Barcelona ciutat va destacar que l'any passat hi va haver un creixement del 33,1 per cent en la superfície visada. Principalment a causa de l'augment dels projectes en el sector terciari, com la construcció d'oficines o naus industrials. I és que en aquest àmbit concret, l'increment de la superfície visada va ser del 217,8 per cent. A aquesta alça hi va contribuir decisivament la construcció d'un gran complex industrial a la Zona Franca i d'oficines al districte del 22@.


Inalte > Inicio > Comunitats de veïns > Manteniment elèctric\nDes de l’any 2003, amb l’entrada en vigor del Reglament Electrotècnic de Baixa Tensió, existeix l’obligatorietat de tenir contractat un servei de manteniment elèctric en Edificis de Vivendes amb potència màxima admissible superior a 100kW. En la pràctica aquesta dada es confirma per a edificis de aproximadament més de 15 veïns. Si té dubtes sobre la necessitat en el cas de la seva Comunitat, posis en contacte amb nosaltres i l’assessorarem sense compromís. El contracte de manteniment inclou la realització d’una revisió a la seva instal·lació de forma anual i la cumplimentació del conseqüent dictamen que reflectirà el seu estat.\nA més de per la seva obligatorietat legal, és molt important mantenir la instal·lació elèctrica comunitària en perfecte estat per a poder evitar accidents.\nConsulti’ns sobre les possibilitats de realitzar manteniment elèctric en la seva Comunitat i obtingui benefici a nivell individual, ja que els oferim ofertes als nostres serveis per a qualsevol veí de la Comunitat.


Cróniques infantils masculí 2 i 3 de febrer - Club Handbol Igualada\nCróniques infantils masculí 2 i…\nAcadèmia Igualada CH Igualada Infantil A 27 – HANBOL RIBES 1 17\nQuatre partits jugats d’aquesta segona fase, quatre guanyats! Partit amb una primera part molt ben jugada i on s’ha marcat la diferència desde un bon inici. En la segona part, tot i les impressisions i alguns errors per part d’ambdós equips, la dinámica ha estat la mateixa i s’ha assolit una victoria molt merescuda.\nJugadors: Aitor Doncel, Jan Tardà, Xavier Malpartida, Santi Cuevas, Guerau Llansana, Oriol Pou, Oriol Cirera, Ot Palmés, Arnau Albareda, Arnau Vargas, Roger Trull i Aniol Gumà.\nContinua la ratxa d’els infantils masculins B, tres de tres amb un altre bon partit de tots els jugadors i dels seus entrenadors.\nVam haver de llevar-nos d’hora aquest diumenge per poder gaudir d’aquest contra l’Handbol Ribes B.\nEl partit va començar amb un tanteig dels dos equips, cada un intentant buscar el punt feble de la seva defensa. Els nostres ho van trobar de seguida, amb un joc pels extrems, gràcies això van marxar en el marcador per una diferència de 3 gols. En defensa van estar formidable, es nota molt que ho estan treballant molt en els entrenaments, impedint que el Ribes ataques amb comoditat, i portant moltes vegades que el Ribes ataques en joc passiu. Amb aquesta tònica va arribar el descans amb el resultat de 16 a 9.\nLa segona part va començar amb els nostres jugadors una mica relaxats, amb faltes d’exclusions de 2 minuts, que van aprofitar el Ribes per retallar el marcador a 21 a 12 el minut 11, llavors van demanar temps mort per arreglar les coses i a la sortida van canviar les coses, llavors vam poder veure el millor joc dels nostres, amb una defensa ben plantada que tallava tots els atacs del Ribes, i en atac jugant una altra vegada amb els extrems i fent transicions rapides que res podia fer l’equip contrari per aturar-les.\nAixí va acabar el partit amb el resultat de 25 – 15.\nContinuem veient la millora en cada partit que passa, i el treball que realitzen en els entrenaments seguint així veurem grans resultats a final de la temporada.\nVa jugar : Jan M, Guillem, Anton, Adrià, Jordi, Raul, Jan R, Quim, Àlex, Jan M\nAnteriorPublicación anterior:Victória important pel sènior masculíSiguientePublicación siguiente:Bon resultat i bon joc per el Cadet masculí B


EL CONSELL DE LA NO-RESPOSTA « Plataforma de Veïns Afectats del Barri del Congrés\n« El Districte vol impedir que l’Associació de Veïns faci servir el seu teatre\nSi hagués de descriure en una sola frase el que els veïns assistents han sentit en tot moment, hauria de dir que ha estat “El consell de la no-resposta”. Evidentment, ja portem prou consells de barri com perquè els/les ciutadans/es que hi van hagin pogut treure les mateixes conclusions: el govern del Districte de Sant Andreu ni hi és a Congrés-Indians, ni se l’espera. Us en faig un resum:\nHem començat amb la Modificació del Pla General Metropolità (MPGM) dels terrenys del Canòdrom per encabir-hi equipaments. La Directora de serveis tècnics ens ha explicat que el pla urbanístic segueix endavant. Però quan li hem preguntat al Regidor Raimon Blasi sobre si l’operador privat que ha de fer el poliesportiu a Concepción Arenal encara segueix interessat, ens ha contestat que aquestes coses són complicades, que si herències cap aquí, que si problemes de propietat cap allà… o sigui, NO-RESPOSTA.\nEn el mateix àmbit, li hem preguntat si tiraria endavant el pla d’equipaments acordat amb les entitats. La contestació ha estat que estan mirant de resituar els equipaments perquè no tapin l’edifici de la grada, i que han de resoldre al·legacions, però que estiguem tranquils perquè (ATENCIÓ, NOVETAT, ÉS LA PRIMERA VEGADA QUE HO DIUEN) el govern de CiU recolza el pla acordat. Deu d’haver oblidat que en el projecte de Pla d’Actuació del Districte que vam haver d’obligar-lo a retirar, deia “definir el contingut del pla d’equipaments del Canòdrom”.\nA aquestes alçades s’ha de definir? El que cal és establir prioritats, però no continguts. Una altra NO-RESPOSTA. Però el millor ha estat quan ha dit que la MPGM del Canòdrom es va fer a corre-cuita. Sembla ignorar que les entitats van treballar el pla d’usos durant 6 anys, dels quals els 2 darrers es van dedicar a projectar els equipaments i el pla urbanístic. Ignorància o justificació de la seva inacció?\nA continuació hem parlat del Pla d’Ascensors. A la pregunta del sr Jordi Flores, de la Plataforma de Pistes Vèlia, sobre si hi hauria convocatòria d’ajuts el 2012, i després de que aquest veí constatés que ha sortit una convocatòria que només afecta a ascensors a mig fer però no n’accepta de nous, el regidor ha dit que impulsaran el pla. El que no ha definit és com, doncs ha donat tres possibles solucions que estan en l’aire a l’espera dels pressupostos del 2013. Una altra NO-RESPOSTA.\nCom a tots els consells de barri, el tema que presentaven a continuació era el de la Xarxa ortogonal d’autobusos. Després de vàries preguntes sobre costos, tarifes, etc, aquest conseller ha fet notar al Regidor que el barri del Congrés perdrà l’autobús nº20, que porta la gent gran des de la plaça del Congrés al CAP Maragall, i que cap altra línia el substituirà perquè cap ni una recorrerà el passeig Maragall fins a St Antoni M Claret.\nTambé hem fet notar que si no es mantenen els busos de barri l’accés a l’hospital de referència, Sant Pau, queda anul·lat. La resposta, com no podia ser d’altra manera, ha estat que tot això està en revisió i ja s’aniran fent modificacions. O sigui, una altra NO-RESPOSTA. Per acabar la discussió, hem demanat al regidor que en cada barri presenti un mapa de detall i no només el mapa de ciutat. El que han estat presentat als consells és un mapa que no permet fer-se una idea clara de les afectacions en cada veïnat. Això no és participació.\nFinalment, en l’apartat de precs i varis han sortit temes d’incivisme i inacció de la Guàrdia Urbana (no era un dels eixos del mandat?), i una pregunta sobre quan començaran les obres d’arranjament del local de l’Associació de Veïns. Tant unes preguntes com l’altra han quedat sense resposta concreta, o millor dit, amb NO-RESPOSTES.\n27 setembre 2012 | Paraules clau: ajuntament, autobuses, Barcelona, Canodrom Meridiana, Congrés-Indians, Consell de Barri, Districte de San Andreu, Linea 20, Pla octogonal, plan de los ascensores | Tema: El nostre barri, Incivisme, Raimond Blasi


El recital de Roberto no evita la victòria de Punxa - Superdeporte\nEl recital de Roberto no evita la victòria de Punxa\nGran partida de la Lliga de raspall al trinquet de Guadassuar\nj. cano @jampilota 13.02.2020 | 11:32\nPunxa evita que la pilota arribe al tamborí en la partida de la Lliga Bankia de raspall disputada ahir al trinquet de Guadassuar. FUNPIVAL\nPunxa evita que la pilota arribe al tamborí en la partida de la Lliga Bankia de raspall disputada ahir al trinquet de Guadassuar.\nLa Lliga Bankia de raspall va encetar ahir al trinquet de Guadassuar la sisena jornada de la fase regular amb una gran partida en la qual van sumar els dos equips. El representatiu del Genovés de Punxa, Tonet IV i Néstor va aconseguir dos punts per la victòria i el de Villanueva de Castellón de Marrahí, Roberto i Gabi un per arribar a 25.\nEl començament va ser prou clar per al trio del Genovés, que va guanyar la reballada i va triar anar al dau. La treta de Punxa i les rematades posteriors de Néstor van decantar el joc inicial. El següent novament va ser per als blaus, en este cas amb Tonet IV com a gran artífex per la contundència dels seus colps entre el 6 i el 8. I en el tercer, Punxa tornava a matar amb el traure, esta vegada amb tres quinzes directes. El quart va ser de Néstor, molt encertat ahir en la definició, en aprofitar la segona jugada que va propiciar el seu rest.\nA l'escala es murmurava un ràpid desenllaç. Sobretot perquè semblava que el trio de roig havia caigut en el desànim. Tornaven els fantasmes del passat, els del mal començament de la Lliga que havien desaparegut en les tres darreres partides, on l'equip havia reviscolat sent, precisament, un equip.\nPerò es van animar els representants de Villanueva de Castellón. Primer Roberto i amb ell Gabi. Les línies capdavanteres pegaven, avançaven metres i finalment tancaven els quinzes, per a posar el marcador en 15-5.\nA continuació es va completar un joc espectacular. Amb tres vegades val per a Punxa, que finalment va sumar al dau, i dues per a Marrahí. S'estava jugant de poder a poder, encara que el trio del Genovés va donar un colp d'autoritat en frenar la reacció dels rivals (20-5).\nFrenar momentàniament, perquè Roberto es tirar a l'esquena al seu equip. Per les mans que va traure el pilotari d'Alzira bé val pagar una entrada. Restant i carregant, evitant al totpoderós Tonet IV i fent patir a Punxa. Marrahí i Gabi se'n van pujar al carro, cadascun aprofitant les seues virtuts. El marcador havia canviat a iguals a 20 i la gent estava encantada per la brega.\nI bona lluita hi hagué en els tres parcials següents, que van caure al dau, amb la qual cosa van guanyar Punxa, Tonet IV i Néstor.\nPunxa i Marrahí van fer una competició, un duel a veure qui treia millor i qui allargava més la pilota jugant d'aire, bot de braç i inclús de rebut. I al mig era continu l'intercanvi de colps, forts i ajustats. A Néstor i Gabi els corresponia estar a l'aguait, atents per a parar les escomeses dels rivals o donar el colp de gràcia si l'ocasió era propícia. En este punt d'equilibri, la balança es va decantar un poc més del costat del trio del Genovés.


Redacció 10 de març 2022 sobirania Estatut Estatut de Cura\nLes Fundacions Darder-Mascaró organitzen, per al proper diumenge 13 de març, un acte de commemoració del 45è aniversari de l’Estatut de Cura al mateix Santuari ubicat al Puig de Randa (Algaida) on les forces progressistes i nacionalistes es congregaren l’any 1977 per presentar l’avantprojecte.\nL’homenatge a aquell moment històric, que fa 45 anys va comptar amb el suport de l’Obra Cultural Balear, Unió de Pagesos, el Congrés de Cultura Catalana i els sectors més intel·lectuals del país, reb ara el vist-i-plau del sindicat STEI, MÉS per Mallorca, l’ASM, Jovent Republicà, Mallorca Nova i la pròpia Obra Cultural Balear.\nL'Estatut d'autonomia per Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera, conegut com l'Estatut de Cura de 1977 reconeixia l’autonomia absoluta per cada illa i el dret a l’autodeterminació, l’oficialitat de la llengua catalana i la possibilitat de federació entre els Països Catalans.\nEls i les joves de Mallorca Nova varen publicar un article en aquest mateix portal sobre la rellevància de l'Estatut de Cura.\nJornades ILLES BALEARS, FUTURS EN XARXA - 19 de març, 10h


gran tour: Els Buddenbrook\nEls Buddenbrook va ser la primera novel·lassa de Thomas Mann que vaig llegir, i no ho vaig fer en alemany sinó en català, en la traducció de Joan Fontcuberta de la MOLU. Crec que llavors encara no havia començat a llegir literatura alemanya en original i amb tanta freqüència com ho faria a partir d’aquell moment. Vaig llegir Els Buddenbrook a l’illa d’Eivissa, on aleshores vivia i treballava. Era el segon curs que feia de professor de Secundària i m’havien destinat a Sant Antoni de Portmany. Per primera vegada impartia llengua alemanya a un institut, a l’IES Quartó de Portmany. L’any anterior l’havia fet a Formentera i hi havia fet classes de llengua i literatura catalanes. A més d’alemany, a Sant Antoni també m’havien fet fer classes d’Història d’Espanya a l’horari de vespre, a Nocturn. Hi havia algun dia que acabava de fer feina a les onze de la nit i l’endemà començava a les vuit del dematí. De tot això ja en fa onze anys.\nAixí com tenc apuntat al llibre, Els Buddenbrook vaig acabar de llegir-lo al mes de novembre de 1995. Me’n devia dur la novel·la a Punta Galera, una de les més belles cales de Sant Antoni enfilant el camí de Corona i on solia anar-me’n a banyar amb bicicleta. Però sobretot record la imatge de llegir estirat al llit petit d’aquella habitació minúscula en aquell pis d’aquell edifici semblant a qualsevol altre de mal fet i mal condicionat d’aquella urbanització turística, una nit d’hivern que la humitat es calava per les parets i travessava la porta de vidre que mal tancava la sortida al balconet. El balconet era la bondat dels dies de sol i donava als darreres dels altres blocs de pisos construïts allà pels anys seixanta, setanta. Gaudia enormement de la lectura. Era la primera vegada que una historia de la meva vida de lector transcorria a la ciutat de Lübeck, la ciutat on va néixer Mann. Així com diuen els americans dels EEUU, la ciutat és a la meva llista. Em fascinava la personalitat d’un dels fills de la decadent nissaga, el caràcter del qual li feia impossible que se sentís còmode, feliç i integrat en la inequívoca i inqüestionable tradició familiar. Em recordava l’obra un pèl més costumista de Rusiñol.\nCategories 1992, 1993, 1995, Diari, Eivissa, Formentera, Literatura Alemanya, Mann Thomas


Català, 1195 results 1195\n1195 Descripció arxivística results for Vitralls emplomats\n1195 resultats directament relacionats Exclou els termes específics\nES ES MDB 3-401-02-05-03-01-RIG-0482-004\nFotografia de fragment de projecte de motiu decoratiu per a vitrall amb l'escut d'armes de Biscaia, amb la part inferior esquera de l'escut. On es veu l'urpa esquerra. En la part posterior es veu el perfil del dibuix de l'escut\nFotografia de fragment de vitrall de motiu decoratiu per a vitrall amb l'escut de Biscaia, amb la part superior esquerra de l'escut.\nES ES MDB 3-401-02-05-03-01-RIG-0482-001\nFotografia de fragment de projecte de motiu decoratiu per a vitrall amb l'escut d'armes de Biscaia, amb la part superior esquerra de l'escut. On es veu un fragment del cap del lleó amb i l'urpa esquerra subjectant l'escut, en la part superior un fragment de la cartel·la amb el text: VIZ. En la part posterior es veu el perfil del dibuix de l'escut\nResultats 1 a 100 de 1195


PERFECCIONAMENT - Club Bàsquet TarragonaClub Bàsquet Tarragona\nHome / LEB Plata / PERFECCIONAMENT\nLEB Plata 16 de setembre de 2021 , by CB Tarragona Sense comentaris a PERFECCIONAMENT 50\nL’ Ibersol CBT afronta aquest cap de setmana la tercera jornada Lliga Catalana EBA, un partit per seguir en la construcció de l’equip tant a nivell físic com tècnic i tàctic de cara a l’inici de la competició de lliga regular.\n“Aquests partits ens serveixen per corregir errades i anar perfeccionant el que volem a la pista. Anem progressant cada setmana. Hem de millorar sobretot en defensa i a partir d’aquí anar construïnt el nostre atac”, comenta l’entrenador tarragoní.\nPel que fa al rival, el CB Valls “És un equip que cada any ha anat millorant la seva plantilla. Serà un rival dur, amb molta ambició i motivació. El seu joc interior és molt potent sobretot al rebot, i també haurem de tenir especial atenció al Oriol Besora que és determinant en el joc exterior.”, explica sobre el CB Valls.\nEl CB Valls – Ibersol CBT correspon a la tercera jornada de la Lliga Catalana EBA i es jugarà al Pavelló Joana Ballart el dissabte 18 a les 19h.\n« Previous Article GALERIA FOTOS IBERSOL CBT - BRISASOL CB SALOU\nNext Article » EL NOU IBERSOL CBT JA GUANYA\ncbtarragona derbi ibersol cbt lliga eba pretemporada serrallo


Soc beneficiari d'una assegurança de vida\nL'Impost sobre Successions i Donacions grava la percepció de quantitats per part de persones físiques beneficiàries de contractes d'assegurances sobre la vida, quan la persona contractant del segur siga diferent a la beneficiària.\nAmb la finalitat de cobrar l'assegurança sobre la vida sense esperar la tramitació de l'herència, és habitual practicar una autoliquidació parcial de l'Impost pel valor de la pòlissa.\nLes entitats asseguradores no poden fer efectiu el pagament de la pòlissa si no es justifica haver autoliquidat l'Impost.\nQueda subjecta a l'Impost:\nLa percepció de quantitats per part de les persones beneficiàries de contractes d'assegurances sobre la vida a conseqüència de la defunció de la persona contractant assegurada (segur individual) o de la persona assegurada (assegurança col·lectiva), quan la persona contractant o l'assegurada, segons el cas, és una persona diferent de la beneficiària\nPercepció de quantitats d'una assegurança d'accidents quan tinga la seua causa en la defunció de la persona assegurada\nRecorde que el tractament fiscal de les prestacions de les assegurances de vida depén de qui siga el beneficiari. Quan el contractant (o prenedor) del segur és la mateixa persona que el beneficiari, la prestació estarà subjecta a l'Impost sobre la Renda de les Persones Físiques. Quan el prenedor del segur no és la mateixa persona que el beneficiari, la tributació es realitza segons l'Impost sobre Successions i Donacions, com a successió.\nTambé és possible que es produïsca fet imposable en el cas d'assegurances de vida per a cas de supervivència de la persona assegurada (assegurança col·lectiva) i en cas de defunció de la persona assegurada que siga diferent de la contractant (assegurança individual). En aquests casos, l'Impost s'autoliquida per la modalitat de Donacions i es merita el dia en què la primera o única quantitat a percebre és exigible per la persona beneficiària (enllaç a Donacions).\nEls beneficiaris de les assegurances de vida. És a dir, qui percep la prestació derivada d'un contracte d'assegurança de vida o d'accidents.\nImport percebut per la persona beneficiària.\nSi la prestació consisteix en un capital, el valor que s'ha de declarar és la quantitat que s'adquireix.\nSi el que es percep és una prestació periòdica o vitalícia, serà el valor actual de les rendes futures.\nEn tots dos casos, l'entitat asseguradora ha de certificar la quantitat a percebre.\nAquesta quantitat se suma a la resta de béns i drets de l'herència que corresponen a la persona beneficiària, a l'import de la qual s'acumula.\nPer a les reduccions, tarifa, coeficient multiplicador i deute tributari, consulte aquests apartats en la secció "Successions" (enllaç).\nDia de la defunció de l'assegurat, o quan adquirisca fermesa la declaració de defunció de l'absent.\nHaurà de presentar el model 650. Més informació sobre la presentació en la secció de "Successions" (enllaç)\nA més de la documentació que haja de presentar a conseqüència de l'adquisició de béns per herència, llegat o qualsevol altre títol successori (veure) Enllaç a la pàgina de Successions haurà d'acompanyar l'autoliquidació de la següent documentació:\nRelació descriptiva de pòlisses d'assegurances (document privat o model 742)\nCòpia de la pòlissa d'assegurança o certificat de la companyia asseguradora que haurà de contindre les dades següents:\nData del contracte d'assegurança\nIdentitat dels beneficiaris\nNIF del difunt i dels beneficiaris\nSi els beneficiaris són els hereus, haurà d'incorporar:\nCòpia del certificat d'últimes voluntats\nActa de declaració d'hereus\nSis mesos des de la defunció del causant.\nConsulte els supòsits i condicions en els quals es pot sol·licitar una pròrroga de la presentació en la secció de "Successions" (enllaç).


En un debat entre alcaldables, sense Valls ni Bou, els candidats s'avenen a expropiar pisos i fixar topalls de preu\nDebat d¡alcaldables de Barcelona sobre habitatge CÈLIA ATSET\nBarcelonaLa pugna entre Ernest Maragall i Ada Colau pel 26 de maig s'ha traslladat, també, en el problema de l'habitatge. Tots dos han mostrat diferències en el debat entre alcaldables dedicat, exclusivament, al dret a l'habitatge i que han organitzat les entitats promotores de la mesura del 30% (PAH, Sindicat de Llogateres, Federació d'Associacions de Veïns de Barcelona i Assemblea de Barris per un Turisme Sostenible). Tot i que estaven anunciats, a última hora no hi han assistit els alcaldables del PP ni de Barcelona pel Canvi-Ciutadans, Josep Bou i Manuel Valls. Els assistents, tot i que amb matisos, han valorat positivament mesures per regular el preu del lloguer i per expropiar pisos buits a mans de grans tenidors. Tots han defensat, també, el creixement turístic zero en termes quantitatius i només la CUP ha avalat que la xifra de turistes que visiten la ciutat vagi a la baixa. El debat ha tingut un moment de tensió, quan l'activista Lagarder ha interromput la sessió amb la cara ensangonada assegurant que no li havien deixat entrar i ha llançat una pregunta a Colau: "Quantes persones sense sostre han mort aquest mandat?" "Més de 200", ha respost ell mateix abans de ser expulsat.\nLa regulació de lloguers ha sigut, precisament, el punt que ha enfrontat de manera més clara Colau i Maragall, perquè l'actual alcaldessa ha recelat del decret llei que vol aprovar el Govern "a cinc dies de les eleccions", mentre que el republicà ha acusat la candidata dels comuns de preferir que l'aprovació la faci el Congrés i no la Generalitat. Ernest Maragall ha confiat en el decret llei amb què treballa el Govern, que ha dit que donarà capacitat a l’Ajuntament de Barcelona perquè tingui la seva pròpia competència. "Estarem en condicions immediatament després de les eleccions de regular el lloguer", ha sentenciat Maragall, que ha assegurat que cal fer-ho "ja".\nAda Colau, al seu torn, ha sigut molt crítica amb el fet que el Govern hagi fet l’anunci d’aquesta regulació "a cinc dies de les eleccions" quan, segons ha apuntat, al principi del mandat només es van avenir a fer un índex però no una regulació. També ha recordat que al president espanyol Pedro Sánchez "li van tremolar les cames" a l’últim moment amb el tema de la regulació, però que els comuns ho posaran com a condició per a qualsevol govern. "És qüestió només de voluntat política", ha remarcat. Maragall ha respost a l’atac acusant-la de preferir que la regulació l’aprovi el govern espanyol –ha dit que a Pedro Sánchez li tremolen les cames de manera "sistemàtica"–. "Vostè tria els seu socis", li ha etzibat, i Colau ha respost preguntant-li per què no ho han fet fins ara i ha demanat que "no enganyin la gent", perquè diu que els juristes consideren que "la via catalana és molt difícil". La CUP ha lamentat que ni ells ni les entitats no han vist el contingut del decret de la Generalitat.\nPer la seva banda, el candidat socialista Jaume Collboni proposa establir un "preu topall per barris i zones" i que els petits propietaris que estableixin preus de lloguer per sota d’aquest topall puguin tenir desgravacions fiscals, en l’IBI i l’IRPF. A més, el socialista també ha apostat perquè l'ajuntament pugui avalar famílies que estiguin en risc de ser desnonades. Per la seva banda, Albert Civit, de Junts per Catalunya, demana fer servir l’índex de referència dels preus de lloguer que va crear la Generalitat fa un any. "Cal lloguer assequible, que no només sigui un topall per dalt, sinó que els preus baixin un 25% per sota de preu de mercat", ha defensat. Civit, a més, ha defensat crear un parc "privat de lloguer assequible" a banda d’un parc públic. En aquest punt, la candidata de la CUP, Anna Saliente, ha apostat també, per crear una constructora pública.\nIntercanvi de retrets sobre la gestió del passat\nEl candidat republicà ha defensat que la "crisi de l'habitatge ve de lluny" i que fa pocs anys que s'ha après que la prioritat ha de ser el lloguer. "Totes aquestes dècades que m'atribueix a l'Ajuntament, les hem compartit amb ICV", li ha etzibat Maragall a Colau. L'alcaldable d'ERC, a més, ha concretat que era ICV qui tenia la carpeta d'habitatge. Ara bé, Colau s'ha defensat apuntant a l'etapa en què Maragall va formar part de l'Ajuntament amb el PSC, i l'ha acusat de no haver fet el parc de lloguer assequible necessari. L'alcaldessa, a més, també ha recordat que Maragall formava part del govern de la Generalitat fins fa pocs mesos i li ha retret que l'executiu hagi incomplert "de manera sistemàtica" els seus compromisos i no haver-se enfrontat als fons voltor.\nEl representant de JxCat Albert Civit –Elsa Artadi ha arribat a la part final del debat– s'ha defensat de les acusacions de Colau, que ha responsabilitzat la Generalitat de la llista d'espera a la mesa d'emergència –és de 450 famílies–. "El Govern no pot anar amb el cap ben alt, però l'Ajuntament tampoc", ha afirmat Civit. El candidat de JxCat, de fet, no ha volgut entrar en el cos a cos amb Colau sobre aquest tema perquè considera que és un problema que no resoldrà una administració sola, sinó que s'ha de fer conjuntament.\nTensió pel 30%\nUn dels punts del debat abordava la necessitat de corresponsabilitzar els sectors privats de la construcció de pisos assequibles. En aquest apartat, tots els presents han avalat la mesura aprovada que obliga a reservar el 30% de les noves promocions a habitatge assequible, però Colau i Saliente han atacat ERC i el PSC per haver endarrerit la posada en marxa de la proposta un cop aprovada, cosa que, asseguren, ha suposat perdre un miler de pisos. De fet, comuns i cupaires volen elevar el percentatge de cara al mandat que ve. El socialista Jaume Collboni, al seu torn, ha recordat a Colau que la mesura no formava part del seu pla d'habitatge i que l'ha aplicat per la pressió de les entitats socials que avui organitzen el debat. Maragall, tot i donar suport a la mesura, ha considerat que els pisos que permet guanyar són pocs i que, per tant, no s'hi poden dipositar totes les expectatives de canvi.\nLa CUP es queda sola defensant el decreixement turístic\nLa CUP ha defensat obertament la necessitat de fer decréixer el nombre de turistes a Barcelona. Ha sigut l’única de les cinc formacions que ho ha defensat de manera clara, tot i que els comuns també hi han obert la porta d’alguna manera. Els de Colau han proposat, per exemple, parlar amb la Generalitat per reduir el nombre de pisos turístics autoritzats, però han considerat molt difícil controlar el nombre de turistes que entren a la ciutat i en surten.\nTant ERC com el PSC i Junts per Catalunya han apostat pel creixement zero en termes numèrics. "Increment 0 i retorn 100", ha defensat el republicà Ernest Maragall, que ha optat per gestionar millor el turisme que ja hi ha. El socialista Jaume Collboni ha avalat, també, el "creixement qualitatiu" però no el quantitatiu, i s’ha oposat de manera clara al decreixement com el planteja la CUP. Elsa Artadi ha defensat repartir millor els beneficis que genera l’activitat turística. "Creixement 0 en nombre però no en despesa", ha defensat.\nAl final de la sessió, les entitats organitzadores han valorat molt positivament el debat, sobretot perquè partits que fins ara no havien defensat mesures com l'expropiació s'hi hagin sumat, com JxCat. A més, també han destacat que cap dels participants hagi apostat pel creixement turístic.


El 88% dels militants de Podem rebutgen el pacte PSOE-C's - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl 88% dels militants de Podem rebutgen el pacte PSOE-C's\nEls socialistes, convençuts que el que no vol "el cent per cent dels votants" de la formació morada és que Rajoy segueixi al govern\nPablo Iglesias Juan Carlos Hidalgo/efe\nLa consulta de Podem a les seves bases, que han rebutjat pel 88% el pacte PSOE-Ciutadans, certifica les poques opcions d'arribar a algun acord en aquesta última setmana abans de la nova ronda de contactes del rei amb els partits, mentre s'apunten els uns als altres com a responsables d'unes noves eleccions. Més del 91% dels votants en la consulta de Podem ha dit que sí a la proposta de govern progressista i de coalició que defensa la formació liderada per Pablo Iglesias, un mandat "vinculant" que marcarà la posició del partit els propers dies i que avala la postura del seu líder, que va instar el PSOE a preguntar a les seus bases sobre aquesta oferta.\nLa resposta dels socialistes no es va fer esperar. El seu portaveu al Congrés, Antonio Hernando, va ser clar en afirmar que la consulta de Podem era per "bloquejar, no per unir", després de mostrar-se convençut que el que no vol "el cent per cent dels seus votants" és que Mariano Rajoy segueixi al capdavant del govern, i això no se'ls ha preguntat.\nHernando no va amagar el seu pessimisme i al mateix temps que anunciava que el seu partit no dóna la batalla per perduda, que "no es resignarà" ni "llançarà la tovallola", va advertir que ja no és temps d'ofertes ni contraofertes i que "la pilota és a la teulada de Podem".\nUna postura molt semblant a l'expressada pel secretari d'Organització de Podem, Pablo Echenique, que, després de recordar les "cessions" del seu partit, deixava en mans dels socialistes la possibilitat de formar govern. "Des del nostre punt de vista res essencial ha canviat", va explicar Echenique després de tornar a allargar la mà al PSOE perquè explori la possibilitat de formar un govern "programàticament coherent" i numèricament possible. Si no ho fa, va recordar que serà el PSOE qui aboqui a unes noves eleccions que no desitgen, però a les quals ells no tenen por.\nDes de la "certesa" que no hi haurà un acord d'esquerres, el PP manté la intenció que Rajoy truqui Pedro Sánchez, tot i que els populars segueixen esperant un "gest" dels socialistes que propiciï aquesta comunicació.


El seu assessor immobiliari expert a Castellar del Vallès que l'ajudara em la venda, lloguer o compra de casa, pàrquing, terreny o local.\nPer ajudar els nostres clients en la venda, realitzem constantment estudis a la zona de les cases a castellar del valles que hi ha en venda i lloguer per poder determinar quina és la demanda i l'oferta a Castellar.\nTambé vam realitzar un estudi de les infraestructures i dels comerços que es troben a Castellar per poder informar als nostres clients que busquen pisos en venda a castellar del valles.\nOrientem en temes legals a qualsevol comprador o venedor que ho sol·liciti, amb un servei de consultes i assessorament gratuït, intentant que surti guanyant sempre el client.\nDisposem de contractes de col·laboració amb diverses immobiliàries que comparteixen i multipliquen les possibilitats de comprar i vendre l'habitatge que tant desitja, acudint a una sola persona i amb els beneficis que comporta la col·laboració entre professionals.\nEns obliguem a uns estatuts interns i a unes normes d'ètica i de decòrum per garantir un bon servei als nostres clients.\nVallesinmobiliaria, no és una Agència de finques qualsevol, ens formem constantment i busquem la satisfacció del client.\nA Vallesinmobiliaria t'oferim els següents serveis:\nAmb tots aquests serveis busquem fer-te la vida mes fàcil.\nEl teu assessor expert t'ajudara a que puguis prendre les decisions mes adequades.\nCompravenda de pisos, Cases, terrenys parkings i locals a castellar del Vallès i a Sabadell.( Cases Castellar del valles, pisos en venda a castellar del valles i local castellar del Vallès).\nLloguers ( local lloguer castellar del valles, pisos lloguer castellar del valles i cases lloguer castellar del valles).\nTaxacions Judicials e immobiliàries (separacions, divorcis, dissolucions, etc.)\nValoracions comparatives de mercat.\nContractes de arràs (penals, penitencials, etc.)\nContractes de compravenda Privats i Gestió Notarial.\nContractes de lloguer amb opci0 a compra i Gestió Notarial.\nGestió de Fiances de lloguer.\nGestió sol·licituds Cèdules de Habitabilitat.\nVerificacions i Notes Registrals.\nEstudi de viabilitat y gestió de hipotecàs\nAdministració de lloguers.\nServeis Tècnics (Arquitectes, Aparelladors, Enginyers, etc.)\nContractes llum i gas.\nServeis de Gestoria Contable, Fiscal i Laboral. Empreses i Autonoms\nEl nostre codi Deontològic\nEns comprometen a representar i protegir els interessos dels nostres clients.\nRespectarem la màxima confidencialitat i el secret professional.\nNo comercialitzarem cap immoble sense la nota d'encàrrec i no l'acceptarem si no ens veiem capaços d'aconseguir un benefici per el client. La nota d'encàrrec estarà subjecta a las normàs de la Llei del dret a l'habitatge que la regulen.\nActuarem amb els principis de honestedat i lleialtat.\nNo estilitzarem publicitat il·lícita i ens ajustarem al principi de veracitat de manera que no s'ocultin dades fonamentals o que puguin induir als destinataris a confusió.\nEns obliguem a verificar la documentació facilitada, titularitat, carregàs i gravàmens registrals abans de realitzar qualsevol transaccion amb tercers.\nDonarem la informació obligatòria abans de signar i abans de rebre quantitats a compte del preu d'acord al codi civil de Catalunya y a la legislació vigent de consum i dret a l'habitatge.\nRealitzem formació continua sobre legislació, condicions del mercat i de reciclatge adequades al sector.\nDisposem d'una assegurança de Responsabilitat Civil i Caució per respondre de las quantitats rebudes fins la posada a disposició dels destinataris i per respondre de l'activitat professional.\nEstem inscrits en el Registre obligatori d'homologació del Departament de Medi Ambient i Habitatge de la Generalitat de Catalunya AICAT: 6973.\nVallesinmobiliaria - Tots els drets reservats


101 – L’ocupació nazi d’Holanda | A LES PORTES DE TROIA\nDurant bona part de la Segona Guerra Mundial, l’Alemanya nazi va dominar gran part d’Europa i més enllà. Des de les planures russes, fins a Hendaia. Des de la punta més al nord de Noruega, fins al desert del Sàhara. L’expansió alemanya va ser ràpida i eficaç. Allà on arribaven els nazis adaptaven les institucions i el govern que més els convenia per dominar el país.\nPer això, Holanda és un cas singular dins dels territoris ocupats. Com a poble germànic, Hitler tenia la intenció d’assimilar-los dins del Tercer Reich. Tot i que la seva llengua no era l’alemany, els considerava de raça ària, i per tant tenien un lloc en el seu imperi bén diferent a la resta de territoris ocupats.\nAra bé, la gran majoria d’holandesos no compartien aquesta visió. La seva voluntat no era unir-se ni implicar-se en un futur imperi nazi. Però a la vegada eren conscients que si el cosí-germà alemany decidia passar-los per sobre, ells no tenien ni població ni recursos per fer-ne front a la invasió. Per això quan esclata la guerra, Holanda intenta jugar les cartes de la diplomàcia per no veure’s esquitxada. Però la seva situació estratègica i la voluntat dels alemanys de conquerir tota Europa van deixar en no-res les intencions dels holandesos.\nAvui ens apropem al país dels canals, dels molins i les tulipes per veure què hi va passar allà durant la Segona Guerra Mundial.


De formigues i elefants\nDiferents persones passegen davant d'un aparador / CEDIDA\nHaig de confessar que em sento com una formiga davant d’un elefant. I això que només participo del comportament de les formigues parcialment. Les formigues autèntiques són les que només consumeixen productes de proximitat i que els transporten a pes de braços, dalt de bicicletes, carretons, transport col·lectiu... i dins de bosses de cotó, cànem o vímet, per exemple. Són formigues les persones que tenen els seus diners en una banca ètica, són membres d’una cooperativa de consum, produeixen i consumeixen energia renovable... Ho són les persones que viuen en una casa bioclimàtica amb un mínim de mobiliari “no renovable”, les que no produeixen gairebé residus i els reciclen de manera responsable, les que són austeres i s’organitzen en xarxes d’economia solidària o utilitzen el transport col·lectiu per als seus desplaçaments, entre altres actituds.\nDe fet, jo no soc cap formiga, tot i que gairebé m’hi senti. Més aviat soc un ase davant de l’elefant del capitalisme neoliberal globalitzat. Em falten encara unes quantes decisions en el meu comportament com a consumidor per minimitzar al màxim la meva petjada ecològica, l’impacte de la meva activitat sobre el medi natural, sobre el medi ambient. Consumeixo bona part de productes ecològics, però encara molts altres que no ho són; dono preferència als que són de prop per damunt dels que venen de molt lluny, però no sempre trobo de tot; compro també als supermercats comprant una part a granel i amb bosses que porto de casa, però molts altres productes els haig de comprar envasats (què fer, si no, amb els productes de drogueria, per exemple?); reciclo les deixalles, em considero auster, em moc preferentment en transport públic... Però encara no m’he donat d’alta a una banca ètica o a una cooperativa de consum; la casa on visc és d’allò més anticlimàtica, però era la que podia tenir... Soc un ase davant de l’elefant del gran consum que ens bombardeja per tot arreu i amb tots els mitjans de publicitat per incentivar-nos a comprar i deixar-nos com a rara avis social si no tenim l’últim model de cotxe o d’aparell electrònic, si no ens hem assegut a la taula d’un restaurant amb, almenys, una estrella Michelin, si no tenim un habitatge minimalista i domòtic que ens produeixi sensacions galàctiques o si no hem fet unes vacances ben lluny i ben cares.\nAquesta reflexió em va venir en sentir l’antropòloga, enginyera i ecofeminista Yayo Herrero a la conferència que va organitzar la síndica de greuges de Sabadell al Casal Pere Quart dijous passat. Cal agrair les veus de persones com ella, que es dediquen a sacsejar les consciències de la ciutadania per tal que tots plegats pensem seriosament en el futur de les generacions que ens han de succeir, perquè no buidem el rebost del planeta que suposaria la mort de la vida coneguda. Determinats estudis científics ens diuen des del món mediambientalista que la Terra pot suportar una petjada ecològica per persona d’1,7 hectàrees, però que en consumim 2,3. Això què vol dir? Doncs que estem consumint 1,25 planetes i esgotem els recursos del món global. I si fem anar el teleobjectiu, veurem que la petjada ecològica dels Estats Units és de 9,4 hectàrees i la de la UE, de 4,8. Però és que la de Bangla Desh és de 0,5 hectàrees. Veiem el que està passant amb els països del sud? Entenem que si nosaltres vivim com vivim és perquè ells viuen com viuen? Entenem el perquè de la migració de persones des dels països més pobres?\nHem de créixer de formigues a persones responsables, capaces de capgirar la situació actual i aconseguir que l’elefant se’n vagi a pastar a la sabana i deixi d’emprenyar-nos. Però tornarem, queda molt per dir encara.


Tots els vehicles que superin les 7,5 tones de pes tenen prohibit circular els diumenges a la tarda del mes de setembre per l'AP-7. El Servei Català de Trànsit ha optat per implantar aquesta mesura davant les grans retencions que es van produir durant el primer diumenge de setembre, el primer sense el funcionament dels peatges.\nPer intentar que no es repeteixin les imatges de l'anterior setmana, tots aquests vehicles no podran circular per l'AP-7 entre les 17h i les 22h dels diumenges de setembre. El problema actual és que els peatges ja no estan en funcionament, però sí que segueixen estant físicament, així que en el moment que arriba aquest peatge es fan cues quilomètriques que Trànsit espera solucionar.\nNo són infraestructures fàcils de desmuntar i menys tenint en compte que són zones per on circulen molts vehicles, tant cotxes com camions pesats. Per això, s'intentarà accelerar el procés per desmuntar com més aviat millor els peatges. No obstant això, les associacions catalanes han presentat un recurs per intentar que aquesta mesura no s'imposi.\nÉs més, des de la Confederació Espanyola de Transport de Mercaderies (CETM) també s'ha oposat i ha volgut fer reflexionar sobre l'impacte tan negatiu que tindrà aquesta mesura sobre les empreses, ja que hauran d'agafar camins més llargs i això suposarà un major cost, tant de diners com de temps.\nNo obstant això, de moment la mesura és ferma i els camions no podran circular durant els diumenges a la tarda de setembre per l'AP-7 per intentar així evitar que es produeixin col·lapses a les zones de peatge.


Avet Verd. Alexandra Grebennikova: Falles de Sant Joan\nA la web de fallaires d’Andorra la Vella baixen els segons que queden fins a la cremada de les falles 2016. L’obro, la miro, i em poso un xic nerviosa: baixen els segons, s’escurça la meva vida, s’apropen les Festes del foc. Queda ben poc. Fa gairebé 30 anys que es va recuperar la tradició antiga, però enguany serà la primera vegada que les Festes del foc del solstici d’estiu als Pirineus se celebraran com una part reconeguda del patrimoni cultural immaterial de la humanitat a la llista de la Unesco. Si em llegiu des de lluny, mireu el documental El camí del foc per veure com funciona tot: és a la web http://www.cultura.ad/falles-d-andorra-la-vella-patrimoni-cultural-immat.... Avui l’he remirat amb una nostàlgia de qui reviu moments preciosos, sentint les veus i mirant les cares d’estimats amics...\nVeniu, veniu! El dia 23 de juny, a les 19 hores, a la Casa de la Vall es farà el traspàs de fallaire major i menor, es farà l’Homenatge fallaire 2016, i cap a la placeta del Puial, a la cremada de falla tradicional que fa grosses i fantàstiques rodes de foc. La Nit de les bruixes és la nit més curta de l’any: l’omplim de flames. El foc de la Flama del Canigó encén totes les falles i totes les fogueres d’Andorra. Tot el que es vell es crema perquè desapareguin els mals esperits. Al so de flabiol, es crea la màgia i s’il·lumina la nit.\nTradicionalment els fallaires pelaven troncs de beç de bedoll, posaven l’escorça de beç al filferro. Ara les falles es fan de pasta de paper reciclat, no embruten tant, són més ecològiques i més segures, però com adés, cada fallaire fa la seva pròpia falla. Els temps canvien: les festes sobreviuen. Abans, les falles i les fogueres es feien separadament a cada barri; ara, s’han unit en un únic recorregut. Antigament, eren els nens els que cremaven les falles: avui, ho fan els adults. Els nens fan rodar boles de llum de tres colors en lloc del foc. El fallaire major, amb capa vermella en lloc de lila, i el fallaire menor en són els responsables. Canvien cada any, i són aquells qui han trobat el clau de l’argolla d’or deixada per Carlemany a la vall d’Incles en una competició en què l’equip guanyador troba l’argolla de Fontargent.\nEl foc, quan es domina, és la cosa més bonica que hi ha: foc, aigua, terra i aire. Quan era petita, sempre em posava davant del forn de llenya, obria la porteta i mirava les flames. L’àvia em renyava però jo hi tornava. Vivíem en un poble que no coneixia ni falles ni llars de foc, on la llar del foc sempre era un lloc tancat. Fa un quart de segle que el vaig deixar enrere. Avui les Festes del foc marquen un dels dies més feliços de la meva vida: la vetlla de Sant Joan, fa quinze anys, ens vam casar al santuari de Meritxell.\n(Publicat al BONDIA el 22 de juny de 2016).\nEnviat per Alexandra Grebennikova a 8:36


INFOBBAA: IV Premio de Grabado Xilográfico "LA TORRE DE L’ENCENALL"\nIV Premio de Grabado Xilográfico "LA TORRE DE L’ENCENALL"\nLa Torre de l'Encenall de Torredembarra\nTermini d’admissió dels originals finalitzarà el 14 d’octubre de 2016\nLes obres s’hauran de fer arribar a l’Arxiu Municipal de Torredembarra de dilluns a divendres de 8.30 h a 14.30 h.\nEl tema és lliure i la tècnica és la xilografia.\nEl premi té tres modalitats: Gravat infantil, gravat juvenil i gravat per adults.\nLa Torre de l’Encenall és el nom de l’escola de gravat xilogràfic fundada i dirigida pel mestre Antoni Gelabert i Casas a Torredembarra la primavera del 1969; un any i mig abans, havia nascut el Xiloforum a la veïna Altafulla, també sota la tutela de l’expert xilògraf i pedagog. Els seus anys d’esplendor es concentren a principis de la dècada 70 del segle passat, si bé alguns dels seus membres van continuar elaborant xilografies amb posterioritat.\nEl nom és la suma de dues paraules: "La Torre" abreviatura amb la que es coneix de manera col·loquial la vila de Torredembarra i "Encenall", les restes de la fusta que surten per acció del burí sobre la matriu.\nLa Torre de l’Encenall, formada per a joves entusiastes, interessats pel món de l’art i la cultura, va produir uns gravats en boix d’una rellevant qualitat. Els alumnes, que propi mestre denominava afectuosament “gravadors rurals”, van crear un univers genuí que recollia i combinava l’imaginari mitològic i rondallístic amb les escenes de la vida marinera i pagesa, pròpies del context que els envoltava. De les seves estampes, brolla la sensibilitat mediterrània més genuïna. Creadors de nadales, goigs i gravats d’ocasió, van trobar en l’ ex-libris el major reconeixement i la clau que els va obrir la porta a les exposicions i concursos a Barcelona.


Adif licita les obres d'instal·lació del sistema de telecomunicacions GSM-R a diversos trams de Rodalies per 15,6 MEUR\nEl sistema de telecomunicacions GSM-R s'implantarà en el tram de Barcelona Sants – Vilanova i la Geltrú – Sant Vicenç, de 67 quilòmetres\nAdif licita les obres d'instal·lació del sistema de telecomunicacions GSM-R a diversos trams de Rodalies per 15,6 MEUR. Adif\nAdif ha licitat el contracte d'execució de les obres d'instal·lació del sistema de telecomunicacions GSM-R a diversos trams de la xarxa de Rodalies per 15,6 milions d'euros. El termini d'execució estimat de les obres és de 79 mesos, 31 per a la realització de les obres i 48 per al manteniment de les instal·lacions. El desplegament d'aquest sistema es farà en gran part de les línies R2 i R4 de Rodalies i la seva prolongació i connexió amb el Corredor Mediterrani. L'objectiu és millorar de manera generalitzada les operacions ferroviàries, la capacitat de les instal·lacions de senyalització i protecció al tren i modernitzar les radiocomunicacions operacionals en aquests trams.\nEl GSM-R és un sistema de transmissió per ràdio de tecnologia GSM –'Global System for Mobile'-, amb freqüències exclusives per al ferrocarril. Aquest equipament és l'alternativa a la radiotelefonia UIC actual i ha estat adoptat per 22 companyies ferroviàries europees per assegurar la interoperabilitat de les xarxes.\nA més, permet la implementació del nou sistema de gestió i de control de tràfic ferroviari ERTMS Nivell 2.\nEl sistema de telecomunicacions GSM-R s'implantarà en el tram de L'Hospitalet de Llobregat – Castellbisbal – Sant Vicenç de Calders, amb una longitud de 71 quilòmetres aproximadament; el tram de Barcelona – Torre del Baró – Terrassa, de 24 quilòmetres; el tram Terrassa – Manresa, amb 32 quilòmetres; Sant Vicenç de Calders – Tarragona i Tarragona – Reus, de 43 quilòmetres; Tarragona – Port Aventura, de deu quilòmetres, i Barcelona Sants – Vilanova i la Geltrú – Sant Vicenç, de 67 quilòmetres.\nAquesta actuació s'inclou en el Pla de Rodalies 2020 – 2030 i podrà ser cofinançada pel Mecanisme 'Connectar Europa' de la Unió Europea.\nSitges planteja alternatives per a les pantalles acústiques vora la via del tren


faustinet: Ser de poble i parlar valencià\nSer de poble i parlar valencià ha estat sempre un problema a València ciutat. I no tant per ser de poble com per parlar valencià. Al cap i a la fi, parlar valencià ha significat a València ser de poble i, en conseqüència, ser pobre i incult. Els de pobles castellanoparlants han estat en aqueix aspecte estalvis: no se’ls ha notat (no a tots se’ls ha notat). A més, tenien una possessió que els de la ciutat respectaven i anhelaven: la llengua castellana. Els valencianoparlants eren doblement de poble, o eren els únics de poble. Bé això era abans, ara potser encara és pitjor. Però anem a pams.\nUna vegada vaig veure una pintada que deia: Abans ens deien “pueblerinos”, ara, catalanistes. El resum era perfecte. Parlar valencià a la ciutat ha suposat sempre un esforç considerable que ha requerit de militància. Això és un problema gros. Quan el mer fet de parlar està definint-te molt més enllà del que és just i tolerable, la situació és angoixosa. Si hom parla castellà, podràs saber —tot i que justament en castellà això no sempre es fàcil— podràs saber, dic, el seu lloc d’origen geogràfic i la seua extracció social. Dic que en castellà, de tota manera, la cosa no és tan fàcil com en altres llengües. Els britànics, per exemple, fa uns anys, quan assolien cert nivell en els estudis (sobretot quan entraven a la universitat) feien tot el possible per perdre l’accent que pogueren tenir i adoptar la parla estàndar (el BBC English que en diuen). Era una manera d’evitar ser reconeguts en característiques que no sempre són rellevants. Era com poder no dir certes coses si no es volia fer expressament. Ara sembla que la moda consisteix a reivindicar aquells accents, en parlar com han parlat sempre a casa i mostrar-se orgullós dels seus orígens. Molts professors universitaris britànics han adoptat aquesta posició front als seus col·legues de la generació anterior.\nEl problema amb el valencià, dic, és tot un altre i més gros. Si la llengua és l’instrument de la comunicació per excel·lència, resulta que parlar valencià, d’una banda, ho dificulta i, de l’altra, comunica més del que seria de desitjar: és tot un testimoni de la posició ideològica de qui parla. D’aquesta manera, en nombroses ocasions, parlar valencià sembla que és oposar-se, fer-se notar. És com fer-li veure a l’altre que no estàs amb ell, que vols enfastijar. Esdevé un “parlar contra” més que un “parlar amb”. Hom té la sensació d’estar, des del començament, enfrontant-se a l’oient i aquest té la sensació que el parlant se li enfronta. Una de les raons d’això té a veure amb un pensament molt estès, injustificat, però estès. Si saps parlar castellà, perquè no el parles? Moltes persones no entenen per què fas això. Si saps els dos idiomes i l’altre només en parla un, (encara que t’entenga perfectament), perquè no parles el de l’altre? A què ve això d’entestar-te a parlar en vernacle? La cosa potser més o menys innocent (és a dir, inconscient) però reflexa tot un statu quo. El dret és de l’altre, teua la obligació. No hi ha igualtat ni simetria entre les dues llengües. L’altre et fa creure que ets un mal educat: estàs demanant-li un esforç, cosa a la qual no tens dret. Com que allò que és propi, és —se sol pensar— l’únic o el millor, es tendeix a menystenir l’alié. Si a més es té el certificat de correcció o supremacia, la cosa no admet més que una considerable dosi de bona voluntat que, és clar, no sempre es té. D’altra banda, també et resulta molest a tu mateix, et suposa més esforç del compte, i és alhora (o per això) com plantar una bandera davant del nas de l’altre, qui sovint ho veu com una provocació.\nAleshores, caure en el parany, evitar parlar la teua llengua és ben fàcil, còmode i temptador. Al cap i a la fi, hom no pot estar sempre amb la guàrdia alta. Jo mateix he de reconéixer ací que, sense voler, moltes vegades quan vaig al supermercat (ja no dic altres llocs més solemnes) acabe parlant castellà, per tranquilitat emocional i també per economia. I és que m’han passat coses com demanar un quart de formatge blau i tenir que aturar la dependenta abans que començara a tallar el pernil dolç que hem volia donar a canvi. Sé que l’exemple sembla inversemblant, literàriament incorrecte, però és que es tracta d’un exemple real i la realitat supera, en vulgaritat i tot, la ficció.\nNo s’entén que pel fet de parlar valencià no vols fotre. Abans, quan erem “pueblerinos” se’ns burlaven, però ens ho toleraven. Què havíem de fer, pobrets, si no sabíem parlar castellà! Prou desgràcia teníem! Ara ja no, ara ho fem —pensen molts— per collons. No entenen, potser, que ho fem perquè ens estimem allò propi sense menystenir l’alié. Perquè ens trobem bé i còmodes (fent les salvetats que he dit), simplement perquè volem i tenim el dret. A l’època dels “pueblerinos” alguns ciutadans de València dels que parlaven sempre castellà, podien fer l’esforç de parlar-te valencià, descendien a aqueix exotisme per fer-se els francs, els senzills, els “campechanos”. Consentien, com en un joc que per un instant els feia sentir condescendents, gairebé caritatius, com qui dona una almoina o un cigarret a un pobre o dedica cinc minuts a parlar amb ell, sense arribar mai a embrutar-se (a involucrar-se realment volia dir, perdoneu). Alguns metges ho feien amb els seus pacients de poble. Els pacients, sorpresos, adoraven el metge com a persona per aqueix fet: que planer era don Tal!. I per aqueixa mateixa raó començaven a dubtar de la seua saviesa en medicina. Però si tenies la desgràcia de ser d’un poble on el parlar no era apitxat o es conservaven paraules que a la ciutat feia temps que s’havien castellanitzat (i que en són, clar està, moltes), ja l’havies feta bona. Ràpidament, l’altre reculava, serrava els llavis i tornava a la seua dignitat: fins i tot lingüística. El dubte corria ràpid: no serà aquest un catalanista?\nAixò és el que pot passar-te ara. Jo no sé per què la qüestió lingüística ha de ser una qüestió política, perquè totes les coses s’han de posar juntes i en un munt. És que ja no hi ha matisos? Pel fet de parlar d’una determinada manera, he de pensar de tota la manera que, en el cap de l’altre, és com un clixé? I si ja no és que parles com els del teu poble, sinó que intentes parlar correctament, la cosa agafa colors de tragèdia grega. En qualsevol altra llengua, qui parla correctament, pot passar per cursi, per coent, però poca cosa més. Ací és tota una altra cosa, per desgràcia, sol ser vist com un acte de militància estricta i, en conseqüència, com una provocació en tota regla. Així les coses, la intimitat és fa ben difícil i tot va en detriment de la llengua pròpia. No és bò ni convenient anar definint-se políticament cada vegada que s’obri la boca. Com que ara ja no ens poden acusar d’incults, ans tot el contrari —són molts professionals, sobretot ensenyants, els que parlen valencià, persones més o menys cultes i capaces de parlar, a més, altres llengües—, el desdeny ve per un altre costat.\nSi on cal parlar és en una reunió on no es coneix els assitents, pots jugar-te-la. És un risc que requereix valor i no sempre saps si paga la pena. Parlar valencià es converteix en —es interpretat com— parlar (conscientment i a propòsit) contra el castellà (persona i llengua) i això és, per aberrant, molt enutjós. És molt probable que algú, excusant-se en que no t’entén, et demane que parles castellà, i ja tens el problema: amb la teua consciència (i els que tenen la mateixa que tu) si cedeixes, amb tota la resta, si no. Això de poder parlar valencià a ta casa si ningú no s’oposa, no sé molt bé quin dret és. És el mateix que teníem abans que algú ho escrivira com una llei: un de ben minso.\nFins i tot amb qui saps que parla valencià has d’anar en compte, cal evitar certes paraules i, fins que no vas descobrint l’altre, la seua manera de pensar, no convé esplaiar-se massa. L’altre desconfia igualment, si és que no és del bàndol que es creu completament posseïdor de la raó. La tasca és una mica aclaparadora, per desconfiada, o per haver-se d’aguantar, en el parlar i en l’escoltar les possibles impertinències (tot i que siguen fonètiques) de l’altre. És un parlar desconfiat i temptatiu; vist des de fora, ridícul.\nEl perill, que acaba per fer-se realitat, ve quan aquests condicionants esdevenen bandera, per un costat i per l’altre. El militant d’un costat, utilitza la llengua com un retret autista. Se’n parapeta darrere i, per reacció, eleva un mur absolutament impenetrable. El de l’altre costat, també molt motivat políticament, juga el paper invers i la incomunicació es fa completa: no cap més que el rebuig total i recíproc.\nSón moltes les circumstàncies socials i d’educació que envolten aquest fenomen i les manifestacions són ben diverses. Jo recorde la “gràcia” que feien els meus fills perquè “tan pequeñitos y ya hablan valenciano”. Si hagueren parlat anglés, alemany o xinés, potser no haguera resultat tan exòtic. Alhora, jo notava una mirada de condescendència per part de qui feia el comentari: Ha d’haver-hi gent per a totes les coses. Però no es veia el trellat ni el profit de sotmetre els propis fills a tal sacrifici: després tindrien problemes perquè no parlarien mai bé el castellà. Com explicar-los que, als tres anys, la meua filla parlava, a més a més, anglés i castellà, perquè quan tenia aqueixa edat vivíem a Angalterra? Ara l’anglés se li ha oblidat: una llàstima, per no usar-lo. Jo tinc el problema de creure que sempre és millor saber més que menys i que una cosa no suposa la renúncia de l’altra. La meua filla s’aclaria, sabia quina llengua era cadascuna i amb qui les havia d’emprar (a Angalterra també hi ha persones d’altres llocs). És una llàstima que les persones no siguen, de vegades, com els xiquets.\nSi haguera decidit parlar-los castellà als meus fills, el problema l’haguera tingut al meu poble; però n’haguera estat un de ben curiós i també molt il·luminador. He de dir primer, que al meu poble, valencià és qui parla valencià i castellà qui parla castellà. No importa si la persona en qüestió és andalusa, castellana o basca, tots els que parlen castellà són castellans. Així els de València capital són castellans. Per viure a València (on tots, des de la mentalitat del meu poble, són rics) i per la meua professió-estatus, hagueren entés que parlaren castellà. De fet quasi que es sorprén el fet que no ho facen. Però si ho feren em criticaren per “nuevo rico”, “Jo he anat amb ell a collir taronges, i ara ja veus! Què es deu haver cregut!”. I aquest fet, no és debades, expressa tot un llast del passat.\nPer tot això, al final, parlar valencià esdevé una pràctica només apta per al grups d’amics. És com pertànyer a un club, com tenir una afició comuna. Uneix en el mateix sentit i en el mateix sentit pot separar dels altres. De vegades pense que és com parlar de filosofia, que no pots fer-ho amb tots ni en totes les circumstàncies: els auditoris habituals no estan per la feina, són ganes de pegar-li voltes a les coses, de fer-ho difícil. El fet que s’estudie valencià a l’escola no és prou per si mateix. Perquè pot passar-li com a la filosofia o, pitjor, com al llatí , que valguen només per a dintre de l’acadèmia, però que continuen morts de portes a fora. Això passa, no m’ho negareu, amb molts xiquets que van a la línia en valencià.\nI ja que he parlat del meu poble, he de dir que els que hi som fills, ho tenim encara prou pitjor. No sols per parlar et defineixes. Si tens la desgràcia que algú et pregunta d’on ets, ja no tens escapatòria: o has de dir que ets de Villanueva de Castellón, o has de dir que eres de Castelló de la Ribera, o que de Vilanova de Castelló i ací si que et mulles clarament.\nPotser he carregat una miqueta les tintes, he exagerat, però em reconeixereu que tinc bona part de raó. Sé que les coses van variant. Fa uns anys dir “Adéu” era tot una mostra de les senyes d’identitat, ara ja, com és lògic, a ningú no li costa. Però no varien tant ni tant de pressa com seria de desitjar. La normalització lingüística ha de consistir en el fet que parlar siga normal, per a qui parla i per a qui escolta, sense violències. Mentre parlar no deixe der un acte tan polític serà un fàstic per a tots: uns i altres. En qualsevol cas, vull reivindicar ací el meu dret a parlar sense que aqueix sol fet supose una declaració ideològica (i de pas poder dir d’on sóc sense haver de considerar primer amb qui parle). Els anglesos tenen el refugi neutral de l’estàndard, per a nosaltres aquest és justament punt de conflicte. M’agradaria ser optimista i pensar que les noves generacions que han aprés la llengua (també) a l’escola suposen l’acabament d’aquesta ingrata situació. Tant de bò fóra així. Jo espere amb ansietat els temps en els quals parlar valencià, fins i tot si parles correctament, només signifique que ets valencià o que l’has aprés.\nPublicat per Almàssera a 13:27\nGràcies al conjunt d'articles i apunts que ens has mostrat al llarg del curs en el teu racó de Faustinet hui som un poc més conscients lingüísticament parlant. Compartir la tasca ha estat una generositat que agraïm els que n'hem fet bon ús d'una selecció tan acurada perquè els alumnes de segon de batxillerat puguen fer comentaris i reflexionar al voltant de la llengua.\n9 de juliol de 2012 a les 22:26\nRes comparat amb tota la teua tasca. Gràcies, Paco, i que, a pesar de tot l'horror, també passes un bon estiu.\n14 de juliol de 2012 a les 9:31


CABELL FACIAL: 10 ESTILS POPULARS PER PROVAR - PENTINATS ARRISSATS PER A HOMES\n10 Aspectes populars de cabell facial que has de provar\nPrincipal Pentinats Arrissats Per A Homes 10 Aspectes populars de cabell facial que has de provar\nUn mag afaitat o complet? Familiaritzeu-vos amb les tendències populars dels cabells facials d’aquest any i vegeu quina forma us convé més.\nAbans era una tendència molt polaritzadora (o t’estimava o mai no era cosa teva), però els cabells facials han tingut el seu moment innegable. Els darrers anys, especialment des del moviment No-Shave November / # Movember per a la consciència del càncer, han vist com cada vegada hi ha més homes que adopten el curs de la natura.\nAlguns diuen que una gran quantitat d’això denota molèsties, d’altres creuen que és descoratjador i desgavellat. Per molt que ho vegeu, és probable que (si la genètica ho permet) haureu d’afrontar-lo en un moment de la vostra vida, així que és millor saber-lo treballar amb estil. Seguiu llegint per veure un resum d’aspectes comuns de pèl facial i alguns consells sobre com usar-los:\n10 Aspectes populars per als cabells facials\nUn aspecte d’afaitat net té un atractiu acabat de fregar però varonil, especialment amb una mandíbula quadrada i trets angulars. Crèdit fotogràfic: Dvora\nUn aspecte d’afaitat net sempre tindrà un lloc especial en el cor d’altres persones significatives a tot arreu, ja que no hi ha cap factor de picor a tractar. Dit això, és un aspecte que també presenta alguns avantatges corporatius: hi ha qui diu que tenir una aparença sense barba i afaitat és més avantatjós a l’hora de sol·licitar feina, especialment en entorns de treball conservadors. Independentment de si la vostra motivació és per treballar o per jugar, cap pèl facial no s’assembla millor als homes amb trets més nítids o que no necessiten molta definició.\nEm vaig despertar així: un rostoll feble pot semblar ordenat si creix uniformement al voltant.\nEl rostoll pot agradar a la gent, segons el seu aspecte deliberat. Entrar a l’oficina amb una ombra involuntària durant tota la nit durant les dues hores pot semblar descuidat, però pot semblar una pàtina uniforme i tot de rostolls. El fàrmac d’entrada de les barbes, experimentar amb alguns rostolls lleugers durant una setmana més o menys, us pot ajudar a tenir més (o menys) pèl facial. Això també pot ser el final del camí i, en cas afirmatiu, assegureu-vos que la línia de la mandíbula tingui la mateixa densitat que el bigoti per obtenir un aspecte més net.\nEls bigotis són molt personalitzables i poden alterar completament l’aspecte.\nIgual que els rostolls, el bigoti pot variar des de llapis fins a massa flamíger, segons les preferències personals. Si sou menys pelut, enganxeu-vos a un tipus ben cuidat que sempre sigui gruixut. Per a de pèl més gruixut nois, una altra versió popular, més decididament hipster, és el manillar complet. La clau per portar algun stache? Confiança i algunes eines de preparació adequades, que poden anar des d’aigua i sabó normals fins a cera de bigoti real.\n4. Gruix i arreglat\nMantingueu els cabells facials gruixuts i domesticats.\nSi teniu el poder de fer créixer una barba gruixuda i deliciosa, no hi ha excusa per no provar aquest estil. Amb una barba tan gruixuda i plena, és important mantenir-la ben cuidada i retallada per obtenir un aspecte uniforme. Intenteu retallar-lo cada 2-4 setmanes, en funció de la velocitat de creixement del cabell.\nLleugerament rebel però encara elegant, la barba de barba o dentista pot ser un bon punt de partida per als barbs en potència. Crèdit fotogràfic: indigitalimages.com\nLa barba de la barbeta pot ser un gran compromís per als nois que volen ser més agressius amb els pèls facials però que tenen opcions limitades. Potser teniu un codi de preparació estricte al lloc de treball o, fins i tot, només voleu reforçar la barbeta més feble, com passa amb formes facials més rodones que una barba (que bàsicament és només una barba més curta i més cuidada) pot ajudar a fer feliç a tothom. Connecteu-lo al vostre stache per obtenir un aspecte més elegant. Mireu els suavitzants de la barba, que poden ajudar els homes amb els cabells més gruixuts i gruixuts a facilitar la vida a aquells que tenen el nas. Ens encanten els efectes suavitzants de SheaMoisture Maracuja Oil Shea Butter Barm Balm.\nSheaMoisture Men Maracuja Oil & Shea Butter Barm Balm\nLes patilles ben barrejades poden fer que la barba curta o escassa sembli més substancial. Crèdit fotogràfic: Dvora\nLes patilles o les tires de cabell que teniu que s’estenen des de la línia del cabell fins a la part davantera de cada orella, tenen el poder de fer o trencar el vostre aspecte. Les patilles més agressives (més gruixudes, més llargues i més pesades) donen una sensació del Vell Món a la vostra atmosfera general, mentre que més primes i netes patilles sembla més jove i més modern. La manera més democràtica de portar-los és mitjançant una subtil cònica que s’atura un parell de centímetres abans que la barba comenci d’una altra manera, demaneu al vostre barber que els barregi amb els rostolls a la propera cita pel cabell per obtenir una transició més fluida.\n7. Barba completa\nUna barba completa pot enfortir les vostres característiques i, fins i tot, equilibrar l’aprimament de les línies de cabell. Crèdit fotogràfic: Dvora\nEls cabells facials completament connectats a les patilles i que cobreixen completament la barbeta i la zona de la mandíbula són una barba plena. Normalment té una forma més arrodonida i triga entre dos mesos i un any a créixer. Alguns homes amb rostres més amples prefereixen una barba plena que es redueix fins a un punt del centre, també conegut com. una barba de cua d'ànec, però d'una altra manera, un aspecte natural i retallat que segueix la línia de la mandíbula afalaga la majoria de formes de la cara.\n8. Barba llarga / terminal\nLes barbes llargues es poden arreglar o deixar amb extrems naturals i intactes (també conegudes com barbes terminals).\nNo, no es diu anar de mag complet. Una barba llarga i plena que creix al màxim que permeten els vostres gens es denomina barba terminal. Les barbes es mesuren en mesos, no en polzades, i això, amic meu, és l’exercici final de paciència. Sigues conservador amb la retallada. Una mica fora del fons després del primer mes farà. Sí, es veurà desgavellat durant un temps, ja que pot trigar anys a créixer amb una barba terminal decent i respectable, però, com el seu nom indica, un cop a dins, estaràs preparat per a la vida. Ves-hi!\n9. Barba crescuda\nAconsegueix la longitud perfecta per a adults.\nOposada a una barba plena o una barba gruixuda, la barba lleugerament coberta es troba al seu propi carril. Aquesta barba és perfecta per a aquells que intenten semblar una mica més desenfadats. Alguns nois no volen comprometre’s amb un calendari de preparació tan estret com requereix una barba ben cuidada, i això és genial. No ens equivoqueu, encara que aquesta longitud requereix una retallada, de manera que els extrems no quedin massa desgavellats ni descorats.\n10. Pèl facial més prim\nDóna un refresc al color del teu cabell facial.\nNoteu una diferència de densitat entre el pèl facial i el pèl del cap? Algunes persones tenen un pèl facial més vermellós o de color clar en comparació amb la resta del cabell, cosa que també pot contribuir a l’aspecte general més prim de la seva pell.\ncabells curts i arrissats naturals afroamericans\ncom cuidar els cabells grassos\nEmilia Clarke acaba d’estrenar panys inspirats en Khaleesi (i aquesta vegada és real).\nPentinats de 12 nusos per a tots els cabells: de Pixie a Long


Lugar de la salida: Calella (Camp Fubol Mar) i PINEDA (Plaça Mèlies)\nNúm. cuenta corriente: 2100-1022-11-0200163382\nInstrucciones inscripción: 6 euros anticipat a "la Caixa" o dimarts, dimecres i dijous de 18h a 20h, al Local Social C/ St. Joa Recaptació 100% SOLIDÀRIA Cal portar el resguard de l'ingrés el dia de la cursa. Us agrairíem que féssiu la inscripció anticipada. Preu anticipat: 6 euros. El mateix dia: 7 euros.\nFecha límite fuera de plazo: 26-05-2013\nMotivo de descuento: Nens/es fins a 7 anys gratuït\nNúmero de visitas : 4280\núltima modificación del organizador : 2013-04-28 17:35:38


Instrucció - FÒRUM.ad\nEl 01/05/17 7:22\nMentre el jutge (instructor, suposo) instrueix (o instrumentalitza) la causa contra Carme Forcadell, jo aprofito per instruir-vos (delectant, si pot ser) sobre aquest concepte tan esquizofrènic. O bifacial.\nPerquè el verb instruir i derivats són un cas com un cabàs de doctorjequilisme. Segurament a causa de la polisèmia que ja arrossegava instruere (per una banda ‘edificar, disposar’, per l’altra ‘fornir, equipar’, i encara ‘instruir’), la família ha mantingut fins avui una triple significació tan marcada que fa una mica de basarda. D’una banda, el sector didàctic: donar a algú coneixements o informacions, i en aquest àmbit no podem deixar de pensar en les pioneres Instruccions per la ensenyansa de minyons, de Baldiri Reixac, escrites a finals del XVIII); de l’altra, el judicial: preparar o formalitzar el procés per a jutjar una causa. Són majoria els primers, per això quan diem que una persona és instruïda no generem cap ambigüitat, i si afirmem que alguna cosa és “molt instructiva” sabem que només es pot entendre que resulta pedagògicament rica, mentre que en canvi instructor tant pot ser un mestre, monitor o entrenador com el jutge dels trons. Tal vegada la baula que uneix les dues cares del terme podria ser precisament la tercera accepció de la primera sub-entrada del substantiu instrucció: ‘exercicis pràctics que executen les tropes’. Els soldats s’instrueixen en una activitat (estem, per tant, a la banda de l’aprenentatge) que un dia podria servir de suport a la repressió d’una conducta (som a la judicial, doncs) per part d’un tribunal.\nPerò l’esquizofrènia d’aquesta família no s’acaba aquí. Ja heu vist que el verb llatí en tenia tres, de significats. Doncs això es reflecteix en una tercera branca de derivats que són els que sorgeixen d’instrument. En el sentit musical no té més secret, però en l’original de ‘objecte fabricat o eina’ ha generat dos verbs molt interessants:instrumentalitzar, per una banda, que no és gens aliè a les esferes directives (ja siguin judicials, polítiques o periodístiques), on la instrumentalització d’afers i conductes és pa de cada dia; i el més desconegut instrumentar, que no n’és pas sinònim sinó que vol dir ‘escripturar’, i per tant l’accepció d’instrument en l’àmbit del dret seria ‘escriptura o document amb el qual és justificada o provada alguna cosa’. I ja sabem que qui mana també fa el que vol amb els documents, com per exemple inventar-se proves de delictes tan terribls com ara referèndums.\nNotícia Anterior: Creixement personal\nSegüent Notícia: Amàlia Vinyes, a les portes del podi en el seu debut en el TCR


Adolescències (I) – El món de la Mon\nPublicat permondavins 11 Mai, 2020 17 gener, 2020 Publicat enSin categoría\nEn aquesta ocasió us convido a reflexionar al voltant de l’adolescència. Tot i que, com ja heu pogut adonar-vos amb el títol, jo prefereixo parlar d’adolescències, en plural, perquè no existeix un “adolescent típic” ni hi ha “l’adolescent”, sinó que cada adolescent es vincula a una experiència subjectiva i a una història particular. Existeixen diverses formes de viure l’adolescència i pluralitat d’adolescents trobant les seves sortides, sempre singulars.\nEntrar al món dels adults -desitjat i temut-, significa per a l’adolescent la pèrdua definitiva de la seva condició de nen. És un moment crucial i constitueix l’etapa decisiva d’un procés de despreniment que començà amb el naixement. Els canvis psicològics que es produeixen en aquest període i que són el correlat de canvis corporals, duen a una nova relació amb els pares i amb el món. La infància es deixa enrere i l’adolescència és l’elaboració subjectiva d’aquests canvis. Separar-se de la infància i dels pares suposa una pèrdua, en definitiva, un dol (el dol pel cos del nen, per la identitat infantil i per la relació amb els pares de la infància). En definitiva, es tracta d’un treball de construcció de la pròpia subjectivitat, un trajecte en que el jove o la jove defineix tant la seva identitat sexual com el seu lloc en el món.\nEs sol parlar de l’adolescència com una època de crisi, de canvi i reorganització, de turbulències, de moviments a la recerca d’un nou coneixement d’un mateix. Es tracta d’un període de transició que representa tant una situació de vulnerabilitat com una possibilitat pel desenvolupament de la personalitat. Una crisi és una oportunitat de rectificar posicions i plantejar-se canvis, és un moment de qüestionament, tant pels adolescents com per als propis pares. El viatge de la infància a l’adultesa passa per acceptar que les coses no són immediates, que no s’aconsegueixen màgicament, que és necessari un cert esforç, que cada cosa té un temps i un valor. No es tracta d’omplir-los amb tot allò que demanen, sinó que hi hagi marge per a que aquesta demanda es transformi en un vertader desig, que finalment els durà a cercar allò que veritablement volen.\nA vegades, els grans toleren malament que els nois i noies puguin ser egoistes a casa i generosos amb el grup, mandrosos per unes activitats i incansables per d’altres, desinteressats per uns fenòmens i entusiastes d’unes idees, reservats en uns ambients i comunicatius en altres. I tanmateix, tot això no és només necessari, sinó positiu, perquè els permet anar-se autoafirmant d’una manera progressiva en aquest joc de contrastos, i anar posant a prova i consolidant les seves possibilitats. Sovint hi ha adolescents que manifesten la seva rebel·lió, a través del negativisme, el “no a tot”, però pot ser la seva manera de diferenciar-se, de distanciar-se de la família i construir així la seva pròpia identitat.\nA la consulta sovint veig com alguns adolescents carreguen a la seva motxilla amb el pes de certes nominacions -“llunàtic”, “volat”, “agressiu”, etc.-, i no troben la manera de desempallegar-se’n. El pes que tenen les classificacions i les etiquetes tant pels pares com pels joves a vegades són gàbies que no permeten que el noi o la noia pugui trobar el seu lloc al món amb més llibertat. En aquest sentit, la psicoanàlisi no cerca adoctrinar als adolescents, sinó ajudar-los a saber quelcom més sobre allò que els agita a la vida (continuarà).


Salaris en caiguda lliure - CGTCatalunya.cat\ndimecres 13 de novembre de 2013 / Articles opinió / Visites: 368\nEncara pitjor és, segons alertava Josep Lladós, professor de la UOC, la situació en aquells convenis col·lectius signats amb posterioritat a l’entrada en vigor de la reforma laboral del passat mes de febrer. En els esmentats convenis, la pujada salarial no assoleix ni tan sols un mínim 1%.\nLa condemna a uns salaris minvants no és pas un càstig exclusiu dels treballadors del sector privat. Els professionals de l’Administració tampoc no escapen a aquest desolador panorama i les seves retribucions s’han vist implacablement reduïdes per la via de la perpetuació de la congelació per decret, la supressió de pagues extres i la desaparició de determinats complements salarials.\nLa necessitat d’una veritable negociació col·lectiva\nL’impuls definitiu a aquesta operació de punició indiscriminada de la classe treballadora l’ha proporcionat la reforma laboral i el seu atac frontal als principis bàsics de la negociació col·lectiva. La nova legislació desdibuixa grollerament les propietats garantistes del conveni col·lectiu refermant la primacia del pacte d’empresa, establint un nou límit de només un any de pròrroga pels convenis caducats i facilitant més que notablement l’accés a les vies que permeten una empresa incomplir -legalment- allò pactat prèviament amb els treballadors i els seus representants. La reforma, doncs, possibilita l’exercici d’una enorme pressió reductora sobre el factor salari per part de les empreses afeblint la negociació col·lectiva, un dels vectors concebut, precisament, per introduir un element d’equilibri i correcció en una relació que és essencialment desequilibrada, com succeeix en la dialèctica que oposa a treballadors i empreses.\nUnitat d’acció i fermesa\nExemples com el d’Irlanda, on els costos laborals han experimentat el major descens des de l’inici de la crisi d’entre tots els membres de l’OCDE sense que la taxa d’atur hagi baixat d’un 14% mai abans vist a l’illa, han d’il·lustrar la nostra negativa a acceptar el caràcter pretesament necessari de la contenció (com és que no parlen mai obertament de reducció?) salarial. Embolcallats en la convicció que els nostres salaris i el manteniment d’un nivell d’ingressos que assegurin la dignitat de la nostra existència no poden ser l’enèsima ofrena que ens obliguen a realitzar en la pira sacrificial de la crisi, hem de recuperar la unitat d’acció per defensar allò que se’ns vol arrabassar. Si ara prima el pacte d’empresa, haurà de ser allà on lluitem per aconseguir o mantenir una retribució justa per la nostra feina. És evident que ningú pot substituir-nos en una pugna que, a hores d’ara, els treballadors i treballadores estem, malauradament, perdent.


La tradició torna per Santa Tecla | FET a TARRAGONA\nEl programa de les Festes s’ha presentat aquest dijous al migdia. Foto: Marc Colilla.\nS’ha presentat el programa de Festes. L’Ajuntament ha anunciat, amb orgull, que queden menys de tres setmanes perquè comenci la seqüència ritual. Els titulars els han d’ocupar, sens dubte, el retorn dels actes tradicionals amb més recorregut: el Seguici Popular protagonitzarà cinc tandes de lluïment els dies 22 i 23 de setembre a la plaça de la Font; la festa major petita, els esbarts i els balls parlats tornen al carrer dos anys després, els elements ho fan a les escoles i els castells prendran el protagonisme del migdia del 23 de setembre en un format encara per anunciar. “Crèiem que el retorn del Seguici havia de ser amb tothom; no és la festa que voldríem però és la que ens ha tocat fer”, explicava la consellera de Cultura i Festes, Inés Solé.\nDel 15 al 24 de setembre, amb molts dels actes més tradicionals i populars en format reduït\nEnguany també cal destacar els 30 anys del Retaule amb una imatge renovada i sorprenent, lligada al mig segle de l’Esbart Santa Tecla; el retorn dels concerts amb caps de cartell del territori com Roba Estesa i la Xaranga Tocabemolls (entre d’altres propostes d’allò més interessants) i, sobretot, els 700 anys de l’arribada del braç de la patrona. La celebració, prevista inicialment per aquest any, s’allargarà durant dotze mesos per culminar el setembre del 2022. “Estem molt contents del programa que ha sortit, és gràcies a la col·laboració d’entitats i agrupacions”, en destacava encertadament el coordinador tècnic de les Festes, Xavier Gonzàlez.\nLa consellera de Cultura i Festes, Inés Solé, i l’alcalde de Tarragona, Pau Ricomà, amb la imatge de les Festes. Foto: Marc Colilla.\nCada acte tindrà un aforament marcat, caldrà reservar prèviament entrades en la majoria de les propostes i el Camp de Mart s’erigeix com a centre neuràlgic de la festa, amb nombroses actuacions musicals, entre la resta d’ubicacions ja habituals. En aquest sentit, la Santa Tecla de l’any passat va servir d’aprenentatge fructífer. El resum del programa ja es pot trobar en d’altres capçaleres i, de fet, es pot consultar complet aquí: us recomanem visitar-lo i perdre el temps buscant tots els actes que us siguin d’interès. Al FET intentarem oferir un anàlisi del programa d’aquest any.\n“Resulta d’una gran valentia apostar per un programa d’actes tan ric i complet”\nEn el context en què estem, on les vacunes han ajudat a relaxar la pressió i sembla que la pandèmia segueix present però comença una lenta retirada, resulta d’una gran valentia apostar per un programa d’actes tan ric i complet. Torna la tradició amb la majoria d’actes més estimats i populars, aquells que fan afició i garanteixen el futur de la festa en atreure les noves generacions. Els balls de lluïment del Seguici estan a mig camí entre evitar la massificació de la festa i anul·lar la tradició per por, s’esquiven els actes amb més gent en no poder controlar l’assistència i s’aposta per una celebració més segura i familiar, en la línia de l’any passat.\nEl tècnic de Cultura de l’Ajuntament, Xavier Gonzàlez. Foto: Marc Colilla\nTarragona tenia ganes de saber què es coïa i, ara que ja ho sap, es posa a prova. “Fem una crida a la responsabilitat col·lectiva a l’hora de gaudir de les festes”, demanava l’alcalde Ricomà en la presentació del programa. Cal ser conscients i mantenir una actitud cívica, però també a l’hora de reservar les entrades: l’any passat es van veure imatges de cadires buides en actes tan importants com el pregó. Aquest any es podran adquirir les invitacions gratuïtes a partir del 8 de setembre al web de l’Ajuntament. No sé si les mesures que ha pres enguany el consistori serviran per evitar falsos sold out, i caldrà veure si confiar en el civisme de la gent és suficient.\nA partir del 8 de setembre es podran adquirir les invitacions per internet\nEl tema de la seguretat, però, és qüestió de l’Ajuntament, més enllà de la responsabilitat col·lectiva d’uns i altres. Cal complir i fer complir les normes per evitar una altra onada de la pandèmia abans d’anar a buscar a fora les solucions que ens treguin la pressió. En total, uns 400.000 euros (públics i privats) que ofereixen uns 300 actes de festa major, encara lluny dels 450 a què ens havíem acostumat fa uns anys però que demostren que la ciutat té ganes de festa i que està preparada. Perquè comparar l’abans i el després de la pandèmia com un context similar és erràtic i malintencionat.\nSanta Tecla 2021 dona el tret de sortida a la celebració de les 700 tecles. Foto: Marc Colilla.\nAmb tot, un esforç de l’equip de Cultura però sobretot, com remarcava Gonzàlez, de les entitats, moltes d’elles preparant la tornada des de fa setmanes. Han fet mans i mànigues per mantenir les mesures de seguretat i garantir la qualitat de sempre amb unes condicions precàries, però que sortiran al carrer del 15 al 24 de setembre amb més il·lusió que mai. A elles especialment cal agrair-los aquesta valentia a l’hora d’apostar per la seva raó de ser: la cultura.


Alumnes bavaresos d’intercanvi escolar visiten l’Ajuntament de Blanes | Blanesaldia\nPublicat el 13 d'abril, 2015 - 18:37 CEST\nEls regidors d’Educació i Participació Ciutadana, Susana Ramajo i Miquel Lupiáñez respectivament, han encapçalat la trobada que s’ha fet avui al migdia amb els integrants d’un programa d’intercanvi cultural en què participa el Col·legi Santa Maria del municipi.\nL’acte s’ha allotjat a la Sala de Plens de l’Ajuntament de Blanes, i ha finalitzat al seu exterior, amb una fotografia de grup on primer han participat els alumnes convidats i després s’han afegit els del centre escolar blanenc.\nJa fa més de cinc cursos que el Col·legi Santa Maria organitza aquesta experiència, si bé amb anterioritat ja n’havien fet amb altres escoles foranies. L’intercanvi l’estan fent una trentena d’alumnes de l’Institut Karl Von Closen, d’un poble anomenat Eggenfelden, a Baviera, molt a prop de Munic. En aquest sentit, els joves visitants han explicat les similituds que tenen amb el poble català, ja que també parlen un idioma propi diferent a l’alemany, i tenen una identitat molt definida en el seu land de procedència.\nEls alumnes bavaresos tenen 15 anys d’edat, i al seu institut estudien com a segona llengua estrangera el castellà. Amb l’objectiu de poder-lo practicar, participen en aquest intercanvi amb alumnes del Col·legi Santa Maria de Blanes que, al seu temps, cursen com a segona llengua estrangera l’alemany. Els joves van arribar divendres passat, marxaran d’aquí el divendres 17 d’abril, i estan hostatjats amb famílies dels alumnes blanencs que després, recíprocament, viatjaran a Alemanya.\nDurant la seva estada a Catalunya està previst que es desplacin aquest dimarts a Barcelona i el dijous a Figueres i Girona. Entre d’altres llocs, visitaran el Museu Dalí, les creacions d’Antoni Gaudí i el barri antic, entre d’altres. La resta de dies treballaran a l’escola activitats conjuntes amb els seus nous companys blanencs, i tant a les tardes com als vespres gaudiran de l’estada a la vila.\nFins ara, l’experiència ha estat tan positiva que els alumnes dels cursos anteriors que ja l’han tastada han continuat relacionant-se i han vingut a passar estius a Blanes amb les famílies que els havien acollit, així com a l’inrevés. Durant la recepció que se’ls ha ofert avui dilluns a l’Ajuntament de Blanes, s’ha obsequiat a cadascun dels joves bavaresos amb un lot de material de difusió turística del municipi, mentre que als seus professors se’ls han regalat uns volums de la Ruta de les Ermites i un llibre sobre la Costa Brava.\nAlumnes del Col·legi Santa Maria de Blanes solidaris amb el Banc dels Aliments\nPublicat en Blanes | Etiquetat alumnes, Blanes\n← L’Ajuntament de Pineda de Mar organitza les VIII Jornades Econòmiques El programa electoral d’ERC de Blanes posa l’accent en les polítiques socials i la participació ciutadana →