Els títols nàutics creixen un 8% l’any 2018. – Port Olímpic\nEl 2018 s’han expedit un 8% més de títols que el 2017, durant l’any 2018 es van concedir 32.578 títols, mentre que l’any anterior van ser 30.185. A més, aquests títols, s’han de sumar les 10.411 noves llicències de navegació.\nDurant el primer semestre de l’any, el nombre de títols expedits eren de 17.307, en comparativa al mateix semestre del 2018 són 1.921 títols més. Mentre que les llicències de navegació fins juny del 2019 aconseguien els 9.336 enfront de les 5.517 registrades durant el mateix temps de l’any 2018.\nCatalunya, Balears i Múrcia, aconsegueixen les primeres posicions de títols expedits.\nCatalunya la primera del rànquing, amb 5.352 títols expedits durant el 2018, i 2.865 al primer semestre del 2019.\nBalears, en segon lloc, amb 4.364 títols el 2018, i en el primer semestre del 2019 amb 1.816 títols expedits.\nMúrcia, en tercera posició, amb 3.917 títols durant l’any passat, i durant el primer semestre d’aquest any un registre de 2.312 nous títols.\nCatalunya, País Basc i Canàries lideren el rànquing de llicències de navegació.\nCatalunya va concedir 5.301 llicències durant el 2018, el País Basc 1.498 i Canàries 1.392.\nFORMACIÓ BASTIDES PORT OLÍMPIC


Apartment Ronco Giardino Florència Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nApartment Ronco GiardinoApartamentVia del Ronco 5/4, Centre Històric, Florència, Itàlia, 50123 - Veure al mapaApartment Ronco GiardinoVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 33 fotos\nConvenientment situat a Florència, Apartment Ronco Giardino és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Ronco Giardino és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa, assecador de cabell a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment Ronco Giardino és una selecció idònia per a la vostra estada a Florència.\nCal que informeu el Apartment Ronco Giardino de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


2. En cas de desacord respecte al domicili, qualsevol dels cònjuges pot acudir a l'autoritat judicial, qui, després d'escoltar-los, el determinarà en interès de la família als efectes legals.\nb) Les de conservació o millora dels habitatges o altres béns d'ús de la família.\n2. També és considerada despesa familiar l'originada pels aliments en el sentit més ampli, dels fills no comuns que convisquin amb el marit i la muller I les despeses originades pels altres parents que hi convisquin, llevat, en ambdós casos, que no ho necessitin.\n1. En la forma que pactin, els cònjuges contribueixen a les despeses del manteniment familiar amb l'aportació pròpia al treball domèstic, amb la seva col.laboració personal o professional no retribuïda o amb retribució insuficient en l'activitat professional o empresarial de l'altre cònjuge, amb els recursos procedents de la seva activitat o dels seus béns, en proporció als seus ingressos i, si aquests no són suficients, en proporció als seus patrimonis.\n2. L'acte efectuat sense el consentiment o l'autorització que estableix l'apartat 1 és anul.lable, a instància de l'altre cònjuge o dels seus fills menors, si conviuen en l'habitatge, dins el termini de quatre anys des que en tinguin coneixement o des de la seva inscripció en el Registre de la Propietat.\n3. No és procedent l'anul.lació quan l'adquirent actua de bona fe i a títol onerós, si, a més, el titular ha manifestat que l'immoble no tenia la condició d'habitatge familiar, encara que sigui manifestació inexacta. Tanmateix, el cònjuge que n'ha disposat respon dels perjudicis que hagi pogut causar, d'acord amb la legislació aplicable.\n4. En els casos de separació judicial, de nul.litat o de divorci, no cal el consentiment de l'altre cònjuge ni l'autorització judicial per a disposar lliurement del que havia estat habitatge familiar, tret del cas en què el cònjuge no titular o els fills tinguin dret a l'ús de l'esmentat habitatge, llevat que la disposició es faci respectant aquest dret.\nArticle 20. Ineficàcia per nul.litat o divorci


Wednesday, 25 de May del 2011 | 19:48\nEl 2007 la CUP sortia a la televisió per primera vegada. Davant la pregunta de quin era el seu sostre electoral, en les eleccions de diumenge passat el va trencar del tot, ja que va entrar a moltes ciutats, sovint fent fora Esquerra. Dels 85 municipis de més de 15.000 habitants de Catalunya, la CUP s'ha presentat a 33 i d'aquests ha aconseguit obtenir regidors a 19 i no ha superat el tall del 5% en 14.\nEls independentistes de CiU, que hi són, després dels pèssims resultats d'Esquerra Republicana i Solidaritat, tenen una gran responsabilitat davant de tot el moviment sobiranista el país, ja que ocupen la màxima representativitat a la Generalitat i a la majoria de les institucions nacionals del país.\nRomeva deixa Brussel·les\nL'eurodiputat d'ICV, Raül Romeva, ha anunciat a través del seu blog personal que no repetirà mandat al Parlament europeu i que abandonarà el seu càrrec el 2014.\nJordi Cabré, nomenat director general de Coordinació, Promoció i Cooperació Cultural\nNascut a Barcelona l'any 1974, Jordi Cabré és llicenciat en Dret per la Universitat Pompeu Fabra (UPF) i membre de l'Opinió Catalana.\nQui hauria de ser el proper president d'Esquerra?


Maite Salord » Blog Archive » Riure\nMés val riure quan, a les 6,50 s’encén la ràdio i et deixondeixes de cop en sentir el locutor que diu que el president del Govern Balear es planteja governar en minoria perquè els escàndols de corrupció fan el goven inestable. I es desfà dels partits que integren el Bloc, que són els únics que no tenen imputats? I ho fa per arribar a acords puntuals amb les ànimes caritatives del PP, que mai no han trepitjat un jutjat?\nMés val riure després d’emparar un ruixat de retrets, acusacions i queixes -via mail, telèfon o qualsevol altre mitjà existent- que no tenen res a veure amb tu i de les quals, per tant, no et sents, en absolut, responsable i, el que és pitjor, poques coses pots fer per redreçar els temes que et plantegen.\nMés val riure quan veus que, pel féisbuc, tens un nombre considerable d’amistats que es dediquen a cultivar horts virtuals – esper que siguin legals!- en els quals sembren patates i alimenten gallines, quan tu tens un munt de coses a fer i no dones a l’abast.\nMés val riure quan arribes a casa amb un mal de cap espantós i dius a la família que a les vuit ja dormiràs i l’única resposta que obtens és: apaga els mòbils, però! Ni una mínima mostra de preocupació, ni una trista mirada caritativa.\nEn fi, més val riure sempre. Perquè, diuen, allibera tensions, mals, elimina l’estrés, l’ansietat, el colesterol, la depressió, ajuda a aprimar-se, a dormir… I no necessita recepta mèdica i és gratis. I, sobretot, perquè l’alternativa -horrible- és posar-se a plorar. No sé qui va dir que, la persona que és capaç de riure’s d’ella mateixa, és la més afortunada del món: sempre tindrà motiu de diversió! Jo en don fe. Encara que no em faci cap gràcia.\n15 comentaris a “Riure”\n# Gavina Escrit el 03 des. 2009 a les 22:32\nJo crec que una bona bramada de tant en tant tampoc fa cap mal. Al contrari allibera tensions i ajuda a relaxar-se,\n# silve Escrit el 03 des. 2009 a les 23:30\nMaite, amb el dubte de no saber si demà divendres serà l’últim Palma-Maó d’aquesta legislatura, només et puc dir: Trankimazín, Legalon, Zarator, Chitosán…i raoles d’endívia! Mentre escric açò escolt el conseller Manera a la TV de Mallorca. I encara no tenc clar si em pot l’orgull o la decepció del que hem fet aquests anys. Tanmateix…el futuro es muy oscuro trabajando en el carbón!\nAcudit de crisi:\nDiu: què nom la monja més pagesa de totes?…Sor brassada!\n# Joan Riudavets Escrit el 04 des. 2009 a les 10:09\nSi el Psib fa un pacte a la basca amb els corruptes del Pp, ja no ens quedarà gaires coses per veure en aquesta colònia.\n# Maite Salord Escrit el 04 des. 2009 a les 16:20\nPlorar també allibera però trob que m’estim més riure. Com a mínim, no quedes amb la cara desfigurada. Ara bé, de tot, el millor és menjar raoles d’endívia com les que vaig fer ahir vespre per sopar i que diria que van provocar l’enveja d’en Silve: via féisbuc, encara no en podem enviar! I, Joan, si el Psib tira per aquest camí, em sembla que haurem de fer una teràpia de grup: cinc minuts de plorar i cinc de riure i, després, sobretot, partir corrents a buidar despatxos. I no només de Mallorca.\n# Matilde de la Mole Escrit el 04 des. 2009 a les 21:43\nDeia Curzio Malaparte que “cada vegada que un home riu, afegeix un parell de dies a la seva vida”. Supòs que l’italià en aquest “home” hi incloïa la meitat femenina de la raça humana. Així que sí, cal riure. Però que la rialla neixi de la serenor, de la comprensió, de la convicció que s’ha fet el que ha pogut. Odio la rialla satisfeta d’aquells que només volen mantenir-se, els “ventres asseguts” dels que parlava Cernuda.\nCal riure, amb el riure del que parlava Carlyle: “l’home (supòs que ell també parla de la “persona”) que és incapaç de riure no només és apte per les traicions, les estrategemes i els fraus, sinó que la seva vida és un frau i una estratagema”.\nEn tot cas res millor, per saber del que estic parlant, que llegir “El llibre del riure i de l’oblid” del Kundera, on l’humor sempre és tenyit de tristor. La tristor i l’humor que són fruit de la consciència.\n# mosca Escrit el 05 des. 2009 a les 14:42\nAvam, què te podria dir una mosqueta com servidora..je,je,je!!\nAçò de riure sempre val mooooolt bé, a un mateix i també als qui tenim al voltant. Fora mal de caps, no ? Encara que jo no n’estaria tan segura… Molta teoria sobre el riure d’un mateix, però tot al seu lloc i al seu moment. Ses coses han de tenir un poc d’olor!!! Per tant, si un està content, hauria de riure; si un està enfadat, hauria d’envalar qualque crits, si un està agobiat hauria de saber demanar ajuda; si un està trist, hauria de plorar… M’enteneu ? D’açò se’n diu salut emocional. No sigui que començam a riure de tot i ens convertim amb autèntics bobets…\nO sigui que anem per feineta, Maite! Si has de fer una bona plorada, (com ja comenta Gavina) i passar un parell de dies a n’es sofà amb sa manta dalt es cap, avanti!!! Tot cap a fora, que no quedi res a dins que després fas pudor de resclús (ji,ji,ji). I sobretot no te preocupis pel pla de recuperació: cremeta de caviar Natural Bissé pel contorno de ojos, una bona ensabonada de cabells amb Pantene-ProV, dues flitades de Coco Chanel nº5 i una bons talons per trepitjar fort.\nI a partir d’aquí, a riure i riure. Que n’hi ha molts que esteim encantats de fer unes bones xalades i deixar volar sa imaginació!\nT’ha agradat sa teràpia de grup a la Salordiana ???\n# Maite Salord Escrit el 05 des. 2009 a les 17:29\nTristor i humor fruit de la consciència. Frase genial: per això hi ha dies per riure i dies per plorar. I reconec que tenc molta facilitat per les dues coses. De moment, però, sembla que la crisi del GB va camí d’acabar com una tempesta dins un got d’aigua. EL PP i el PSOE han fet gambes, però la cosa -per ara- no ha passat d’aquí. Han ofert un bon espectacle, tanmateix.\n# Vela Escrit el 05 des. 2009 a les 19:20\nEn primer lloc, gràcies Matilde per tornar-nos a regalar els teus magnífics comentaris, ja t’ho volia agraïr fa dies, però vaig dessistir al quart intent de penjar el comentari.\nAnem al tema de la crisi de govern: pel que he pogut veure, el PSOE ja havia fet intents d’apropar-se al PP avans de la dimissió de Nadal, com es pot veure en aquest article de Quim Torres que Miquel López Crespí va penjar al seu bloc el 30 de Novembre: http://pobler.balearweb.net/post/80367.\nDe moment, sembla que no se n’han sortit, però jo no em refiaria d’algú que, per un cantó diu voler intentar mantenir el pacte i per l’altre, es reuneix amb el PP com a President del Govern a saber amb quines finalitats curiosament avans que dimitís el conseller d’UM.\n# Matilde de la Mole Escrit el 06 des. 2009 a les 14:24\nEm permetreu que comenci l’escrit amb una altre cita genial sobre el riure. És d’Erasmus de Rotterdam: “Riure’s de tot és propi de bojos, no riure’s de res ho és d’estúpids”.\nCertament, com diu la Vela, no ens podem refiar d’un PSOE que per mantenir-se al poder tant li dóna amb qui allitar-se. Ho deia, fa mesos, quan parlava de Ciutadella, i ho puc repetir ara si analitzem l’escenari de les Illes. Però no oblidem el que, fa tants segles, ja sentenciava Esquil, “la força de la necessitat és irresistible”.\nAvui per avui, la necessitat del PSOE per conformar un govern de progrés és irresistible. Per això, molts de que com jo veim la buidor ideológica d’aquest partit ens resignem a acceptar-lo, pèro aixó sí sense mai refiar-se!.\nMaite, estimada, pot ser tot el que ha passat els darrers dies, i que hem seguit per premsa com un culebrot de difícil comprensió, hagi estat una tempesta dins un got d’aigua. Però molta por em fa que, prest, dins el got no hi quedi ni aigua. Cal llavors trobar la mesura entre la bogeria i l’estupidesa. I tots aquells i aquelles que estimen la nostra terra, i la volem progressista i feliç, aprenguem al menys de l’experiència. Què ningú ens vulgui fer creure que criticar els socialistes, panells de la política, és un pecat. Parafrasejant el gran R.W. Emerson tinguem ben clar que allò que ells diuen pecat, noltros li diem experiència.\nVivim dies grisos, dies que poden matar les il·lusions, jornades de boira sense cap horitzó. Dies en que la intolerància vol vendre’s com fermesa, dies que fan bona l’afirmació de Chesterton sobre fermesa i dogmatisme. Contra aquest mal tenim el remei, bé l’exposa Maite al pòrtic de la plaça. Riure. Relativitzar. Riure. Saber que ubús, pallassos, nines de fira, n’hi ha a totes bandes…i que un sotrac és només una passa més en el camí.\nPels qui, ben seriosament, reivindiquem l’impossible, les desfetes d’avui són les oportunitats del demà. Riure. Perquè com deia el gran, gran Voltaire: “la seriositat constant només és la màscara de la mediocritat”. I una cosa és segura, per defensar l’esquerra i el sentit de país, aquí a la nostra terra, es pot ser de tot manco mediocres, així que, bona gent, a riure !!!.\n# Menorquit Escrit el 06 des. 2009 a les 19:44\nLes aliances de govern amb el PSOE sempre han estat fràgils. L’esquerra indentitària, per la seva condició de fermesa, conviccions polítiques i pel fet de tenir bastant més clar el camí social i les polítiques a aplicar, es negarà a pactes que li difuminin el seu ideari. El PSOE, en canvi, és més vulnerable a acceptar acords per tal de mantenir la cadira (açò ja ho hem dit abastament). Tanmateix l’exercci de govern ara mateix per part de l’esquerra identitària només es possible al costat de l’esquerra de mercat (l’esquerra de penell. Molt encertat Matilde!).\nAmb tot açò, no cal ara cridar les tempestes mallorquines si a Menorca lluu el sol. Tranquil•litat. Hi ha una gestió que, dins de la foscor de l’economia municipal, va fent camí i es tracta d’aprofitar el temps de govern per seguir ‘reconstruint’ una ciutat malversada.\nEm dóna la impressió que sempre volem parlar sobre les polèmiques i no de les virtuts que ara mateix ens dóna una gestió municipal que resitua algunes coses que ens eren necessàries.\nDes que les esquerres governen (la indentitària i la de penell), pocs, aquí, han lloat les bones gestions, més bé sempre s’ha volgut puntualitzar detalls, posar pedres al govern. Quan governava el “Circo Soley” amb regidors histriònics, maldàvem de reconèixer llurs miserables actuacions i fèiem càbales de com reordenar un govern digne. Ara que el tenim, anam a cercar quines seran les pautes de ruptures en governs propers (govern balear) per recrear-nos en debats teòrics i oblidar el pragmatisme que implica la dura tasca d’aixecar un ajuntament arruïnat per uns representants que vam combatre contra esculls i tramontana.\nSi ens aixoplugam sota el dosser del-que-passarà i oblidam l’oportinitat de progressar en polítiques més justes, més raonables, més socials, més econòmiques en el marc d’un territori digne i respectat, anam errats. Quan disposam d’eines (govern) per canviar una situació que vam críticar amb duresa i miram d’on pot venir la tempesta, estam fent de la política una praxis sense finalitat útil.\nNo imflem globus de càntics nocturns, quan no impliquen perills de democràcia. Respectem la tranquil•litat que li ha volgut donar la regidora en qüestió. Parlem aquí de la seva tasca pública.\nÀnim Maite! Hi ha una labor ben traballada que no es desvetla en aquesta Salordiana Plaça. Treball i silenci.\nDeia Sèneca que “el treball i la lluita sempre criden als millors”.\nEm satisfà el teu retorn Matilde. És com a la Salordiana Plaça hi torni a sentir el ‘clic-clec’ de l’engronxadora vora la llar càlida de desembre; llibre en mà, atenta i disposada a la intervenció lúcida de la conversa. Un plaer.\nSalut i rialla\n# Matilde de la Mole Escrit el 06 des. 2009 a les 20:35\nGràcies, Menorquit, per les teves paraules. Avui l’engronxadora va més lleugera.\nPerò, permeteu-me amics de la plaça, que avui flastomi, dura i enrabiada, contra el partit penell. La indignació que sent és immensa. Aminetu Haidar està morint-se. El govern espanyol n’és còmplice. La ràbia m’amara, m’omple, m’ofega. I vull fer meva la sentència d’Aristòtil:\n“Qualsevol pot sentir ràbia, això és fàcil. Però sentir ràbia contra la persona correcta, en el moment correcte i per un propòsit noble, no és fàcil”.\nCrec que sentit ràbia contra l’assassí que regna al Marroc i contra els seus complíces a Espanya -el president covard que no gosa aixecar la veu i el rei que l’acompanya- és correcte. Crec que sentir ràbia en aquest moment que s’està morint una persona que ha dedicat tota la seva vida a la lluita per la llibertat del seu poble és el moment correcte. Crec que sentir ràbia per no haver sentit els governants d’Espanya -infame Moratinos- exigir al Marroc que deixi Aminetu Haidar tornar al seu país, sentir ràbia per mirar d’aconseguir el respecte als drets de la persona és un propòsit noble. La ràbia m’ofega.\nPerò com no vull omplir aquesta plaça d’insults i flastomies, us deix unes frases que el gran cineasta Ken Loach escrivia l’altre dia:\n“Pero vivimos esperanzados y enviamos nuestra solidaridad a esta distinguida mujer que, a pesar de haber sido “desaparecida” durante 4 años y torturada por las autoridades marroquíes tiene el valor de resistir. Pero qué tragedia sería para la resistencia no violenta, y la posibilidad de una solución pacífica, si la dejaran morir.\nInstamos al gobierno de España que garantice el regreso inmediato de Aminetu con todos sus derechos civiles”.\nMalgrat els únics déus que existeixen són els que la nostra por demana, avui morta de ràbia i de por per la vida de l’Aminetu, avui encendré una espelma, sobre la llar de foc, vora l’engronxadora.\n# Bep Joan Escrit el 07 des. 2009 a les 1:49\nHo ha dit ben clar:\n“No comprareu les meves conviccions”.\nA UNA DONA FORTA\nCom una arrel gruixuda\nt’endinses en Terra pròpia.\nno entens d’empelts\nni de resolucions de paper.\nEl teu coratge mou Estats…\nque despulles com tavelles;\ndesmuntes murs de falses\ndiplomàcies i develes\nCreiem viure sota la flassada\ndel benestar, però oblidam\nel genuí desig del ser humà:\nLa vida no s’acomoda en el temps\nsinó en la pròpia voluntat.\nEl teu gest, Aminetu Haidar,\nés un clam a la intolerància\ni una lliçó al mon sencer:\nLa vida tindrà sentit ple\nsi porta el valor de la llibertat.\n# Bep Joan Escrit el 07 des. 2009 a les 11:24\nOn diu ‘develes’, ha de dir “desveles”. Perdó\n# Maite Salord Escrit el 08 des. 2009 a les 22:05\nAmics i amigues, després de dos dies sense connexió a internet (com reten les hores sense voltes interminables per la xarxa!), veig que, com sempre, he deixat el bloc en bones mans. Matilde, Menorquit i Bep Joan: gràcies pels vostres comentaris sempre enriquidors, per la bona poesia.\n# susana Escrit el 09 des. 2009 a les 16:04\nMaite, aquets del feisbuc s’han pres massa a la lleugera el “cal cultivar l’hort” de Voltaire, valdria, certament, que se’n cultivessin d’altres tipus d’horts, que no pas els virtuals!!! Tu saps que és que no puguin quedar per fer unes fotocòpies d’uns apunts perquè han d’anar entre classe i classe a la sala d’informàtica a mirar el seu hort, no sigui que se’ls hi podreixin les cols?! Tot plegat, és tristíssim! Maite, que no et falti mai el somriure (de la mar)! Records!


Graellsbloc: El Centre d'Esports Sabadell puja a Segona B!\nEl Centre d'Esports Sabadell puja a Segona B!\nEl Centre d'Esports Sabadell Futbol Club puja a 2a Divisió B de futbol, després d'eliminar el Mallorca B i el Caudal de Mieres en la promoció d'ascens de Tercera Divisió a Segona A.\nEl partit final s'ha jugat a Mieres (Astúries) i ha sigut retransmès pel Canal 33. Els arlequinats l'hem pogut seguir també des d'una pantalla gegant instal·lada a la plaça de l'Ajuntament, a partir de dos quarts de set de la tarda.\nPer celebrar-ho, us podeu descarregar aquesta imatge GIF de l'escut del Centre d'Esports i el fitxer de vídeo amb l'himne cantat del CE Sabadell (amb lletra inclosa) per al telèfon mòbil en format 3GP.\nBaixar escut per al telèfon mòbil (format JPEG)\nBaixar himne cantat per al telèfon mòbil (format 3GP)\nPublicat per Família Graells i Roca a 22:27


TU TRIES L'AVENTURA 2: EL TALISMÀ COSMIC. MURIEL GONZALEZ,JOSE ANGEL. Libro en papel. 9788492939015 La caixa d'eines\nEt trobes amb éssers d'un altre món! A l'illa de Samos, un antic casalot deshabitat és la porta d'entrada al temple de l'Hèctor, el rei dels mags. La clau del seu poder era un estrany talismà que conté un secret inimaginable. Aompanyat de la teva amiga Irene podràs descobrir un dels enigmes de la humanitat més fascinants. De les teves decisions depèn el teu destí. En el camí que escullis es troba la clau per desenterrar l'antic secret que enclou el misteriós talismà còsmic.


La UAB investeix doctor "honoris causa" el director musical Josep Pons - Universitat Autònoma de Barcelona - UAB Barcelona\nConsiderat un dels directors musicals més rellevants actualment i director musical del Gran Teatre del Liceu, Josep Pons Viladomat, ha estat investit doctor honoris causa el dimecres, 7 d'abril, a la UAB en el que ha estat el primer acte presencial que organitza la Universitat -amb aforament restringit per la pandèmia-, en un acte que s'ha retransmès per Youtube i en el qual hi han estat presents prop de 200 persones a l'Auditori de la UAB.\n"Crec fermament que a través de l'art podem adquirir coneixement" ha dit en la seva lliçó magistral Josep Pons.\nLa Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) ha investit el dimecres, 7 d'abril, doctor honoris causa a Josep Pons Viladomat, director musical del Gran Teatre del Liceu, a proposta de la Facultat de Filosofia i Lletres de la UAB. La distinció se li concedeix “pel seu compromís amb el panorama musical de Catalunya; per la seva contribució en la recuperació i difusió del patrimoni musical hispànic; pel seu suport als compositors contemporanis i a les noves generacions d'instrumentistes; per la creació de projectes innovadors i d'excel·lència; pel seu esforç per obrir el fet musical als nous públics del segle XXI".\nL'acte es va iniciar amb unes paraules del rector de la UAB en record del professor d'Economia, Aracadi Oliveres, mort dimarts. A continuació, la lectura de l'acta de nomenament per part de la secretària general de la UAB, Esther Zapater. A la taula presidencial hi han estat, a part del rector, el degà de la Facultat de Filosofia i Lletres, Joan Carbonell, i el president del Consell Social de la UAB, Gabriel Masfurroll.\nTot seguit, el catedràtic del Departament d'Art i Musicologia de la UAB, Francesc Cortès, padrí del doctorand, ha llegit la laudatio o discurs en el que ha glossat els mèrits de Josep Pons. Ha dit que "la UAB i el doctorand comparteixen sis qualitats bàsiques que ens defineixen, ens atorguen personalitat i voluntat de superació: recerca de la qualitat, el compromís amb la modernitat, un esperit constructor, la implicació social, la projecció internacional i la promoció de la joventut".\nTot seguit, el rector de la UAB, Javier Lafuente, ha fet el lliurament del diploma i li ha atorgat la medalla de doctor honoris causa. Lafuente ha explicat que les qualitats de Josep Pons que s'han destacat formen part de l'ideari fundacional de la UAB. "Per això és un honor emmirallar-nos en persones exemplars com ell, que ens ajuden a preservar una universitat de qualitat, oberta i innovadora". Per al rector, "el currículum de Josep Pons és un bon exemple d'aquesta actitud vital i el seu compromís amb un repertori contemporani, l'anhel per seduir públics nous i la promoció de nous talents"\nJosep Pons, ha pronunciat la lliçó magistral titulada «Qui soc. Com soc. Què faig", en la que ha explicat com és, el seu "credo" ha dit: "Crec fermament que a través de l'art podem adquirir coneixement. L'art infon coneixement". I ha afegit que "crec en la necessitat de l'art, sempre, però encara més en el període que ens toca viure. Crec que l'art és l'únic remei que ens pot treure dels dualismes simplificadors. Crec en la màgia de l'art i de la música. I crec finalment en l'honestedat i el compromís, com a pilars que em permeten "ser" i no "semblar que sóc". Ha dit també que "la música comença on acaben els mots; ens diu coses que no som capaços d'expressar en paraules, i ens les diu de manera directa i diàfana".\nDesprés de la seva lliçó magistral, s'ha projectat un fragment de l’Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu, dirigida per Josep Pons, interpretant "El amor brujo", de Manuel de Falla, i l'acte s'ha acabat amb el Gaudeamus Igitur. La cerimònia d'investidura ha comptat amb un aforament de públic restringit degut a la situació sanitària i s'ha retransmès en directe i de forma íntegra pel canal Youtube de la Universitat.\nHi han assistit prop de 200 persones -a l'Auditori de Lletres de la UAB-, entre les quals la consellera de Cultura, Àngels Ponsa; l'alcalde de Cerdanyola, Carlos Cordón; el president del Gran Teatre del Liceu, Salvador Alemany; o la presidenta de l'Orfeó Català, Mariona Carulla, entre d'altres personalitats.\nEl Consell de Govern de la UAB va aprovar el seu nomenament el 30 d’octubre de 2019, però la situació sanitària va impedir que la cerimònia d’investidura es celebrés l'abril del 2020, tal com estava prevista. Es tracta del primer acte institucional de la UAB amb públic arran de la pandèmia, amb una assitència limitada però, en compliment de les restriccions sanitàries.\nVÍDEO DE L'ACTE SENCER RETRANSMÈS PER YOUTUBE


Inici > conciertos\nEl Harlem Jazz Club celebrarà el seu trentè aniversari del 21 d'octubre al 19 de desembre amb concerts d'artistes com El Chojín, Tori Sparks, Sabrina Francis i Virginia and The Woolfs. En aquests 30 anys, el Harlem ha acollit 10.000 concerts, 800 narracions, ... Llegir més\nPrimera edició del cicle Mediterranean Feelings\nSi hi ha una sala referent de la música en directe a la nit menorquina, aquesta és la sala Jazzbah, situada al pintoresc i concorregut Port de Ciutadella. Jazzbah fa més de quinze anys que ofereix concerts amb el millor de l'escena independent i alternativa ... Llegir més\n‘Nits amb Estrella’: molt més que música\nArriba el bon temps i amb ell, les ganes de gaudir de la vida més que mai. No hi ha millor forma per fer-ho que amb bona música, però sobretot amb la millor companyia. Per això, SB Hotels, en col·laboració amb Estrella Damm, t’ofereix l’oportunitat d’anar amb ... Llegir més\nThe Neal Morse Band, supergrup de rock progressiu, a Barcelona\n“The Similitude of a Dream” està basat en el llibre "The Pilgrim 's Progress" de l'escriptor anglès i predicador purità John Bunyan. Tal com explica el mateix Neal Morse: "El llibre narra el viatge espiritual d'un home de ciutat de la destrucció a un lloc d' ... Llegir més\nLa primera banda que va formar John Mayall va ser l'any 1955 i es deia The Powerhouse Four, més tard va formar The Blues Syndicate, corria l'any 1962 i feia sis anys que Muddy Waters havia visitat Londres i havia revolucionat a molts joves amb el seu blues ... Llegir més\nConcert tribut a James Brown, el padrí del soul, a la Sala Luz de Gas\nDesembre és sempre un mes molt musical, sobretot perquè no hi ha festivitat que es preï, que no vingui acompanyada de música i el nadal o el pas de la frontera de cada any, no anaven a ser menys. El nadal que s'inundaven d'aquests sons tan familiars, ... Llegir més\nLa Plaça Reial, un dels centres neuràlgics de l'oci barceloní, no sempre ha estat un punt dedicat a la cultura i l'oci. El 1718 l'espai que ocupa avui dia la Plaça Reial va ser comprat pels Monjos Caputxins per aixecar un convent i no va ser fins a 1850 que ... Llegir més\nGaudeix aquest estiu de les nits de concert 'Up Song' a Girona\nSota el lema d''Up Song', l'hotel AC by Marriott Palau de Bellavista proposa durant 3 divendres de juliol una vetllada gastrolúdica molt especial: sopar amb la música del teu grup preferit. Les cançons més conegudes de Dives Live, Els Beatles i Bruce ... Llegir més\nEls concerts d'aquest cicle musical tenen la voluntat d'apropar sons d'altres racons del món que tenen com a nexe en comú el vincle dels seus intèrprets amb Barcelona. Serà el grup Calima l'encarregat d'inaugurar aquesta tercera edició aquest dijous 30 de ... Llegir més


Joan Marí | 11 juny 2007\nVenia a anunciar l'admirat Baltasar Porcel, en un article recent a La Vanguardia en què feia una pasada ràpida a vista d'ocell damunt de les Illes Balears i Pitiüses, que Formentera ha desaparegut. La contundència de la notícia no venia en tant que veritat no pretesa, sinó perquè l'al·lusió metafòrica era l'única cosa que deia de l'illa, sense matisos. Aquesta declaració, no desprovista de certa raó si se la vol entendre, em va portar a rellegir els dos capítols que dedica a Formentera en el seu llibre Viatge a les Balears menors, en edició de 1968. «Formentera, al sud de l'arxipèlag, és la més africana de les illes». Així comença el relat de la seva visita. He identificat en aquesta relectura la mateixa lleugeresa d'interès per Formentera que mostra ara, quaranta anys després. Un despreniment que no lamentaré, Déu ens en guard. És la crònica d'un viatge fugaç en què, sense la reescriptura de les lectures referencials històriques o geogràfiques que reescriu, allò més interessant són quatre notes sobre el trajecte d'una hora escassa entre els ports d'Eivissa i de la Savina: les úniques que transmeten un cert contacte humà. L'exageració de Porcel en anunciar la desaparició de «la més africana de les illes» conté un avís: només els formenterers són responsables d'un model econòmic que els porta a l'aigualiment, que ell considera en certa mesura irrecuperable. Ni que sigui per fer una mica de contrapès a l'acceptable radicalitat de Porcel, es pot veure aquests dies a l'Espai Mallorca de Barcelona una exposició de fotos de Francesc Fàbregas, un tant idíl·lica i amb algunes pinzellades naïf que mostren sobretot el capital natural a preservar. Es pot veure fins al 30 de juny. I aquest dimecres 13 s'hi projecta el documentaAigua clara, dirigit pel periodista Carmelo Convalia, en què la vida d'un vell mariner militant anarquista formenterer, en Joan Colomar Torres 'Paret', és l'excusa per viatjar a la Formentera republicana i a la misèria de la postguerra.


Mentre el comerç mundial s’alenteix, les exportacions catalanes assoleixen un nou rècord històric el 2015 | Sala de Premsa | Cambra de Comerç de Barcelona\nEl Consell de Cambres de Catalunya ha presentat aquest matí el Pla d’Acció Internacional (PAI) 2016. Es tracta del pla d’internacionalització de les cambres catalanes, que persegueix donar suport a les empreses catalanes en totes les etapes de la internacionalització, des de la iniciació a l’exportació fins la implantació, passant per la consolidació i diversificació de mercats internacionals.\nEl PAI d’enguany fa especial incidència en la promoció internacional i contempla 64 accions que inclouen missions directes, missions inverses, fires industrials i trobades empresarials a 95 països diferents.\nEls serveis d’internacionalització de les cambres catalanes tenen l’objectiu d’aportar valor a les empreses catalanes acostant-les als països amb més oportunitats de negoci en els quals l’empresa pot tenir més dificultat per fer una primera prospecció en solitari. Per aquest motiu, les cambres han intensificat el nombre de missions a les àrees geogràfiques amb més potencial: a l’Àfrica i l’Orient Mitjà -amb un total de 30 missions a 50 països, destacant països com Iran o Algèria-; i a països de l’Àfrica Occidental com Ghana, Costa d’Ivori i Nigèria.\nA Amèrica, hi ha previstes 11 missions a 13 països i hi destaquen les missions i fires a Cuba. A Àsia es faran 9 missions a 15 països, principalment a països del sud-est asiàtic, Japó i Corea del Sud. S’organitzaran 11 missions a 23 països europeus, entre les quals hi destaquen les accions dirigides al sector de subcontractació industrial a Alemanya, França i el Regne Unit.\nLa Cambra de Barcelona organitza missions comercials a Qatar, el Brasil, Rússia, Turquia i el Kazakhstan\nMig centenar d’empreses del Club Cambra participen en les accions de promoció exterior.\n13 empreses catalanes participen al Pont Tecnològic i d’Innovació al Brasil\nEl Pont l'organitzen conjuntament la Cambra de Comerç de Barcelona i Barcelona Activa.


Burriana rep més de 200 sol·licituds d'empreses i autònoms per als ajudes del Pla Resistir\nL'Ajuntament de Burriana ha rebut un total de 217 sol·licituds de persones autònomes i microempreses de Burriana de fins a 10 persones treballadores que pertanguen als sectors més afectats per la Covid-19, per a la convocatòria de les ajudes econòmiques directes...\nBorriana es blinda amb controls policials per fer complir les restriccions aquesta Setmana Santa\nAmb l'arribada de la Setmana Santa i les festes de Pasqua augmenta la preocupació entre les autoritats pels possibles retrobaments, reunions i festes que posen en risc les bones xifres de control de la pandèmia que té ara mateix la Comunitat Valenciana. Borriana no &e...\nEls hostalers de Burriana insisteixen en el compliment de les normes per a no tornar arrere\nAmb l'obertura de l'interior dels locals i l'ampliació de les terrasses al 100%, l'hostaleria de la Comunitat Valenciana ha tornat a alçar la persiana i els clients han aprofitat el bon temps per a esmorzar, prendre l'aperitiu o el cafè. Per això, des de l'Asso...\nBurriana inicia el pagament de les ajudes a autònoms i microempreses\nEl registre de l'Ajuntament de Burriana ha rebut l'entrada de 134 sol·licituds de demanda de les ajudes Parèntesis des que es va obrir el període de sol·licituds el passat 26 de febrer i fins a la data d'avui, dilluns 8 de març. A més, com ha expl...\nEls negocis d'hostaleria de Burriana han protestat, casserola en mà, per la falta d'ajudes i de suport del govern autonòmic i nacional al sector en aquesta crisi. Tant és així que Pedro Sancerni, portaveu de l'associació, ha assegurat que “la situa...\nL'IES Llombai de Burriana ha començat el dia amb pintades amb la pandèmia com a protagonista. Això sí, els grafitis són obra d'artistes escèptics que han volgut mostrar la seua crítica amb la pandèmia que assota el planeta. Aix&iacut...\nBurriana suspén la celebració de Sant Antoni per la pandèmia\nL'Ajuntament de Burriana ha decidit suspendre, per les circumstàncies sanitàries de la pandèmia, les tradicionals activitats organitzades en honor a Sant Antoni que se celebren tots els anys en el municipi. En circumstàncies normals, el pròxim cap de set...\nPP: “El PSOE nega a Burriana anàlisi de Covid-19 en aigües residuals malgrat els registres positius”\nPSOE i Compromís no realitzen anàlisi de Covid-19 en les aigües residuals de Burriana malgrat que els últims registres obtinguts el mes d'octubre alertaven d'un increment de positius com a conseqüència de la presència del virus en l'aigua. Cons...\nUn cas de covid en una empresa de Burriana deixa cinc persones contagiades\nLa Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública ha confirmat un nou brot per covid a Burriana. Es tracta d'un brot d'origen laboral que deixa a cinc persones contagiades per coronavirus en aquest municipi que en l'actualitat té 56 casos actius de covid. Segons Sa...\nBurriana encara el Nadal amb la menor incidència de covid dels grans municipis de Castelló\nBurriana encara el Nadal amb la incidència de casos de covid més baixa dels grans municipis de la província de Castelló. En l'actualitat, Burriana té 27 casos actius de covid i una incidència de 77 casos p...\nCs de Burriana defensa la baixada de sous per combatre els efectes del coronavirus\nLa portaveu de Ciutadans (Cs) a l'Ajuntament de Burriana, María Jesús Sanchís, ha defensat "una rebaixa dels sous de la corporació per a combatre els efectes del coronavirus". "Cal recordar que el bipartit es va pagar la pujada dels seus sous a...


Premi Poincaré 2015 per al millor treball de recerca en matemàtiques i estadística. – FEEMCAT\nPremi Poincaré 2015 per al millor treball de recerca en matemàtiques i estadística.\nJa ha sortit la convocatòria de la 12a edició del Premi Poincaré 2015 per al millor treball de recerca en matemàtiques i estadística realitzat durant el curs 2014-2015.\nAquest premi s’està convertint en planter per a futurs matemàtics i estadístics que cal mantenir i impulsar. La qualitat dels treballs ha estat sempre molt alta, i des de la FME volen fer arribar el seu reconeixement cap a l’esforç realitzat per centres, tutors, i especialment, estudiants que hi han participat.\nEns fem ressó d’aquesta activitat, fent-vos arribat l’enllaç al seu web, al que trobareu tota la informació:\nhttps://www.fme.upc.edu/premi-poincare/premi-poincare-2015 i l’adreça d’email poincare.fme@upc.edu\n@Diapositives, Novetats alumnat\n← Bojos per la ciència 2015\nEl Cangur a Primària →


Columnes Temple August | Hop on Hop Off Barcelona\nEls orígens de la ciutat romana del segle I a.C.\nUn pati d’un edifici medieval amaga els vestigis de "Barcino", l’assentament romà que va donar lloc a l’actual Barcelona. Es tracta de 4 columnes que van pertànyer al Temple d’August, construït fa més de 2000 anys al cim del mont Tàber, el turó on va néixer Barcelona.\nPer què visitar les columnes del Temple August?\nAl número 10 del carrer Paradís hi ha un edifici del segle XV, seu del Centre Excursionista de Catalunya. A la porta, trobareu una pedra de molí que marca el punt més alt del que va ser la ciutat romana, el Mont Tàber, de poc més de 16 metres d’alçada. Dins d’aquest edifici, en un pati lateral, trobareu les restes del Temple d’August, datat a la fi del segle I aC.\nAquest temple, que va ser a la part central de fòrum romà, va ser absorbit per diverses edificacions durant la baixa edat mitjana. Només se’n van conservar tres columnes, que formaven part de l’edifici gòtic que, a principis del segle XX, va ser adquirit pel Centre Excursionista de Catalunya. Durant les obres de restauració, es va crear el pati interior per tal de conservar-ne les tres columnes. Una quarta s’havia reconstruït amb restes arqueològiques i es trobava exposada a la Plaça del Rei. No va ser fins al 1956 que es va decidir tornar-la al seu emplaçament original.\nCom arribar al Temple d’August?\nEl Temple d’August es troba al carrer del Paradís, darrere la Catedral de Barcelona. Hi arribareu des de la parada del Barri Gòtic de la Ruta Vermella del Barcelona Bus Turístic.\nSabies que: Va ser l’arquitecte Domènech i Muntaner, un dels il·lustrats socis del Centre Excursionista de Catalunya, qui, reformant l’antic local d’origen medieval de l’associació, va decidir deixar a la vista aquestes espectaculars columnes romanes que anteriorment quedaven camuflades i dividides en diferents pisos.\nConsell del barceloní: Si voleu fer fotografies de les columnes, us recomanem que porteu un gran angular, l’espai és molt reduït i amb la càmera del mòbil no en tindreu prou!\nImprescindible per a: Qui vulgui descobrir un dels secrets més ben guardats de Barcelona.\nCom arribar a: Columnes Temple August


SARAU... (del curs de l'any) | Rah-mon Roma\nAnimación infantil Música y Teatro\nSesiones de cuentos infantiles\nInicio > > SARAU... (del curs de l'any)\nSARAU... (del curs de l'any)\nAnimació infantil de Nadal, cap d'any infantil, de Reis, de nassos, de Primavera, de Carnestoltes, de Sant Jordi, d’Estiu, de Festa Major, de castanyada... Cançons i danses popular dels Països Catalans per a cantar i ballar tot seguint el repertori de les festes nadalenques i de la resta del curs de l’any.\nSetmana Cultural 2011 - Ball Festa Major\nVideo of Setmana Cultural 2011 - Ball Festa Major\nEl repertori infantil del cançoner popular als Països Catalans és molt extens. Això demostra la tradició històrica del nostre país en la creació de jocs, danses, cantarelles, cançons i balls per a la mainada. Sovint, ens quedem únicament amb les peces més conegudes, i descuidem una gran part d'aquest llegat.\n"Sarau..." és una afirmació contundent a la voluntat d'ampliar el nostre repertori de caire popular. Amb l'ajut d'una bona colla d'instruments de casa nostra i un tractament musical actualitzat, us aproparé cançons i balls de la franja de ponent, del País Valencià, la Catalunya Nord i Ses Illes i, el que és més important: us les farem cantar i ballar a pleret, amb frescor i amb tremp.\nL'espectacle, però, no és sempre el mateix. Tenim en compte el curs de l'any per a que el sarau esdevingui més present. Però el Sarau no és Sarau si no hi ha una bona colla de gent, tant mainada com de més ganàpies, que ens hi deixem entabanar. Vinga doncs, t'hi esperem!\nSeguint el calendari popular, us podem muntar una bona colla de saraus:\nSARAU D'HIVERN... caliu d'animació infantil en les festes d'hivern.\nSARAU DE NADAL... caliu d'animació infantil en les festes d'hivern amb incidència a la festa de Nadal.\nSARAU DEL TIÓ... cop de bastó, d'animació i de danses\nSARAU DELS INNOCENTS... pel 28 de desembre\nSARAU DE NASSOS... cap d'any infantil, espectacle animacio infantil, teatre infantil,\nSARAU DE REIS... animació per a la festa de la il·lusió de la mainada\nSARAU DE PRIMAVERA... festa de dansa florida\nSARAU DE CARNAVAL... gresca fresca de tots colors\nSARAU DE SANT JORDI... animació gegant, amb drac i tot!\nSARAU D'ESTIU... en mànigues de samarreta i amb esquitxos d'aigua fresca\nSARAU DE FESTA MAJOR... tota una festa major en una hora de gresca\nSARAU DE TARDOR... amb tots els elements de l'estació\nSARAU DE LA FESTA DEL VI NOVELL... cançons i danses del vi novell per a la menudalla\nSARAU DE CASTANYADA... animació infantil calenteta, i torradeta com les castanyes i els moniatos\n... i en podem preparar d'altres específics. Consulteu-nos!\nPor teléfono: 607 408 947\nPor correo: info@rah-mon.com\nVestuari: Werens (Ramon Puig)\nAttrezzo: La Companyia\nVeu, guitarra, acordió diatònic, pandero, timple...: Rah-mon Roma + Bateria: Oriol Casas. + Baix: Carles Pérez\nNo hay ninguna critica\nLlévate el espectáculo\nPicap, 1991, 1996, 2005, 2007...\nÚltimos comentarios del espectáculo\nAnimación, Música, Conciertos, Cuentos, Juegos, ... y mucho más!\nRah-mon forma parte de la:\nEstá associado a: Payasos sin fronteras,\nMUSICAT, Somriures Nòmades, RIC i\nAss Caravàs i Acadèmia Catalana de la Música


Vallesos 5 - Entreveure - Emma Vilarasau\nCom han provat aquests mesos de pausa? A què han respost?\nHe fet gairebé vuit mesos d’excedència, que en el meu cas han estat d’atur, però una mica programat: tenia ganes de parar. He portat molts anys sense parar i ho necessitava. Per la meva edat, pel meu tarannà... A més, l’últim any va ser molt intens. Hi ha gent a qui li agrada el ‘quant més millor’, però a mi ara també m’agrada fer altres coses i disposar de temps. M’agrada tornar-me a passejar pel poble i tornar a una vida més tranquil·la. L’any passat, entre Qui té por de Virgínia Wolf, Agost i abans Desclassificats, va ser un continu sense parar. I el teatre esgota, molt més que la televisió. Van ser tres obres potents i les tres molt seguides. Tenia ganes de parar i de retrobar-me una mica, en tot.\nI què has fet en aquest retrobament?\nDoncs m’he dedicat a estar amb la meva mare, que em necessita i que jo també la necessito. M’he dedicat a cuidar-la, a treballar la terra, l’hort i els animals; a passejar-me per Sant Cugat; a estudiar profundament anglès, perquè d’una vegada ho havia de fer, perquè sempre va quedant aparcat. Aquesta vegada m’hi he dedicat molt, per veure si podia fer una bona apretada, ja que em fa molta vergonya no saber anglès quan vas pel món.\nI no has enyorat els escenaris?\nNo? Amb aquesta contundència?\nNi els platós de televisió?\nNo, no; no he enyorat res. Suposo que ha estat perquè sabia que tornava, perquè tenia aquesta obra programada i sabia que al març em tornava a posar a assajar. Si hagués tingut un horitzó sense límit, potser sí que m’hagués angoixat i tot. Però, no, no: no ho he trobat gens a faltar. Què va!, si m’han faltat hores i dies per fer el que volia fer! Sempre trobes que et falten dies, oi?\n“La vida és curta i, encara que a mi m’agrada molt –molt!– la meva professió, penso que em falten anys per fer altres coses.”\nI això que dius de l’hort i del bestiar... Que tens una granja o què?\nJo no, però ma mare té una casa gran, una espècie de masia, amb un hort considerable, que portem entre les dues. Ara més jo que ella, que no pot tant, però el portem juntes. I tenim gallines i molts ocells.\nEp!, se te’ns estàs tornant pagesa?\nPagesa total, pagesa de vocació. La terra m’ha agradat sempre molt. Ho he heretat de la meva mare i del meu besavi, que era jardiner. Ma mare i jo som el que se’n diu ‘mans verdes’, quan a algú li creix tot i tot li viu. Jo ho heretat d’ella, perquè des de ben petita sempre m’ha agradat. A casa meva hi tinc un petit jardí i sempre hi he dedicat moltes hores, m’agrada molt. M’agrada enfangar-me, posar les mans a la terra, l’olor... M’agrada plantar, podar, recollir... Tot. Sobretot m’agrada embrutar-me. Així sóc feliç, molt feliç..\nI què hi tens en aquest jardí?\nA casa és només jardí, sense hort, perquè és petit. Hi tinc flor, flor i flor. Hi ha un petit caminet al mig i a les dues bandes flors de tota mena, sobretot flor d’ombra –molta hortènsia i camèlia– perquè m’hi toca molt l’ombra. A la banda del sol hi tinc un llimoner, una cirereta d’arboç enorme, bugambílies, margarides d’hivern... No hi ha gespa, que no m’agrada, perquè no hi has de fer res, no l’has de cuidar. Bé, sí, l’has de segar, però és molt avorrit això.\nI la masia de la mare és can Vilarasau o can alguna cosa?\nNo, es diu Els roures. No és ben bé una masia, però és una casa d’uns 45 anys, als afores de Sant Cugat, que té molt de terreny. Per sort, no ens l’acabem i podem anar plantant i plantant. Jo m’hi passo moltes hores, sobretot ara quan comença el bon temps, perquè a l’hivern no és temps de plantar, tret de les faves i els pèsols –que la neu quasi ens les destrossa, ara que ja estan a punt. Ara ve l’època bona de l’hort, de preparar la terra i començar a plantar.\nDeureu fer les patates per Sant Josep, que és quan les fem al Vallès...\nSí, la setmana que ve, quan deixi de ploure. Ja hem remogut la terra amb els arpiots i l’hem adobat.\nSí, amb eines bàsiques, ens agrada més!\nCaram! Això és reivindicar la terra en estat pur!\nAquesta no te l’esperaves, eh? T’asseguro que si em pogués mantenir de l’aire –si tingués una herència que no em calgués treballar, que no és el cas–, me n’aniria a viure en un mas i tindria cavalls i bèsties. M’encanta! M’agrada la tranquil·litat que et dóna la terra: em relaxa, em dóna pau, em fa retrobar amb mi mateixa... La terra m’ha ensenyat moltes coses: paciència, tolerància, a acceptar que un dia les coses es moren i no saps per què... T’ensenya constància i a renunciar. T’ensenya moltes coses la terra.\nEl teu home, en Jordi Bosch (l’actor), també s’enfanga a l’hort?\nNo, a ell li agrada mirar-s’ho. Bé, també li agrada la terra, però pateix una mica de l’esquena i no es pot posar a cavar... Però ell, si pogués, també se n’hi aniria a viure en un mas, ens n’hi aniríem tots dos. Ell no seria tant de conrear la terra, sinó que faria una vida més contemplativa. (Riu)\nI on seria això?\nNo ho sé, al Montseny mateix, no gaire lluny, perquè tenim la família aquí.\nMira, no us caldria ni marxar del Vallès...\nSí, però, és un somni i sempre serà un somni, perquè no tenim l’herència que ens permeti plegar. Però bé, somiar també està bé!\nAlguna vegada has començat a amenaçar dient que no et veus fent d’actriu molts i molts anys més...\nNo és cap amenaça, ho dic perquè ho penso.\nPerquè molts anys amb tanta intensitat no els veig. A mi m’agradaria anar-ho espaiant, de manera que aquest any faig una cosa o dues, però també poder administrar el meu temps. La vida és curta i, encara que a mi m’agrada molt –molt!– la meva professió, penso que em falten anys per fer altres coses. A mi, com a tothom, em faltaria una segona vida i tornar a començar fent una cosa diferent. M’agradaria molt poder viatjar, potser ja no amb motxilla, perquè ja m’he fet gran, però tampoc amb gaires luxes, que no em calen. Vull veure món sense data de tornada; agafar un avió, però no havent de dir que d’aquí a deu dies torno perquè haig de tornar a començar. M’agradaria viatjar d’una altra manera. Deu ser el somni de molta gent i, si algun dia el puc fer, m’agradaria, encara que sigui a la tercera edat... A vegades dius molt que et vols retirar i no ho acabes fent mai, però almenys sí que m’agradaria agafar èpoques de pausa i anar un ritme diferent.\nMira la Montserrat Carulla, que et porta gairebé trenta anys, i encara tan activa a l’escena!\nSí, sí. Hi ha la manera d’anar fent coses ara sí ara no... O també la de deixar-ho ja del tot, no? No ho sé...\nNo, dona, no. No hauria de ser això... I ara que tothom nota la crisi, en el vostre ofici suposo que també...\nI tant! Nosaltres ara comencem a assajar al Teatre Nacional i d’entrada ja ens han retallat dues setmanes d’assajos, una setmana de representacions i el sou, evidentment. Ens han baixat el sou a tots, les retallades són per a tothom. La cultura, però, desgraciadament ja anava molt retallada, perquè mai s’hi ha fet un gran dispendi. I quan ja retallen més, realment la cosa és greu. Ja no cal ni comentar les mesures desafortunades del del govern de l’Estat penalizant la cultura., Quan la cultura es considera una cosa supèrflua de la qual es pot prescindir, diu molt del que els governants pensen del seu país. I un país que pot passar de la cultura demostra el que és: un país inculte i sense gaires aspiracions en el futur. La cultura és l’expressió dels pobles en els seus escriptors, cantants, actors, artistes..., de la gent que s’expressa d’alguna manera.\nEt fa por que es debiliti TV3, una eina tan clau en la creació d’un star system català, del qual n’ets un exponent principal?\nA Catalunya em fa por que es debiliti tot: l’audiovisual i el cinema, que està passant per un dels pitjors moments de la història, amb la desaparició de moltes productores. S’està afeblint tot un teixit cultural que ha trigat molts anys a fer-se, perquè aquí no hi havia grans productores de cine. Tant que costa de crear i tan poc que costa de desfer! I en un tres i no res es desfarà perquè les productores no sobreviuen, tanquen, pleguen i la gent es dispersa o malviu. TV3, certament, ha creat un star system propi d’actors, però també de realitzadors i de gent que anava adquirint l’ofici, i ara això també es debilita. A cada nova sèrie es demostrava que anàvem creixent com a professionals. Però si TV3 no té diners, això és molt difícil. Perquè TV3 no engega cap sèrie nova. Em sembla que ara es prepara una nova temporada de KMM i que La Riera seguirà, però poca cosa més... Sé de molts projectes de sèries presentats i a qui els han dit que no hi ha un duro i que no es fa res. La cosa és greu i el moment del país és molt greu. Ja no cal parlar de la sanitat i l’educació, que tothom ho sap, però en cultura també rep tothom: en dansa no hi ha res a fer; a les sales alternatives tothom treballa a taquilla –o sigui: si ve gent cobres i, si no en ve, no cobres–, quan feia anys que no s’hi treballava, perquè sempre hi havia un mínim assegurat.\n“A Sant Cugat s’ha fet un esforç per mantenir una cultura de poble i hi ha moltes associacions i gent que lluiten per mantenir uns trets que li donin identitat.”\nDéu n’hi do... I en el teu cas, a TV3 li deus molt, no?\nLi dec una consolidació molt gran en el món audiovisual i una popularitat que el teatre, en els moments que jo vaig començar, no et donava... I un training brutal davant de les càmeres. Jo n’he après molt davant de les càmeres, gràcies a TV3. I m’ho he passat molt bé fent sèries, a més a més. Hi ha gent que renega dels culebrots, però jo no. M’ho he passat molt bé treballant a TV3 i hi ha molts bons professionals en aquest país, tant en equips tècnics com artístics. A TV3 he vist realitzadors boníssims i, quan he fet alguna sèrie a Madrid, he vist que allà no els arribaven ni a la sola de la sabata! Aquí hi ha gent molt creativa. Han sortit molt bons guionistes de TV3, que després també han estat autors teatrals. Tot això és molt fàcil carregar-s’ho i esperem que no passi.\nSí, perquè la situació general a estones és per fugir corrents...\nI tant!, però el més fotut és que tot plegat ens ho fan creure. Donada la situació actual, segurament és necessari retallar, però això és culpa d’una sèrie de gent i no veig que pagui ningú d’aquests. Caldria penalitzar tots els que han provocat això: els bancs, els directius, els que van fer barbaritats que no podien fer... I, és clar, el que no hi ha dret és que des de Madrid no rebaixin el sostre de dèficit a la Generalitat i ens collin així, sense donar-nos, a més, tot el que ens deuen. Jo estic molt indignada i espero que aconseguim la independència aviat perquè, si no, això se’n va a la merda!\nTot arribarà! Per cert, vas col·laborar en la consulta sobiranista que es va fer a Sant Cugat, que va ser de les primeres ciutats grans a participar-hi. Deies que la identitat nacional comença pel poble d’un mateix...\nPer descomptat. Crec que és molt important sentir-te d’un lloc, tenir unes arrels i saber que pertanys a algun lloc, encara que potser pots estar viatjant tota la vida i trigar molts anys a tornar. Però és important saber que tens unes arrels en un lloc on et pots identificar. Com aquell joc dels infants que diuen: un, dos, tres, casa! Aquella sensació que tens quan has passat molt de temps fora i tornes i arribes amb el tren a Sant Cugat i dius: casa! Si tens això, és molt fàcil viatjar, marxar... Hi ha gent que no se sent d’enlloc, perquè tant li és viure aquí com allà i són apàtrides –“la meva casa és el món”– i deu estar bé. Però jo necessito sentir-me d’un lloc, poder dir que hi pertanyo i des d’aquí em puc projectar on sigui. No es tracta de dir que com que he nascut aquí em quedaré tota la vida aquí –cosa que no em sembla bé, perquè s’ha de conèixer món–, però aquesta identificació enriqueix les persones i els pobles. M’agrada poder mirar fora, però sense perdre la pròpia identitat.\nT’il·lusiona el procés nacional que el país està vivint?\nSí, molt. Penso que tot plegat serà molt difícil i constato que la nostra història és cíclica, perquè hem fet diferents proclames independentistes des del 1714 i els exèrcits i legalitats alienes ens ho han tombat. Ara, per fer l’obra Barcelona, ambientada en els bombardejos de la Guerra Civil, he hagut de llegir molta història de Catalunya i, tirant avall, t’adones que som un país que ve de lluny i que resisteix. Sempre és el mateix: reclamant i havent-nos de resignar, però espero que ara ens en sortim. El moment és il·lusionant i ens ho hem de mirar per aquí: dir que les coses es poden canviar i ho hem de fer encara que costi. Espero que puguem decidir i que decidim que sí, que em fa més por que una pedregada... M’agradaria que es fes molta pedagogia, perquè no sé si la majoria de la gent n’està convençuda. I si la consulta surt que no, se’ns ha acabat tot i no sé fins quan haurem d’esperar per fer-ne una altra. Perquè a mi m’agradaria veure-ho!\n“Estic molt indignada i espero que aconseguim la independència aviat. Si no, això se’n va a la merda.”\nAra anem del país al teu poble, perquè a Vallesos et volem capbussar al teu Sant Cugat. Com quan, als 15 anys, debutes al teatre amateur local a l’obra Les mosques, de Jean Paul Sartre. Això no és començar amb els Pastorets, eh?\nNo. Jo Els Pastorets no els vaig fer mai, mai, mai...!\nDoncs així tens pendent fer d’Isabeló, eh?\nSí, els tinc pendents! Tots els meus companys i el mateix Jordi (Bosch) els havien fet una pila de vegades! Jo no. Jo vaig començar amb Les mosques. Feia de mosca, no cap paper important, però després vaig fer La desaparició de Wendy, de Benet i Jornet, i en vam fer unes quantes...\nI com recordes aquells inicis a l’Agrupació Maragall de Sant Cugat?\nDoncs com una gran descoberta. Jo vaig tenir una adolescència molt dura, perquè tenia molts complexos i no m’agradava gens com era, ni el físic que tenia... I per a mi va ser una vàlvula d’escapament, de sortida. Quan pujava a l’escenari, deixava de ser aquella persona que jo odiava i n’era una altra. Aquella estona em permetia ser una altra persona, a qui no havia de jutjar, ni criticar, ni mirar-me malament. A mi em va servir de teràpia perquè el teatre és una gran teràpia.\nAixò era al quinze anys...\nSí, i hi vaig estar un parell d’anys, però de seguida, quan vaig fer el COU (Curs d’Orientació Universitària), que el vaig fer a l’Institut Boscà de Barcelona, ho vaig haver de deixar perquè no tenia temps, tot i que vivia a Sant Cugat.\nI vas deixar les monges franciscanes del teu poble, eh?\nSí, sí. (riu) Vaig deixar les monges franciscanes on havia estat dels quatre al setze anys, eh? Ai!, allò era un món! No m’ho vaig passar malament... Hi ha gent que té mania a les monges, però jo no. Home, alguna monja et queia més gorda que una altra, com a tot arreu, però recordo que va ser una època divertida, amb les amigues, sobretot. Era l’època intensa de l’amistat, dels dotze, tretze, catorze anys... És quan fas grans lligams amb les amigues. Sí que era un col·legi de nenes, només, i me’n recordo que la primera vegada que veies nens estaves com trasbalsada. Ara ho penses i dius: quin horror, tot nenes! La meva germana també anava a les monges i el meu germà, evidentment, no.\nI amb l’institut, la descoberta de Barcelona!\nSí, l’institut va suposar descobrir un món, descobrir Barcelona, perquè jo era de poble i a Barcelona hi baixava al cine i prou. Em fa vergonya dir-ho, però quan vaig entrar a l’Institut, no havia anat mai al teatre a Barcelona. I a Sant Cugat el fèiem nosaltres...\nOn i com el fèieu?\nEl fèiem a la Unió, al Teatre de la Unió, i al monestir, al Centre Parroquial. Vam ser als dos llocs. El Teatre de la Unió és el mateix on la meva mare quan era jove havia anat a ballar. Aquella experiència, dels quinze als disset anys, em va permetre descobrir el que a mi m’agradava. Assajàvem tres dies a la setmana de nit i, després de sis mesos d’assaig, representàvem un cap de setmana.\nI poc devies pensar llavors que t’hi acabaries dedicant professionalment...\nNo, gens. Fins i tot quan em vaig matricular a l’Institut del Teatre no ho pensava. Perquè en aquella època no hi havia TV3, ni cinema, i a Barcelona hi havia tres teatres. La veritat és que no sabia massa què fer i vaig pensar que, mentre m’ho rumiava, m’apuntava a l’institut que m’agradava.\nTot això passava en un Sant Cugat que encara era ben bé un poble, oi?\nSí, sí. Era un poble total, perquè aquest poble ha canviat mooolt! Llavors era un poble molt petit, on ho coneixies tot i on els pares coneixien a tothom. I això ja venia dels avis, que també es coneixien. La família del meu pare era important en aquest poble, perquè eren els de cal Ciutadà. La meva àvia vivia a la plaça del monestir, just davant del monestir, i el meu besavi havia estat batlle de Sant Cugat. Els deien “els de cal Ciutadà”, perquè el meu besavi sortia al balcó quan hi havia quatre pagesos a sota i els deia: “Ciutadans!” (s’enriola) i li va quedar cal Ciutadà. Ara hi ha un restaurant japonès i a sobre encara hi viu el meu oncle. El primer poste de benzina d’aquest poble el va posar la meva àvia, a la plaça del monestir. Un poste d’aquells vells que havies de manxar...\nI tu l’havies manxat?\nNo, jo l’he vist en fotos, on hi sortia el meu pare de jove...\nEl teu pare també es va dedicar al negoci de la gasolinera i tu també hi havies treballat de joveneta, oi?\nSí, el meu pare va fer una nova gasolinera, a la sortida de Sant Cugat. Durant molts anys va ser la gasolinera A. Vilarasau i ara és Repsol...\nAmb això ja desmentim del tot que el teu pare fos un conegut financer català avui retirat, oi? És una llegenda que ha corregut prou...\nSí, sí (torna a riure). No, no sóc gens parenta del Josep Vilarasau de La Caixa, tot i que m’ho he hagut de sentir a dir molt. Al teatre un dia em va venir a conèixer i en vam fer broma. No, no. Jo sóc de Sant Cugat de tota la vida i, a més, amb molta història, perquè per part de la meva mare el meu avi va fer mitja Bellaterra. Ell era contractista d’obres i va fer moltes torres que encara queden dretes a Bellaterra i també aquí a Sant Cugat. A mi m’encanten i n’hi ha una que, si tingués diners, la compraria, perquè la va fer ell.\n“L’Anna (Lizaran) em treia una part de mi que no em treia ningú més.”\nI una santcugatenca de pota negra com tu, com porta això que el poble hagi crescut tant i tant en relativament poc temps?\nEn això hi ha molta gent, com ma mare mateix i gent de la seva edat, que té molta nostàlgia del Sant Cugat que era. No els agrada gaire que ara hi hagi moltes places de ciment, ni els va agradar com es va arreglar la plaça del monestir per fer la que hi ha ara. A ma mare no li va agradar gens i li agrada la d’abans, que era de terra, amb una font al mig de feia molts anys... A mi em sembla que s’han fet moltes millores a Sant Cugat i que continua sent un poble molt agradable per viure. També és cert que s’hi han fet disbarats, com a tot arreu, que hi ha moltíssima gent i molts cotxes... Al poble que jo recordo de petita hi havia molts camins de terra i els carrers tenien dues direccions –cosa ara absolutament impossible– i d’allò en queden només algunes coses. El meu pare tenia un taller de cotxes i camions –que primer era un taller de forja, perquè el meu avi era forjador i feia reixes–, que va ser concessionari de moltes marques. Llavors hi havia molts horts i molta vinya a Sant Cugat i tot això ha desaparegut, però el progrés no es pot parar.\nHa passat a ser un barri de Barcelona, com a vegades es diu?\nNo, no ho és, de cap manera. A Sant Cugat s’ha fet un esforç per mantenir una cultura de poble i hi ha moltes associacions i gent que lluiten per mantenir uns trets que li donin identitat, com la Festa Major. Hem tingut la pega que molta gent ha vingut aquí de Barcelona i que durant molts anys va ser una mica ciutat dormitori. Molta gent venien només a dormir-hi i per anar al golf i no s’integraven a la vida del poble. Segurament això ha millorat una mica, perquè dels nouvinguts n’hi ha una part que intenta adaptar-se, encara que també hi ha una altra part que no hi tenen cap gran interès. Quan un poble creix tant, conservar les arrels li resulta difícil. Aquí ha vingut gent de tot arreu i de cultures molt diferents. Va haver-hi una molt bona amalgama entre el poble de pagesos que érem als anys seixanta i la immigració andalusa d’aquells anys, que va arribar amb la indústria, però amb les crescudes més recents és difícil que no s’esborrin els perfils del poble. I això que aquesta és una lluita que han portat els diferents ajuntaments, que ha passat també per ajudar força les associacions locals, com els diables, o la mateixa Festa Major. A vegades, però, es perd l’essència del que era, com amb les cavalcades de Reis, que em sembla que s’intenten fer massa grans. Abans eren més autèntiques. El meu pare era de l’associació de les cavalcades hi havia fet de rei negre i jo de patge... Ara –i de fa anys– els Reis arriben amb helicòpter i jo crec que és massa i que es perd l’essència del que és el poble que treballa pel poble. Quan es fa tan gran, es perd una mica.\nT’hi pots implicar en la vida local, amb la feina que tens?\nNo, no. De fet, no m’hi implico. Va haver-hi uns anys, quan els meus fills eren petits, que m’hauria volgut implicar-hi més, però tampoc podia. Treballant també dissabtes i diumenges, no pots dedicar-t’hi.\nI ara els nanos ja són grans...\nSí, el gran té 21 anys i el petit 18. Ara el petit acaba segon de batxillerat i el gran és músic i fa el que pot per treballar com a bateria d’un grup. Ells han anat a escola aquí i tenen colla aquí i a Barcelona, perquè ara es tenen moltes colles...\nPerò havies ballat gitanes o el Paga-li Joan?\n(Riu) El Paga-li Joan, sí, de petita, i encara es balla cada any. També havia fet la Processó de Corpus; en tinc fotos.\nI al golf, de tanta tradició local, hi has jugat?\nNo, al golf, no, però el meu pare i el meu germà, sí. Jo vaig jugar molt a tennis, que havia tingut el meu pare com un dels promotors del club. Ara vaig al gimnàs.\nQuan el 2008 et donen el Premi Extraordinari Ciutat de Sant Cugat, pels 25 anys de trajectòria com a actriu, se’t veu molt emocionada. Què significa?\nVa ser un premi molt especial, perquè me’l donaven al meu poble, enmig de la meva gent. També em va passar fa molts anys, quan em van demanar que fes el pregó de la Festa Major, quan estava embarassada del meu primer fill. Em vaig emocionar molt, perquè el vaig fer a l’antic ajuntament, davant del qual jo havia passat cada dia per anar a escola. Quan en un poble hi has nascut i t’hi has fet com a persona, i hi has fet el primer teatre, un guardó així sempre és diferent de qualsevol altre. És molt més entranyable.\nSant Cugat atrau tanta gent que també ha atret molt actors (Sílvia Munt i Ramon Madaula, Marta Angelats, Francesc Orella, Mercè Arànega...) Quasi podríeu fer una sèrie sense sortir de casa...\nSí, i tant! Però aquests que dius no són d’aquí, són nouvinguts, eh?\nBé, però hi viuen, no?\nAh! Hi viuen, però no hi han nascut (riu). Són d’un altre lloc i hi vénen perquè estan a prop de Barcelona i tenen natura i bosc, però una cosa és els que hi hem nascut i una altra els que hi han vingut...(riu).\nEl teu home, tampoc és d’aquí, és del Maresme.\nSí, sí. Vam tenir tota una discussió perquè al Jordi li tira molt el seu poble, les seves arrels mataronines i volia anar a viure al Maresme. Però vaig guanyar jo, precisament per la proximitat amb Barcelona, on treballàvem. Ens vam conèixer al Teatre Lliure, a la primera obra que hi vaig fer.\nVau començar vivint a Barcelona, però vas tornar a casa.\nJo vaig estar vivint a Barcelona deu anys, dels 22 als 32. Però quan vam tenir el primer fill ja vam venir a Sant Cugat. Tenia un any. Jo volia criar un nen que pogués jugar amb terra, que pogués anar amb bici pel carrer i pogués tenir el que jo havia tingut de petita. Vivíem a Gràcia i era horrible, perquè per trobar una plaça on el meu fill pogués jugar amb sorra, havia de fer cada dia una caminada d’una hora! Tot eren places dures, amb molts cotxes i jo no volia criar un fill així. Per això vam tornar cap aquí.\nI ara que parlàvem del Lliure.... Va ser la teva gran escola, no?\nAl Lliure jo hi vaig aprendre gran part del que sé i a més vaig tenir la sort –en un moment històric d’aquest país, en el qual, com deia el poeta, “tot estava per fer i tot era possible”– de contactar amb una de les primeres companyies estables de teatre que sorgien per primera vegada. Va ser un privilegi enorme. A més, vaig estar al costat de Fabià Puigserver, de Lluís Pasqual, de l’Anna Lizaran..., que van ser mestres. Vaig tenir molta sort.\nL’Anna Lizaran ha mort i has dit que era una gran parella per a tu. Com ho has entomat?\nMolt malament. Ho porto molt malament. És com quedar-te orfe de cop. A mi se m’ha mort el pare i va ser duríssim, però no vaig tenir la sensació que vaig tenir amb l’Anna. Amb l’Anna hi he treballat moltes vegades i ella em treia una part de mi que no em sabia treure ningú més. Suposo que a la vida això ens passa amb diverses persones. I quan alguna d’aquestes persones se’n va, et trasbalsa. Ja fins i tot més enllà de la tragèdia de morir jove, quan li quedaven tantes coses per fer i per viure. Mirant-ho d’una part fins i tot egoista, penso: tot allò que ella em feia ser, ja no m’ho farà ser ningú. He conegut poques persones amb tanta vitalitat com l’Anna. La mort sempre és injusta, però amb gent amb tant per viure i amb tantes ganes, a part d’injusta és absurda. No m’ho puc creure. Havíem estat juntes fent Agost fins al juliol passat, amb aquella energia seva pujant i baixant les escales del Nacional, fent-te bromes, rient juntes i enfotent-nos de tot... I, de cop, sis mesos després desapareix... La mort no té paraules i, quan és fora de temps, és injusta per tothom.\nLa teva cosina segona Dolors Vilarasau, encara avui ànima del teatre a Sant Cugat, quina influència exerceix en tu?\nElla em va dirigir en les primeres obres que vaig fer a Sant Cugat i, com que havia estudiat a l’Institut del Teatre, també em va ajudar a preparar-me el monòleg per poder-hi entrar. Va ser important per foguejar-me en aquells inicis.\nI avui encara és molt activa en activitats teatrals en aquest poble.\nI tant! La Dolors ha fet i encara fa moltes coses a Sant Cugat, com el Pedra i Sang, que és fa cada any al monestir per Nadal, al voltant de la mort de l’abat.\nNo t’agradaria fer-hi alguna cosa al Pedra i Sang, que va en camí de ser un espectacle-tradició local com la Passió per a Olesa o Esparraguera?\nJa m’ho han dit, però no és possible. Si estàs treballant en actiu, és difícil que disposis de dies lliures per poder fer-ho i encara més per Nadal, que es treballa més.\nQuina importància té el teatre amateur per al país?\nHa estat molt ric i ara torna a ser-ho, perquè fent bolos per Catalunya t’adones que torna a haver-hi força grups i, a més, molt nombrosos. Tot i això, va haver-hi molts anys en què aquesta vitalitat va baixar, encara que havia estat el cau de molta gent que després s’ha dedicat a fer teatre. A Mataró, per exemple, la Sala Cabanyes va ser niu de molts actors i a cada poble n’hi ha hagut. Va haver-hi un temps que tampoc no era tan fàcil anar a veure teatre.\nEn la teva trajectòria has fet molts papers. N’hi ha algun d’especial que t’agradaria fer?\nM’agradaria fer la Liuwa Andrejna, de l’Hort del cirerers; la Lady Macbeth i algunes més... Però m’ho passo bé damunt d’un escenari i no cal complicar-me gaire la vida, sempre que els textos estiguin ben escrits i tinguin una certa volada. Interpretar un mal text és horrible!\nPrefereixes el teatre a la televisió?\nHi ha un certa relació d’amor i odi. El teatre requereix anar-hi cada dia, estiguis bé o no, en tinguis ganes o no. Un cop ets dalt de l’escenari, ja està, però abans cal arribar allà i hi ha dies que costa.\nMés que rodar en un plató?\nUn plató no demana ni la meitat de l’energia que la que demana el directe d’un teatre. En un plató, les seqüències són curtes, amb talls i repeticions. Si t’equivoques, repeteixes. Al teatre, d’energia per arribar als espectadors des de l’escenari, en necessites força, eh? I en una sala com la del Teatre Nacional, encara més. Per això dic que l’Anna (Lizaran) en la seva última funció, que va ser Agost, tenia tanta i tanta energia!\nCoses com aquestes de l’Anna fan pensar... Et preguntes per què va ser ella i no jo? Per què no jo o el Jordi? I penses, com de fet pensa tothom, que cal viure cada instant, sense estar pensant què faré demà o demà passat. Vull viure cada instant com vull viure’l ara, no quan tindré seixanta anys. Per això també la meva aturada va venir perquè volia viure-la ara, passant més gana però sent més feliç.\nPer això dius que un ofici com el d’actriu no es fa per diners...\nEntre altres coses. En aquests moments, d’actriu de teatre és difícil viure’n, a no ser que facis una obra darrere l’altra. Si no, és complicat. Si no et pots ajudar amb televisions o altres produccions, és ben difícil.\nI això que molta gent es deu pensar que nedeu en l’abundància!\nSí, que estem folrats! Què va, que va! Home, si fas televisió, pots viure més bé, però amb teatre no, eh?\nDe totes les sèries que has fet, amb quin paper et quedes?\nHe tingut molta sort a la vida. A la televisió, em va caure un personatge meravellós, l’Eulàlia de Nissaga de poder, que era contradictori: dolenta, però bona; apassionada, perversa... I vaig tenir la sort que me’l donessin a mi i va ser una sèrie que va triomfar. Vaig tenir molta sort. Vaig entrar al Lliure estant, també, al lloc oportú en el moment adequat. I hi vaig estar deu anys, amb una sort immensa. Sóc una persona amb estrella, les coses em surten bé! Ja se’m torçaran...\nEt costa, doncs, triar...\nHome, de tele, doncs, em quedo amb l’Eulàlia de Nissaga, perquè, com que era tan dolenta, m’agradava molt. La Teresa de Ventdelplà era un altre rotllo, però també em va agradar molt... De teatre hi ha tants personatges i tots m’han deixat coses i de tots he après algunes coses. Tots els personatges t’ensenyen alguna coses.\nAmb en Jordi Bosch heu fet coses junts, però no massa. Suposo que l’organització familiar també deu pesar.\nQuan els nanos eren petits, intentàvem no coincidir, perquè si no era molt complicat, realment. Ara ja no, ara ja podríem coincidir, però no coincidim.\nA Majoria absoluta éreu una família nombrosa...\nSí i això va ser molt divertit. Sempre que hem fet alguna cosa junts ens entenem molt bé, però és millor no coincidir massa, perquè arriba un moment que vols separar una mica el que és la feina i casa teva i no tenir-ho tot al mateix pot.\nEl Vallès el voltes molt fent teatre, perquè vas regularment a tots els auditoris. Pesa el Vallès en el teu àmbit vital?\nHe voltat i volto força per tot Catalunya, però no més especialment pel Vallès. M’he mogut molt per Sant Cugat i Barcelona. He anat molt a Terrassa i Sabadell, també, però més professionalment que res. La primera feina professional que vaig fer, una obra –Impromtus a Versalles– feta en un taller de postgraduats a l’Institut del Teatre, la vam estrenar al Teatre de la Caixa de Terrassa. Aquesta va ser la primera vegada que trepitjava un escenari cobrant. Després hi he tornat molts cops més.\nAra Caixa Terrassa ja no existeix, però per sort el Centre Cultural de Terrassa continua en dansa.


Influenreds | Les Barraques Digitals | Pàgina 2\nPosted on Novembre 10, 2018 by victorbiris\nLucía Bellido és una de les influencers més famoses d’Espanya. Nascuda a Barcelona, actualment viu a Mollet Del Vallés. És famosa gracies a Tik Tok, l’anterior Musical.ly, que té més de 1.3 milions de seguidors, i 800 mil a Instagram. També es YouTuber i té més de 150 mil subscriptors.\nParticipa en vídeos d´´ Intagram i de YouTube de famosos com Hamza Zaidi. El seu somni és arribar al milió de seguidors a Instagram i al mig milió a YouTube.\nA Instagram penja Musical.lys, fotos i algun que altre vídeo amb viners. A YouTube penja vlogs, si et rius perds i tags de música. Fa dues setmanes va treure un llibre, tracta de com és la vida duna influncer.\nEls influencers més importants d’Espanya.\nPosted on Octubre 21, 2018 by obed1234567\nEl seu nom real és Aida Domènech, una jove barcelonina de 28 anys. És una famosa influencer de moda, va començar amb un petit blog i aquest hobbie ara s’ha convertit en la seva feina.\nActualment, té un canal de Youtube amb aproximadament 1.482.276 de subscriptors i més de dos milions de persones la segueixen a instagram.\nRubius encapçala la llista dels yotutubers més influents del panorama nacional amb aproximadament 31.709.965 de subscriptors.\nVa néixer a Màlaga, a la localitat de Mijas i té 27 anys. Ha participat al cinema i protagonitza una sèrie pròpia. Risto Mejide l’ha entevistat i ha protagonitzat anuncis televisius amb marques molt conegudes com ara, la beguda Fanta.\nÉs una de les dones que més n’ha inspirat d’altres pel que fa a la seva manera de vestir, tan a la realitat com a la ficció. Diem a la ficció perquè és una coneguda actriu espanyola.\nEs dedica plenament a la seva carrera com a actriu,i té més de 2 millions de seguidors a instagram gràcies als seus seguidors de la sèrie on treballa “Velvet”.\nCindy Kimberly es va convertir en una de les influencers més importants d’Espanya amb tan sol 16 anys. Actualment, el seu instagram consta amb més de 3,8 millons de seguidors. Treballa de model.


Els 'parches' a la Meridiana | L'Exprés de Sant Andreu\nAra les intencions urbanístiques “a curt termini” es repeteixen, o almenys presenten similituds amb les anteriors presentades. La regulació dels temps semafòrics potser sembla l’element més senzill de dur a terme, però els vianants encara continuen calculant el temps que tenen per creuar els vuit carrils de circulació. I en el cas que algú s’hagi d’esperar a la mitjana, l’Ajuntament té previst incorporar noves pilones de formigó als refugis dels passos de vianants que hi ha a l’encreuament de la Meridiana amb la rambla de Fabra i Puig. En aquest cas, l’administració local espera poder signar el contracte amb l’empresa adjudicatària en plenes festes nadalenques, pel que a principis del 2017 l’obra ja hauria d’estar executada.\nAquesta zona es podria batejar com la zona zero de les petites actuacions urbanístiques, ja que també es contempla ampliar la vorera de la rambla en el seu costat mar – Llobregat, on en comptes de resseguir la carretera en forma de corba, aquesta s’allargarà i entrarà en el que actualment és espai de pas per als vehicles. Les màquines, però, no podran començar a treballar fins passada la Setmana Santa.\nPer últim, el consistori també estudia la possibilitat d’incorporar un nou pas zebra a l’alçada de l’estació d’autobusos de Sant Andreu Arenal i així trencar els 437 metres de distància que separen els passos de vianants de la rambla i el del carrer del Pintor Alsamora. Pintar les ratlles a terra i instal·lar dos nous semàfors per sentit tampoc és una qüestió àgil administrativament. Els veïns i veïnes hauran d’esperar a creuar per aquest tram fins al mes de maig com a mínim, segons les informacions a les quals ha tingut accés L’Exprés de Sant Andreu.\nD’altra banda, l’Ajuntament té com a intenció reduir el trànsit rodat per la Meridiana mitjançant la reforma. Un objectiu que no només planteja assolir amb la dràstica actuació urbanística, sinó amb actuacions paral·leles com millorar l’oferta de Rodalies o ampliar les línies de connexió amb el Vallès, crear aparcaments dissuasoris a les estacions de tren de les comarques veïnes de l’interior o crear una connexió directa entre la C-17 i les Rondes. Actuacions que per ara només queden en bones paraules, ja que l’Ajuntament de Barcelona no té les suficients competències per dur a terme aquest decàleg de propostes.\nNotícia anterior Notícia anterior: Plourà per la Festa Major?\nNotícia següent Notícia següent: La Salseta del Poble Sec: “A Sant Andreu ens sentim com a casa”


Agroturystyka Barnilka Ropa Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nAgroturystyka BarnilkaBungalowKlimkowka 115, Ropa, Ropa, Polònia - Veure al mapaExcepcional9,6Basada en57comentarisAgroturystyka BarnilkaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 25 fotosExcel·lent ubicació 9,7Veure al mapa9,7Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Agroturystyka Barnilka està situat idealment a Ropa; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Agroturystyka Barnilka és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport. L'ambient de Agroturystyka Barnilka es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Sauna, jardí, sauna, esports d'aigua (no motoritzats) de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Agroturystyka Barnilka.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsarticles de tocadorempolles d'aigua de cortesiatelevisió de pantalla planaassecador de cabellplat de dutxaTV satèl•lit/cablecalefacciósala d'estar Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més\nAllotjaments a Ropa


Una tragicomèdia generacional interpretada per Francesc Ferrer.\nAquest diumenge arriba a la Sala Petita del Kursaal ‘RAMON’.\nLa Sala Petita del Kursaal acollirà aquest diumenge, 23 de maig a les 18h, ‘Ramon’ de Mar Monegal i que interpreta Francesc Ferrer. Un monòleg en què els 'tragabolas', les cassettes i els pòsters tornen a la vida d'un 'jove' de 39 anys enmig de totes les crisis possibles (i la malaltia de la mare).\nEl Ramon s’acaba de separar de la Patri i, mentre busca pis, s’instal•la a l’habitació d’adolescent de casa dels seus pares. Allà retroba la guitarra, la bicicleta estàtica i tot de cassettes que el transporten als anys 90. Des de la seguretat de la seva habitació, rememora el seu passat, però el que no s’imagina és que, en el present més immediat, la seva vida està a punt de canviar i convertir-se en una autèntica muntanya russa.\nUna tragicomèdia generacional que reflexiona sobre la por al compromís i la sensació d'eterna joventut amb què viu una gran part de la generació dels 80. Les entrades per veure ‘Ramon’ tenen un preu de 15 euros (12 € per a majors de 65 anys, menors de 25 anys i amb carnet Galliner) i es poden comprar a les taquilles del Kursaal, per internet a www.kursaal.cat o 1 hora abans de l’espectacle. Durant l’espectacle s’aplicaran les mesures recomanades per les autoritats sanitàries, amb una reducció de l’aforament i l’ús de mascareta durant tota la funció.\nArxivat a: RAMON KURSAAL CULTURA


Notícies - El Santa Isabel vol fer les matemàtiques en castellà per acontentar el TSJC\nAlguns pares del Santa Isabel, a les portes del centre després de la reunió\nel 5/feb/15 Sergio Morales Societat PDF\nL'escola Santa Isabel proposarà al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) que les matemàtiques s'imparteixin en castellà en un dels tres grups d'aquesta assignatura de tercer de primària. La iniciativa arriba després que el TSJC hagi enviat un mandat judicial cautelar perquè el centre imparteixi el 25% de les hores lectives de P4 i 3r de primària en castellà, arran de la denúncia d'una família que demanava l'escolarització en aquesta llengua. Les famílies afectades veuen amb bon ulls la proposta del centre, tot i que la majoria critiquen la decisió judicial.\nEl centre concertat ha convocat els pares i mares dels alumnes de 3r de primària a una reunió aquest dijous on ha informat que en un dels tres grups de matemàtiques s'impartirà la classe en castellà. Això, afegit a l'assignatura de llengua castellana, assoliria el 25% d'hores lectives en aquesta llengua que requereix el tribunal.\nDos dels pares contraris al mandat judicial cautelar, Ignasi Escamilla i Manel Garriga, han explicat a Cugat.cat que, malgrat la resignació, creuen que l'escola ha trobat una bona solució a l'ordre.\nI. Escamilla / M. Garriga\nL'escola ha fet enginyeria per complir el mandat i ha trobat una solució adequada. / Ha estat una reunió molt condicionada per tot el que ha passat al país en els últims anys. Ja hi havia sentències que havien marcat la línia.\nA la reunió també han assistit famílies que consideren que la futura sentència pot ser positiva per a l'educació dels seus fills. Un dels pares favorables al mandat del TSJC, Patrick Helt, afirma que la possible sentència pot dividir i enfrontar els pares. Helt, però, està satisfet per la solució de l'escola perquè troba beneficiós que catalanoparlants i castellanoparlants puguin conviure amb normalitat.\nVivim a Catalunya, però també hi ha castellanoparlants i crec que podria ser un benefici per als nostres fills conviure entre el castellà i el català\nA la reunió, l'escola ha matisat a la vintena de pares assistents que Santa Isabel ha rebut un mandat judicial cautelar i no una sentència, tal com han publicat els mitjans. Quan el TSJC rebi la proposta del centre i la consideri, emetrà la sentència definitiva perquè el 25% de les hores lectives de P4 i 3r de primària s'imparteixin en castellà.\nA la reunió d'aquest dijous només estaven convocades les famílies d'alumnes de 3r de primària. Cugat.cat ha contactat amb la direcció del centre, que ha declinat fer declaracions 'de moment'.\nL'AMPA ha explicat a aquest mitjà que es pronunciarà sobre el tema després de la reunió prevista amb les famílies afectades la setmana vinent.


La Seu acull l'acte institucional de l'Alt Pirineu i Aran per commemorar el Dia Internacional de les Dones — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Seu acull l'acte institucional de l'Alt Pirineu i Aran per commemorar el Dia Internacional de les Dones\nLa Seu acull l'acte institucional de l'Alt Pirineu i Aran per commemorar el Dia Internacional de les Dones\nTindrà lloc aquest diumenge, 8 de Març, a les 11 del matí, a la Capella de la Immaculada Enguany es participa en la campanya unitària 'Tu mous fitxa. Catalunya per l'equitat de gènere', posada en marxa per l'Institut Català de les Dones\nAquest diumenge, 8 de Març, Dia Internacional de les Dones, la Capella de la Immaculada de la Seu d'Urgell acollirà a les 11 del matí un acte institucional de l'àmbit territorial de l'Alt Pirineu i Aran, sota el lema 'Tu mous fitxa. Catalunya per l'equitat de gènere'.\nL'acte comptarà amb les intervencions de l'alcalde de la Seu d'Urgell, Albert Batalla; el delegat del Govern a l'Alt Pirineu i Aran, Albert Alins; el director dels Serveis Territorials de Benestar i Família, Josep M. Forné; la directora territorial de l'Institut Català de les Dones, M. Carme Castelló; i el president del Consell Comarcal de l'Alt Urgell, Jesús Fierro.\nLa tinent d'Alcalde de Polítiques d'Igualtat de l'Ajuntament urgellenc, Anna Vives, s'ha mostrat satisfeta pel fet que “l'acte central del Pirineu se celebri a la Seu, una ciutat sempre ha mostrat un compromís ferm vers la igualtat de gènere i d'oportunitats entre totes les persones”.\nEn la sessió commemorativa també es llegirà el Manifest institucional en motiu del Dia Internacional de les Dones. L'acte es clourà amb l'actuació musical de Noves Veus, el cor de noies de l'Escola Municipal de Música de la Seu d'Urgell, dirigit per Amàlia Sanz i acompanyat al piano per Lourdes Querencia.


Armengol pretén que PSIB, UM i Bloc comparteixin els tres governs\nLa socialista deixa entreveure que així podria cedir la presidència\nQuim Torres | 01 juny 2007\nEls socialistes negociaran amb Unió Mallorquina l'assoliment d'un pacte que permeti integrar en un mateix executiu representants d'aquests dos partits i del Bloc tant al Govern balear com al Consell de Mallorca i a l'Ajuntament de Palma. «El que convé sempre és la coresponsabilitat dels governs», assegurà ahir la candidata socialista al Consell de Mallorca, Francina Armengol. Després de presidir l'executiva de la Federació Socialista de Mallorca, la dirigent assegurà que tenia l'aval del seu partit, i també del Bloc, per iniciar negociacions bipartides amb UM. Deixà clar que el Bloc ha acceptat que el PSIB dugui «el pes» de les negociacions i digué que les encetarà mantenint, «en principi», tots els compromisos electorals i, per tant, també el de no cedir presidències als partits menys votats.\nAmb tot, la socialista assegurà que l'interessen més «les polítiques que les cadires», i deixà entreveure la possibilitat que podria cedir la presidència a UM si tots els partits formen part del Govern. L'objectiu és aconseguir una major estabilitat que l'assolida pel Pacte de Progrés, en què UM no s'integrà i li donà suport parlamentari. Al mateix temps, s'evitaria que un partit controlàs institucions en exclusiva. La comissió negociadora dels socialistes serà integrada pels seus principals líders, Francesc Antich, Francina Armengol, Aina Calvo, Joana Barceló i Xicu Tarrés. El Bloc no participaria, almenys, en una primera ronda. Segons Armengol, s'intentaran acordar amb UM «polítiques valentes en favor del territori, de les persones i d'una nova manera de governar». Els socialistes tenen l'aval de l'Executiva Federal per negociar, però ni participaran en les negociacions ni condicionaran l'acord amb futures inversions de Madrid. Armengol també assegurà que l'oferta de pacte del PP al PSIB demostra que estan «desesperats per continuar governant».


Aeroport Reus: Un novembre també desastrós confirma un 2020 de mínims històrics\nImatge de les pantalles de l'aeroport de Reus apagades i sense cap vol anunciat durant l'estat d'alarma per coronavirus | ACN\nL'aeroport de Reus tanca el novembre sense cap vol d'aerolínies comercials\nEl tràfic acumulat des del gener és un 96,3% inferior al de fa un any\nper Redacció dilluns, 14 de desembre 2020 - 14:42h\nL'aeroport de Reus ha tancat el mes de novembre sense haver rebut vols d'aerolínies comercials. Només ha sumat 380 passatgers, un 92,2% menys que el mateix mes de l'any anterior. Segons les dades que ha fet públiques Aena, tres de cada passatgers comptabilitzats corresponen a l'activitat dels helicòpters d'emergències. La resta pertanyen al Reial Aeroclub de Reus, a l'aviació privada i a vols d'entrenament de pilots. Per contra, les operacions han crescut un 14,2% al novembre, fins a les 1.201. El tràfic acumulat entre gener i novembre a l'aeroport de Reus és tot just de 39.064 passatgers, un 96,3% menys que el mateix període de 2019 —en el qual es va superar el milió d'usuaris. Les operacions han caigut un 30,7% entre gener i novembre.\nLa crisi de la Covid-19 està batent tots els rècords negatius a Reus i la segona onada ha fet esfumar qualsevol rastre d'aviació comercial. Les instal·lacions del Baix Camp tot just han sumat 380 usuaris al novembre. Són dades de mínims, si es té en compte que el pitjor novembre fins al moment era el del 2011, amb 1.426 passatgers, i que l'any passat la situació ja no era bona, amb 4.852 passatgers —la meitat que el 2018.\nEntre gener i novembre l'aeroport ha mogut 39.064 passatgers, un 96,3% menys que fa un any. El 2020 es tancarà per sota dels 40.000 perquè les grans aerolínies ja no hi tenen més vols programats. Així doncs, aquest any Ryanair s'haurà quedat amb 30.632 viatgers a Reus —la gran majoria moguts entre juliol i agost—, les dues marques de Tui Fly n'hauran sumat 2.450 i Easyjet no haurà arribat als 800.\nÚltima hora: Dilluns crític a Tarragona amb les últimes dades de la Covid