Setge de Tolosa (844) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nSetge de Tolosa\n43° 36′ 16″ N, 1° 26′ 38″ E / 43.60444°N,1.44389°E / 43.60444; 1.44389\nTolosa de Llenguadoc , Tolosa de Llenguadoc\nEl setge de Tolosa són les operacions militars contra la ciutat de Tolosa, en mans de Pipí II d'Aquitània des del 842, fetes pel rei Carles II el Calb, Guerí de Provença i Egfrid (Acfred ?).\nCarles va anar el 844 a combatre a Pipí sortint el dia de l'Epifania i arribant amb la reina Ermentruda d'Orleans amb la idea de passar al país la resta de l'hivern; el 4 d'abril del 844 va passar per Sairac, a la vora del Tarn. En aquest lloc va donar una carta de confirmació en favor de la seva església al bisbe de Tolosa Samuel, i al mateix temps en va donar altres als monestirs de Santa Maria i Sant Sadurní, a Tolosa, sempre confirmant els béns. Després va recórrer Aquitània intentant sotmetre-la al seu domini, es va dirigir a Tolosa que pensava assetjar; estava ja prop de la ciutat al final d'abril quan va concedir dues cartes a vassalls de Septimània: en una confirmava les possessions de Mèze i de la Tour a la diòcesi d'Agde, a uns hispanii establerts al lloc; en una altra confirmava la possessió d'una casa i una església a Cesseres (a Menerba) a un tal Hilderic. Aquestes cartes apareixen datades al palau de Ferrus el 29 i 30 d'abril. Aquest palau de Ferrus seria el Castell Ferrus, un castell i poble a la riba esquerra de la Garona a uns 5 km de Castelsarrasin.\nL'11 de maig del 844 estava acampat davant de Tolosa; durant el setge va donar diverses cartes i segons aquestes estava allotjat al monestir de Sant Sadurní de Tolosa, llavors fora de la ciutat (en aquestes cartes s'assenyala: "mentre estem assetjant Tolosa"); en concedí una l'11 de maig a favor de Domnuli abat de Sant Pere de Besalú a la diòcesi de Girona; el 13 de maig una a Eleazar, abat de Sant Pere de Cubières, al Rasès, a la diòcesi de Narbona, abadia que agafava sota la seva protecció especial com si fos de fundació reial; una altra a l'abat Elies de la Grassa; i una altra a Centul abat de Sant Policarp; el 19 de maig havia fet examinar per Notó d'Arle, Elmerad comte palatí, el comte i marquès Sunifred I i el comte Sunyer I d'Empúries i Rosselló (838-848) les queixes dels hispanii de la diòcesi de Besiers als que es disputava la possessió hereditària dels llocs d'Aspiran i Alignan, i sobre la base dels informes elaborats pels quatre designats, aquests hispanii foren mantinguts en la possessió de les terres en litigi i foren confirmats en els privilegis per una carta; el 20 de maig va donar diploma a David abat de Sant Llorenç a la riba del Niesle o Nielle, i vers el mateix dia a Hilderic, abat de Caunes i Adalbert abat de Castres; el 31 de maig Berari arquebisbe de Narbona en va obtenir un diploma o carta per la qual la seva església obtenia el poble de Cesseras; el 5 de juny acordava un diploma a l'hispà Teofrid fill de Joan al que Carlemany havia cedit el lloc de Fontjoncouse; el mateix dia donà un diploma a favor del monestir de Santa Grata a Urgell; l'11 de juny va confirmar a petició de Gondemar bisbe de Girona, els privilegis d'aquesta església; en va donar un altre al 20 de juny en què acordava a l'església de Narbona la confirmació de tots els seus béns. El 25 de juny va donar el darrer diploma a l'abat Recesvind del monestir de Santa Maria d'Arle (diocesi d'Elna).\nEn aquest temps també va tenir una dieta al monestir de Sant Sadurní de Tolosa en què va dictar una capitular datada al monestir el mes de juny en favor dels clergues de Septimània que es queixaven de les vexacions dels bisbes, que hauria de ser confirmada en un concili, però mentre es regulaven les retribucions que els bisbes podien obtenir dels clergues.\nCarles va estar davant Tolosa almenys entre l'11 de maig i el 25 de juny però no hi ha cap prova de la conquesta de la ciutat i sembla quasi segur que finalment va aixecar el setge. Potser en aquestes operacions o ja abans Bernat de Septimània fou capturat en una acció afortunada per Guerí de Provença i presentat a Carles que el va fer executar. El 19 de maig ja l'havia succeït Sunifred I doncs és esmentat en un diploma, i sembla que presentava un informe que hauria elaborat anteriorment, cosa que fa versemblant la tesi de Pierre Andoque que Bernat hagués estat capturat per Guerí a finals del 843 i Sunifred nomenat al seu lloc a començament del 844, encara que Bernat no fos executat fins al maig o juny, quan el rei va arribar a la zona de Tolosa i va convocar una dieta per jutjar-lo per crim de lesa majestat, dieta que seria diferent de la celebrada el juny al monestir de Sant Sadruní. Algunes fonts diuen que fou mort pel mateix rei de manera inesperada (incautum & nihil mali ab eo suspicantem occidit). Un fragment que recull una narració d'un tal Odo Ariberti explica en detall la mort de Bernat, però es tracta només de la llegenda popular amplificada per aquest narrador: Bernat va signar un acord de pau amb Carles que van segellar amb sang; quan Bernat va anar al monestir de Sant Sadurní per oferir la seva submissió al rei, aquest, que estava assegut al tron, es va aixecar per abraçar-lo però amb la mà dreta li va clavar un punyal; Carles va tornar cap al tron i va posar el peu damunt el duc caigut dient "Desgracia per tu que et vas atrevir a tacar el llit del meu pare i el teu senyor" i l'historiador afegeix que la semblança entre Bernat i Carles era deguda - i provava- a les relacions il·lictes entre Bernat i Judit. Bernat hauria restat sense sepultar durant dos dies a la porta del monestir de Sant Sadurní fins que Samuel, bisbe de Tolosa, aprofitant que Carles havia sortit de cacera al bosc de Baziége, el va fer enterrar el tercer dia, amb presència massiva del poble i va escriure un epitafi a la seva tomba; el rei es va molestar amb Samuel i el va fer cridar tres vegades però el prelat va refusar comparèixer i va demanar sotmetre's al judici dels bisbes; el rei no ho va acceptar i el va fer condemnar a cinc-cents sous de multa i va fer destruir la tomba de Bernat; els bisbes del país, ofesos per aquesta sentència contrària a dret, van demanar comptes al rei a l'assemblea de Chavignon, uns mesos després, però el rei va assegurar que mai permetria que els bisbes quedessin exclosos de la jurisdicció reial o secular en relació als drets reials i les lleis del regne i que era costum ancestral no enterrar amb pregàries als que havien mort per crims, ni posar epitafis a les tombes.\nEl seu fill Guillem de Septimània l'hauria succeït en el comandament a Tolosa com a comte i duc de Tolosa per Pipí, no reconegut per Carles el Calb.\n↑ Annals Bertinians\n↑ això demostra el poc crèdit de la història, doncs Carles va néixer el 823 abans que Bernat tingués cap influència ni presència a la cort\nAbadal, Els primers comters catalans\nSalrach, Formació nacional de Catalunya\nCoord.: 43° 36′ 16″ N, 1° 26′ 38″ E / 43.604503°N,1.444026°E / 43.604503; 1.444026\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Setge_de_Tolosa_(844)&oldid=21407172»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 juny 2019 a les 22:50.


Salut està comprovant els 25.000 tests ràpids i espera la resta pels propers dies després que l'encàrrec quedés encallat La República\nSalut està comprovant els 25.000 tests ràpids i espera la resta pels propers dies després que l’encàrrec quedés encallat\nACN Barcelona.-El Departament de Salut està comprovant l’eficàcia dels 25.000 tests ràpids per detectar coronavirus que han arribat a Catalunya i preveu posar-los a disposició del sistema una vegada ho […]\nACN Barcelona.-El Departament de Salut està comprovant l’eficàcia dels 25.000 tests ràpids per detectar coronavirus que han arribat a Catalunya i preveu posar-los a disposició del sistema una vegada ho tingui “ben aclarit” i hagin decidit la “millor manera” d’utilitzar-los, ha assenyalat la consellera Alba Vergés. Aquests tests formen part d’una primera comanda de 50.000 tests realitzada per la Generalitat i que estava prevista que arribés a finals de la setmana passada. De moment n’han arribat la meitat i la consellera ha explicat que la comanda va quedar aturada a la Xina en un “mercat absolutament complicat”, ha incidit. Esperen que en els propers dies arribin els altres 25.000 tests. Pel que fa a les proves PCR, se n’han realitzat més de 47.000.\nDe les 47.000 proves PCR que s’han fet des de l’inici de la pandèmia per detectar contagis del coronavirus, el 42% s’han realitzat en homes (22% de positius) i el 58% en dones (23%). Per franges d’edat, el 2% de les proves s’han realitzat a menors de 20 anys, que representen l’1% dels casos positius de coronavirus a Catalunya; el 24% s’ha fet en persones de 20 a 40 anys i representen el 16% dels casos; el 35% s’ha realitzat en el grup d’edat de 40 a 60 anys, que són el 33% dels positius; la franja amb més casos és la de 60 a 80 anys (26% de les proves; 34% dels positius) i, en els majors de 80 anys, s’han fet el 14% de les tests i són el 16% de les persones diagnosticades.


Wikiloc | Pics dera Baco, per l’aresta O. Audoubert, 3045, punta O del Cap dera Baco, 3097, Cap dera Baco, 3103 i Selh dera Baco, 3110 trail\nPics dera Baco, per l’aresta O. Audoubert, 3045, punta O del Cap dera Baco, 3097, Cap dera Baco, 3103 i Selh dera Baco, 3110\nSi de lluny els pics dera Baco ja impressionen i produeixen un gran respecte, de més a prop, quan restes sota les llastres del seu vessant S quedes completament cohibit per les descomunals proporcions d’aquest vessant i també per la llargària de les seves arestes E i O.\nPerò una vegada hi ets resulta que l’aresta O és anormalment fàcil, inclús el tram que uneix el Cap amb el Selh, tram que es transcorre al fil de les espectaculars llastres del vessant S queda desvirtuat per una petita coma que hi ha al vessant N, de tal manera que si no volem passar pel fil de l'aresta, només hem de baixar 10 ó 20 metres per tal de travessar aquesta petita coma i enfilar còmodament el con final del Selh dera Baco.\nAquest itinerari recorre la llarga aresta O des del port d’Oó tot passant pels cims d’Audoubert, de 3045m, Cap O dera Baco, de 3097m, de la Baco, de 3103m i Selh de la Baco, de 3110m, tornant pel mateix camí d’anada, ja que la continuació vers el pic del Portilló d’Oó (aresta E) ja presenta dificultats superiors a l’aresta O.\nTot i el respecte que mereix aquesta aresta, no presenta dificultats superiors al II grau i tots son pràcticament plans, sense parets ni canals destacables per on grimpar; és una aresta “d’anar fent”, “ara per aquí, ara per allà” i les principals dificultats les trobem en el primer sector, entre el coll i el pic Audoubert; a partir d’aquest cim, tot i els estimballs l’aresta es torna molt fàcil i entre els pics de la Baco i el Selh hi ha al vessant francès una petita coma que ens estalvia d’anar pel fil de l‘aresta.\nTan aquest cim com els cims de Malpàs i Bom tenen la seva via d’accés més fàcil pel vessant francès.\nDic això perquè en el cas que ens ocupa, a mitja aresta entre el coll d’Oó i el pic d’Audoubert hi ha una bretxa que ens permet passar al vessant N i per una congesta ens permet assolir el llom per on puja la via normal d’aquest vessant i assolir més fàcilment el pic d’Audoubert, en aquest llom hi ha un característic pluviòmetre.\nQuan fas una aresta llarga d’anada i tornada amb grimpadetes els horaris son similars i per aquesta raó si volem assolir en dos dies ens trobarem que el refugi d’Estós queda una mica mal situat tot i estar al peu de la vall de Gias, ja que el primer dia arribes còmodament al refugi i et sobre temps mentre que el segon has de pujar a l’estany de Gias, al port d’Oó, fer tota l’aresta d’anada i tornada, tornar al refugi, baixar tota la vall d’Estós, agafar el cotxe i tornar a casa.\nÉs millor renunciar a les comoditats del refugi i intentar pujar fins l’estany de Gias on podrem passar la nit en diferents bivacs que hi ha o una mica abans, a sota la graonada final de l’estany, hi ha varies balmes igualment adaptades per a bivaquejar i d’aquesta manera les dues jornades de l’excursió queden més compensades.\nPerò si disposem de tres dies la millor opció és quedar-se al refugi i res millor que a la tornada del cim quedar-se a la terrassa tot contemplant el paisatge.\nEl llarg recorregut per l’aresta a més de 3000 metres d’alçada permet gaudir durant tota l’estona d’una gran panoràmica.\nDel pic d’Audoubert cal destacar-ne la panoràmica del pic Jean Arlaud que tenim al davant mateix amb la seva característica cara E i dels pics Gourdon i Spijeoles; des del Selh la panoràmica s’amplia als cims de: Belloc, Gias, Claravide, Gorgs Blancs, Cairat, Lezat, Crabioles, Roio, Perdiguero, i Portillón d’Oó, tots son cims de més de tres mil metres, que amb l’estany del portillón d’Oó (situat pràcticament a sota els nostres peus) constitueixen vista del vessant N que juntament amb la del vessant S, amb els Posets, Bardamina, Batisielles, Ixeia, massís de la Maladeta converteixen aquests cims dera Baco en un envejable mirador de primer ordre.\nSeguirem el camí que arrenca del costat de la cabana, i que poc després travessa el riu d’Estós per un pont.\nAviat veurem el refugi al fos del camí. Arribats al refugi abandonarem el camí que segueix fins al port i refugi de Biadós i girem a la dreta, tot passant per la terrassa del refugi i pel costat de les dutxes per tal de seguir el camí que s'enfila per la vall de Gias.\nPrimer superarem una primera graonada i ens trobarem una petit prat que ens porta al peu de la segona graonada. En aquesta ja superem un desnivell considerable, però el corriol, que hi ha al costat mateix del torrent, permet superar-la d’una manera relativament ràpida.\nDalt d’aquesta segona graonada també hi trobem un replà en gran part cobert d’ortigues, senyal potser de l’existència d’una antiga cleda.\nEns apropem a la tercera graonada, aquesta ja no és evident com les dues anteriors perquè és un seguit de tres bonys que et deixen situat a uns 2400 metres, just al final de la vegetació.\nAra ja quedem situats al peu de la quarta graonada, l’última abans dels estanys.\nHem de seguir el camí molt ben senyalitzat, però si volem anar a una gran balma on hi ha un magnífic bivac ens haurem de desviar a la dreta per tal d’anar a una petita olla secundària que hi ha peu de la graonada. Just a l’entrada d’aquesta olla hi ha la balma.\nCom a experiència personal en aquesta balma vaig viure una inoblidable nit en que la lluna plena es passejava per sobre els pics dera Baco. Va ser una d’aquelles situacions en que el temps sembla que s’ha aturat, en que ho mires tot i no mires res en concret, penses en tot i tampoc penses res en concret, estàs extasiat per la situació que tens el privilegi d’estar vivint.\nTant si anem a la balma com si no, hem de seguir pujant, deixarem una mica apartat i enfonsat a l’esquerra el primer estany de Gias, que segons l’època de l’any pot estar totalment sec.\nFinalment a l'estany de Gias. Indret molt bonic i amb varis indrets per a bivaquejar. Aquí es separen els camins al port d'Ôo a la dreta i al port de Gias a l'esquerra.\nUna sèrie de lloms a la dreta de l’estany permeten estalviar bona part de la tartera que mena al port d’Oó.\nEl port d’Oó és en realitat un doble coll i a la vegada és una contradicció de la natura, ja que el pas situat més a O (sota el pic d’Arlaud) és força vertical pel vessant S, i de fàcil sortida pel N; mentre que l’altre part del coll, és a dir la situada més a l’E, és en realitat un fals coll, ja que té un accés completament fàcil pel S, però no es pot baixar pel N ja que és una paret vertical..\nEvidentment ens encaminem vers aquest darrer coll de fàcil accés i situat més a prop dels cims que pretenem assolir.\nLa sortida del coll en direcció E no presenta cap mena de dificultat; l’aresta és pràcticament plana, i no cal passar ni tan sols pel mateix fil, car sempre podem anar uns quants metres decantats pel vessant de Gias (dreta).\nDesprés una marcada bretxa ens separa de la primera elevació important de l’aresta.\nAquesta bretxa és una fita important, perquè en arribar-hi se’ns presentes dues alternatives per a continuar: la primera, només la podrem seguir si portem els grampons, i així podrem passar a la gelera del vessant N i, seguint-la, enllaçarem amb l’aresta del pluviòmetre, però si preferim continuar crestejant, haurem d’optar per la segona alternativa, que consisteix a entrar una mica al vessant N per a seguir una marcada, ampla i fàcil canal que ens permetrà superar aquest primer bony destacat. Després l’aresta torna a aplanar-se i continua essent molt fàcil fins arribar sota el con final del pic d’Audoubert.\nPer a pujar a aquest cim hem d’entrar novament al vessant N, on trobarem una àmplia i tarterosa canal que ens deixarà al capdamunt del cim.\nDalt d’aquest cim, a part de la contemplació panoràmica veiem ja més a prop el pic del Selh dera Baco que el port d’Oó, és a dir ja hem fet més de la meitat del recorregut per l’aresta..\nSi no hi ha neu, anar fins a la propera punta O del Cap dera Baco és una passejada de cinc minuts. Si hi ha neu és una fina aresta on caldrà extremar al màxim les precaucions, ja que els pendents de neu son considerables.\nIgualment curta és la passejada entre aquesta punta i el Cap dera Baco. Aquí també és vàlida l’observació anterior sobre la neu.\nEl Cap dera Baco és un gran cim, situat en el punt on l’aresta gira gairebé 90 graus, llàstima que el proper pic del Selh li resta protagonisme ja que és el més alt de tota l’aresta que estem seguint.\nEl sector de l’aresta que uneix aquests dos cims és suficientment ampla per a poder-hi passar còmodament, però si no volem passar-hi, podem decantar-nos al vessant N, ja que hi ha una petita olla per on es pot assolir fàcilment el cim.\nSi optem per passar per l’aresta ens podem anar aturant per treure el cap al vessant S i contemplar les impressionants llastres d’aquest vessant.\nDesprés de les contemplacions panoràmiques de rigor hem d’emprendre la tornada pel mateix itinerari d’anada.\nde l’ibón de Gias al port d’Oó: 40mn\ndel port d’Oó al pic d’Audoubert: 45mn\ndel pic d’Audoubert a la punta O del Cap dera Baco: 05mn\nde la punta O al Cap dera Baco: 05mn\ndel Cap dera Baco al pic del Selh dera Baco: 10mn\ndel Selh dera Baco novament al pic d’Audoubert: 20mn\ndel pic d’Audoubert al port d’Oó: 35mn\ndel port a l’ibón de Gias: 20mn\nde l’ibón al refugi d’Estós: 1h 05mn\ndel refugi a l’aparcament: 1h 40mn\nTOTAL: 9h 55mn\nHaig de remarcar que el recorregut d’aquest itinerari està descrit sobre el mapa, i que per tant el pas per l’aresta és orientatiu, procurant ajustar al màxim el traçat amb la realitat.\nPodeu veure la descripció d’aquest itinerari al número 800 de la Revista Muntanya (agost del 1995, pgs. 146 a 150).\nCabana de Sta. Anna\nCruïlla a Batisielles\nPont i torrent de Batisielles\nCabana de Turmo, refugi de pastors, tancat\nVista a l'ibón inferior de Gias\nCap dera Baco Occidental\nCap dera Baco\nSelh dera Baco\nHi, found this interesting trail: Pics dera Baco, per l’aresta O. Audoubert, 3045, punta O del Cap dera Baco, 3097, Cap dera Baco, 3103 i Selh dera Baco, 3110 https://www.wikiloc.com/mountaineering-trails/pics-dera-baco-per-laresta-o-audoubert-3045-punta-o-del-cap-dera-baco-3097-cap-dera-baco-3103-i-sel-20560152 Regards, Wikiloc - Trails of the World


QUIN IMPACTE SOCIAL TINDRÀ L’ACTUAL CRISI SANITÀRIA - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a QUIN IMPACTE SOCIAL TINDRÀ L’ACTUAL CRISI SANITÀRIA\nLes persones estem immerses en un procés d’evolució col·lectiva, que a mi m’agrada entendre i anomenar com a procés d’humanització, i crec que aquesta crisi sanitària continuarà impulsant-nos en aquesta direcció. En aquest cas, però, no em sento tan eufòric com aquells que afirmen que aquesta situació ens durà, per se, a un estat generalitzat de generositat i altruisme. Aquests valors pertanyen a les grans virtuts humanes, i emergeixen quan valorem la vida i les persones per sobre de la resta de coses; és aleshores, i només aleshores, quan comencem a empatitzar i a ser veritablement generosos. Això és una cosa que no ve donada, només, per una situació externa determinada, requereix un recorregut d’introspecció i revisió dels propis valors, és a dir, prendre consciència de què és el que valorem més. Jo, de moment, el que veig és que, en general, estem molt centrats a fer les coses bé, en què farem i com sortirem d’aquí, i en pensar quin profit personal, evolutiu o espiritual en traurem de tot plegat; i tot això són qüestions més resolutives, pragmàtiques i egoiques, que no pas empàtiques.\nDes del meu punt de vista, el gran pas evolutiu de la nostra espècie, passa pels processos d’integració. Les grans revolucions humanament parlant, han estat degudes a la integració i el respecte cap a certs grups socials exclosos fins aleshores. L’abolició de l’esclavitud, la igualtat de gènere, la integració de les persones amb discapacitats, o amb diferents orientacions sexuals… Per posar un exemple: Quina seria la nostra vivència si tinguéssim internet però les dones encara no poguessin votar o no poguessin sortir de casa sense el permís del marit? O tenir un mòbil d’última generació des d’on donéssim ordres a un esclau?\nEn aquesta ocasió tenim una molt bona oportunitat per revisar la relació que tenim amb la gent gran (amb aquells que «ja no produeixen»); amb els pares, els avis, els que tenen una salut més fràgil, i dintre de ben poc amb tota la gent patirà de valent per poder sostenir la seva economia. Quants reportatges i quanta veu se li està donant a la població actualment més perjudicada i malmesa per la situació? Comparativament parlant, n’he vist poca, jo, aquests dies.\nA nivell personal succeeix el mateix; són els processos d’integració els que ens donen l’oportunitat d’expandir el nostre potencial. En l’esfera emocional per exemple, tenim tot un repte amb aquelles infamades i temudes que aquests dies apareixen amb força: la por, la desconfiança, la fragilitat, la incertesa, el dubte… i també amb l’afecte, que també ens el neguem sovint, per por a «no saber que fer-ne» després. Si hi lluitem contra aquests aspectes de nosaltres mateixos, continuarem generant lluites externes; abocarem allò que no acceptem fora, paranoiant i pronoiant a tort i a dret, culpant als altres del nostre patiment o les nostres alegries. En aquest cas, res substancial canviarà dins. Altrament, si les escoltem i fem un recorregut per reintegrar-les, podrem trenar un camí de pau.\nÉs clar que en aquests temps que venen succeiran moltíssims canvis en maneres de fer, i això passarà de ben segur en molts àmbits tècnics, professionals, en la medicina, en l’organització social, l’economia… A nivell humà, però, tot està per veure. Dependrà de tots i cadascú de nosaltres.\nÉs d’esperar que de forma més particular s’accentuïn certs comportaments i tendències que ja hi eren larvades. En la banda de positiva, comportaments cooperatius, creatius e innovadors, replantejaments existencials i relacionals, i famílies que viuran, moltes ja ho estan fent, experiències molt maques i afectuoses. I en la vessant negativa, malalties associades al pànic (por a la por), compulsions de neteja, hipocondria, obsessions, addiccions, depressió, paranoia, possessivitat (amb la consegüent retracció del consum, com ja va succeir amb la crisi del 2007). També veurem malauradament un increment de casos de violència familiar, alguns dels que ja hi eren, agreujats, i molts que s’han encès degut a la mala gestió convivència durant el llarg confinament.\nSi una cosa és segur que podem aprendre, o més aviat prendre consciència d’aquesta situació, és que la Vida és canviant, incerta i incontrolable, igual que també ho som les persones i el nostre món intern. Tal com deia Heràclit: «Cap home pot travessar el mateix riu dues vegades, perquè ni l’home ni l’aigua seran els mateixos». Una reflexió que em fa pensar ara, també, que voler predir massa com aniran les coses de cara al futur, pot acabar emmascarant la dificultat per estar amb el que està succeint aquí i ara. Respirem, doncs. Estem aquí i no estem sols.\nIG @pablo.palmero pablopalmero.com


Col·leccionar històries vinícoles: celler Quim Batlle, amb Barcelona a les envistes\tCol·leccionar històries vinícoles: celler Quim Batlle, amb Barcelona a les envistes\nQuan la cultura ocupa i humanitza els polígons industrials de Castellbisbal\tQuan la cultura ocupa i humanitza els polígons industrials de Castellbisbal\nHistòries d’homes que planten arbres\tHistòries d’homes que planten arbres\nFerran Centelles: “Què li falta al cava?”\tFerran Centelles: “Què li falta al cava?”\nEl desè festival Most es farà del 3 al 13 de juny, un Most de primavera\tEl desè festival Most es farà del 3 al 13 de juny, un Most de primavera\nEls sommeliers Sïlvia Culell i Ramon Roset. Foto: Òscar Pallarès.\nEl món del vi té un vocabulari específic molt ric en metàfores. Tot un patrimoni. I tant si descrivim un vi d’una manera ortodoxa com si ho fem d’una manera més lliure, cal ser precisos. Hem convidat els sommeliers Sílvia Culell i Ramon Roset a tastar vins diversos de la DO Alella acompanyats pel filòleg Jordi Badia, a fi d’analitzar l’estat de salut de la llengua del vi, mirar de resoldre alguns esculls i proposar paraules que aportin el matís imprescindible. El resultat: una sessió molt intensa i satisfactòria. Una primera experiència, que no serà l’última.\nEls sommeliers Sílvia Culell i Ramon Roset ens van donar la idea d’aprofundir en la llengua del vi un dia tot fent un altre tast en què, de manera espontània, va sorgir l’abús del terme “saborós” en detriment de “gustós”. Roset optava pel primer i Culell deia que el segon no podia caure en desús. I vam posar en marxa la maquinària tot convidant-los a fer un tast acompanyats d’un filòleg, Jordi Badia, cap d’estil i de correcció del diari VilaWeb, neòfit en el procés del tast de vins, però molt entrenat a resoldre desafiaments lingüístics d’una llengua viva, a partir de la recerca del mot genuí i popular.\nPrecisions inicials: com tastem? Condicionants i desafiaments\nD’entrada, els sommeliers ens van oferir una sessió aclaridora i necessària per fixar els processos del tast. En aquest primer estadi ja es van identificar els primers esculls i desafiaments lingüístics amb què topen els sommeliers.\nRAMON ROSET: Al tast de vins hi ha dos grans camins. El primer és l’acadèmic, l’ortodox, el tast establert a les escoles de tast. Parteixen de les escoles de sumilleria clàssica. Aquest tast bàsicament es nodreix d’uns descriptors i d’un ordre. Comença per la fase visual. Primer anem als colors, el reflex, la llàgrima i si té bombolla. Després anem a la fase olfactiva. Aquesta fase de nas també té un ordre: primer les aromes primàries, després les secundàries i després les terciàries.\nDes de l’ortodòxia, a la fase de nas has d’analitzar el vi pel raïm. Les aromes primàries provenen del raïm. Després es miren les aromes secundàries, que provenen de la fermentació, que és un procés bioquímic que atorga al vi certes aromes que s’apleguen en dues grans famílies: les especiades (recorden la cuina) i les balsàmiques (recorden la farmàcia). A més, si el vi ha tingut criança, s’hi afegeix una tercera capa d’aromes, les aromes terciàries. Avui són molt riques; abans només se circumscrivien a la barrica i aleshores es discutia sobre quina mena de fusta havia incidit en el vi, etc. Un tast ortodox ve marcat per aquest ordre d’anàlisi que no et pots saltar.\nDesprés arriba la fase gustativa. És on podem treure’n més suc, perquè el tast en boca parteix dels principis fisiològics de la boca i del món de les ciències sensorials. Partim dels quatre gustos/sabors bàsics: dolç, salat, àcid i amarg (l’umami no el comptem en el món del vi). Després ve, per ordre, el tacte, que expressa les quatre sensacions trigeminals que té la boca: frescor, escalfor, astringència i picant. I després ve la textura.\nSi faig una nota de tast acadèmica he d’analitzar totes aquestes fases i passos. No me’n puc saltar cap. I a cada fase he de posar tots els descriptors que pugui, amb un ordre concret també (no hi entrarem). Com que hi ha aquesta metodologia, que molta gent no domina –però ha intentat d’imitar–, les notes de tast que es publiquen solen contenir un gran desordre. I són autèntiques barrabassades, perquè es volen escriure des de l’ortodòxia.\nSÍLVIA CULELL: Quan fas el curs de sommelier o de tast, sempre t’apareix allò de “com tastem?” L’estàndard que et proposen és ple de descriptius, d’adjectius. Amb tot, molts dels que proposen, jo no els faig servir. Per exemple, a la part visual et fan parlar de nítid, límpid… La limpidesa no l’acostumes a emprar mai.\nRR: Això que dius, Sílvia, parteix del segon camí, el que no segueix l’ortodòxia. Gaudeixes del vi i l’expliques, et deixes portar. No preval un ordre sinó que prevalen les sensacions, les emocions. I aquí comença de veritat el vi emocional.\nSC: I és quan comences a connectar amb la gent, el consumidor final, que no és professional.\nRR: A l’extrem d’aquest camí trobem els poetes, que escriuen molt bé, que vénen del món de les lletres, que tenen molt de vocabulari i coneixements literaris i fan autèntiques descripcions costumistes i poètiques del vi. I els personatges de tots dos extrems són els individus que maten el vi, perquè no els entén ningú.\nSC: El desafiament és trobar el llenguatge universal en què el sommelier se senti còmode explicant un vi i el consumidor entengui què li diu el sommelier. Perquè entremig de tot això també hi ha la cultura de cadascú, no tan sols respecte de l’experiència amb el vi, sinó també en relació amb més coses. I aquest és el desafiament del sommelier amb el llenguatge.\nRR: Perquè els sommeliers estem marcats per una formació, estem marcats per un dia a dia (no té res a veure el sommelier periodista amb el sommelier de restauració) i al final hi ha un forat molt gran entre què volem transmetre i què acabem transmetent. Partim d’un desavantatge de coneixement. Perquè si et dic que un vi fa olor de gessamí primerenc dels boscs de Normandia i no has olorat mai un gessamí primerenc dels boscs de Normandia, és una olor que no pots identificar.\nSC: Però jo vaig més enllà. En la meva curta experiència a la restauració fins ara, en periodisme vinícola i en tasts més tècnics, us puc dir que hi ha tres vocabularis del tot diferents i, si no som capaços de canviar el registre, no podrem connectar amb l’interlocutor. Al restaurant, el registre implica fer gaudir el comensal de l’experiència, i això se sol aconseguir explicant la història que envolta el vi que es tasta, no pas el procés de tast. Al comensal li interessa més saber per què el vi té el nom que té, i no pas si presenta una determinada aroma. Perquè al final en un restaurant l’objectiu del maridatge és que el client en gaudeixi. Per tant, si t’emboliques amb certa terminologia, com ara parlar de maridatge de contrast, per exemple, molta gent s’obsessionarà amb el contrast i no gaudirà ni del plat ni del vi. Aquí vull anar a parar: en molts casos ens hem passat de frenada. I ens oblidem que en un 90% tastar un vi és emoció.\nRR: Fa molts anys que la descriptiva del vi ha entrat en crisi. Tots tenim clar que el llenguatge ortodox no és el futur, però ningú no ha trobat el camí que cal seguir. L’explicació de les històries al voltant de cada vi és el primer pas que s’ha fet, però això també desvia l’atenció. Se li diu, al comensal: “Confia en mi, jo ja he fet les anàlisis, gaudeix i jo t’amenitzaré l’estada aquí amb petites píndoles d’informació que t’enriquiran i et faran sentir una experiència més plena. Però no entrarem en la descripció organolèptica del vi.” En canvi, en els tasts privats que dirigeixo, se’m demana exactament la contrària. Les preguntes són: “Per què m’has posat aquest formatge amb aquest vi? Per què no hi va bé aquest altre?” I això ho he de fer per a un públic neòfit, cosa que em genera una gran dificultat. I aleshores arriben disbarats com ara: “Amb un formatge fort, posa-hi un vi potent.” Analitzeu la frase! A dins tinc el desafiament de deixar de fer notes de tast ortodoxes. I no puc. Primer, perquè quan surto de l’ortodòxia, em sento perdut. Em refugio en l’ortodòxia per explicar un vi, perquè sé que no fallo. Segon, estic convençut que no arribo a molta gent i aquesta gent desconnecta. I si me’n vaig a l’altra banda, em converteixo només en un artista de l’entreteniment, no del vi.\nJordi Badia durant el tast (fotografia: Òscar Pallarès).\nJORDI BADIA: D’entrada us vull dir que això vostre té molt de mèrit, perquè els polítics no parlen bé i podrien parlar bé. I els advocats també: han fet una carrera, se suposa que els han ensenyat oratòria, han vist molts models, però parlen fatal. De periodistes, n’hi ha de tot, però n’hi ha que escriuen i parlen molt malament. I cap d’aquests no ha d’explicar sensacions ni gustos, que és dificilíssim. Si a mi em demanen que defineixi el color groc, no sabré què dir i, en canvi, vosaltres el definiu a cada tast. Però alhora implica que hi ha d’haver un domini de la llengua que segur que us ha de preocupar, perquè en algun moment us trobareu encallats (“I ara com ho diríem, això?”): aquí potser és on podem intervenir.\nDesprés d’aquesta introducció que heu fet, hi veig tres coses: d’entrada, la correcció. Aniré prenent notes, però en això ens situem en un àmbit massa particular. Cadascú té els seus problemes. De manera que no entrarem en aquest aspecte. La segona, la precisió. Aquest sí que penso que és un àmbit important per a treballar i els diccionaris ens hi poden ajudar. I aquí s’ha d’aprofundir. Es perd precisió en tots els nivells de la llengua. En el periodisme es perd precisió a cabassos i això entristeix molt. És un camp que he treballat molt i crec que podem fer una bona simbiosi. I la tercera, que dependrà de vosaltres, però potser també hi podem donar un cop de mà, és la creativitat. Les paraules, no és veritat que estiguin totes inventades. I el problema del català és que no creem, copiem. En canvi, tenim una creativitat brutal.\nGust o sabor?\nSobre aquesta primera part del reportatge Jordi Badia va escriure una píndola dedicada precisament a la utilització de “gustós” i “saborós”. És aquesta:\n“És cert que gust i sabor designen conceptes diferents, com diu Ramon Roset? És cert que el mot sabor ha arraconat gust, que s’hauria de fer servir més, com diu Sílvia Culell? Doncs tots dos tenen raó. Si volem filar prim, cal diferenciar el sentit corporal (gust) de la propietat que l’afecta o de la sensació que produeix (sabor). És a dir, un vi té un sabor determinat (una propietat que produeix una sensació), que percebem amb el gust… o amb l’olfacte, diu el diccionari. Fins ací donaríem la raó a en Ramon. Però el diccionari també admet gust com a sinònim de sabor, de manera que podem dir perfectament que un vi té un gust excel·lent. Popularment, gust era fins fa pocs anys el terme més emprat i sabor era vist com un mot culte. Avui, s’ha capgirat i és indiscutible que es fa un abús de sabor i saborós en detriment de gust i gustós. La recomanació és que en un registre lingüístic col·loquial no arraconem gust. Ara, quan calgui precisar, fem-ho.” (Jordi Badia)\n‘Festejant les paraules i les metàfores del vi’ és un reportatge que conté quatre parts i que podeu llegir complet a la revista Papers de Vi, mitjà on s’ha publicat originàriament la peça.


L'Aeri de Montserrat compleix 90 anys transportant viatgers | NacióManresa\nL'Aeri de Montserrat compleix 90 anys transportant viatgers\nÉs el més antic de tot l'Estat i ha traslladat més de 19 milions de turistes de tot el món\nper Redacció, 8 d'octubre de 2021 a les 15:37 |\nActe del 90è aniversari de l'Aeri de Montserrat | Aeri Montserrat\nL'any 1930 es va inaugurar l'Aeri de Montserrat. Des de llavors, més de 19 milions de viatgers han arribat al monestir amb aquest vehicle, que fa el trajecte en tan sols cinc minuts i ofereix unes vistes espectaculars de la muntanya. Un transport emblemàtic, que s'ha convertit en un símbol de país, i que conserva la maquinària original. L'Aeri és el més antic de l'Estat i el segon de tot el món. "90 anys i com el primer dia. Està en el seu millor moment, en perfecte estat", ha explicat el seu director, Hèctor Garcia, qui ha afegit que l'Aeri "és molt més que un transport, una experiència única". La celebració ha estat presidida per l'Abat de Montserrat Manel Gasch, que ha estat el seu primer acte oficial, i pel Vicepresident Jordi Puigneró.\nAmb el seu icònic color groc, les dues cabines de l'Aeri de Montserrat tenen capacitat per a unes 35 persones cadascuna i salven un desnivell d'uns 500 metres d'altura. En 90 anys d'història, l'Aeri no ha patit mai cap accident i no ha deixat mai de funcionar. De fet, en alguns episodis com, per exemple, durant els aiguats de l'any 2000, va ser l'única mitjà per accedir al Monestir. L'Aeri representa una gran obra d'enginyeria alemanya, que encara avui conserva la maquinària original, però que ha anat incorporant criteris d'innovació, seguretat i sostenibilitat.\nViatjar amb l'Aeri representa una reducció mitjana d'emissions de CO2 del 70% respecte a un cotxe de motor de combustió i un impacte quasi nul en contaminació acústica –la qual cosa ajuda a preservar la biodiversitat i la qualitat de l'aire de la muntanya de Montserrat-. Des del punt de vista de la dimensió econòmica, l’Aeri prioritza la contractació de petites empreses del territori (més del 70% de proveïdors són de proximitat).\nA més, des de l'any 2018, l'Aeri pertany a l'Abadia de Montserrat, que destina una tercera part dels beneficis que genera el mitjà de transport a l'acció social a través de col·laboracions amb la Creu Roja, Càritas i l'Escolania de Montserrat.\n"Una experiència única"\nEls responsables de l'Aeri subratllen que viatjar en l'Aeri és "una experiència única". "El que es nota és emoció, hi ha silenci, hi ha admiració de la natura, sorpresa. L'Aeri intenta ser una base evocadora i, a partir d'aquí, que cadascú tingui les seves sensacions", explica el seu director, Hèctor Garcia.\nEl Mark Jones és un dels viatgers que aquest divendres ha agafat l'aeri amb la seva càmera de fotos. "És increïble, una sensació de pau", ha explicat. Entre els viatgers, també hi havia Klaus Unterharnscheidt, director de l'Aeri de Baviera, el més antic del món.\nSocietat, Aeri Montserrat, Montserrat


Notícies - Ajuntament de Banyeres del Penedès - Part 90\nTradicional dinar de la llar d’avis\nEl passat dissabte 24 de setembre, la llar d’avis de Banyeres del Penedès va fer el ja tradicional dinar de socis.\nUn total de 90 persones, van ser les que es van reunir al restaurant “La Botifarra” de Santa Oliva i van poder gaudir del menjar, així com de la companyia dels veïns, veïnes i companys.\nEl president de la Llar d’Avis, Ismael Rodríguez, l’Alcaldessa de Banyeres Núria Figueras i la regidora de gent gran, Joana Fernández van agraïr que un any més es fes el dinar i l’assistència de tots, així com el president va donar gràcies a l’Ajuntament per la seva col·laboració any rere any.\nPosteriorment, el Sr. Ismael Rodríguez va fer entrega de la placa al soci més gran que és el Sr. Manuel Iglesias qui es va emocionar molt. El punt i final va ser a càrrec del músic Juan David que amb la seva música va fer que tothom s’animés a ballar.\n28/09/2011\tby admin a Notícies\nConcentració a favor de l’immersió en català a les escoles\nEl passat dilluns dia 12 de setembre a les set de la tarda, una cinquantena de persones, entre ells, professors, alumnes, pares, mares i veïns i veïnes del municipi de Banyeres del Penedès es van concentrar davant de l’ajuntament.\nSota el lema “Per un país de tots, l’escola en català” que portaven nens i nenes de l’escola, el director del CEIP Mare de Déu del Priorat va llegir el manifest en defensa de la immersió lingüística i a continuació, dues nenes van anar nombrant les entitats del poble que donaven suport a aquesta causa (Diables de Banyeres, Drac de Banyeres, Revista el Cérvol, Rocòdrom, Tir al plat de Banyeres, El Farcell, CF Banyeres, Penya Blaugrana de Banyeres, l’Esbart Santa Eulàlia, Massa Coral Banyerenca, Trabucaires d’en Montserrat Poch, Escola Bressol de Banyeres, CEIP Mare de Déu del Priorat, l’AMPA, etc.).\nLa concentració va durar al voltant d’un quart d’hora i va reunir a alguns representants de la junta de govern de l’Ajuntament de Banyeres del Penedès.\n12/09/2011\tby admin a Notícies\nAquest any a Banyeres del Penedès, els actes de la Diada Nacional de Catalunya van començar divendres dia 9 de setembre amb la inauguració de l’exposició “Espines i Flors” de Josep Cañas, al Centre Cívic de Saifores, en el marc de commemoració del desè aniversari de la mort del fill il·lustre de Banyeres.\nAquest primer acte va comptar amb l’assistència d’una quarantena de persones que van poder participar a la lectura dels pensaments de Josep Cañas i la presentació va anar a càrrec de l’alcaldessa de Banyeres, Núria Figueras i en Joan Jané dels Amics de Josep Cañas. Al finalitzar es va fer un petit refrigeri.\nEl dissabte dia 10 de setembre i al nucli de Saifores es va fer un sopar popular on més de 150 persones van poder gaudir de la companyia de veïns, veïnes i amics del municipi de Banyeres, finalitzant la vetllada amb l’actuació del grup d’Havaneres Mediterrània i rom cremat a càrrec del Ton Figueras i Carles Ferràs.\nPer últim, el dia 11 de setembre Diada Nacional de Catalunya, al cementiri de Banyeres va tenir lloc l’acte d’homenatge al soldat desconegut, seguit de l’ofrena de flors i de la lectura del manifest per part de l’alcaldessa de Banyeres, Núria Figueras. Amb una assistència d’unes 50 persones, entre ells, regidors de l’Ajuntament tant de la junta de govern com de l’oposició, la Massa Coral Banyerenca amb la resta d’assistents van cantar els segadors i els trabucaires d’en Montserrat Poch van acabar l’acte amb uns salves.\n11/09/2011\tby admin a Notícies\nDes de l’àrea de Benestar Social de l’Ajuntament de Banyeres del Penedès es va organitzar un viatge a Alemanya durant 7 dies del 16 al 22 d’agost. Un viatge en el qual es van haver d’ampliar les places degut a la quantitat de gent que es volia apuntar. Finalment van ser 50 persones les que van tenir l’oportunitat de visitar Basilea, Freiburg, el llac Titisee, Baden Baden les termes Caracalla, la Selva Negra Alta, Bad Sackingen que és el pont de fusta més antic del món que fa frontera entre Alemanya i Suïssa, Walshut ciutat medieval molt pintoresca amb molts comerços, restaurants amb flors i carrers peatonals, Todtmoos, Neuhausen, les cataractes del Rhin, el castell Herrechiemsee, Munich, Ausburg, Nördlingen, Neuschwanstein, Harburg, Donauwörth, Lindau, Zurich i Breguenz.\nEntre les activitats de les que van gaudir van ser, anar en barca pel Llac Titisee i a les cataractes del Rhin, van coincidir en una festa on participaven els moros i cristians de València, van estar a la Cervesseria Hofbräuhaus Munich, que és la més gran d’Europa i on es consumeixen de mitjana 10.000 litres de cervesa diària entre moltes altres.\nCom a anècdotes es queden amb que van passar molta calor ja que sembla ser que a Alemanya hi ha poc aire condicionat als locals, que van tenir un chófer molt bo, que la Verónica que és la guia és molt professional i molt amena i per últim i segons paraules textuals de l’alcaldessa Núria Figueras comenta que “ha estat un èxit de viatge, que Salvador Soler, que abans havia estat de regidor i que actualment és alcalde de barri del Priorat de Banyeres, segueix estant al peu del canó, que continua com assessor d’alcaldia i que els viatges sense ell no serien el mateix degut a que sempre tenim l’oportunitat de comptar amb ell com a guia i com a traductor”.\nA dates d’ara estan esperant amb molta il·lusió el següent viatge que es realitzarà a Extremadura el proper dia 26 de setembre.\n31/08/2011\tby admin a Notícies\nVisita al Museu Josep Cañas\nEl passat divendres dia 12 d’agost, un total de 30 veïns i veïnes de totes les edats del Priorat de Banyeres varen visitar l’exposició « Espines i Flors » a la sala de plens de l’Ajuntament de Banyeres del Penedès. Posteriorment van fer una visita guiada pel Sr. Joan Jané i el Sr. Roberto Díaz al Museu Josep Cañas que va finalitzar amb un petit refrigeri al pati del museu.\nCom a representants i organitzadors van ser-hi l’alcaldessa de Banyeres Núria Figueras i els alcaldes de Barri del Priorat de Banyeres, Belén Cossio i Salvador Solé.\n12/08/2011\tby admin a Notícies\nDonació de sang a Banyeres\nEl passat divendres 22 de juliol, el Banc de Sang i Teixits va estar a Banyeres del Penedès.\nLa campanya la va promulgar la delegació de Donants de Sang de Banyeres i en el seu nom en Joan A. Rey, l’Ajuntament de Banyeres del Penedès, Ràdio Banyeres i els comerços del poble. Fins aquest moment el número de donacions sempre havia estat entre 23 i 25 i aquesta vegada i per primer cop, la Campanya de Donació de Sang a Banyeres ha estat un èxit de participació. De fet han estat 34 donacions reals, més 6 oferiments (els quals també es compatibilitzen), és a dir 40 donacions de sang i el més important és que hi ha 7 nous donants a Banyeres. Des del Banc de Sang i Teixits volen agrair la participació i solidaritat dels veïns i veïnes de Banyeres i que els resultats obtinguts siguin un punt de partida per properes campanyes.\n22/07/2011\tby admin a Notícies\nAnterior 1 … 89 90 91 Següent


Arquitectura medioambiental per a l'estalvi energètic | Webatt\nAquest plantejament minimalista coincideix plenament amb els pilars de l'anomenada arquitectura sostenible: la necessitat d'optimitzar els recursos i materials; la disminució de residus i emissions; la reducció de l'manteniment; l'explotació i l'ús dels edificis; l'augment de la qualitat de vida dels usuaris; la minimització de l'consum energètic; i l'ús de les energies renovables.\nPare de l'Arquitectura Moderna al costat de Frank Lloyd Wright i Le Corbusier.\nL'arquitectura en l'actualitat\nL'arquitectura actual compta amb una innovació tecnològica de fàcil integració en qualsevol disseny i projecte residencial, les prestacions faciliten la satisfacció dels reptes mediambientals i econòmics. Els sistemes d'acumulació intel·ligent d'autoconsum solar residencial redueixen la factura energètica mitjançant la instal·lació de fonts d'origen renovable. En concret, les sonnenBatterie erigit com el millor aliada de l'arquitecte. Segons els promotors immobiliaris i els prescriptors fomenten l'eficiència energètica dels edificis residencials i no generen una despesa innecessària d'energia. D'aquesta manera, els arquitectes tenen davant seu el repte de tecnificar l'habitatge -com ha fet el sector automovilístico-, sense per això repercutir en la bellesa ni en la funcionalitat de el disseny arquitectònic.\nLa solució tecnològica de sonnenBatterie aporta tot el seu potencial en l'assoliment dels objectius de respecte mediambiental, sostenibilitat i lluita contra el canvi climàtic que tant preocupa a la societat en l'actualitat. I ho fa oferint una bellesa estètica i una integració total en l'arquitectura. Amb les sonnenBatterie els arquitectes sumen un nou suport a la seva comesa professional.\nLes sonnenBatterie són una millora mediambiental\nEls últims estudis certifiquen que els edificis a tot el món són els causants de el 40% de les emissions contaminants.\nA Espanya, segons un informe de el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, el sector residencial acapara el 18% de l'consum total d'energia i és responsable de el 8% de les emissions contaminants. Aquest percentatge se situa en el 12% si també hi afegim els edificis comercials i institucionals.\nL'aportació de les sonnenBatterie a la sostenibilitat es manifesta des del moment en que acumulen l'energia generada durant tot el dia per la instal·lació fotovoltaica. L'habitatge consumeix sempre la seva pròpia energia verda i l'emissió contaminant és inexistent.


Voltala365: ELS TÚNELS DEL TERROR\nEl plat fort d´una visita a la ciutat de Potosí, és la visita de una de les cooperatives del Cerro Rico, per a veure com funcionen les mines, i les condicions amb que treballen els miners.\nActualment, les mines de Potosí, es segueixen explotant (tot i que la plata ja no abunda com segles enrere), per treure´n plata i altres minerals, i els treballadors segueixen treballant en condicions, que atempten contra els drets de les persones. La major part del treball es fa amb eines molt bàsiques, amb instal-lacions amb prou feines adequades, i amb unes temperatures sota terra que oscil-len, entre graus negatius i els 45ºC.\nUna visita a les cooperatives, no és un circuit turístic, són mines en ple funcionament, fosques, humides, a trossos claustrofòbiques, i amb túnels apuntalats amb fustes a mig caure, que t´obliguen a caminar ajupit en la majoria del recorregut.\nEntrar a la mina i conèixer les condicions laborals dels miners, és com entrar al túnel del terror:\n-Els miners treballen jornades infinites, en condicions infrahumanes, dintre de túnels sense ventilar, on les normatives de seguretat brillen per la seva absència. L´índex de mortalitat, és d´un miner al mes.\n-A la mina hi treballen uns 800 nens, de famílies pobres, que estan obligats a treballar a la mina, per guanyar diners i poder-se pagar els estudis.\n-El sou d´un miner, oscil-la entre 60 Bob al dia per un aprenent (6€) i 120 Bob per un oficial (12€), però no és fixe, tot depèn dels minerals que extreguin.\n-Ser oficial, vol dir que passes de transportar el material en vagonetes i fer feines de suport, a estar picant i empassant pols de les parets de les mines. L´implacable pols de Sílice, impregna la pell del miner, li talla la cara i les mans, li aniquila el sentit de l´olfacte i el sabor, i acaba amb els seus pulmons. La majoria de miners, que treballen de manera continuada a la mina des de que són joves, moren abans dels 50 anys de Silicosis.\n-Els miners no mengen en tota la jornada laboral. Per poder suportar les dures condicions de treball, passen la jornada mastegant fulles de coca i bevent alcohol pur de 96º.\n-El seu equipament és nul, amb prou feines un casc de plàstic amb una llum, ni botes protegides amb puntera de ferro, ni màscara, roba adequada, taps per les orelles, ni guants.\n-Les mines són propietat del govern i els miners formen cooperatives per explotar-les, no treballen per una empresa directa, això vol dir que: Si es posen malalts no cobren, no tenen un sou fixe i el seu sou depèn únicament de la sort.\nFins hi tot a la casa dels horrors, hi ha un déu. Ja en època de la colònia, als indígenes els aterrava treballar a les mines, i molts intentaven fugir-ne. Els colonitzadors varen inventar una figura, per atemorir-los, i així és com va néixer la figura de: El Tio.\nEn idioma Quítxua, no existeix la vocal “d”, per tant el dios, va quedar en tios, i finalment Tio. A cada mina hi ha un Tio, al qual rendeixen culte els miners, i li fan ofrenes cada setmana, perquè els porti sort, noves vetes de minerals, i els protegeixi dintre de la mina.\nPer nosaltres la visita a la mina va ser un xic més especial, vàrem tenir la sort, de poder descobrir tot aquest submón, de la mà de Basilio Vargas. Ell i els seus dos germans varen quedar orfes quan eren petits, i això va obligar a ell i al seu germà petit, a treballar a la mina des de que eren nens, per pagar-se els estudis, i mantenir a la família.\nEn Basilio, quan tenia 14 anys va ser el protagonista del multigalardonat documental, La mina del diablo (2005). En ell explica, en primera persona com és la vida a la mina dia a dia, explica les seves pors i els seus propòsits, i ens ensenya com n´és de dura la vida del miner. En Basilio, que ara té 21 anys, és un noi encara senzill i encantador, i com el seu paper a la pel-lícula, tenir-lo al davant, no deixa indiferent. Poder compartir la mina amb en Basilio, i poder parlar amb ell cara a cara, ha sigut un dels moments més emotius del viatge.\nQuan tingueu temps, perdeu una estoneta de no res, busqueu el documental i mireu-lo, no us en penedireu.\nEncetem apartat fotos Bolívia, i actualitzem apartat 5 estrelles.\nPublicat per voltala365 a 2/20/2012 09:54:00 p. m.\nxevi 26 de febrer de 2012, a les 14:10\nque fort nens, i quin master de "vida" que esteu foten! un petò


Guerra a Ucraïna, negoci i excusa per a qui vol més militarització\nLlicenciada en Física. Investigadora del Centre Delàs d’Estudis per la Pau\nLa funesta invasió russa d’Ucraïna suscita indignació i commoció. Des dels mitjans de comunicació s’insisteix molt en el desenvolupament del conflicte i en la trista situació dels ucraïnesos. Pel que fa al darrer punt, potser hi hauríem d’afegir aquells joves russos que, malgrat estar en contra d’aquesta guerra, són forçats a participar-hi.\nA banda d’això, els mitjans també han especulat sobre les possibilitats que el conflicte desemboqui en una tercera guerra mundial o que Rússia utilitzi el seu arsenal nuclear. Respecte a aquesta darrera qüestió, des del Centre Delàs fa anys que insistim a afirmar que la sola existència d’armes nuclears ja és, en si mateixa, un perill. En primer lloc, és obvi que, si Rússia (o qualsevol altre país armat amb bombes nuclears) no en tingués, no podria usar-les. Però, a banda d’aquesta possibilitat en un context de guerra, s’han donat diversos episodis en què, per errors tècnics o interpretacions humanes errònies, una falsa alarma gairebé ha desencadenat un contraatac nuclear i, per tant, una escalada bèl·lica nuclear.\nEn canvi, es parla ben poc d’altres qüestions com ara el benefici que aquest conflicte (juntament amb la resta de conflictes avui al món: 59 en total) suposa per a la indústria d’armament, que subministra les armes a tots dos bàndols. D’ençà de la invasió, les empreses nord-americanes Lockheed i Raytheon han pujat a la borsa un 16% i un 3% respectivament, enfront d’una caiguda de l’1% a l’índex borsari S&P 500. També BAE Systems, la major empresa armamentística britànica, ha pujat un 26%.\nNo se n’amaguen: les guerres són oportunitats d’or per al sector armamentístic\nMés enllà d’Ucraïna: els cinc conflictes (oblidats) de Rússia\nJust abans del conflicte, les empreses principals informaven els inversors sobre un probable augment dels beneficis. Ja aleshores es preveia que la indústria mundial de defensa augmentaria un 7% el 2022. Gregory Hayes, director general de Raytheon, deia el 25 de gener: “Si ens fixem en la setmana passada, amb l’atac de drons als Emirats Àrabs Units, i, per descomptat, les tensions a l’est d’Europa i les tensions a la mar de la Xina meridional, tot plegat incideix en la despesa de defensa. Per tant, espero que en vegem algun benefici”. Un altre director general, el de la consultoria de defensa AeroDynamic Advisory, encara demostrava més cinisme. Segons ell, el risc més gran per als inversors és que tot acabés essent un castell de cartes rus i l’amenaça es dissipés. No se n’amaguen: les guerres són oportunitats d’or per al sector.\nEl conflicte està provocant ja un increment de la despesa de defensa. Els EUA han promès a Ucraïna més ajuda militar, a més de les més de 90 tones de subministraments militars i 650 milions de dòlars lliurats l’any passat. El president del Govern espanyol ha declarat que augmentarà la despesa en defensa fins a arribar al 2% del PIB. Alemanya i Dinamarca també han dit que augmentarien la seva despesa en defensa. La UE ha anunciat que compraria i lliuraria 500 milions d’euros en armes per a Ucraïna. Parlem d’una UE que, d’uns 20 anys ençà, està profundament interessada a potenciar (és a dir, beneficiar) el sector armamentístic (defensa i seguretat) europeu per fer-lo més competitiu i innovador.\nLa Unió Europea pretén reduir, en l’àmbit de la defensa, la dependència tecnològica de l’exterior. En l’actual període pressupostari (2021-2027) de la UE es preveu una considerable ampliació de la despesa en tecnologies destinades a la defensa o a usos civils relacionats amb la defensa, com ara la seguretat, la gestió de la informació, la ciberseguretat, la mobilitat (civil i militar) i l’espai.\nEl pressupost vigent inclou el finançament de l’anomenat Fons Europeu de Defensa (FED). La creació del FED fou anunciada el 2016 per Jean-Claude Juncker i fou aprovat pel Parlament Europeu el 2019. L’objectiu d’aquest Fons és el de finançar la investigació i el desenvolupament de prototips i tecnologia militars i està cofinançat per la UE i pels estats membres. Per primer cop des de la seva creació, l’organisme comunitari va decidir finançar investigació estrictament militar. La indústria europea de defensa i seguretat cobrarà les subvencions del Fons, durà a terme la investigació, es quedarà la propietat intel·lectual dels resultats de les investigacions i, finalment, es lucrarà venent aquests resultats als estats membres que hi estan obligats per la mateixa regulació del FED. Un negoci rodó per al sector.\nLa UE ha apostat per militaritzar-se i per controlar les rutes comercials i l’accés als recursos\nLa UE ha apostat per militaritzar-se, per rearmar-se i per potenciar els seus anomenats Grups de Combat. L’objectiu és protegir el mode de vida europeu i controlar les rutes comercials i l’accés als recursos, cada cop més escassos. És a dir, vetllar pels seus interessos econòmics i geopolítics. Segons l’Institut Internacional d’Estudis per a la Pau d’Estocolm (SIPRI), Europa ha estat la regió del món que ha registrat el creixement més gran de les importacions d’armes. Durant el període 2017-2021, les importacions de grans armes per part dels estats europeus van ser un 19% superiors a les del període 2012-2016.\nTampoc els mitjans posen l’èmfasi en les causes d’aquesta guerra. El nord-americà George Kennan, una autoritat durant la Guerra Freda i l’ideòleg de la política de la contenció del comunisme (és a dir, de l’URSS), afirmava el 1946 (i ho repetí més tard, el 1998) que l’expansió de l’OTAN fins a les fronteres de Rússia seria un greu error. Kennan també va alertar que Rússia faria coses terribles si l’OTAN arribava a les seves fronteres. El cert és que Rússia fa dècades que es queixa de l’ampliació de l’OTAN cap a l’est i de la presència d’armes nuclears estatunidenques a Europa i a Turquia.\nEs pot establir un paral·lelisme clar amb la crisi dels míssils a Cuba (1962), en què, molt comprensiblement, els Estats Units no van admetre la instal·lació de míssils soviètics en aquella illa. L’expansió de l’OTAN i la ubicació d’armes nuclears dels EUA a Europa han generat, com també és fàcil d’entendre, el recel i la preocupació de Rússia per la seva pròpia seguretat. Al capdavall, l’Aliança Atlàntica és un bloc militar. De fet, la segona quinzena de desembre de 2021 (abans, doncs, de l’inici de la invasió a Ucraïna) el Kremlin va elaborar una proposta de tractat entre els Estats Units i Rússia per mirar de resoldre el conflicte.\nNo es pot descartar que, si s’hagués acceptat la proposta del Kremlin, la població d’Ucraïna no estaria patint aquesta guerra nefasta\nS’hi estipulava que cap de les dues parts no actuaria en contra de la seguretat de l’altra part, que els EUA es comprometrien a impedir expansions posteriors de l’OTAN cap a l’est, que les dues parts es comprometrien a no desplegar míssils terrestres de curt i mitjà abast ni armes nuclears fora dels seus territoris nacionals. Malgrat la sensatesa d’aquestes disposicions, els EUA i l’OTAN les van rebutjar. No es pot descartar que, si s’hagués acceptat aquella proposta, avui la població d’Ucraïna no estaria patint injustament aquesta guerra nefasta.\nÉs absolutament prioritari posar fi a aquesta guerra. Cal que totes les parts implicades, Rússia, Ucraïna, la Unió Europea, els Estats Units i l’OTAN estiguin disposades a dialogar fins a aconseguir-ho. No hi ha altre camí que la negociació, la cessió per part de tothom i la voluntat sincera de trobar una solució.\nD’altra banda, ara que la inquietud sobre un possible ús de l’arsenal nuclear està molt latent, cal sensibilitzar la població sobre el perill que suposa (fins i tot en temps de pau), crear un estat d’opinió generalitzat en contra d’aquest tipus d’armament, que permeti incidir en els nostres governants per tal que s’adhereixin al Tractat de Prohibició i Eliminació de les Armes Nuclears, l’única garantia que ens deslliurarà de l’amenaça que representen.


Amical Wikimedia, reconeguda per la Wikimedia Foundation | Xarxa Punt TIC\n14/06/2013 - Oficina Tècnica\nL’associació Amical Wikimedia és una entitat sense ànim de lucre que té per objectiu principal promoure els projectes de la Wikimedia Foundation en l’àmbit cultural català. El projecte cabdal de la Wikimedia Foundation és la promoció de la Wikipedia, l’enciclopèdia lliure més important del món, de la mateixa forma que l’Amical Wikimedia promociona la Viquipèdia, la versió en català de la Wikipedia.\nAmical Wikimedia va iniciar la sol·licitud d’esdevenir un capítol oficial de la Wikimedia Foundation a l’agost del 2008, però s'ha aconseguit fins ara. El principal problema ha estat que l’àmbit territorial de l’associació no coincideix amb un únic estat, però gràcies a una intensa campanya dels viquimedistes catalans, amb el suport de viquipedistes de tot el món i en moltes llengües, la Wikimedia Foundation ha obert la porta al reconeixement de nous models d’afiliació. Aquesta ha estat la mateix estratègia que es va fer servir amb el domini .cat, el primer domini creat per a una comunitat cultural i lingüística, sense estat propi.\ncomunitat, Viquipèdia, domini .cat, reconeixement, Amical Wikimedia, Wikimedia Foundation


A 4 EL KM: 10 kms de Granollers\n10 kms de Granollers\n5ª edició d'aquesta cursa granollerina amb sortida i arribada a les Pistes Municipals d'atletisme, i que transcorra pel Passeig fluvial.\nEnguany el club ha estat representat per:\n8è Eulogio Garcia Barrero 36:33 3:40\n13è Fernando Ramos Galvez 37:37 3:46\n58è Miquel Clapes Argemi 41:44 4:11\n232è José Doménech Egea 48:19 4:50\nA destacar el podi local de l'Eulogio i Fernando\nToni Flores dilluns, de maig 31, 2010\nMolt bona cursa a tots tres,el fet d' aconseguir les dues primeres posicions(Eulogio i Fernando) com a locals es un fet important.\nEn quan al Miquel felicitacions dobles,una per la seva cursa encara que aquest any no s'ha prodigat massa,i la mes important és el seu casament,on el club està esperant que publiquis lloc i hora de la convidada per celebrar tal aconteixement,Miquel felicitats!\nQue sapigueu, aquest club, amb una situacio tan excepcional tenim dret a llogar una sala de can ganduxer,i fer una festassa com l'esdeveniment mereix.\nJaume dimarts, de juny 01, 2010\nQuins "pedassos" de copes !!!!\nxavier dimarts, de juny 01, 2010\nMoltes felicitats companys!!!\nSi seguim acumulant trofeus a aquest ritme i d'aquestes dimensions, potser ens haurem de plantejar crear "el museu del club".\nJo proposo que sigui a casa meva, així en veuré alguna!!!\nMiquel clapes dimarts, de juny 01, 2010\nMoltes gracies Senyor President.\nxavier dimecres, de juny 02, 2010\nOstres Miquel, Felicitats!!!\nPerdona, però ahir quan vaig escriure al bloc, reconec que no vaig llegir el comentari del Sr. President sencer.


Apunts lingüístics: salvem els pronoms febles (salvem-los) | Traduint des de Calella\nL'entrada va ser publicada el Apunts, Català, Gramàtica, Llengua, Llengua catalana i etiquetada apunts lingüístics, brams, castellanismes, pronom "en", pronom "hi", pronoms febles, salvem els pronoms febles per Anna Rosich Soler. Guarda l'enllaç permanent.\n2 pensaments sobre “Apunts lingüístics: salvem els pronoms febles (salvem-los)”\nMar el 30/10/2014 a les 15:49 va dir:\nAquest gag de Polònia sempre m’ha matat, tant se val les vegades que el vegi!\nRecords Anna :)\nEva el 17/09/2014 a les 22:00 va dir:\nM’encanten els pronoms febles, sóc una mica friquie ;). Però un cop els has entès, és un luxe utilitzar-los!


Pressupost de Cultura per al 2017: la revolució comença pels museus | BonDia Diari digital d'Andorra.\nE. Guinart / A. Luengo\nHo havíem avançat mesos enrere en aquest mateix racó de diari: el Museu Postal té els dies comptats. Com a mínim, tal com l’hem conegut fins ara. Val que és un dels més idiosincràtics de la xarxa de museus i que, havent obert les portes el 1982, n’és també un dels més veterans. Però la sagnia de visitants, que el curs passat es va concretar en unes paupèrrimes 1.465 entrades, l’ha convertit en una de les primeres víctimes de l’anomenada “estratègia nacional de museus”. El ministeri té decidit convertir la planta baixa del Postal en botiga i habilitar el primer pis com a sala d’exposicions temporals. Això sí, després de culminar la digitalització dels fons de l’equipament. En un sentit similar, la sala Ramon Llull de la veïna Casa d’Areny-Plandolit es convertirà en la botiga central de la xarxa de museus –el departament vol crear una línia nova de marxandatge cultural, “exhaurit i inexistent des de fa anys”– i també comercialitzarà productes d’Andorra Turisme i d’artesania local.\nVet aquí algunes de les novetats en matèria diguem-ne patrimonial que ens depararà el 2017, segons –és clar– el projecte de pressupostos per al curs que ve. N’hi haurà més: sense sortir dels museus, el ministeri vol potenciar-hi la implantació de les noves tecnologies a través del que en diu “productes digitals d’impacte” –veurem com es concreten: ¿potser la reproducció virtual dels frescos exiliats, tal com va insinuar Toni Martí fa un parell d’anys?–, que han de servir de “reclam” per al patrimoni romànic. Sant Esteve, l’any que ve, i Santa Coloma, el 2018, faran de conillets d’Índies d’aquest gir digital de la xarxa museística, que es completarà amb una mena de catàleg 3D del romànic nacional a l’exili, amb la renovació de la museografia de la Casa d’Areny-Plandolit i amb la “millora de les formes de visita” de la Farga Rossell, Andorra Romànica, Meritxell i, de nou, el Postal.\nTot el que precedeix, sota l’epígraf de Turisme Cultural, s’endú el pessic més gros –1,3 milions d’euros– del departament de Promoció i Acció Cultural. Exactament, la meitat. L’altra meitat se la reparteixen el suport a entitats (ONCA, ENA, Petits Cantors, Ull-Nu), amb 470.000 euros; l’Auditori Nacional; la sala d’exposicions Art al Roc; la residència d’artistes de la Massana i el cens d’artistes –ja ho saben: And’Art, que funciona de forma capritxosa, ahir tocava que no, i que es vol completar amb un inventari dels autors nacionals que treballen a l’estranger–, el catàleg de les obres d’art patrimoni de l’Estat i un mapa nacional d’escultures a la via pública, amb 570.000 euros, més la Biennal de Venècia, a la qual es destinen 220.000 euros (als quals cal sumar els 100.000 del 2016) i, en fi, els poc menys de 50.000 euros que ens costen els premis literaris que dota el ministeri (Carlemany, Ramon Llull, Fiter i Rossell, Nadal, Pirene i Martí i Pol). Finalment, també cal posar al sac de promoció cultural els més de 900.000 euros que es destinaran a la difusió dels museus –Nit dels museus, Jornades de patrimoni i Experiència fotogràfica dels monuments.\nL’altra gran pota de Cultura és el departament de Patrimoni: val a dir que les grans inversions en aquest apartat –l’hotel Rosaleda, amb dos milions d’euros; Radio Andorra, amb un, i la sala d’exposicions de Santa Coloma, amb 180.000 euros– correran de part d’Ordenament Territorial. Els poc més de dos milions d’euros de Patrimoni es repartiran de la següent manera: la Biblioteca Nacional i la Pública se n’enduen 475.000, amb l’encàrrec per a la segona, atenció, d’implantar finalment el servei de préstec de llibres electrònics, a través d’acords amb biblioteques espanyoles i franceses per poder accedir als seus fons. Als entorns de protecció, atenció s’hi destinen aquest curs 530.000 euros; la sorpresa majúscula potser és comprovar que el 2016 han sigut 440.000, i recordar a la vegada que fa més de tres anys –des del juliol del 2013, exactament– que no s’ha aprovat un sol entorn: ¿on van, aquests diners? A la restauració de les emissores de Radio Andorra s’hi han consignat 220.000 euros més; i els 280.000 sota l’epígraf Inventari i Conservació es destinaran al nou inventari dels béns mobles de la Casa Rossell.\nL’Arxiu Nacional, en fi, és l’única àrea de Patrimoni que veu reduïda la seva partida per al 2017: quedarà en 580.000 euros, un 2% menys, però amb una nota a peu de pàgina per a l’esperança: la fitxa dels entorns de protecció dels monuments inclou una partida de 50.000 euros per a l’“estudi, redacció del projecte executiu i direcció d’obra edifici nou Arxiu” –i citem literalment. ¿Significa això que el ministeri ha decidit finalment començar a rumiar de veritat en la vella reivindicació d’una nova seu per a l’Arxiu, avui en precari a Prada Casadet?\nEl 42% del pressupost del ministeri, a personal\nAcostuma a ser l’aspecte més polèmic dels comptes públics. I el ministeri de Cultura no se n’escapa: segons el projecte de pressupost en tramitació, el departament –sense Joventut ni Esports– disposarà l’any que ve de 8,2 milions d’euros, un 7% més de recursos que els 7,6 milions del 2016. Però si ens fixem en la despesa de personal, resulta que els 2,6 milions de l’any que acaba es convertiran el curs que ve en 3,5. Dit d’una altra manera: les despeses de personal han suposat el 2016 la tercera part del pressupost total del departament, una xifra considerable... que el 2017 pujarà encara una mica més, fins al 42% del total. Desglossat per àrees, el cas més suculent és el d’Arxius: 470.000 dels 580.000 euros que se li assignen al pressupost del 2017 es destinaran a nòmines: quatre de cada cinc euros. Les altres àrees que es cruspeixen els pessics més grossos pel que fa a personal són Difusió de Museus (580.000 dels 920.000 euros de què disposarà); Formació d’Adults (541.000 dels 543.000 euros totals); centres d’autoaprenentatge de català (285.000 dels 370.000 euros totals) i Política Lingüística (270.000 dels 335.000 euros totals). En qualsevol cas, la partida més elevada del ministeri de Cultura correspon a turisme cultural (1,3 milions d’euros), seguida de serveis generals (935.000 euros) i de difusió dels museus (920.000 euros).


VÍDEO: Així han sortit els presos polítics de Lledoners\nLledoners. Divendres, 1 de febrer de 2019\nPocs minuts abans de les set del matí els set presos polítics empresonats a Lledoners han sortit en direcció a Brians II, des d’on es dirigiran cap a Madrid juntament amb Dolors Bassa i Carme Forcadell. Hi han arribat passats pocs minuts de les vuit del matí.\nUn comboi amb diverses furgonetes de la Brimo i una ambulància ha sortit entre les mostres de suport de desenes d’independentistes concentrats a les portes de la presó.\nDiversos vehicles de l’Àrea Penitenciària dels Mossos d’Esquadra els han traslladat de Puig de les Basses (Dolors Bassa), Mas d’Enric (Carme Forcadell) i Lledoners (Oriol Junqueras, Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull, Joaquim Forn, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart) fins a Brians 2, que és el centre d’enllaç entre els Serveis Penitenciaris i Instituciones Penitenciarias.\nLa Guàrdia Civil es farà càrrec del trasllat des de Brians 2 fins a Madrid. Tots els presos polítics viatjaran en el mateix vehicle, fins als centres de destí. Els homes ingressaran a Madrid V (Soto del Real) i les dones ho faran a Madrid I – Mujeres (Alcalá Meco).\nJudici al procés Bassa i Forcadell ja han arribat a Brians II El Nacional\nJudici al procés VÍDEO: Moments de tensió durant el tall de la C-55 amb oli i material inflamable El Nacional\nJudici al procés Un comboi especial portarà el Govern a Brians 2 per acomiadar els presos Gemma Liñán\nJudici 1-O Un local de Madrid es nega a atendre TV3 i cancel·la les seves reserves per al judici Marta Lasalas


La CUP de la Seu, en contra de la parada tècnica del mercat de segona mà — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La CUP de la Seu, en contra de la parada tècnica del mercat de segona mà\nLa CUP de la Seu, en contra de la parada tècnica del mercat de segona mà\nEl grup municipal demana que se'n replantegi el funcionament de forma consensuada i sense aturar-lo. L'Ajuntament de la Seu recorda que no es vol eliminar l'activitat i que l'objectiu és redefinir-la d'acord amb els paradistes\nLa CUP, en contra de l'aturada tècnica del mercat de segona mà\nLa CUP de la Seu ha defensat aquest dissabte en roda de premsa que no es faci una parada tècnica del mercat de segona mà del carrer dels Canonges per replantejar-ne el funcionament, tal com s'ha previst des de l'Ajuntament de la Seu d'Urgell. El grup municipal, que dóna suport a la recollida de signatures que s'està duent a terme amb aquest objectiu, insta l'equip de govern a parlar sobre del futur de l'activitat de forma coordinada amb l'oposició i els paradistes.\nEl regidor cupaire Bernat Lavaquiol subratlla que el mercat té "una funció molt important per a una part de la població que depèn dels ingressos que n'obté per arribar a final de mes". Alhora, també incideix en el fet que dinamitza el carrer dels Canonges perquè "la gent hi passeja i hi dóna vida".\nDes de l’Ajuntament ja s'ha manifestat la voluntat de parlar sobre aquesta qüestió i replantejar el mercat de forma consensuada, citant els marxants per recollir propostes. En aquest sentit, el consistori insisteix que en cap cas es vol eliminar l'activitat, sinó "potenciar-la". L'objectiu final és recuperar-ne l'essència, després de detectar-hi la presència de negocis o bé de productes que no són de segona mà.\nDates de l'aturada\nEl consistori també destaca que ha decidit reformular el mercat ara perquè als mesos de novembre i desembre és quan, a causa del fred, hi sol haver menys moviment de gent en aquesta activitat setmanal. Tanmateix, els paradistes lamenten que són dates que coincideixen amb el Nadal i que els poden comportar vendes.


Unió Esportiva Olot » Un gest necessari\nLa Unió Esportiva Olot rep aquest divendres el Nàstic de Tarragona (19h) en la segona prova d’aquesta exigent setmana. Un partit de caire benèfic en el qual tota la recaptació anirà destinada a Càritas Garrotxa, entitat que realitza una tasca social admirable en el nostre territori. Kike Sánchez i Carles Mas, amb molèsties, seran baixa per a Posse davant d’un conjunt grana que repeteix estada a la Garrotxa.\nMés enllà del resultat, el duel contra l’Espanyol va deixar força satisfet al cos tècnic i també a l’afició, sobretot en la manera de plantejar el joc i de deixar entreveure una identitat pròpia que va madurant progressivament. Son ja tres setmanes de familiarització amb els conceptes futbolístics de Posse i Rotchen, que comencen a veure els fruits en reptes tan seriosos com la visita d’un Primera Divisió. Però la setmana encara ens porta més emocions, i aquest divendres tenim una altra pedra de toc davant del Nàstic. Kike Sánchez i Carles Mas, que pateix unes molèsties a l’esquena, es perdran la cita solidària. El banyolí podria reaparèixer en el xoc de diumenge a Palamós (20h, Copa Catalunya).\nEl Nàstic de Tarragona, que fa el seu tradicional stage a la Vall d’en Bas, enceta projecte de la mà de Lluís Carreras. Després d’un curs turbulent a Segona A, els tarragonins s’han reforçat per aspirar a objectius més ambiciosos. Així, han arribat Tete Morente, Maikel Mesa, Omar Perdomo, Carlos Blanco, Sandro Toscano i Abraham. Per contra, han patit baixes significatives com Manolo Reina, Àlex López, Manolo Martínez o Madinda. Serà el segon test de pretemporada després de superar a tot un Villarreal CF al Nou Estadi amb gols d’Omar i Emana (2-0).\nEls preus de les entrades per demà seran de 3€ per als abonats de la UEO i de 5€ per als no abonats. Una tarda amb vessant solidari, ja que tots els diners recaptats aniran a parar a Càritas Garrotxa, entitat que ajuda als més necessitats i lluita per combatre la pobresa (+ INFO a la notícia). Un compromís social que fa sis anys que practiquem, també lluint el nom de Càritas a la samarreta del primer equip. Un divendres d’estiu per mostrar la generositat dels olotins i garrotxins, i de passada per gaudir d’un partidàs contra un Segona A. Us esperem a l’Estadi! La causa val la pena!\nTercer any consecutiu en el qual rebem el Nàstic en motiu de la iniciativa de Càritas Garrotxa. Curiosament, el resultat de les dues anteriors edicions va ser idèntic (1-1 i 1-1). Fa dos anys, amb gols d’Emana i Marcel Serramitja i l’estiu passat, amb dianes de Marc Mas i Suzuki.\nBaixes: Kike Sánchez i Carles Mas (lesió)


Pallarés defensa la regularitat en la contractació de 50 treballa\nPallarés defensa la regularitat en la contractació de 50 treballadors amb la modalitat d'urgència\nEl Govern nega irregularitats en la contractació de mig centenar de treballadors. En resposta al Sindicat de Treballadors de l'Administració General, la ministra de Funció Pública ha explicat que era imprescindible contractar-los com més aviat millor.\nLa ministra de Funció Pública ha declarat que no hi ha hagut cap tracte de favor ni cap irregularitat en les contractacions per la via excepcional. Així ho havia denunciat el Sipaag, que ha considerat que se n'està fent un excés. Segons Judith Pallarés, no hi havia més remei que emprar la modalitat urgent per cobrir les places vacants. Insisteix que no es podia esperar tres mesos a cobrir un servei "urgent i necessari" i que "s'ha de mantenir" la contractació de manera ràpida.\nTambé ha parlat d'una altra queixa del Sipaag, les denúncies per tractes abusius per part d'alguns caps. "Qualsevol persona que senti un tracte abusiu o aquesta situació ho ha de posar en coneixement", demanava, tot deixant clar que la seva porta "sempre està oberta" i que mai no ha "mirat cap al costat" en una situació així.\nPallarés ha informat que es vol tirar endavant la figura de la borsa de treballadors de l'administració on els que no fossin seleccionats en un primer moment, podrien tornar a ser-ho durant 18 mesos.


Mor una persona per legionel·la a Vila-real i altres dues estan contagiades - Diari La Veu\nEscriba el número 194649\nEls primers dos casos van ingressar el passat 4 d\_'agost a l\_'Hospital de la Plana. Un d\_'ells va morir i el segon ha rebut ja l\_'alta mèdica. El tercer cas confirmat es va registrar aquest dimarts.\nLa Direcció General de Salut Pública de la Conselleria de Sanitat ha confirmat a l'Ajuntament de Vila-real (la Plana Baixa) la detecció de tres casos de pneumònia per legionel·la en un "breu espai" de temps en veïns del municipi, un d'ells el d'una persona que va morir després de ser ingressada en l'hospital, segons ha informat el consistori en un comunicat.\nL'Ajuntament, una vegada notificada aquesta circumstància, ha activat "tots els protocols sanitaris determinats per la Subdirecció General d'Epidemiologia mentre s'investiga l'origen del contagi". Segons la informació facilitada pel consistori, els primers dos casos van ingressar el passat 4 d'agost a l'Hospital de la Plana. Un d'ells va morir i el segon ha rebut ja l'alta mèdica. El tercer cas confirmat es va registrar aquest dimarts. Els tres afectats són veïns de Vila-real, encara que treballen fora del municipi i no tenen cap nexe d'unió entre ells.\n"Tot i que no existeix connexió entre els afectats ni un motiu comú de contagi, la coincidència en breu espai de temps de tres casos ens porta a adoptar mesures especials de prevenció", ha explicat l'alcalde, José Benlloch. "D'aquesta manera, hem activat de manera immediata tots els protocols necessaris en sistemes de reg i a la xarxa d'aigua per a garantir la salut pública", ha afegit.\nEntre les instruccions establides pel Centre de Salut Pública de Castelló figuren la hipercloració de la xarxa d'aigua potable; l'aturada de les fonts ornamentals, i el reg i l'aigualeig directament amb aigua de xarxa.\nBenlloch està en contacte "permanent" amb el gerent de l'Hospital de la Plana i amb el Centre de Salut Pública de Castelló per a conéixer qualsevol avanç respecte als possibles motius de contagi i l'estat de salut del veí que segueix ingressat.\nEscriba el número 703383


Anàlisi de les enquestes realitzades a les famílies dels escolars participants a l'activitat Creix amb el Peix | Menjo de Mercat\nAnàlisi de les enquestes realitzades a les famílies dels escolars participants a l'activitat Creix amb el Peix\nUn dels objectius principals de l'activitat Creix amb el Peix és incidir positivament en els hàbits de consum de peix i marisc dels visitants al Centre Interactiu del Peix (CIP) del Mercat Central del Peix de Mercabarna, principalment alumnes de centres escolars i les seves famílies. Amb la finalitat de testar la incidència de l'activitat en el consum de peix i marisc per part dels participants a Creix amb el Peix, abans de la seva visita, s'entrega una enquesta als centres docents inscrits per analitzar els hàbits de compra i consum de productes de la pesca i la aqüicultura. Alguns dels resultats que es poden extreure d'aquesta primera enquesta:\nLes famílies enquestades prefereixen majoritàriament comprar peix i marisc al supermercat (49%), seguit pels mercats (24%) i les peixateries del barri (23%). Aquests resultats ens indiquen una preferència de les famílies per la compra dels productes del mar en aquests petits establiments de proximitat al domicili (96%), mentre que un 4% ho fa en grans superfícies. Quant al perquè de comprar el producte en un lloc o en un altre, les famílies es decanten per la comoditat (43%), seguit de la qualitat (34%) i de l'atenció rebuda i confiança en el punt de venda (16%). Aquests resultats ens indiquen una preferència de les famílies per la compra dels productes del mar en establiments de proximitat al domicili i confiança, que a més ofereixen productes de qualitat.\nPosteriorment a la visita dels alumnes a Creix amb el Peix, amb la finalitat d'analitzar la incidència de l'activitat sobre els hàbits de compra i de consum de peix i/o marisc de les seves famílies, es va enviar l'enquesta posterior a la visita als centres docents que havien realitzat l'activitat. Destaquem, a continuació, alguns dels resultats que van sortir de l'enquesta:\nEl 96% de les famílies dels alumnes que ens van retornar l'enquesta Post-visita prefereixen comprar el peix i/o marisc en petits establiments de proximitat al domicili (supermercat, mercat i peixateria de barri), mentre que un 4% ho fa en grans superfícies. El 65% de les famílies dels alumnes que ens han retornat l'enquesta Post-visita compren peix i/o marisc fresc, mentre que el percentatge de famílies que compren peix i/o marisc congelat és del 35%.\nLes famílies dels alumnes que ens van retornar l'enquesta Post-visita consumeixen peix i/o marisc una mitjana de 2,2 àpats a la setmana. Un 32% de les famílies mengen peix i/o marisc 3 àpats a la setmana o més, en els nivells recomanats segons la Dieta Mediterrània. El 68% de les famílies restants tenen un consum de peix i/o marisc inferior al recomanat per a gaudir d'una dieta equilibrada i saludable, amb 2 (49%), 1 (18%) i 0 àpats a la setmana (1%).


19-09-2017 PEÓ BRIGADES AMB CERTIFICAT DE DISCAPACITAT. TERRASSA\nEntitat d iniciativa social sense ànim de lucre destinada a l assistència i la promoció integral de les persones adultes amb discapacitat intel·lectual, malaltia mental o paràlisi cerebral, legalment reconegudes.\nPEÓ BRIGADES AMB CERTIFICAT DE DISCAPACITAT.\nEmpresa que gestiona reparacions urbanes precisa incorporar 2 brigades de senyalització vertical (col·locació de plaques) i horitzontal (pintura vial) i de pilones. Els treballs a realitzar són de perforació i de reparacions, moviments de terra, etc.. Tot a l'aire lliure.\nDetalls addicionals REF. 698 IL\nExperiència no necessària però valorable. Carnet de conduir no necessari però valorable.\n707.60 Euros bruts mes per 14 pagues.\nDisposes de certificat de discapacitat superior al 33%?


El Consorci d’Aigües vol suplantar l’ACA a la Costa Brava – Girona A cop de post\nEl Consorci d’Aigües vol suplantar l’ACA a la Costa Brava\n10/12/2013 10/12/2013 ~ Raül Muxach\nETAP de la Costa Brava Sud. CCB\nEl Consorci d’Aigües de la Costa Brava vol assumir totes les competències de l’ACA en una trentena de municipis de la costa gironina. El primer pas seria costejar les obres de manteniment de les depuradores que els problemes financers de la Generalitat comprometen però, a la llarga, aspiren a controlar tot el cicle de l’aigua.\nAra mateix, el Consorci de la Costa Brava gestiona i cobra l’abastament en gairebé una trentena de municipis (els 27 que formen part del consorci i alguns més en condició de clients) i, tot i que en el seu dia va impulsar una bona part de les depuradores de la zona, des de la creació de l’ACA, el sanejament és cosa de l’administració catalana. Això vol dir que l’ACA cobra per aquest servei i assumeix les obres de millora d’aquestes estacions però l’endeutament d’aquest organisme fa que els últims tres anys no hagi invertit tots els recursos que, des del Consorci, consideren que seria necessari per mantenir els nivells de qualitat en el sanejament d’una zona que -recorden- té un milió d’habitants els mesos d’estiu i és un dels pulmons econòmics de la demarcació.\nEl president del Consorci de la Costa Brava, Carles Pàramo, diu que tot i que hi ha depuradores que tenen molts anys, la situació encara no és problemàtica però ho podria arribar a ser si aquesta desinversió (més d’un milió d’euros en dos anys) es manté. Pàramo diu que en cap cas ho permetrien perquè tenen recursos propis (el ‘raconet’ s’ha anat fent pel diferencial que hi ha entre el que costa la distribució en baixa i el que cobren per aquest servei als municipis) per afrontar un pla d’inversions complet. De tota manera, abans caldria un marc legal que fes possible “agafar recursos que surten de l’aigua per beure per al sanejament”. La idea seria avançar aquestes obres i que, després, l’ACA ho retornés.\nDe tota manera, això seria només un primer pas perquè, segons Pàramo, també es plantejarà a la Generalitat que els permeti “recaptar pel sanejament” i assumir tot el cicle de l’aigua en la seva àrea d’influència. No hi ha precedents des de la creació de l’ACA però Pàramo diu que s’ofereixen “per fer de conillets d’indies” perquè, “encara que l’ACA, com li passa a la Generalitat, pateix l’ofec d’Espanya, mentre discutim de qui és la culpa o d’on ve el problema no podem deixar de garantir el tractament d’aigues residuals i l’abastament de boca a la Costa Brava”.\nPàramo diu que té previst reunir-se amb el conseller de Territori i Sostenibilitat, Santi Vila, per seguir discutint una proposta de la que, assegura, ja en té coneixement.\nPosted in Infrastructures\tabastamentACAagenciaaigüesAiguaassumirbravacarlescatalanacompetenciesconsorcicostadepuradoresPáramoSanejamentSantiSostenibilitatTerritoriVila\n‹ PreviousPoveda, Mísia, Mayall i els Amics de les Arts a l’Auditori\nNext ›Els empresaris recomanen a la Generalitat que s’aprimi


Galetes de pastanagues | Ametller Origen\nGaletes de pastanagues\n250 gr de Frarina per a rebosteria\n75 gr de Sucre integral o emplafona\n1 de Ou\n130 gr de Pastanaga ratllada\n10 ml de de Mel\n1 cullerada de de Canyella\n1 cullerada de de Llevat\n70 gr de Xocolata trossejada o en llavors.\n1 dita de de Ratlladura de llimona\nPolsim de de Sal\n1. Batre la mantega amb el sucre en una batedora o amb espàtula de fusta.\n2. Afegir l'ou, la mel i la canyella. Barrejar bé fins que la massa quedi cremosa.\n3. Afegir la farina i el llevat tamisades sobre la preparació, incorporar la pastanaga ratllada, la ratlladura de llimona i les nous trossejades.\n4. Precalentar el forn a 170º . Folrar una safata de forn amb paper vegetal i amb una cullera disposar a la safata les galetes, aixafant lleugerament i deixant espai entre si.\n5. Pressionar cada galeta amb un trosset de xocolata. Enfornar durant 10-15 minuts fins que estiguin cuinades. Després, col·loca-les en una reixeta perquè es refredin. Acompanyar amb llet vegetal amb xarop de ágave si es desitja.