Anys 30 – Centre d'estudis Ramona Berni [CERB]\nEls anys 30 a Sallent [2ª Part]\nLa derrota de l’aixecament militar del 19 de juliol va portar Catalunya a una catarsi revolucionària. Sallent no seria menys. Quan es va constatar que la guàrdia civil del poble romania fidel a la República i que el mateix ocorria amb el Batalló de Metralladores núm. 4 acantonat a Manresa, ja no calia témer gran cosa. La guàrdia civil va ser enviada a Manresa i els comitès van recuperar 6 pistoles de la caserna i totes les armes del somatén i dels vigilants de la mina. Uns dies després van arribar uns fusells de Barcelona.\nDe seguida es va reorganitzar l’ajuntament eliminant de la seva composició als regidors de dretes. Alhora es van organitzar diversos comitès. El primer, el Comitè de Defensa Comarcal, compost per militants de la CNT–FAI. La Causa General ofereix els noms de Ginés Navarro Muñoz, Josep Solsona Carré i Josep Riera Fábregas, com a membres d’aquest comitè a Sallent. Els tres eren miners i destacats militants llibertaris i confederals. Aquest comitè es va encarregar d’impulsar al seu torn un Comitè de Milícies Antifeixistes, de caràcter comarcal (presumiblement un comitè va derivar en l’altre), per a eliminar qualsevol conat de revolta feixista. Recordem que en la zona del Llobregat el carlisme tenia un fort pes sociològic i que havien intentat revoltar-se a Gironella.\nCom a acció pràctica d’aquest comitè destaca la presa de l’empresa d’autobusos Manresa–Berga, situada en la primera ciutat, així com la confiscació dels tallers d’Oxigen i Construccions Metàl·liques del Llobregat a Sallent. L’empresa va ser reconvertida en una fàbrica d’armes i va arribar a tenir uns 400 obrers i obreres treballant a ple rendiment. En una visita a la fi de 1936 del futur President de la Generalitat, Tarradellas, declararia que “no semblen obrers que treballin per una setmanada, sinó uns artífexs que treballen amb devoció idealista i disciplina de soldades” .\nExistiria un tercer comitè, el Comitè Revolucionari Antifeixista, que era un comitè que recollia les diferents forces polítiques i sindicals de la població. Ho formaven Jaume Mas i Rafael Bonals per la UGT, José Molina pel PCC (abans de convertir-se en el PSUC), Vicenç Planella pel POUM, Pere Andorrà per ERC i Juan Butchacas, Isidro Flotats, Josep Solsona i Ginés Navarro per CNT. Aquest comitè s’encarregaria en primer lloc de la seguretat. Les seves funcions immediates passaven per requisar totes les armes de la zona, expedir permisos d’armes, controlar el territori, tenir control de qui entrava o sortia del poble, etc.\nLes patrulles de Sallent van tenir molt mala fama entre les dretes i com un rampell es va generar una llegenda negra entorn d’elles. Amb tot, és cert que van efectuar execucions de civils. Només el mes de juliol van resultar mortes de manera violenta 9 persones. Entre elles 4 missioners claretians i 2 membres de la Lliga Regionalista . També va ser executat el excenetista Juan Alcón, antic membre de la FAI i represaliat en 1932. La raó va ser que durant les vagues de 1934 va passar a ser confident de la direcció de la mina i per ell diversos companys van ser acomiadats. El 16 d’agost van ser executats 6 membres de la Lliga Regionalista a Castellbell i el Vilar. Entre ells estava l’alcalde que havia dirigit la repressió després d’Octubre de 1934. En total va haver-hi 23 persones del poble que van morir violentament. Les seves accions no sols es van limitar a Sallent sinó que també es van realitzar incursions en altres pobles com Avinyó (on van anar a buscar un altre monjo claretià), Castellbell i el Vilar, Sant Fruitós de Bages i la Pobla de Lillet. Cap a agost el comitè revolucionari va derivar en una entitat civil que realitzava projectes per al poble.\nLes patrulles del 28 de juliol. Font: Arxiu Municipal de Sallent – Fons Ajuntament de Sallent\nTotes les forces antifeixistes es van fer amb nous locals a costa dels de les dretes i de l’Església. La UGT va ocupar el convent i escoles confessionals. La CNT es va dividir per sindicats. Així que el Fabril i Tèxtil i el ram del Metall van instal·lar la seva seu a les Escoles Confessionals dels missioners del Sagrat Cor; Construcció a l’Església i el Sindicat Únic Miner a la casa parroquial del carrer Clos, 4; les Joventuts Llibertàries i la FAI a la casa de la societat del bisbat de Vic. Altres organitzacions també van prendre altres edificis.\nCom a curiositat, en 2017 es va produir el descobriment de 7,6 tones de dinamita i 450 granades de tipus FAI, amagades des de la guerra en un fals envà a la casa parroquial (carrer Clos). Unes obres en l’edifici van deixar al descobert les armes, que van ser ràpidament confiscades per la unitat antiterrorista dels Mossos d’Esquadra.\nEls treballadors es van fer càrrec de la majoria de les empreses. Algunes dominant-les completament com la, abans nomenada, Construccions Metàl·liques o la mina, que es va reconstituir en Potasses Ibèriques Col·lectivitzada, la fundició Metalls i Argenteria Ribera. A més es van conformar les cooperatives de lampistes i electricistes d’una banda i la de paletes per l’altre, les dues adherides a la CNT.\nAltres empreses, en canvi, van ser gestionades per un comitè de control obrer, encara que nominalment seguien vinculades als antics propietaris. Aquest va ser el cas de Tèxtil Cotonera, SA., la fundició Tallers Morral, la casa Riera, Emilio Cortés, Camprubí de construcció, Mata i Pons, Solervicenç, Berenguer, etc. Durant les primeres setmanes totes les nòmines portaven els segells del Comitè Revolucionari Antifeixista i algunes empreses van pagar transitòriament els salaris a través del comitè. Per tant, el comitè havia de recaptar uns impostos per a això (a pesar que la seva prioritat fos la d’organitzar una milícia).\nNo van dubtar a imposar multar als qui consideraven persones faccioses o contràries al nou estat de les coses. Eren multes petites, però que es repetien en el temps. Després de la caiguda de Catalunya sota el control franquista seria un dels punts per a processar als detinguts.\nI al seu torn l’ajuntament també es va sumar al procés socialitzador. El mes d’agost es municipalitza la companyia de la llum i les dues d’aigües del poble, La Sallentina i Aigües de Cabrianes, SA. També es van iniciar obres per a donar treball als obrers en atur. Al seu torn la cooperativa va ampliar el seu personal i alguns agricultors van ocupar terres que els seus antics propietaris havien fugit del poble.\nA nivell de Catalunya, a l’agost de 1936, la CNT va decidir acabar amb el Comitè de Milícies Antifeixista. Això va acabar decidint la seva entrada en el Govern de la Generalitat que es va produir a la fi de setembre. Una de les primeres mesures que va prendre la nova autoritat va ser la d’acabar amb els comitès locals. A Sallent això va fer que el nou ajuntament constituís un consell municipal que va entrar en vigor a l’octubre. El consell es componia de 6 membres d’ERC, 6 de la UGT, 6 de la CNT i 4 dels Rabassaires. Els quatre de la CNT eren Josep Solsona, Domingo Xixons, Emeterio Gandilló i Lluís Manubens. El consell municipal estava presidit per Pere Andorrà, d’ERC, que tenia bones relacions amb els llibertaris. A efectes pràctics aquests controlaven les conselleries més importants (seguretat, proveïments i economia).\nEl nou consistori va emprendre noves obres públiques per a donar treball als aturats. Per exemple, derruint les esglésies que havien estat incendiades al juliol o ampliant les escoles. També va iniciar la municipalització de l’habitatge. En canvi no va poder desenvolupar altres projectes que tenia, com la construcció d’una petita presa en Cabrianes per a fabricar electricitat.\nLa guerra va ser una obsessió per als revolucionaris. De fet tota l’economia s’anava orientant a poc a poc a fer front a les exigències del conflicte bèl·lic. Els miners, que havien deixat de produir, es van anar preparant per a la guerra. El 2 de setembre va sortir la primera milícia de Sallent. Aquesta es va unir a la columna que va partir de Manresa el dia 7. Es diria Columna Terra i Llibertat. Malgrat això, al principi aquesta unitat va ser coneguda sota el nom de Roja y Negra, per això hi ha equivocacions. Quan van arribar a Barcelona es van adonar que ja existia una altra columna amb el mateix nom i li ho van canviar.\nLa columna va ser enviada a Madrid com a reforç que li oferia la Generalitat al Govern de Largo Caballero i van tenir el seu baptisme de foc el dia 11 de setembre. A partir d’aquí la unitat va viure un llarg periple que la va portar des del front de la Serra de Gredos a Toledo a la Serra d’Albarrasí a Conca. Va romandre en els fronts del centre fins a març de 1937, quan va tornar a Catalunya per a militaritzar-se.\nLa milícia de Sallent conformava la tercera centúria de la columna. El seu delegat va ser Joan Butchacas, i va tenir responsabilitats en el comitè de guerra de la columna, així com Jaume Crusellas, també del poble. Comptava amb entre 120 i 135 milicians. Amb el pas de la guerra aquesta xifra va anar minvant a causa de les baixes i malalties del front.\nNo obstant això, aquesta no va ser l’única unitat on es van allistar els milicians. Per exemple, va haver-hi 18 militants en la columna Aguiluchos, 7 en la Ascaso, 5 en la Durruti, etc. La CNT va organitzar entre 160 i 175 milicians (només va haver-hi 3 dones entre ells), mentre que la UGT sallentina solament va enviar 8 milicians al capdavant (a la columna Del Barrio) i els catalanistes 16 (a la columna Macià-Companys) .\nAmb la militarització molts mossos del poble van ser reclutats enviats a les noves unitats que s’anaven formant. La CNT sallentina va voler participar en l’Escola Popular de Guerra, que estava formant oficials per a l’exèrcit. Cap a gener o febrer de 1937 la CNT (i tots els partits en general) enviava joves que en alguns casos havien passat per les milícies per a rebre formació militar reglada i poder utilitzar-los després per a la guerra.\nParlar de la vida en la rereguarda republicana és sens dubte parlar de la vida social i política de la població. En aquest sentit moltes de les diferències de criteri entre sectors de la població durant la Guerra Civil es dirimien en les noves institucions, encara que també es traduïa en l’ambient del carrer.\nEn primer lloc cal comentar que a causa del decret de sindicalització obligatòria les centrals sindicals es van expandir extraordinàriament. La CNT sallentina va augmentar la seva hegemonia aconseguint prop de 3.000 afiliats, mentre que la UGT va irrompre amb potència arribant a fregar el miler d’afiliats. Com en moltes altres poblacions a la UGT van ingressar aquells treballadors que no tenien un altre remei que afiliar-se a algun sindicat, i que fins llavors o bé havien estat apolítics o bé simpatitzaven amb les dretes. Aquesta seria la situació del sindicat del comerç ADCI, per exemple. En altres casos es tractava de velles picabaralles personals amb l’anarquisme, com podrien ser la d’aquells miners i treballadores i treballadors del ram del tèxtil que es van afiliar a la UGT . En la primavera de 1936 el PSUC va aconseguir una certa influència entre alguns miners. La secció local del Partit Comunista de Catalunya, que va ser fundada en 1933, va liderar sense problemes el sindicat.\nEntre les disputes entre les forces partidàries de la revolució i les seves contràries destacaria la qüestió dels proveïments. L’historiador Agustín Guillamón, ha relatat precisament que els proveïments i l’aprovisionament de la població era clau en la rereguarda. Per això el PSUC es negava en ferm a cedir a les intencions de la Confederació d’instaurar el monopoli del comerç exterior. Joan Comorera, conseller de la Generalitat pel PSUC, va arribar a defensar el “lliure comerç” per a l’adquisició de matèries primeres i provisions. Això provocava que els diferents enviats de cada regió o de cada organització licitessin pels mateixos productes, encarint les compres. Malgrat ser antieconòmic, obeïa a un pla per a crear malestar en la rereguarda. La potent i moderna propaganda del PSUC acusava els comitès de proveïments (gestionats per la CNT) de causar una crisi d’aprovisionament per culpa de la seva escassa preparació. A més es van provocar nombrosos conflictes d’ordre públic en les cues del pa i manifestacions de dones del PSUC exigint la fi dels comitès. Tota aquesta situació corria en paral·lel a la supressió de les patrulles de control (que encara que eren de tots els partits, liderava numèricament la CNT), a la supressió de les conselleries de seguretat dels municipis (arrabassant-los la seva capacitat de gestionar l’ordre públic) i el control de les fronteres per part de la Generalitat (cosa que provocaria els fets de la Cerdanya).\nA Sallent la CNT controlava la conselleria de proveïments. En la tardor de 1936 havia fundat una Cooperativa Confederal que utilitzaven les famílies associades. Però la Confederació tenia al cap la socialització del comerç. Així que el 23 d’abril de 1937 es va convocar una assemblea general per a debatre sobre la col·lectivització de les botigues i comerços de la localitat. En un document de la UGT  es relata aquest esdeveniment, i descriuen que van assistir unes 1.500 persones i que van aprovar per unanimitat socialitzar el comerç. Per tant la CNT anava a portar al Consell Municipal aquesta decisió popular.\nEn el consell la socialització va ser paralitzada fins que es posicionessin totes les organitzacions. Es va debatre el 2 de maig, just en l’inici dels Fets de Maig de 1937 a Barcelona, i aquest episodi sallentí es podria situar en aquell mateix context. La UGT i els Rabassaires es van oposar a aquesta socialització. Els primers perquè no ho veien necessari (encara que cal fixar-se aquí en la quantitat de persones de dretes que componien el seu sindicat de comerç, totalment contràries a qualsevol col·lectivització dels seus negocis), mentre que els segons van respondre que no era competència dels pagesos, ja que tenien altres mitjans de comercialitzar els seus productes. El Centre Republicà (ERC) es va abstenir, argumentant que només farien allò que la Generalitat considerés legal i que no tenien clar si la proposta ho era. El POUM també es va abstenir. A Sallent el POUM va jugar un rol molt secundari en tot moment i es desprèn que mai va disposar de quadres ben preparats.\nEn la sessió del 4 de maig s’adona del resultat de les assemblees de les diferents organitzacions que traslladaven la negativa. Per consegüent, els consellers delegats de CNT que gestionaven els proveïments dimiteixen. La UGT es nega a prendre la conselleria i proposa una comissió conjunta amb ERC i els Rabassaires per a gestionar d’ara endavant els proveïments. El POUM, per part seva, s’absté de participar en la comissió.\nEl resultat va ser que la CNT impulsaria d’ara endavant la Cooperativa Confederal, que seria com un gran centre comercial amb preus rebaixats per a la seva afiliació. A més per a més inri van baixar els preus per a fer-li la competència als comerços que havien bloquejat la socialització.\nAixí estaven les coses al maig, que d’altra banda va resultar tranquil al poble a nivell d’ordre públic. La CNT dominava els telèfons i l’estació de tren, de manera que no va ocórrer res. La UGT s’havia preparat per a defensar els seus locals amb militants comunistes. Així i tot, en el llarg informe abans esmentat reconeixien que no podien haver resistit molt atès que els anarquistes disposaven d’armes de guerra. La nit del 17 al 18 de maig uns militants de l’Agrupación Amigos de Durruti (CNT) estaven amagant unes caixes d’explosius. Pel que sembla va caure a terra un obús que va explotar morint un company i quedant ferit un altre (va perdre una cama i una mà), sense haver estat capaç l’autor de recuperar els seus noms.\nNo obstant això, el dia 2 de maig, Pedro Mollart Prada de Conflent, militant de CNT, va ser recollit per uns milicians armats que conduïen un cotxe. Mai més es va saber de Mollart i en la Causa General es pressuposa que va ser assassinat. Aquest seria l’únic cas de mort violenta a causa dels Fets de Maig. Tot indica que va ser executat. Es desconeix l’autoria, però donat el context es presumeix que van ser els comunistes.\nUn grup d’uns 40 militants miners de Sallent es trobava a Barcelona just en aquells dies dels Fets de Maig. Es trobaven en plenes negociacions sobre les exportacions de potassa a l’estranger. Van combatre en les barricades de Barcelona.\nEs pot veure que la CNT sempre va tenir la situació controlada al poble. Per exemple a la fi de setembre de 1937 va haver-hi unes protestes de carrer que afectaven els pagesos, acusats d’acaparament i de boicotejar els proveïments del poble. Al seu torn aquests acusaven “els forasters” de robar-los fruita i verdura de les hortes. El cas va arribar a majors quan la Unió de Rabassaires i ERC van dimitir dels seus càrrecs de l’ajuntament, quedant aquest en mans de CNT i el PSUC. El nou alcalde interí va ser Joan Butchacas durant algunes setmanes, fins que els dimitits van acceptar reintegrar-se. Qui mai va poder reintegrar-se va ser el conseller del POUM, després de ser il·legalitzat aquest partit al juliol de 1937. La seva militància es va implicar d’ara endavant en la CNT, mentre que aquells militants que pertanyien a la UGT van ser expulsats d’aquesta.\nUn altre factor de control al poble era la mina. Aquesta va ser presidida per Josep Solsona, destacat militant confederal. Això no va salvar l’empresa d’una forta caiguda de la producció, atès que gran part de la seva plantilla estava en el front i que no disposaven de molts mitjans per a remuntar el treball. El Govern de la República la va nacionalitzar i la va unir a les mines de Súria i Cardona com si fos la mateixa empresa. Així i tot no va canviar molt la manera de funcionar i la producció fins i tot va caure més.\nDels principals problemes que va haver de fer front el Consell Municipal va ser la gran quantitat de refugiats que van arribar. Van ser acollits en diversos centres i també en cases particulars. Altres qüestions que havien rellevància tenien a veure amb la construcció dels refugis, amb l’evacuació de les persones més compromeses al final i amb el desenllaç de la guerra.\nSense tenir números molt precisos es pot estimar en més d’una trentena les persones mortes en els fronts de guerra. D’elles podem conèixer la filiació cenetista de 17, si fem cas de l’extraordinari treball de l’Associació Isaac Puente i el seu projecte Sangre Anarquista . Aquestes 17 víctimes mortals dels combats de guerra es van repartir per totes les batalles en les quals van participar salentins: Brunete, Belchite, Ebre, Peñarroya, caiguda de Catalunya, etc. Suposen el contingent de morts confederals més gran de la comarca de l’Alt Llobregat, per davant fins i tot de Manresa o de Berga.\nUn altre balanç el compon la repressió. Les persones represaliades de Sallent van ser diversos centenars. D’entre elles coneixem diversos afusellaments, i entre ells hi ha 6 de la CNT sallentina: Cast Ballesta, Manuel García, Ginés Zamora, Isidre Flotats, Ramon Vilardell (que també era d’ERC) i Eduard Sabartés. A més el cenetista Jaime Carballo va morir a la presó. Per si no fos prou, Joan Poch Sardà i Jaume Escaler Puig –també de la CNT– van morir en el camp d’extermini de Mauthausen-Gusen durant la Segona Guerra Mundial.\nL’època republicana va ser un moment de grans convulsions socials. Fruit de l’enfonsament d’un règim impopular, la democràcia republicana mai va aconseguir assentar-se al país, ja que les dretes no li van permetre ni un minut de tranquil·litat. D’altra banda existia una situació d’emergència social que s’identificava amb el problema agrari i amb l’atur obrer a les ciutats i els pobles industrials. Cada nova fàbrica oberta atreia centenars de famílies que buscaven treball a les seves portes, disposades a treballar per jornals de misèria. Els fabricants s’aprofitaven d’aquesta situació estructural i tenien una pèssima opinió de la classe obrera.\nEn les dècades anteriors, no obstant això, mentre el règim s’anava desintegrant, va sorgir un potent moviment obrer que a més estava dinamitzat per militants llibertaris. Si a això li unim la sacsejada que va suposar la Revolució russa –que va deixar clar que era factible una victòria de les lluites revolucionàries– tenim els ingredients que contextualitzen el període.\nLa militància llibertària sempre es va vincular a la cultura i la pedagogia, intentant aconseguir l’alliberament social a través de l’educació dels oprimits. Això els va garantir una legitimitat que solia estar molt per sobre de les altres forces obreres i que rivalitzava amb els republicans. Com a més eren treballadors i estaven en les juntes dels sindicats, els va anar possible guanyar influència entre les noves onades migratòries que arribaven en al·luvió a Catalunya.\nSallent podria considerar-se un exemple d’això, atès que l’arribada en massa de milers de persones que arribaven amb el posat i que s’enfrontaven a unes condicions de vida que fregaven l’inhumà, va garantir un gran contingent instal·lat en el malestar. Les idees revolucionàries van arrelar entre els sectors més oprimits, per tant.\nUn altre factor a tenir en compte és que Sallent a diferència d’altres municipis de l’Alt Llobregat, va aconseguir resistir la crisi que li va suposar a l’anarcosindicalisme el sector “treintista”. Si bé durant alguns anys van perdre el poderós sector del tèxtil, més endavant el van tornar a recuperar. Això no quitació perquè aprofitant la situació de desorganització entrés en acció la UGT.\nSeguint els esdeveniments de la guerra podem veure clar que la CNT va tenir el control de Sallent en tot moment. Malgrat això va tenir enfrontaments amb la UGT, que en 1937 simbolitzava la contrarevolució, però que al no tenir força suficient mai va posar en perill l’hegemonia anarcosindicalista.\nTambé van existir enfrontaments amb el sector catalanista que conformaven ERC i Unió de Rabassaires. Però aquests xocs eren fruit de la complicada mescla de poblacions que es dividia entre catalans i “castellans” (andalusos, murcians, aragonesos, gallecs…). En definitiva era un conflicte latent que va ser comú a altres poblacions del Bages com Cardona o Súria, també mineres. No obstant això, també a Sallent la CNT va saber eludir aquest problema. Es poden constatar les bones relacions amb el republicanisme català que van tenir els membres de les juntes i comitès de la CNT. Existia un enteniment, no exempt de discrepàncies puntuals. Per posar un exemple, els alcaldes per ERC Pere Andorrà i Ramon Arnau van estar afiliats a la CNT durant la guerra. De fet, també es pot constatar el predomini dels cognoms catalans entre el cos dinamitzador de l’anarcosindicalisme sallentí. On predominen els forans rotundament és en la mina. I la mina va ser el factor que va propiciar la milícia de Sallent.\nEl pas del franquisme va aixafar tot aquest moviment revolucionari local. Els quadres llibertaris van acabar morts, presos o en l’exili. En la generació següent, ja en els anys 60, el seu buit va ser ocupat per una militància formada a la calor dels nous temps. Llavors predominava el PSUC i Comissions Obreres. La CNT no ressorgiria a Sallent fins a 1977.\n Francisco Javier de Madariaga Fernández, Las industrias de guerra de Cataluña durante la Guerra Civil, p. 679.\n Dades trobades en CDMH-PS-BARCELONA_GENERALITAT,498, 3 – 4 – 5 i 6\n En la Guerra Civil cal tenir en compte que la UGT de Catalunya va ser presa en el congrés regional de juny de 1936 pels militants comunistes. En la seva junta directiva figuraven Antonio Sesé i José Del Barrio, que van manejar hàbilment el sindicat per a estalinitzar·ho ràpidament. Davant l’al·luvió d’afiliats que van tenir a causa de la sindicalització obligatòria de començaments de la guerra, van col·locar als militants del PSUC en els llocs més destacats bloquejant a altres militants que arribaven d’altres forces (especialment als del POUM). A Sallent, per exemple, Rafael Bonals, un dels líders comunistes més destacats, va estar en la Unió Soviètica en 1935. El POUM sallentí no va tenir res a fer en la UGT i bona part dels seus militants va acabar en CNT.\n Consultat en <http://www.navioanarquico.org/index.php/sangre>\nLópez Esteve, Manel. Els fets d’octubre de 1934 a Catalunya: més enllà de l’acció governamental [TESI DOCTORAL]. UPF / 2012\níñiguez, Miguel. Semblanza de José López Montenegro, cañón de la libertad. Ser Histórico, 2017. Consultat en <https://serhistorico.net/2017/04/23/semblanza-de-jose-lopez-montenegro-canon-de-la-libertad/>\nTur, Pilar i Santamaria, Glòria. La periodista Irene Polo i el conflicte miner del 1933 a Sallent. Eix consultat en <https://mnactec.cat/revista-eix/la-periodista-irene-polo-i-el-conflicte-miner-del-1933-a-sallent/>\nFondo Documental de la Delegación Nacional de Servicios Documentales de la Presidencia del Gobierno: Sección Político Social – Barcelona – Sallent\nPosted on Juny 16, 2021 Juny 16, 2021 by ramonaberni Etiquetat Anys 30, Bages, CNT, FAI, IIª República, Memòria Històrica, Sallent\nEls anys 30 a Sallent [1ª Part]\n“Sallent serà per a la Revolució Social el que Jaca va ser per a la revolució democràtica” \nAmb tota seguretat un dels llocs més intensos del conflicte entre el moviment obrer i la legalitat republicana en la dècada de 1930 va ser la població de Sallent. La terrible situació social de la mina i el seu entorn i la radicalització dels miners cap a postures netament revolucionàries serien els factors clau de vida sociopolítica d’aquesta població durant aquells anys.\nCom a introducció situarem aquest poble en el seu context. Sallent està en la conca del riu Llobregat, en la plana del Bages, en la part central de Catalunya. Arran de la revolució industrial la seva geografia la va fer idònia per a la construcció de fàbriques tèxtils, com l’anomenada Fàbrica de Cal Ramón, l’origen de la qual es remunta ni més ni menys que a 1806. La vila sallentina seriosa pionera en l’estat espanyol en la instal·lació d’un teler mecànic a la Fàbrica Cal Torres, fundada en 1814. Més tard es fundarien altres fàbriques, aconseguint la xifra d’11 en 1860. Donaven treball a unes 1.200 persones. En 1905, es fundaria la Fàbrica Sala (coneguda a partir dels anys 60 com Les Culleres –las cucharas en castellà– degut al seu canvi d’activitat cap a la fabricació de coberteria). Avui dia la Festa Major Alternativa del poble ret homenatge a aquestes fàbriques, que atorguen el nom de les tres colles juvenils i festives que té el poble  (que són la Vella, les Culleres i la Bòbila).\nL’existència d’aquestes fàbriques, com és lògic, va produir una proletarització del poble, que va anar atraient famílies que abandonaven el camp en altres comarques catalanes per a guanyar-se la vida treballant de sol a sol a les fàbriques.\nLes primeres notícies de vagues a Sallent són de 1850, en una època molt primerenca on els conflictes obrers van aparèixer en tota la comarca de l’Alt Llobregat (que la componen les actuals comarques barcelonines del Bages, Berguedà i Moianès). De seguida aconsegueixen rellevància les societats obreres de Sallent, ja que en 1855 envien un bàndol al general Espartero, que governava a Espanya en aquesta època. Més tard, en 1868, aquelles incipients societats participen en el congrés que va convocar la Direcció Central de Societats Obreres i connecten amb el moviment obrer que està passant en aquests anys del republicanisme federal a l’internacionalisme bakunià. Aquestes societats també ingressarien en 1870 en les Tres Classes del Vapor, la federació obrera del tèxtil.\nEl primer contacte amb la Internacional ens és relatat molt escaridament. “A Manresa i la seva rodalia es treballa a vegades fins a 18 hores… A Sallent ha millorat alguna cosa la situació, gràcies a la constància de l’associació”. Com es pot deduir hi ha una organització afí a la Internacional en 1872. A la fi de 1873 els conflictes laborals agreujarien la difícil situació política que vivia tot el país. El delegat de Manresa, Francisco Torra escrivia que “els carlistes ens fan una guerra atroç; en moltes parts ens impedeixen l’Associació, amb l’amenaça de pena de mort als representants de les seccions”. En aquells moments Sallent va viure una vaga general que va arribar a tenir un seguiment d’unes 1.000 persones, cosa que constituïa gairebé tota població treballadora en aquells dies. No obstant això, com existien partides carlistes en la zona, i aquestes es dedicaven a amenaçar a les societats obreres internacionalistes, la vaga va fracassar. Els carlistes van arribar a atacar violentament el obrerisme organitzat en diversos punts com Sallent o Manresa.\nDeixant enrere l’anomenat Sexenni Democràtic, veiem que aquest primer anarquisme no va acabar de quallar. El moviment obrer i el llibertari van haver de ser refundats de nou. El responsable d’això seria l’aragonès José López Montenegro. Nascut a Saragossa, Montenegro, va ser membre de l’exèrcit en 1868. Va desertar per a unir-se al Cantó de Cartagena en la revolució cantonalista i a partir de llavors va connectar amb el corrent llibertari. Entre 1884 i 1886 ho trobem a Sabadell al costat de Teresa Claramunt (de qui era parella en aquells dies), al capdavant del diari anarcocomunista Los Desheredados . Més tard es mudaria a Sallent.\nLópez Montenegro va exercir de mestre, i consegüentment va fundar el Centre d’Ensenyament Laic de Sallent i va ser impulsor d’una “biblioteca popular” (popular era sinònim de pública en aquells moments). També era maçó i estava fermament connectat amb els moviments republicà, anarquista i obrer del moment. Així doncs, en la complicadíssima vaga que va sacsejar l’Alt Llobregat de 1890 –o millor dit, onada de vagues– va participar en el comitè de vaga de la localitat. Més tard va ser delegat per Sallent en un congrés obrer a Madrid que intentava fundar una organització successora de la Federació de Treballadors de la Regió Espanyola (FTRE), infructuosament.\nEn la seva faceta de militant anarquista se sap que en 1891 existia un grup anomenat La Vida . Va realitzar diverses conferències sobre la religió i al novembre de 1891 una altra a Manresa sobre els Màrtirs de Chicago al costat de Errico Malatesta i Pedro Esteve, que estaven realitzant una gira de conferències per tot el país. Va ser detingut i condemnat en el Procés de Montjuïc de 1896 i quan va sortir en llibertat va emigrar a l’Argentina.\nEn 1893 es va realitzar un gran míting del Primer de Maig a Sallent, ja que a Manresa estava prohibit. Ho organitzaven els rabassaires i la societat obrera local, on tenien pes els militants anarquistes. No obstant això, el Procés de Montjuïc desbarataria aquesta aliança. Per fortuna el moviment aconseguiria reposar-se del cop repressiu i en 1899 volem a trobar representants de Sallent en la constitució de la Federació de l’Art Fabril i Tèxtil. Al grup anarquista La Vida el succeiria en la dècada de 1900 el grup Germinal.\nNo obstant això no tornem a tenir moltes notícies d’aquesta població fins a l’època de 1919. Fins llavors a penes hi ha unes poques referències en la premsa anarquista com La Tramuntana, Tierra y Libertad o Solidaridad Obrera. El que es va difondre més en aquestes dues primeres dècades del segle XX va ser el republicanisme. I connectant amb aquest, precisament en una família molt republicana va néixer el llibertari sallentí més universal, Joan Puig Elias. Puig Elias va ser mestre i fundador de diverses escoles racionalistes que seguien el model pedagògic de Ferrer i Guàrdia. Va arribar a la Guerra Civil sent un reconegut pedagog i això ho va portar a encapçalar el Consell de l’Escola Nova Unificada, que va ser la primera vegada que va haver-hi un sistema educatiu públic (i en català) a Catalunya. No obstant això, la seva militància polític-social no es va desenvolupar al seu poble natal, que va abandonar de jove.\nEn el Congrés de Madrid de la Confederació Nacional del Treball (CNT), de desembre de 1919, Sallent apareix amb un sindicat d’Oficis Diversos que compta amb 1.500 afiliats. Es tracta d’una xifra extraordinària tenint en compte que la població rondava les 4.500 persones. Però és que en aquell any les lluites obreres havien estat duríssimes en tota Catalunya. Les vagues se succeïen –com la de la Canadenca– i els lock-outs patronals també. Tal era així que es van obrir menjadors populars: “A Sallent, amb la solidaritat que rebíem establíem cuines on al migdia i a les nits els vaguistes podien venir a buscar el menjar que volien”. De fet just quan se celebrava el congrés de la CNT es va produir un d’aquests lock-outs.\nEn els anys 20 s’inicia l’explotació minera que va transformar radicalment la vida de la població. Abans d’això, en 1924, es va inaugurar el ferrocarril Manresa-Berga-Guardiola que passava per Sallent. Més tard es van iniciar els treballs necessaris per a posar en marxa la mina de potassa.\nLa mina va atreure una onada migratòria procedent del sud-est peninsular (Múrcia, Almeria, Granada i Albacete), cosa que va fer augmentar fortament la població fins prop de 5.500 habitants per a 1930. En 1936 es rondava entre els 6.500 i els 7.000 habitants.\nI aquí comencem el relat dels anys 30.\nLa primera vaga ressenyable d’en aquells dies va ocórrer el 12 de desembre de 1930. Es tractava d’una vaga revolucionària contra el règim monàrquic d’Alfons XII i va ser la que va donar peu als successos de Jaca on s’havia revoltat un batalló de l’exèrcit. Aquella vaga va durar tres dies a Sallent.\nLa implantació de la República va obrir tot tipus d’expectatives. I els obrers en organitzar-se, volien més. Molt més. En aquell any de 1931 Sallent a diferència d’altres poblacions de la comarca no tenia grups anarquistes estables. El moviment obrer estava unificat en el Sindicat Únic d’Oficis Varis adherit a la CNT. Tinguem en compte que el moviment obrer en aquells dies era plural. Els republicans tenien presència en els sindicats i ho intentaven capitalitzar. Durant tot el període republicà ERC i el Partit Federal considerarien a la CNT com “el seu” sindicat, convivint internament amb els sectors anarquistes i sindicalistes.\nRetallada del diari El Dia de Manresa, 24/01/1932.\nAmb la República la convivència va estar lluny de ser tranquil·la. En 1931, mentre es produïen diverses vagues mineres en Súria i a Cardona i una important vaga del tèxtil en tota la comarca, a Sallent es va desenvolupar un conflicte en el ram de la construcció de va derivar en una vaga de 14 setmanes. Entre aquesta vaga, la crisi del ram del tèxtil i la irrupció de la mineria s’estava forjant un descontentament social important. En aquells moments de malestar popular (finals de desembre de 1931) van arribar en gira uns representants del Comitè Regional de Catalunya a realitzar un míting. Eren Arturo Parera, Vicente Pérez (Combina) i Buenaventura Durruti. Sembla ser que els seus discursos van electritzar el ja caldejat ambient i van predisposar el poble per al que vindria en les següents setmanes.\nLa revolta de gener de 1932\nLa vaga revolucionària va començar a Fígols, comarca del Berguedà, el 20 de gener de 1932. Aviat es va estendre a altres poblacions com Berga, Cardona, Gironella, Súria, Puig-reig, Balsareny o Sallent. En general es va paralitzar tota la comarca i en diversos llocs els obrers van controlar la situació. Un d’ells va ser Sallent.\nEn aquests moments algú va proposar com a sant i senya el lema que subtitula aquest article: “Sallent serà a la revolució social el que Jaca ha estat per a la revolució democràtica”, i va tenir ganxo. Els vaguistes havien aixecat les vies del tren i van resistir fins que van arribar 16 camions de l’exèrcit i van prendre el poble, baioneta calada.\nEls revolucionaris havien implantat el comunisme llibertari durant dos dies. Malgrat la proclama on amenaçaven a qui no estigués d’acord amb el programa anarquista revolucionari, no va haver-hi actes violents. Fins i tot es va respectar l’ajuntament per petició expressa del mateix alcalde, que havia acudit a parlamentar amb els insurrectes. Cal dir que aquests tenien molt poques armes. Havien aconseguit algunes carabines i escopetes del somatén i dels vigilants de la mina. En canvi disposaven de dinamita i d’alguns rudimentaris explosius fets amb pots de conserves.\nDe resultes d’aquesta insurrecció va haver-hi desenes de detinguts dels quals finalment 14 serien deportats en el vaixell de vapor Buenos Aires . La situació dels deportats sempre va ser d’extrema penúria i van ser tractats en tots els ports com a criminals tot i que alguns deportats no havien participat si més no en els fets. Van compartir càstig amb diversos militants anarquistes com Durruti, Francisco Ascaso, Bruno Lladó o Tomás Cano Ruiz. A causa de les penoses condicions que van patir els deportats va morir Antonio Solé de Sallent. Va ser enterrat a Las Palmas de Gran Canaria gràcies a la Federació Obrera d’aquella ciutat. En arribar aquesta notícia a Sallent va esclatar una vaga espontània en la mina i a la fàbrica de Malpás on treballava Solé.\nNo obstant això el sector del tèxtil no va voler adherir-se, cosa que marcaria una diferència important. En l’Alt Llobregat la CNT es va dividir en 1932-1933 entre els anomenats Sindicats d’Oposició (també coneguts com treintistes ) i els sindicats seguidors de la línia oficial (anarquista revolucionària). A grans trets, el tèxtil i la metal·lúrgia van passar a l’oposició, mentre que la mineria, la construcció i els transports es van quedar en CNT. En 1936 la majoria d’aquests sindicats d’oposició es van reintegrar a la Confederació, exceptuant els de Manresa i alguns grups a Puig-reig, Súria o Sant Vicenç de Castellet que durant la guerra van acabar engrossint les files de la UGT. La clausura dels sindicats i les baralles internes de la CNT van ser aprofitades per altres forces polítiques per a implantar-se en diverses poblacions (en concret pel Bloc Obrer i Pagès (BOC), per la Unió Socialista de Catalunya (USC) i per la UGT).\nDibuix de la revista Bé Negre, núm. 32, del 26 de gener de 1932. Ironitza amb la proclamació del comunisme llibertari en l’Alt Llobregat.\nA nivell general la comarca vivia una situació de psicosi. La guàrdia civil patrullava pertot arreu i de tant en tant es trobaven amagatalls amb explosius. Això creava una alarma social avivada per la premsa. Però es tractava d’explosius abandonats pels revolucionaris. El 30 de maig es va realitzar una batuda a Sallent contra un domicili en el qual es trobava el comitè pro-presos en ple . Els detinguts van ser alliberats als dos dies.\nLa insurrecció de gener de 1933\nEl 8 de gener va tenir lloc una altra temptativa de proclamar el comunisme llibertari a Sallent. Si bé en 1932 el moviment revolucionari havia estat més o menys espontani –encara que hi havia brou de cultiu de sobres– en 1933 el moviment insurreccional va partir de l’organització de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI).\nAixí doncs, a les 10 de la nit els revolucionaris van disparar sobre un guàrdia que estava patrullant els carrers, ferint-li, i després van incendiar la caserna de la guàrdia civil del carrer Sant Bernardo, 20. L’incendi no va ser important pel fet que els mateixos guàrdies i alguns veïns el van poder apagar a temps. Però la Guàrdia Civil volia venjança. A partir de les 2 de la matinada els guàrdies van envoltar el local de la CNT del carrer Clos i va començar un tiroteig de pel·lícula. Allí van ser crivellats a trets –en el moment de rendir-se– Francesc Codina Casas, de 20 anys, natural del veí poble de Balsareny, i Andrés Martínez García, de 18 anys i natural d’Almeria. També van resultar ferits altres cinc militants (dos d’ells van ser José Yepes, ferit de bala al braç quan onejava la bandera blanca, i José Raya Pérez) i, per l’altre bàndol, tres guàrdies i un agutzil.\nPatrulla de militars a Sallent, 1932. Fons Brangulí, ANC 1-42-N-24090\nEn el consegüent registre del local de la CNT es van trobar unes cent bombes, d’aquelles que es fabricaven artesanalment amb pots de conserva. Això va ser més que suficient per a clausurar el local durant mesos. En els dies posteriors es va produir una nodrida manifestació contra “els forasters”, que segons ells, s’havien fet els “amos del poble” i amenaçaven la convivència.\nEncara que es pugui constatar l’arrelament de l’anarquisme militant entre els miners, sovint això pot semblar una qüestió propagandística o un clixé i no es concreta en quina mesura simpatitzaven o si era una adscripció superficial com podrien haver estat comunistes o republicans. És clar que les penalitats i la repressió van unificar i van cohesionar la plantilla de la mina (i també la d’algunes fàbriques) així com els seus familiars. No en tots els pobles va poder donar-se aquest fenomen, ja que, per exemple, a Fígols o en Súria els llibertaris van perdre corda en 1933 i els partits comunistes van aconseguir organitzar un sector dels miners.\nA Sallent el moviment llibertari va organitzar quatre grups anarquistes. O millor dit, els obrers i miners salentins van crear quatre grups anarquistes entre 1931 i 1934 que van ingressar en la FAI, com s’informava en el periòdic Tierra y Libertad. Es deien Germinal, La Peña Invencible, Aurora Naciente i Árbol Libertario, que van conformar entre si una federació local de grups anarquistes. A la comarca del Bages hi havia 3 federacions: Cardona, Manresa i Sallent. Entre aquestes federacions i els altres grups anarquistes de la comarcal, sumaven uns 22 grups.\nAquests grups de Sallent sumarien entre 25 i 30 militants. Gairebé amb total seguretat formaven part de les juntes dels sindicats, del comitè de defensa i el comitè pro-presos. Però a més tenien una intensa vida cultural i social. Per exemple, en 1934 la Federació local de grups va organitzar una “jira libertaria” (amb “j”), una excursió, a la font de Lladó a Puig-reig (juntament amb els grups d’aquest poble). Van aconseguir ajuntar 400 o 500 persones.\nA més existia una agrupació de joventuts llibertàries que reunia entre 30 i 50 joves de tots dos sexes. En aquest cas estem parlant de persones molt joves amb un alt grau de politització . S’havien criat a la calor de les lluites socials i el seu idealisme era proverbial. En moltes entrevistes a les persones majors que van conviure amb aquesta mena de militants anarquistes de l’entorn juvenil, es pot concloure que seguien un model de vida ètica. Les persones entrevistades sovint es neguen a reconèixer-se a si mateixes com a anarquistes perquè el model que van veure en aquelles persones de les Joventuts Llibertàries, el seu idealisme, el seu compromís, la seva passió per la cultura o la seva ètica en la vida, eren inigualables.\nÉs a dir, que tenim un moviment llibertari organitzat, en general per militants sallentins, que tenien interès per les idees. I per l’altre costat tenim una situació social explosiva. La periodista Irene Polo va realitzar un reportatge sobre Sallent per al diari barceloní La Rambla . En les seves pàgines relatava que en 1931 van arribar uns 200 obrers “de fora” que van ser allotjats en unes antigues quadres de la fàbrica Torres i altres darrere de la biblioteca municipal. No obstant això, en els últims mesos de 1932 van arribar altres 600 obrers amb les seves famílies. Algunes es van reallotjar entre les cases de Sallent, llogant habitacions en habitatges amuntegats. Però altres van tenir pitjor sort i van habitar en infrahabitatges. En total existien unes 2.000 persones en condicions infrahumanes de les quals només 800 tenien treball.\nAl desembre de 1933, la vaga insurreccional no va tenir repercussió en la població.\nLes vagues del període\nPerò el resultat d’aquesta insurrecció no va desbaratar el moviment anarquista. La situació social era tan greu que els obrers estaven disposats a anar fins a les últimes conseqüències. Al març de 1933, és a dir, a solament dos mesos de la insurrecció de gener, 180 miners es van tancar en la mina a 340 metres sota terra. Durant el conflicte van esclatar tres artefactes explosius. Els consegüents detinguts de Sallent van iniciar una vaga de fam a la presó de Manresa que va agitar encara més la tibant situació.\nPodem comprovar a més com la repressió no li va passar massa factura al sindicalisme sallentí. En el Ple Regional de la CNT de març de 1933 es comptabilitzaven uns 1.000 afiliats en aquesta població. És a dir, que el moment de major crisi interna de la CNT, Sallent tenia més afiliats que Manresa, que era la capital de la comarca .\nAl març 1934 l’empresa Potasses Ibèriques, SA (és a dir, la mina) es queixava de la baixa productivitat. Així que van suprimir les primes que compensaven els magres salaris. Com a conseqüència va esclatar una vaga. Aquesta vegada l’empresa tenia preparada una resposta i va contractar esquirols a Galícia. No els van dir que anaven a entrar en una empresa en vaga. Van ser rebuts a pedrades res més entrar al poble i dos d’ells van resultar ferits per un explosiu.\nDe resultes es va detenir a unes 25 persones, entre elles a Diego Navarro i al seu cosí José Pérez Navarro. En el seu interrogatori, baix tortures, va participar Miquel Badia, llavors secretari d’Ordre Públic de Barcelona i enemic dels anarquistes.\nEn aquells turbulents mesos d’abril i maig, també estava tenint lloc la vaga general de Saragossa. Els obrers de Sallent s’havien adherit a la campanya organitzada per Solidaridad Obrera, el diari Confederal, i volien acollir als fills dels vaguistes aragonesos. No obstant això, la situació sallentina era tan complicada que les pròpies famílies aragoneses van reclamar als seus fills de tornada tement per ells. De fet, el 5 de maig (dos dies abans d’arribar els nens), una manifestació d’aturats havia apedregat a la guàrdia civil, que va respondre a tirs.\nPerò els treballadors van guanyar la vaga i van recuperar la prima. Això va provocar que un mes després l’empresa suspengués la prima comunitària. I al seu torn, això desencadena una altra vaga en ser acomiadat un altre treballador, per protestar. La vaga empitjora la situació i l’empresa respon amb un lock-out. Tothom es va quedar sense treball i a poc a poc l’empresa va anar readmetent obrers, i reforçant la seva plantilla amb esquirols. En aquell moment els vaguistes van assassinar a dos d’ells. La tensió era tal que el poble va quedar ocupat per la Guàrdia Civil i el somatén. Josep Dencàs, conseller d’Interior de la Generalitat declararia que “la FAI presenta batalla i nosaltres l’acceptem”.\nDe manera que el dia 27 d’agost es publica un bàndol en el qual es donen 3 dies perquè tots els acomiadats abandonessin el poble. Era el pacte de la fam. Cap empresari els anava a tornar donar treball i s’havien d’anar. Molts anirien a Manresa on van contribuir a la consolidació de la CNT de la capital del Bages . Tal va ser així que fins i tot es va crear un grup anarquista a Manresa anomenat Los Vengadores de Sallent. Al marge del seu nom teatral, era un grup compost per militants d’aquest poble.\nMentrestant, a l’empresa poc li va durar l’alegria. En 1936 els esquirols gallecs es van anar afiliant a la CNT. A més va perdre la raó per acomiadament improcedent. L’empresa es va veure obligada a readmetre als acomiadats. No sabia què fer amb ells.\nOctubre i el Bienni Negre\nArribem a la Revolució d’Octubre de 1934, i el moviment llibertari sallentí es trobava exhaust. Al poble va prendre la iniciativa l’Ajuntament i el sector catalanista, identificat amb Esquerra Republicana (ERC) i Estat Català. Per cert, com va haver-hi tants acomiadaments en la mina els encarregats es van afanyar a contractar tot tipus de treballadors i un grup d’aquest últim partit va entrar a treballar en ella en l’estiu. Això no va agradar res als cenetistes, que els van titllar d’esquirols. La situació sempre va ser tibant entre les dues organitzacions. En canvi no ho era tant amb ERC (a Sallent aquest partit es deia Centre Republicà d’Esquerra) ja que compartien la Cooperativa Obrera Germanor, el gran centre associatiu, cultural i comercial del poble.\nEl 6 d’Octubre de 1934, res més conèixer-se l’aixecament a Barcelona es va proclamar la República Catalana o més correctament el “Estat Català dins la República Federal Espanyola”. Immediatament es va estendre la vaga general per tot el poble. En la mina va haver-hi un petit enfrontament per a llevar-li les armes als vigilants i pels carrers del poble va estar patrullant un escamot de revolucionaris. L’endemà va baixar a Manresa un nodrit grup armat amb la intenció de combatre. Aquests revolucionaris pertanyien a ERC, Estat Català i també a la cèl·lula comunista del PCC que hi havia en la mina.\nNo obstant això, la proclamació de l’estat de guerra i l’arribada de les tropes de l’exèrcit (Manresa disposava d’un batalló) van dissuadir a les autoritats i els revolucionaris del poble de prosseguir en les seves intencions. El dia 9 va reprendre el treball la mina i el 10 les fàbriques tèxtils. I va haver-hi un bon nombre de detencions, començant per l’alcalde Magí Oriol Torredenflot i tots els regidors d’ERC.\nNo obstant això, el nou poder reaccionari que havia pres el control del poble va decidir escarmentar també als anarquistes que quedaven en la mina. De manera que van ser acomiadats 400 miners sense mirar si havien participat o no en la revolta.\nL’any 1935 va ser relativament tranquil. Es va aprofitar la reposar-se dels cops de l’any anterior i per a reprendre l’activitat orgànica de l’organització. Per això podem veure militants de Sallent en els Plens comarcals i regionals de les Joventuts Llibertàries i de la CNT.\nD’aquesta manera arribem a les eleccions de febrer de 1936. A Sallent va guanyar el Front d’Esquerres (que liderava ERC) i se li va arrabassar el consistori a la dreta reaccionària. Quan els sindicats van poder funcionar amb normalitat es va poder reconstruir l’important Sindicat Únic Miner. En el Congrés de Zaragoza, Sallent estarà representada per aquest sindicat que va donar compte de 721 afiliats. Si bé, és obvi que s’ha perdut força, la CNT encara compta amb molt de suport al poble. Tinguem en compte que per al moment del congrés només portaven dos mesos amb activitat legal i encara no s’havien pogut reconstruir la resta de sindicats.\nUna de les principals decisions del Congrés de maig de 1936 va ser la readmissió dels sindicats d’oposició. Com hem dit abans, a Sallent el Sindicat Fabril i Tèxtil tenia aquesta tendència. El sindicat es va reintegrar en la CNT el mes de juny i aquesta entrada també animaria unes altres.\nEn aquells mesos de maig a juliol de 1936, Sallent va ser un punt d’obligat pas per a les gires de mítings que cada cap de setmana agitaven la vida política espanyola i catalana. Per allí van passar Frederica Montseny, Francisco Ascaso o Antonio Ortiz. Era obvi que l’Organització comptava amb la foguejada militància de l’Alt Llobregat, ja que un grup d’ells participaria en els combats del 19 de juliol a Barcelona.\n El Dia, 23-1-1932, p. 2. Es diu que aquesta era la consigna per a circular per Sallent durant els fets revolucionaris de gener de 1932.\n Actas de los Consejos y Comisión Federal de la Región Española: 1870-1874. Citat per Pedro Flores en Las luchas sociales […].\n “Programa del grupo anarquista de Sallent, titulado La Vida”, Pèsol Negre, 2002.\n Joan Butchacas, carta a Pedro Flores. Biblioteca del Casino de Manresa. Fons Pedro Flores, carpeta XI.\n Juan Jiménez Parra, Salvador Lozano Ruíz, Antonio Moreno Alarcón, Ginés Navarro Muñoz, Ramon Rivera Soler, Antonio Soler Falcó, Eduardo Soler Falcó, Pascual Torres Hernández y Domingo Xixons Revellart. Recollits a Creyeron que éramos rebaño […], p. 237-238.\n El Treintisme va ser un corrent del moviment llibertari sorgida arran del Manifest dels Trenta, que van impulsar una sèrie de personatges molt coneguts del moviment. Es basava en una revolució lenta i gradual, donant èmfasi a la preparació dels sindicats abans que llançar-se a una revolució violenta.\n Eren Juan Alcón, Benet Cano, Miquel Comellas, Jaume Escolar, Domingo Fitó, Salvador Manyalich y Josep Moradell.\n Pedro Flores en Las luchas sociales […], ens dóna alguns noms: Jaume Cruselles, Josep Dot, Cristóbal Ballesta, els germans Haro, José Iglesias, Ricardo Álvarez y José Pérez Navarro.\n Dins del bloc dels sindicats d’oposició estaven: Puig-reig (1.000 afiliats), Callús (300), Castellbell i el Vilar (300), Sant Joan de Vilatorrada (150), el Pont de Vilomara (250), Sant Vicenç de Castellet (Oficis Varis, 700; Construcció, 700), Berga–Calç Rosal (900), Gironella (1.400), Manresa (Fabril i Tèxtil, 1.500; Transport, 100; Fusta, 400; Metall, 300; Alimentació, 125; Llum i Força, sense dades); en total, 8.125 afiliats. L’afiliació del bloc oficial (o faísta) era: Manresa (Construcció i Ferroviaris, 200 afiliats), Sallent (1.000); Navarcles (230); Moià (40); Cardona (475); Balsareny (100); Navàs (400) i Súria (250); en total, 2.470 afiliats.\n Pedro Flores en Las luchas sociales […], cita els casos concrets de Manuel Ruíz, Yepes, els germans Malsand, Jesús García, Gabriel Piedra, els germans Alarcón, Girona, Lozano, entre altres.\nPosted on Juny 9, 2021 Juny 15, 2021 by ramonaberni Etiquetat Anys 30, Bages, CNT, FAI, IIª República, Memòria Històrica, Sallent


Arrenca a Móra d’Ebre la desena edició de la fira Litterarum | Diari de Tarragona\nArrenca a Móra d’Ebre la desena edició de la fira Litterarum\nFins diumenge es podran veure una trentena d’espectacles basats en obres literàries, en diferents espais del municipi\n25 de Mayo de 2017 - 20:03 hs\nPrimer espectacle, a l'Arxiu. Foto: Joan Revillas\nJa està en marxa Litterarum, la Fira d’Espectacles Literaris de Móra d’Ebre. Fins diumenge 28 de maig la capital de la Ribera d’Ebre serà l’escenari que permetrà veure més d’una trentena d’espectacles inspirats en escriptors de la literatura d’arreu dels Països Catalans; autors com Pere Quart, Carme Riera, Feliu Formosa, Prudenci Bertrana, Vicent A. Estellés, Maria Cabrera o Marta Pessarodona, sense oblidar escriptors ebrencs com Artur Bladé, Zoraida Burgos o Francesca Aliern.\nEl tret de sortida d’aquesta desena edició va tenir lloc aquest dijous al vespre amb ‘La casa de la memòria’, del director ebrenc Valer Gisbert, inspirat en textos d’Artur Bladé, a l’Arxiu Comarcal de la Ribera d’Ebre, que conserva el llegat documental d’aquest escriptor. També ahir la directora de la Institució de les Lletres Catalanes, Laura Borràs, inaugurà l’exposició a partir de postals de la ILC ‘Arbres literaris’, que restarà fixa a la plaça de Baix de Móra d’Ebre, davant de l’ajuntament. En el sopar de celebració dels 10 anys a La Llanterna Teatre, Màrius Serra i Daniel Alegret van presentarar el resultat de la Residència Creativa Els Plaers, de Dos en Dos 2017, durant la qual han viscut i treballat plegats a Móra d’Ebre. Va tancar l’acte especial d’aniversari l’actuació musical d’Odile Arqué i Eduard Iniesta ‘Una paraula grega’, amb textos de Jaume Vidal Alcover.\nLa inauguració oficial, tant de Litterarum com de la Fira del Llibre Ebrenc 2017, tindrà lloc aquest divendres a les 19.30 hores, a càrrec del conseller de Cultura, Santi Vila, que presidirà l’acte per remarcar el paper que la Conselleria vol donar a Litterarum en l’àmbit nacional. Durant els quatre dies de Litterarum podrem gaudir de tot tipus d’espectacles que miren la literatura des de llocs ben diversos, com la veu inconfusible de la cantant algueresa Franca Masu, que ens presentarà l’espectacle ‘Cor de mar’, inspirat en poetes algueresos. Vinguts de les Illes Balears podrem sentir ‘Les darreres paraules’ de l’escriptora Carme Riera recitades i cantades per Marta Elka, Toni Pastor i Mingo Ràfols. I els veïns valencians, com els músics Verdcel o Andreu Valor, acompanyat aquest darrer per Moisés Olcina, reviuran els versos clarividents de Vicent Andrés Estellés, entre moltes altres propostes.


Prevenció i seguretat ciutadana - Sant Pere de Ribes\nL'article 104 de la Constitució estableix que "les forces i cossos de seguretat tenen per missió protegir el lliure exercici dels drets i de les llibertats i garantir la seguretat ciutadana". La seguretat s'identifica amb un estat/entorn pacífic on la ciutadania pot conviure democràticament, perquè són respectats els seus drets, llibertats i béns.\nEns comprometem a arribar a qualsevol lloc dels nuclis urbans on hi hagi situacions greus el més ràpidament possible, entorn als deu minuts.\nPresència policial al territori\nPer tal d'acostar la policia a la ciutadania de Sant Pere de Ribes es continuarà potenciant la policia de proximitat, que dóna cobertura a les zones de Ribes i les Roquetes, amb demarcacions concretades i variables per zones de densitat demogràfica, concentració de comerços, o bé per casuística de conflictivitat.\nMantindrem així mateix un servei de vigilància alternatiu per les zones de les urbanitzacions.\nProtecció a actes culturals i esportius\nEns comprometem a protegir amb la presència policial necessària (d'acord amb el criteri fixat per la Prefectura) tots els actes en què es demani la nostra presència, sempre que hagin estat autoritzats pel servei competent de l'Ajuntament.\nPrevenció del petit tràfic i consum de drogues\nEs farà un control preventiu de la venda i consum de drogues en petita escala mitjançant un augment de la presència policial en els punts més conflictius o més sensibles.


Per on camino: CALA NAIARA\nGalderich 17 de març de 2010 a les 15:04\nSi encara tindrem un bloc hiperpoètic! I jo "con estos pelos"!\nErnesto Niebla 17 de març de 2010 a les 19:22\nErnesto Niebla 17 de març de 2010 a les 19:24\nGalderich, el camins de sorra són llocs a prop de casa, en el quals cada dia surto a caminar.\nClidice 17 de març de 2010 a les 19:51\ndoncs quina sort que la natura hagi forçat allò que hauria de ser :) Algun dia, potser ...\nCarme J 17 de març de 2010 a les 21:05\nLa natura ha forçat la naturalitat que ja hauria d'existir de bon començament!\nI tu, Ernesto com fas els reportatges, nu o amb roba? He,he.\nErnesto Niebla 17 de març de 2010 a les 21:13\nClidice, Benvinguda al meu bloc.\nNo hi haurien d'haver platges nudistes ni tèxtils. Cadascú es banyi com li sembli.\nErnesto Niebla 17 de març de 2010 a les 21:16\nCarme, aquest reportatge l'he fet ara a l'hivern. La cala està deserta i el fred no convida a estar nuet. Ha, ha, ha,\nAllau 17 de març de 2010 a les 22:12\nNo sé quin "Senyor" porta el negociat dels grans horitzons (perquè amb això del tripartit ja m'he fet un embolic), però volia agrair-te Ernesto la teva intercessió amb les llonganisses (i perdona per l'off-topic que, ara me n'adono, fins i tot es podria interpretar amb dobles sentits).\nGalderich 18 de març de 2010 a les 0:39\nLlonganisses, platges nudistes... Allau, ho has posat massa fàcil! No entro en el joc!\nErnesto Niebla 18 de març de 2010 a les 7:24\nAllau, Benvingut al meu bloc.\nLes "llonganisses de pasqua" han pogut arribar gràcies a la intercessió de'n Leb ,que sempre es preocupa dels seus amics.\nnaiara 4 de desembre de 2010 a les 14:16\nEs un lloc per deixarse anar amb la ment, per desconectar, es el meu raco, salutacions.\nAnònim 7 de juny de 2011 a les 8:39\nÉs una pena! Jo solia anar a prendre el sol a aquesta platja, i era un plaer banyar-te amb la naturalitat de no portar res a sobre. Ara està bruta a causa que els pescadors "domingeros" deixen tot el que porten. El que deia: Una pena ...\nAnònim 17 de març de 2012 a les 13:47\nLa cala ara s´ha regenerat naturalment i hi ha més sorra que mai. Està fanàstica per pendre el sol (banyar-se és potser massa aviat) i no hi ha la quantitat de pedres que hi havia, en resum una petita maravella,en el meu estimat Maresme\nAnònim 3 de juny de 2012 a les 18:18\nJo hi solia anar fa unas anys a Cala Naiara, abans de que el mar s'empassés la sorra. És una alegria saber que s'ha regenerat. Abans es podia aparcar al cantó de les escales de baixada, però els darrers cops que hi vaig anar van bloquejar l'entrada pels cotxes. Algú sap si es pot aparcar al cantó? Gràcies\nAnònim 16 de juny de 2012 a les 3:12\nFrancisco Vicente 23 de juny de 2017 a les 18:04\ncala naiara es una playa naturista que a la Sra Alcaldesa no le gusta porque tiene gran éxito de público. Ha ordenado borrar los cuadros artísticos que con esmero había pintado Pauli.... Es vergonzoso que gente que se llama a si misma progresista actúe como vulgares talibanes...


LA ROSA DE TORTOSA: Enric Roig aposta per impulsar el Centre d’Estudis Històrics Comarcals del Baix Ebre\nEnric Roig aposta per impulsar el Centre d’Estudis Històrics Comarcals del Baix Ebre\nEl conseller comarcal reivindica l’aposta per la cultura en època de crisi\nEl conseller comarcal de Cultura, Enric Roig, s’ha posat en contacte ja amb els ajuntament s del Baix Ebre per oferir la col·laboració del Consell Comarcal en tots aquells aspectes que ajudin els municipis a dinamitzar les seves propostes i actuacions en aquest marc. “Crec fermament que hem d’apostar per la cultura principalment com un instrument per afavorir la nostra formació integral, estimular la creativitat i preparar-nos per al futur”, ha assenyalat Roig que ha recordat que els efectes de la crisi precisament en la cultura i l’educació per les retallades que estan patint. “És ara més que mai, en una època de crisi com la que patim, que cal apostar per l’educació i la cultura, dos instruments que ens permetran reinventar-nos, ser imaginatius i explorar nous camins”.\nRoig ha apostat ja d’entrada per recuperar i impulsar el projecte de Centre d’Estudis Històrics Comarcals del Baix Ebre, creat a l’abril de 1999, i que actualment està aturat. La seva finalitat és la canalització de la participació d’estudiosos que tinguin la voluntat d’impulsar el coneixement històric de la comarca en el seu context més ampli. “Cal incentivar la recerca històrica per posar en valor la nostra comarca i revertir tant en la promoció cultural com també turística”.\nEn aquest sentit, Roig també ha fet ja un primer intercanvi d’impressions en relació als als diferents centres d’interpretació de la comarca per establir una línia d’actuació conjunta, per complementar l’oferta i enriquir-la i posar en valor aquests espais.\nPublicat per La Rosa de Tortosa a 13:22


Pavimentació de les vies de la Seu per les èpoques hivernals - El Periòdic d'Andorra\nPavimentació de les vies de la Seu per les èpoques hivernals\nL’Ajuntament de la ciutat preveu finalitzar els treballs urbanístics abans de la Fira de Sant Ermengol\nPublicat el Dissabte, 12 de setembre de 2015 | 03:15 h\nLes obres de pavimentació de les vies de la Seu d’Urgell finalitzaran abans de la Fira de Sant Ermengol. | TONY LARA\nSegons ha informat l’Ajuntament de la Seu d’Urgell, a finals d’aquest mateix mes de setembre, s’iniciaran les obres de repavimentació de trams de diversos carrers del nucli urbà de la ciutat urgellenca, així com el Camí del Salit. Està previst que aquestes obres quedin llestes abans de la celebració de la Fira de Sant Ermengol, que normalment té lloc durant el tercer cap de setmana del mes d’octubre.\nD’aquesta manera, s’actuarà per revestir alguns socs i esquerdes que marquen els carrers transitables més concorreguts de la Seu. Destacar que les obres han estat adjudicades a l’empresa Àrids Romà, i tenen un cost total de 161.345,43 euros, pressupost amb el que es pagaran els materials, les obres i els tècnics que duran a terme els treballs.\nA més, cal assenyalar que segons els impulsors, les obres es duen a terme pel desgast que sofreixen els paviments dels vials de la ciutat, especialment durant les èpoques hivernals, on el fred i les condicions climàtiques adverses afecten de forma perseverant a les vies i la conducció.\nTot i la immediatesa de les obres, els veïns dels carrers afectats pels treballs urbanístics seran previament informats a través d’un comunicat que trobaran a les seves bústies, on s’explica l’inici de les obres i la seva possible afectació al trànsit rodat.\n«Aquestes obres donen continuïtat als treballs de millora dels carrers de la Seu, sent la segona fase dels mateixos, i que s’aniran avançant fins a la seva finalització» ha comentat el tinent d’alcalde d’Urbanisme de l’Ajuntament urgellenc, Jesús Fierro.\nCarrers afectats per les obres / Els carrers que es veuran afectats per aquestes obres d’arranjament són: el carrer dels Tres Ponts, el carrer Llorens Tomàs i Costa (entre c/Tres Ponts i c/Germandat de Sant Sebastià), el carrer Germandat de Sant Sebastià (entre c/Llorens Tomàs i Costa i Avinguda Pau Claris), el carrer Llorens Tomàs i Costa (entre Passeig Pasqual Ingla i c/Regència d’Urgell), el carrer Joaquim Viola Lafuerza (entre avinguda Pau Claris i Avinguda del Salòria).\nA més del Passatge dels Pollancres, el carrer Llorens Tomàs i Costa (entre c/Josep de Zulueta i c/ Mare Janer), el carrer de l’Orri (entre c/Comtat d’Urgell i c/Llorens Tomàs i Costa), el carrer Mare Janer (entre avinguda del Salòria i c/Sant Joan Baptista de la Salle), el carrer Comtat d’Urgell (entre c/Mare Janer i c/Iglesias Navarri)i el Camí del Salit.


Assemblea permanent 7/9/2016 – EcoxarxAnoia\nAssemblea permanent 7/9/2016\nlloc: davant el Si l’Antro\nAssistents: Josep, Anna, Miquel, Marta,\nOrdre del Dia: Educació i informatiu de Som energia\nEs presenta la proposta d’activitats d’aquest any fins gener\nFer les reunions el primer dijous de cada mes\nFer les activitats la 3º i 4º setmana,\nNomés en farem una al mes si és possible!\nPotenciarem al taquilla inversa\nPropera reunió el dia 6 d’octubre a les 6,45 al SilAntro\nPagaments de les nostres activitats al _Sil’Antro\nFarem un berenar salat i un altre dolç que sigui pagant en euros i el què es tregui serà per l’Antro, apart de la beguda que es consumeix. També contemplem que des de l’EA es faci una cistella del Rebost com a pagament de qui vingui a fer el taller\nDemanem que a la nevera hi hagi altres begudes que no siguin cerveses ni vins, ni caves. Per exemple una cosa tan senzilla com aigua, sucs o si algú fa orxates, i tenir glaçons\nsetembre finals -Acabar amb el taller dels mocasins\noctubre del 21 al 28 -Fer una sortida per trobar-nos a Cancun\nnovembre finals -Com incloure els avis i els discapacitats en l’EA\ndesembre principi -Tenir cura del grup\ngener finals – l’art com apunt de contacte amb els fills\nfebrer finals – Com fer conserves\nmarç finals – sortida per reconeixement de plantes\n-Cal replantejar el quadrant per encabir la proposta del Manel de fer un curset d’excell, en les activitats d’educació . Es parlarà amb el Manel per la seva disponibilitat i també es decideix fer-ho a l’Espai d’entitats, perquè hi ha força ordinadors. Parlarem amb l’Agustí.\n-El taller de sabates, es farà el dia 17 a les 10 del matí. Si hi ha algú interessat en començar de nou, pot apuntar-s’hi\n-Provarem de trobar la fórmula de les famoses assignacions per reemprendre el tema\n-Som energia projectarà un documental a l’Espai el dia 16 a les 7 de la tarda. Esteu tothom convidat\nSense re més a tractar s’aixeca la reunió


Yacine & The Oriental Groove – diggersmusic.com\nYacine és el líder de Yacine & The Oriental Groove juntament amb el llaüdista grec Yannis Papaioannou. Completant la banda, està el turc Ertugrul al saxo, l’algerià amazic Massinissa Aït-Ahmed tocant el baix i la guitarra i Dani Clavera a la bateria. En l’actualitat el grup té dos discos publicat i aquest 2016 presenten el seu tercer disc “Mediterranean Clash” amb Satelite K.\nMés consolidats, podríem dir que Yacine & The Oriental Groove ha trobat el camí per moure’s musicalment entre dues cultures amb més naturalitat i fugint d’etiquetes i artificis. El seu punt fort cotinuen sent els directes. Uns directes enèrgics, fins i tot adrenalínics, envolvents, on es pot disfrutar de la banda en estat pur. L’escenari és el seu hàbitat natural i així ho han pogut demostrar en els més de 200 concerts des del 2010 per diferents poblacions de Catalunya i Espanya, França , Hongria, Algèria i Canadà.\nMúsica d’aquí i de tot arreu, electrònica i folc algerià; pop occidental, funk i melodies de Grècia que creen un paisatge de sons llunyans i alhora propers i a on no hi tenen cabuda ni els discursos fàcils, ni els ja esgotats tòpics sobre la multiculturalitat.\n(34) 639 715 500\nSi desitjeu contractar a Yacine & Oriental Groove poseu-vos en contacte amb nosaltres.


L'Hospitalet: Les biblioteques estrenen web ~ EL BLOC DE LA BÒBILA\nL'Hospitalet: Les biblioteques estrenen web\n4.3.16 web 2 comentaris\n[El Far, 3 de març de 2016]\nPer potenciar la imatge de xarxa i millorar-ne l’accessibilitat\nBiblioteques de L’Hospitalet ha posat en funcionament un nou web per millorar el servei i la comunicació amb la ciutadania, potenciant la imatge de la xarxa amb un seguit de serveis comuns sense desatendre les especificitats de cada equipament. També ha renovat totalment el disseny per fer-lo més amigable i accessible.\nL’accés a la informació es pot fer a l’enllaç www.bibliotequeslh.cat o a través del web municipal www.l-h.cat. A través del menú es pot accedir als serveis: què s’ha de fer per obtenir el carnet, el préstec, què ofereixen les biblioteques, la reserva d’espais, l’ús d’Internet o el servei Wi-Fi. S’accedeix als fons especials i a totes les publicacions que s’han fet en els darrers anys així com a les guies de lectura.\nCadascuna de les biblioteques que formen la xarxa té el seu espai, al qual s’arriba des de la portada. També des de la portada, els usuaris es poden inscriure als diversos butlletins, hi ha accés a les xarxes socials i a l’aplicació per a mòbils amb l’agenda cultural. També serà més fàcil localitzar les activitats programades des del menú, on estan agrupades per tipus, o des del calendari.\nActualment, les pàgines de biblioteques són de les més visitades del web municipal i amb aquesta renovació s’espera incrementar les visites.\nEl projecte del nou web ha estat elaborat per l’equip de Biblioteques L’Hospitalet i dissenyat per les àrees de Comunicació i Imatge Corporativa i d’Informàtica i Noves Tecnologies.\nMoltes felicitats per la nova web de les Biblioteques de L'H, amb els seus apartats específics per cadascuna de les biblioteques.\nSuggerència: seria millor que en l'entrada es pogués enllaçar directament amb les pàgines web suggerides (manca el link).\nBIBLIOTECA LA BÒBILA 7/3/16\nLa web, tot i que ja s'ha posat en marxa, encara té elements que s'han de desenvolupar i segurament alguns enllaços encara no funcionen, cosa que es solucionarà pròximament.


Quim Torra prendrà possessió aquest matí en un acte sobri, breu i sense convidats\nEl govern espanyol no assistirà a la presa de possessió de Torra perquè l'acte organitzat "degrada la dignitat de la institució"\n16/05/2018 - 13.41 Actualitzat 17/05/2018 - 09.55\nQuim Torra en una roda de premsa a Berlín (ACN)\nQuim Torra prendrà possessió del càrrec com a president de la Generalitat aquest dijous al matí, un cop ha sortit publicat al DOGC. Ho farà al Palau de la Generalitat en un acte sobri, breu i sense convidats, per primer cop des del 1980. L'objectiu -que és voluntat expressa de Torra- és posar en relleu l'excepcionalitat política del moment, marcada per la vigència del 155, i també perquè diversos consellers del govern de Carles Puigdemont són a la presó o a l'estranger.\nL'acte està supervisat pel govern de Rajoy.\nPer això no es farà al Saló Sant Jordi, sinó en un de més petit, el Verge de Montserrat. No hi haurà 400 convidats, sinó només la seva família directa, el president del Parlament i el secretari del govern. I, igual com ja va fer Puigdemont, prometrà fidelitat a la voluntat del poble de Catalunya, sense fer esment ni de la Constitució ni del rei.\nEl govern espanyol no hi assistirà\nL'acte es farà sense la presència de cap representant del govern espanyol. L'executiu no hi assistirà perquè considera que la Generalitat li ha intentat imposar el nivell de la delegació governamental i no ho ha acceptat. A més, assegura que el model d'acte que ha organitzat la Generalitat degrada la dignitat de la institució.\nUn cop hagi pres possessió, Quim Torra haurà de constituir el nou govern; un executiu que podria restituir Jordi Turull, Josep Rull i Lluís Puig, per part de Junts per Catalunya. En una entrevista al programa "Més 324", Puig ha explicat que espera repetir com a conseller, al contrari que l'exconsellera d'Ensenyament Clara Ponsatí.


Qui som – Vallejo Penalistas\nOn 19/11/2014 by mrfoxtalbot\nVALLEJO PENALISTAS és un despatx d’advocats especialitzat en la pràctica del Dret Penal.\nDins d’aquesta àrea de coneixement VALLEJO PENALISTAS té una gran experiència. Amb 10 anys d’exercici professional, VALLEJO PENALISTAS es presenta com un despatx altament especialitzat en Dret Penal, disposat a oferir el millor servei als clients.\nEl Dret Penal exigeix una formació sòlida i experiència en aquest àmbit. Ambdues característiques conflueixen en nosaltres, cosa que ens permet presentar-nos com una firma potent i sòlida; preparada per assessorar-vos i ajudar-vos a resoldre qualsevol conflicte judicial o extrajudicial amb què es trobi en la seva activitat professional o empresarial.\nLa experiència acumulada ens permet aproximar-nos amb serenitat i prudència als problemes dels clients. Això ens permet aconseguir una posició favorable per tractar de forma extrajudicial els assumptes que exigeixen una resolució menys bel•ligerant i més negociada que altres en els quals s’ha de recórrer tota la via penal.\nActuar de forma ràpida i eficaç és important per resoldre satisfactòriament qualsevol conflicte. És essencial plantejar amb efectivitat la defensa dels interessos del client des del principi per evitar caure en estratègies amb poc recorregut. Per aquesta raó ens trobem també a disposició d’altres firmes d’advocats no especialitzades en Dret Penal amb les quals col•laborem estretament per a que l’assessorament del client sigui el millor dins d’una matèria tan complexa i especialitzada com és el Dret Penal.\nDiagonal 363, 2,1-A\n© Vallejo Penalistas\nEsta página usa cookies.Aceptar


La Llumenera de Nova York: Gowanus Canal\nAcompanyat d'una guia de Brooklyn, acabada de comprar per a l'ocasió, i de les temperatures estranyament benignes d'un diumenge de començaments de febrer, he agafat el tren F i no n'he baixat fins a Carroll Street, al cor del districte històric de Carroll Gardens (mapa). Un dels objectius del viatge era arribar fins al Gowanus Canal. Aquesta llenca d'aigua va ser creada als anys seixanta del segle XIX a partir d'un torrent natural que desembocava a la badia de Nova York, i rep el nom dels habitants autòctons de la zona d'abans que hi arribessin els colons holandesos i anglesos. Va ser emprat durant molts anys per al transport de mercaderies de Brooklyn cap al port i la badia, i viceversa; però va caure en desús cap als anys cinquanta del segle passat, quan es va generalitzar el transport per carretera, i va acabar esdevenint una claveguera a l'aire lliure per a les indústries de la vora. D'alguna manera és la frontera natural entre dos barris ben característics de Brooklyn (per les brownstones o cases de maó vermellós de tres o quatre pisos del segle XIX): Carroll Gardens i Park Slope. A finals dels anys noranta, s'hi va construir una planta depuradora i un túnel per recircular l'aigua, i des de llavors s'hi han tornat a veure peixos, ostres i, fins i tot, una cria de foca desorientada.\nEncara s'hi conserven dos ponts antics, el del carrer 3 (a la foto) i el de Carroll Street. Aquest darrer és el més antic dels quatre ponts retràctils que queden als Estats Units i va ser declarat d'interès històric al 1989.\nRita 09 de febrer, 2009 03:00\nHo expliques tan bé...\nJa dic jo que hi haig de tornar, que m'han quedat moltes coses per veure... :p\nAnònim 09 de febrer, 2009 12:13\nMolt bo el post, amb tots els enllaços necessaris per fer un viatge pels racons, encara no coneguts, de Brooklyn. M'ho apunto per a la propera ocasió!\nmiq 09 de febrer, 2009 16:08\nTant Brooklyn, com ara Queens, no s'acaba per molts anys que faci que vius a Nova York; afortunadament, sempre hi queden racons per descobrir.


L’Infantil Femení, on fire! – AD Torreforta\nL’Infantil Femení, on fire!\nInfantil Femení 66 – 22 Bàsquet Teresianes\nEl nostre infantil femení aconsegueix sumar la quarta victòria consecutiva en aquesta segona fase davant el Bàsquet Teresianes.\nUn partit on la defensa es va intensificar a partir de la mitja part, punt on les locals de Riu Clar van marxar en el marcador fins firmar el 66-22 final.\nLes jugadores d’Irene Ruiz i Jordi Bondia lideren el grup invictes després d’una millora substancial envers la primera fase on s’estan recollint els fruits del treball realitzat amb les jugadores fins al Nadal.\nEl proper cap de setmana toca descansar, però de seguida, tornaran al camp de batalla per seguir creixent i millorant contra el CB Àguiles a Santa Coloma de Queralt, on en la darrera visita, les nostres infantils van arribar a guanyar per tan sols 1 punt a la pròrroga.\nL’Infantil Femení, on fire!2018-02-052018-02-05https://adtorreforta.com/wp-content/uploads/2020/09/logo-menu-2.pngAD Torrefortahttps://adtorreforta.com/wp-content/uploads/2020/09/logo-menu-2.png200px200px\nPrèvia de la jornada (03/02 – 04/02)2017-2018, Prèvia


Fires Ocupació Cambra Comerç Tortosa – Fira Online\nFira d'Ocupació Online\n15 d’Abril de 2021 de 9:00h a 14:30h\nFira d’ocupació en directe\nBenvinguts a la fira d'ocupació online de les Terres de l'Ebre\nEstàs buscant més personal? Estàs buscant talent? La fira d’ocupació online és la teva oportunitat per a presentar-te als diferents assistents i donar la possibilitat de rebre els seus curriculums per als llocs de treballs requerits i concretar entrevistes.\nUn any mes, torna la fira d’ocupació, aquest cop online, pero és la teva oportunitat per a presentar-te a diferents empreses, deixar el teu curriculum i entrevistar-te amb elles. Fes la teva inscripció per al dia de la fira i comença a empendre!\nConsulta el programa dels dies anteriors a la fira i totes les activitats, quan has d’enviar la documentació i tota l’informació que necessites saber. Podràs també consultar el programa del dia de la fira i accedir a totes les videoconferències i ponències.\nSelecciona un usuari i contrassenya, i efectua el registre a www.firaocupacio.com per poder realitzar la teva inscripció correctament.\nOmple el formulari que apareixerà una vegada t'hagis registrat, per realitzar la teva inscripció a la fira.\nAssisteix a la fira\nDurant el dia de la fira, inicia sessió i podràs enviar el teu CV a totes aquelles empreses presents, així com, assistir a totes les xerrades i conferències.\nA l’apartat “Ofertes de Treball” podràs consultar les vacants de totes les empreses participants


Laboratori de Termodinàmica - Search Results - UAB Digital Repository of Documents\nHome > Search Results: Laboratori de Termodinàmica\n4 p, 77.1 KB Laboratori de Termodinàmica  / Suriñach Cornet, Santiago ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n4 p, 27.5 KB Laboratori de Termodinàmica  / Suriñach Cornet, Santiago ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\nEls objectius de les pràctiques del Laboratori de Termodinàmica es poden resumir en: 1. Aplicar les lleis fonamentals i els principis teòrics adquirits per l'alumne en el curs de Termodinàmica. 2. [...]\n4 p, 103.1 KB Laboratori de Termodinàmica  / Suriñach, Santiago (Suriñach Cornet) (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n4 p, 102.6 KB Laboratori de Termodinàmica  / Suriñach, Santiago (Suriñach Cornet) (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n4 p, 13.5 KB Laboratori de Termodinàmica  / Suriñach, Santiago (Suriñach Cornet) (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\n4 p, 12.6 KB Laboratori de Termodinàmica  / Suriñach, Santiago (Suriñach Cornet) (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències


L'entrenador d'handbol exigeix als jugadors "estar en màxima alerta"\nDesprés de la victòria davant el THW Kiel, el tècnic blaugrana no vol que es repeteixi l'empat davant el Kielce que es va produir després de vèncer el Renovalia Ciudad Real i no accepta relaxacions\n1 min. Barcelona 07/12/2010 18:34\n260x366 Sorhaindo i Entreríos defensen un rival del KIel / ALBERT OLIVÉ / EFE Sorhaindo i Entreríos defensen un rival del KIel / ALBERT OLIVÉ / EFE\n"Aquest any hem passat de fer un gran partit davant un equip de gran nivell a no entrar del tot concentrats en el partit següent", ha reconegut l'entrenador del Barça Borges, que espera que davant el Naturhouse La Rioja, dimecres a les 18.00 hores, l'equip estigui atent.\nPascual té confiança total en els seus homes per corregir situacions passades i continuar en la bona línia que l'equip porta aquestes darreres setmanes. "Estic convençut que dimecres això no passarà i l'equip sortirà totalment concentrat", ha comentat Xavi Pascual. "El Naturhouse arriba al Palau després d'una bona victòria davant l'Alcobendas. Té un model de joc similar al Valladolid i al Ciudad Real, és molt agradable veure'ls jugar. El seu estil ens fa patir molt", ha opinat.\nEls antecedents asseguren que serà un gran partit. Les anteriors trobades han deixat grans resultats: la temporada 2006/07, els blaugranes van vèncer per 35 a 28; la temporada següent, el Barça va guanyar per un sol gol, 39 a 38; el 2008/09, 35 a 22 per als blaugranes i la temporada passada, en el darrer partit de David Barrufet com a blaugrana al Palau, els locals es van imposar per 39 a 34.\nXavi Pascual: “Hem estat brillants defensivament”


La Barceloneta amb l'aigua al coll: UN CADAQUÉS A LA CHINA\nSento a les notícies que volen construir un altre Cadaqués, ara a la Xina. Fins ara es veien rèpliques d'obres de pintura, escultura, música, vestits... I a Barcelona ja van decidir fa temps fer un Poble Espanyol, un collage de rèpliques de cases o trossos de pobles d'arreu de l'Estat. Mai hauria pensat que la manca d'imaginació sumada a l'estil global, abans internacional, que permet construir qualsevol edifici sense tenir-ne en compte el lloc, l'entorn, les preexistències -es deia a l'Escola d'Arquitectura en altres temps- arribés a aquest extrem.\nJa poden anar les societats d'autors carregant contra el top manta i les descàrregues per internet. Avui els xinesos han vingut per descarregar-se un poble, com tots, irrepetible. Peró amb la condescendència i satisfacció de l'alcalde i altres autoritats polítiques i culturals. Els mitjans de comunicació informen però no opinen, com en altres qüestions. Diuen que això portarà a l'original turistes xinesos. Visca el mercat global i la mobilitat permanent dels ciutadans!\nXAVIER CASAS I CURTO (BADALONA,02/07/2010)\n31 d’agost de 2010 a les 0:13


"Els trets físics d'una persona no indiquen les llengües que coneix. I el fet que algú se'ns adreci en una altra llengua tampoc no vol dir que no entengui el català"\nper Mireia Plana i Franch Plataforma per la Llengua 08 de setembre de 2015 18:26\nAquest any 2015 promet emocions fortes. Desgraciadament, l'hem començat amb la mala notícia de l'assassinat dels periodistes del Charlie Hebdo. Una mostra sagnant i cruel més del que pot fer la intolerància a la diversitat, la voluntat d'imposició d'unes idees o unes creences. D'aquest xarop, els catalans n'hem tastat prou i massa al llarg de la nostra història. I ara que ens trobem a l'inici d'un nou any, un any que pot ser crucial per al nostre futur col·lectiu, des de la Plataforma per la Llengua ens plantegem una llista de bons propòsits pel català, que compartim amb tots vosaltres amb el desig que ens ajudeu a complir-los.\nTenim el dret d'usar el català en tots els àmbits de la nostra vida: a les botigues, a l'escola, a la feina, amb els amics, al Registre Civil...\nEl català és també la llengua pròpia dels valencians, dels mallorquins, dels menorquins, dels eivissencs, dels rossellonesos, dels andorrans, dels fragatins, dels algueresos... No ho oblidem quan visitem els Països Catalans!\nEls trets físics d'una persona no indiquen les llengües que coneix. I el fet que algú se'ns adreci en una altra llengua tampoc no vol dir que no entengui el català.\nLes queixes i reclamacions serveixen per millorar els productes i els serveis. L'ús del català és un element de qualitat i un senyal de respecte a la nostra llengua; podem demanar-ne l'ús, estem col·laborant a fer un món millor.\nSi un llibre, o una pel·lícula, són en català i en una altra llengua, optar pel català n'assegura la competitivitat i la permanència... i ens fa sentir més còmodes!, al capdavall és la nostra llengua.\nLa fermesa no és incompatible amb el somriure. Podem reclamar els nostres drets, podem defensar el que és nostre, podem ajudar a fer créixer el nombre de catalanoparlants sense ofendre ningú. Conèixer una llengua no exclou de saber-ne d'altres, estimar una cultura no vol dir renunciar a d'altres.\nSapiguem ser agraïts i reconèixer els nostres "herois", les persones que dia a dia ens ensenyen a viure i conèixer millor la nostra cultura. Una bona manera de fer-ho la teniu ara votant algun dels finalistes dels premis Martí Gasull que promou la Plataforma. Albert Jané (l'ànima del Cavall Fort), Cerveses Moritz (l'empresa compromesa amb el país) i Escola Valenciana (la lluita per la cultura contra la intolerància) han estat els escollits, però podrien haver estat tants d'altres!\nA banda dels grans reptes que el nostre petit país té per endavant en els propers mesos, el dia a dia de les persones que el conformem es configura en petits gestos quotidians, que són, sovint, tant importants com les accions multitudinàries. Sentim-nos orgullosos de la nostra llengua mil·lenària, musical i pròpia! Fem-la gran, útil, moderna, versàtil, eficient!\nComptat i debatut, és molt senzill: tenim una llengua. Usem-la!\nMireia Plana i Franch


I tu, ja tens nòvio? I ara, tens nòvio? - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nI tu, ja tens nòvio? I ara, tens nòvio? - Diari de Barcelona\nI tu, ja tens nòvio? I ara, tens nòvio?\nAnalitzem amb activistes i expertes la violència heteropatriarcal que condensa, en pocs segons, el vídeo de 'El Hormiguero'\nQuantes vegades m’hauran fet la pregunta sobre si tinc nòvio o quin noi m'agradava quan era petita: les amigues de passeig de la meva àvia, la tieta que fa anys que no veia, les mares i pares dels companys d’escola... Qualsevol adult que es cregués amb l’autoritat suficient per imposar a una nena de vuit anys un desig eròtic i heterosexual que encara no li pertocava.\nJo em sentia incòmoda i no entenia res: mai m’hauria passat pel cap tancar-me en una relació o donar petons a un altre nen quan l’únic que jo volia era berenar al sofà mirant Detectiu Conan.\nAixò mateix és el que li haurà passat pel cap a l’actriu de 9 anys Luna Fulgencio quan Pablo Motos li ha preguntat al seu programa de màxima audiència, 'El Hormiguero', si li agradava algun actor. La seva resposta però, ha estat contundent: "Blanca Suárez".\nLa polèmica que ha desencadenat Pablo Motos és molt àmplia (res de nou en un programa especialitzat en incomodar les seves convidades amb comentaris masclistes). En aquest cas, tanmateix, la violència és encara més flagrant. Per una banda, sexualitza una nena que, de primeres, no entén la pregunta des d'un punt de vista romàntic, com és normal (a més, recordem que li posa com a exemple a Antonio Banderas, cinquanta anys més gran que ella). D'una altra banda, en veure que la resposta de Luna és el nom d'una dona, el cervell del presentador no pot concebre que la nena pugui ser homosexual i ràpidament s'afanya a dir: "però t'agrada com a actriu, no?”.\nFinalment, la nena, quan s'assabenta que dos homes adults li estan preguntant per les seves preferències sexoafectives, respon un altre cop amb molta més dignitat i intel·ligència que el seu entrevistador. "Tinc 9 anys i no 26", diu ella. I jo només puc pensar "deixeu-la, deixeu-nos en pau".\n— M ? (@casasola_89) September 9, 2020\nQuè s'amaga rere aquesta pregunta\n“El que és més pervers és que és una frase tan quotidiana que qualsevol persona que la pugui escoltar tal vegada ni es planteja immediatament tot el que hi ha al darrere, tot el patriarcat sistèmic i de control dels cossos”. Aquesta reflexió de Rubén Serrano, activista especialitzat en temes LGTBI+ i autor de No estamos tan bien (Temas de hoy, 2020), dóna peu a una anàlisi més profunda d’un vídeo que, en tan sols uns segons, ha revolucionat internet i la jornada de moltes de nosaltres.\nL’escriptora Brigitte Vasallo, qui també ha denunciat molts cops "l'heterosexualitat com a sistema" jerarquitzador i opressiu, ressalta la manera en què es tracta la nena quan respon: “De seguida se la disciplina per deixar clar que ella ha de ser allà en tant que dona, de futura dona, no en tant que professional. La seva resposta ha d’anar encaminada envers l’amor”.\n“De seguida se la disciplina per deixar clar que ella ha de ser allà en tant que dona, de futura dona, no en tant que professional"\nA més, Vasallo puntualitza que “l’admiració professional cap a una altra dona és una cosa en segon pla que no interessa”. Es tracta d’una imposició de la concepció patriarcal de l’amor romàntic, un centrar-se en l’”enamorament” de Luna, “una forma de disciplinament no només per les nenes sinó per tota la resta”. Al seu llibre "Pensamiento monógamo, terror poliamoroso" (La Oveja Roja, 2018) precisament parla d'altres tipus de relacions afectives menys jeràrquiques i amb menys violència com, per exemple, l'amistat, un tipus de vincle que el sistema heteronormatiu imposat desincentiva constantment. El cas d'aquesta entrevista n'és un símptoma també: sembla que no es concebi l'admiració pura sense cap connotació sexual. Sembla, des de petites, que estiguem aquí per generar vincles romàntics o sexuals.\nDe la mateixa manera, també s'imposa una heterosexualitat obligatòria, que porta violentament incrustrada lesbofòbia i homofòbia. La periodista i humorista Ana Polo, qui habitualment parla als seus monòlegs de visibilitat lèsbica i feminismes, diu que així s’asseguren que “els nens van per bon camí de ser heterosexuals i no es desvien” i, afegeix, que “és el que passa quan vas creixent, se’t va apuntalant el desig cap a l’heterosexualitat, no deixant espai per a que el teu desig es construeixi cap a una altra banda”.\nAquest marcar-te, dir-te i assenyalar-te des de ben petita et fa creure que l'homosexualitat és una cosa que està malament, comenta Serrano, i això “pot derivar en un autorebuig o en por”. Al seu llibre, que es publica properament, l'autor aborda diferents experiències sobre créixer i viure queer a l'estat espanyol amb tota la violència i trauma que implica 'desviar-se de la norma', especialment si ets un nen.\n"És el que passa quan vas creixent, se’t va apuntalant el desig cap a l’heterosexualitat, no deixant espai per a que el teu desig es construeixi cap a una altra banda"\nEl fet que la nena només tingui 9 anys també és molt problemàtic. A Vasallo això no la sorprèn, “perquè des de les ecografies tota aquesta maquinària ja es posa en marxa: la maquinària del desig a partir del gènere, amb aquesta lògica tan estranya sobre que a tu t’agraden els homes o les dones i/o de vegades ambdós” (amb tota la violència i l'estigma que arrossega també la bisexualitat i altres tipus d'orientacions sexuals).\nPerpetuar el discurs establert\n“Al final és un home en una situació de poder, un presentador amb reconeixement social”, apunta Serrano. Un home gran que et guia vers la idea “de dona reproductora, cuidadora dins aquesta societat patriarcal. És el masclisme com l’anul·lació total”, afegeix.\nEl que preocupa, a més, és que aquests discursos estan totalment legitimats i es divulguen amb total impunitat. És el que Vasallo defineix com “la forma lleugera de la cosa”. En el cas que la nena hagués afirmat que Blanca Suárez li agrada de forma romàntica, “això ja tindria unes conseqüències més serioses”, afegeix Vasallo, des de rebre amenaces a les xarxes socials o que el seu entorn es posi dur amb ella o, fins i tot, no tornar a trobar feina.\n“Encara que siguis una cadena privada, tens una responsabilitat pública, perquè tens un altaveu”, opina Ana Polo, “i no pots parlar impunement i anar perpetuant opressions i estereotips”. Sobretot, tenint en compte que és un programa amb una audiència molt familiar, seguit també per milions per nens i nenes.\nResulta paradoxal com aquests mateixos propulsors de discursos masclistes són els que després es queixen d’un adoctrinament feminista o d’ideologia de gènere. En realitat, opina Serrano, “l’adoctrinament és de l’heterosexualitat cap a tot el món”.\nSón aquests segons televisius de Pablo Motos pura violència patriarcal? Els tres activistes defensen que sí. "Una violència sibil·lina, subtil”, ressalta Ana Polo. "El disciplinament no funciona necessàriament sempre amb un mètode clarament violent, funciona amb moltes formes de violència que tenen formes diferents. I és així com va calant el missatge”, agrega Vasallo.\nLa Luna se sent violentada, l’espectador se sent horroritzat, i, probablement, qui menys violència pateixen són els mateixos emissors perquè, segons Polo, “els surt de l’ànima”. Però precisament, esperançadorament, la resposta de la jove actriu (estranyada davant la impertinència de preguntes cada cop més obsoletes) “diu molt del canvi de mentalitat, que no és que estigui arribant, sinó que ja és aquí”, conclou Serrano.


gener | 2015 | El bloc d'en Jordi Martí\nEleccions o referèndum?\nMartí, sobre el President Mas: “Una persona que ha assumit les querelles i les denúncies que el poden portar a la seva inhabilitació política”\nEns trobem en un dels moments de més trascendència política i social de les darreres dècades. A poques hores del més que probable anunci del President Mas, relatiu a l’escenari electoral que s’esdevindrà aquest any 2015, com a conseqüència de l’èxit del 9-N, s’estan activant tota mena de resorts i de recursos per aprovar o desacreditar la seva posició i la de Convergència.\nVagi per davant el meu total suport a la persona del President Mas, a la seva trajectòria i a la proposta política que va fer a la societat catalana el 25 de novembre al Palau de Congressos de Catalunya. Una persona que és capaç de governar el país des d’una Generalitat arruïnada pel Tripartit i com a conseqüència de l’ofec econòmic premeditat del govern espanyol del PP. Una persona que va ser capaç de promoure el consens entre UDC, CDC, ERC, ICV-EUiA i la CUP per acordar una pregunta i una data per fer possible una Consulta. Una persona que ha demostrat que es podien posar les urnes al carrer per fer possible l’exercici del Dret a Decidir, malgrat el boicot d’Esquerra i les amenaces i les impugnacions dels poders centrals de l’Estat espanyol i les pressions de les elits del propi país. Una persona que ha assumit les querelles i les denúncies que el poden portar a la seva inhabilitació política. Una persona que ha estat capaç de fer una proposta que incorpora la renúncia de les sigles del seu propi partit i una més que probable refundació incerta, més enllà de posar en crisi la pròpia Federació de CiU. Una persona que és capaç de liderar i prestigiar internacionalment la reclamació independentista davant de governs i institucions europees i internacionals. Una persona que fins i tot ha proposat retirar-se de la política en un termini de divuit mesos i deixar en safata el futur poder polític als que mai renunciaran a les seves sigles i han estat capaços de fer President de la Generalitat a un militant del PSOE, que encara avui afirma que una consulta o un referèndum per la independència són propis de països no democràtics. Una persona que és capaç de fer possible la independència amb intel.ligència i amb renúncies personals i polítiques que ningú serà capaç d’assumir.\nAquesta persona, el President Mas, està sent acusat de tot, des de posicions intransigents i interessades. La proposta que va fer el 25 de novembre, per assolir la independència des de la unitat política i social era agosarada, ambiciosa i generosa. I per tant, imbatible. I sobre tot, possible, per aconseguir el reconeixement internacional. Però no serà la que vegi la llum, molt a pesar dels milers de catalans que aquell vespre ens vam sentir il.lusionats i orgullosos del President de Catalunya. Avancem, després de setmanes de converses i negociacions, cap a una proposta basada en diferents llistes que competiran entre elles, com passa en qualsevol elecció “autonòmica”. No serà la solució òptima, si el que realment volíem era una fòrmula que no induís a diferents interpretacions sobre la voluntat del poble català a autodeterminar-se. Molt probablement perdrem una legislatura sencera, i un dels efectes col.laterals d’aquest desacord el podriem arribar a veure en forma de centenars de governs tripartits, quatripartits o pentapartits a les eleccions municipals del 24 de maig. I a més, podríem ser els primers a l’Estat a donar entrada a forces espanyolistes com Podemos al Parlament de Catalunya. I el que és pitjor; haurem donat la raó als que afirmaven que es trencaria abans Catalunya que Espanya. Caldrà, els propers temps, fer una comparativa entre els riscos assumits per les forces sobiranistes i les renúncies respectives. I que cadascú jutgi. Uns vam oferir una llista conjunta de país a les eleccions al Parlament Europeu. Altres van avortar la proposta desperés d’haver-la acceptat. Uns vam proposar una consulta alternativa el 9-N, que va ser un èxit. I altres la van abominar. Uns hem ofert una llista unitària de país cap a la independència. I altres l’han rebutjada. I el dia a dia? Tampoc han estat capaços de donar compliment a l’acord de suport parlamentari per tot el mandat, havent-se negat a aprovar els Pressupostos de la Generalitat per al 2015.\nMalgrat tot, continuarem treballant per fer possible la llibertat. Conscients que haurem perdut uns anys maravellosos que no recuperarem. I recordarem Montilla i els especialistes en la frase “ja ho trobarem”. Volíem un referèndum per la independència en forma d’eleccions plebiscitàries, i tindrem unes eleccions “autonòmiques”, que no ajudaran a refer els imprescindibles ponts i les complicitats entre les forces i els moviments sobiranistes. I tot, pel poder i per posar les dretes i les esquerres per davant de la llibertat.