De quan Manacor hauria pogut ser guapo - CENT PER CENT\nDe quan Manacor hauria pogut ser guapo\nAquests dies han circulat pels comptes de Whatsapp de la gent de Manacor unes imatges antigues de les places i carrers del poble. La majoria es poden situar entre els anys 40 i 80. Són una mostra preclara de la destrossa patrimonial que ha patit la vila el darrer segle. Us en mostram aquí algunes de comentades de la mà de la historiadora de l’art Bel Riera i l’arqueòloga Maria Magdalena Riera Frau. Segons Bel Riera, aquestes imatges “aporten un testimoni molt valuós sobre la història del patrimoni historicoartístic i l’urbanisme manacorí, i mostren pèrdues que no s’havien d’haver produït”. Segons Maria Magdalena Riera, en patrimoni i urbanisme “tot es pot substituir mentre el que es faci després sigui millor i a Manacor això no s’ha fet”. Per Bel Riera, “a nivell de Mallorca Manacor és un dels pobles que més ha patit aquesta ‘modernitat’, però el que ens ha mort sobretot és el provincianisme, aquest voler ser sense arribar a ser res mai. L’ànsia de voler representar és el que se n’ho ha duit tot”. Alguns podrien pensar que la lluita amb Inca per veure qui era més bufa hi podria haver influït, atesa la condició de poble-ciutat de la capital del Raiguer. Però Bel Riera és clara: “Aquestes pèrdues patrimonials no s’han produït per la pressió demogràfica, perquè històricament parlant la patim de fa molt poc temps”, aclareix la historiadora de l’art manacorina. Heus ací, idò algunes mostres comentades del desveri urbanístic manacorí, motiu primer del poc honorable guardó de “poble més lleig de Mallorca”.\nPlaça de les Verdures: “Va ser una porcada que tanmateix hagueren de tomar”\n“Amb la construcció de la nova plaça no tan sols es va trencar l’estètica de les antigues cobertes sinó de l’indret urbanístic on està situada. Vaig tenir molts de problemes amb en Puche. Em va arribar a dir que els manacorins venien les figues damunt un paper de diari. I a Suïssa a les escales de la catedral de Berna també les hi venen. Va ser una porcada que tanmateix varen haver de tomar. Una possible explicació: “La voluntat d’introduir comerços que necessitaven geleres per conservar els seus productes”.\nPlaça de Sant Jaume: “Triar per triar, no l’hauria pavimentada”\n“No es tracta tant del que hi hem perdut, sinó més bé de l’afegitó de la font, que, a més, es troba ara en un punt elevat, quan antigament, com es veu a la imatge, estavaa peu de carrer”. L’antiga plaça no estava pavimentada: “Triar per triar no pavimentaria, però de vegades es fa necessari”. En qualsevol cas, l’excusa explicativa per justificar la pavimentació de les places sol ser la necesssitat de facilitar la neteja.\nL’església gran: “És un desastre que es tomàs”\nDos tresors plegats. Ca’n Jacinto i l’antiga església gòtica del segle XIII. “Ca’n Jacinto és una de les meravelles de Manacor i s’hauria de trobar la solució per restaurar l’edifici. La Fonda Femenies va allotjar els primers viatgers que venien. Les pintures que hi ha darrere són arquitectura d’estil. És una llotja renaixentista de tota la vida, com la de Raixa o la Granja”.\nPel que fa a l’antiga església gran, “és un desastre que es tomàs. Només ho han fet Calvià i Llucmajor. Si no l’haguessin tomada ara tendríem una església gòtica com les d’Inca o Sineu”. No obstant això, el resultat de l’església de Llucmajor és “millor que el de Manacor, perquè la seva reconstrucció és de principi del segle XIX”. Ben davant el campanar es veu “l’antiga capella de la Puríssima, patrona dels teixidors”.\n“Mirant el campanar es veu com la part més obscura pertany a l’església original, la construcció de la qual s’inicià al segle XIII”.\nPel que fa a l’església actual, “gran part són peces de pasta fetes amb motlo que meteoritzen, s’esmicolen. Això ja va passar amb l’agulla del campanar, on s’hagué de fer una obra dificilíssima, perquè dins la pasta hi havia ferros dels raïls de la via del tren. Com passa amb tot el que té una ànima de ferro, acaba rebentant. En aquesta mateixa situació es troba ara mateix l’arrambador interior del campanar”.\n“El canvi de les hídries va ser correcte perquè és un objecte reproduïble i de fang que amb el temps es deteriora com és natural. Ara bé, els pilars no s’havien d’haver tocat ni s’havia d’haver apujat el nivell de la plataforma central”. “Sempre m’ha fet la sensació que allò és l’entrada d’un tanatori. És una obra molt mal feta. I les lloses grises són molt lletges i es remenen totes”. “Per ventura haurien pogut fer l’aparcament a l’indret de la plaça de Madrid, i optar per un altre tipus de pavimentació, amb l’objectiu de fer un passeig llarg i tranquil. En aquest sentit l’alameda d’Hércules de Sevilla és una meravella”.\nBanca March: “Edificis com aquest marquen les fites d’un poble”\nL’antiga seu de la Banca March al carrer Major, “es degué fer exprofés per a aquesta entitat bancària. És un edifici de reminiscències neoclàssiques, tant pel cos central de columnes, com pel frontó de dalt. És un edifici amb voluntat historicista, com el del Crèdit”. És tracta d’un edifici “àulic, és a dir, per mostrar el poder de qui l’ha manat construir. A la part de baix hi ha dos escuts que molt segurament deuen correspondre als llinatges de la família March”. Sigui com sigui, “hi perdérem. Edificis com aquest són els que marquen fites a un poble”.\nSa Bassa: “Degueren llevar el cadafal perquè ja no s’usava”\n“En primer pla, un cadafal per tocar música els diumenges. L’estampa és de principi del segle XX. Segurament es va llevar perquè va deixar de tenir la seva funció. Jo l’hauria conservat. Té el mateix estil de Na Camel·la.”\nAvinguda del Tren: “Va canviar de fesomia quan va esdevenir carretera”\n“Es va canviar devers els anys setanta per qüestions de trànsit. Els actuals fanals lletjos de la part central s’expliquen per la conversió d’aquest vial en carretera”. A l’esquerra, fumeral de l’antiga fàbrica d’esperit dels Servera, on ara hi ha el col·legi Simó Ballester.\nLa Reforma: “Un poble es coneix pels seus bars”\nProcéssó del dia del Ram a la plaça de Weyler. Al fons, el Bar España, conegut com la Reforma. Ben a prop ambé hi havia la Granja o el Chicago. “Més que una pèrdua de patrimoni arquitectònic, ara el que trobam a faltar és una marca de caràcter que ens atorgaven aquests casinos. Un poble es coneix pels seus bars. I cada un tenia la seva especialitat: a la Reforma, els variats, a la Granja, la xocolata…”\nLes Monges Corioses: “Era obra de l’arquitecte Rubió, que havia fet feina amb Gaudí a la Seu”\nA la cantonada entre els carrers Nou i Major hi havia el convent de les monges Corioses. “L’edifici estava inacabat. Per això se’n varen anar on estan ara. La singularitat més important de l’edifici és que és obra de l’arquitecte Rubió, que va fer feina a la Seu amb Gaudí”. Rubió havia entrat en contacte amb Manacor anys abans, en participar a l’excavació de la basílica paleocristiana de la Carrotja.\nEls Trastorns de Conducta Alimentària al segle XXI\nEl racó nutricional. Rosa Riera Segons la National Eating Disorders Association, els Trastorns de Conducta Alimentària (TCA) són uns trastorns de mentals i físics que es caracteritzen, en general, per…\n“El que preocupa més és que l’edat d’inici dels TCA baixa fins als 8 i 9 anys”\nEugenia Nadolu (1968, Rumania, Bucarest) és infermera especialista en salut mental i des de fa set anys és la supervisora d'infermeria d'IBSMIA i del programa d'atenció específica en trastorn de…\nDe la cortesia, la bona educació i altres fòssils\nJo tenia una gramola\nprevious post: El tren de Quíbia\nnext post: Gaià recupera sensacions


Whatever: Syd Barrett, el geni efímer\nUn dels seus fundadors, el guitarrista i compositor britànic Roger Keith Barrett (conegut artísticament com a Syd Barrett), hagués fet 66 anys ahir si no fos perquè va morir fa 6 anys víctima d’un càncer pancreàtic. Barrett va ser considerat un guitarrista molt innovador, utilitzava tècniques poc convencionals, fou tot un explorador de les possibilitats musicals i sòniques del seu instrument, i va influir en nombrosos músics de la seva època. A més, va ser ell qui va posar el nom al grup, va ser-ne el líder creatiu i va donar-li el seu peculiar so psicodèlic durant els primers anys d’existència.\nNo obstant, la seva trajectòria va durar molt poc. Ben aviat va començar a mostrar símptomes de trastorn mental, augmentats pel consum de drogues (especialment LSD). El seu comportament cada cop era més erràtic i imprevisible; en algunes entrevistes de televisió es quedava mut i mirant fixament al presentador, tocava sempre la mateixa corda de la guitarra durant tot un concert, o bé senzillament no tocava i es quedava vagant per l’escenari. Tot plegat va fer que l’any 1968 el grup anunciés oficialment que en Syd deixava de formar-ne part, només tres anys després de la seva fundació i amb un sol disc al mercat, The Piper at the Gates of Dawn.\nAmb la seva marxa, Roger Waters i David Gilmour van assumir les tasques de compositor i guitarrista, respectivament. Malgrat que el grup va canviar el seu estil musical i es va orientar més cap al rock progressiu, els seus membres no van oblidar-se d’ell. Per exemple, l’any 1975 li van dedicar el seu famosíssim disc Wish You Were Here (“Tant de bo fossis aquí”), i moltes de les lletres de Waters (especialment en aquest disc i també a The Dark Side of the Moon) estan clarament marcades pel tema de la malaltia mental.\nDesprés d’abandonar Pink Floyd, Syd Barrett va tenir una breu carrera en solitari abans de recloure’s voluntàriament a la seva casa de Cambridge durant més de trenta anys. Es va dedicar a la pintura (una altra de les seves grans aficions) i a la jardineria, i es va mantenir allunyat de la vida pública des de mitjans dels anys 70. En la seva última entrevista, va manifestar no recordar res de Pink Floyd ni dels seus antics companys.


Des de Diàspora Ebrenca i Trens Dignes Ebre, demanem a la Generalitat de Catalunya i a Renfe la necessitat urgent de restablir el servei de tren ràpid que connecti Tortosa i l’Aldea amb Barcelona. I ho demanem perquè aquest servei ja existia, per no-discriminació, per reequilibri territorial i per una visió de futur que sorgeix de les oportunitats que genera un escenari creixent de teletreball, tal com ja s’ha vist en altres territoris.\nAQUEST TREN JA EXISTIA, NO ÉS RES DE NOU.\nEl 3 de febrer del 2022 farà dos anys que es va posar en funcionament el servei Avant que connectava Tortosa i l’Aldea amb Barcelona passant per l’estació del Camp de Tarragona. Aquest servei es va suspendre poques setmanes més tard a causa de la pandèmia i no s’ha tornat a restablir.\nPER VISIÓ DE FUTUR, CAL APROFITAR LES OPORTUNITATS DEL MOMENT ACTUAL.\nGràcies a l’experiència del teletreball, moltes persones han passat de viure a Barcelona a tornar a viure a les Terres de l’Ebre mantenint la feina a Barcelona. En poden ser encara moltes més. El servei deficient actual fa poc atractiu establir-se més enllà de la segona corona metropolitana malgrat les oportunitats del nou context. Per això, cal aprofitar la línia d’alta velocitat existent entre Camp de Tarragona i Barcelona per poder connectar Tortosa amb Barcelona en un màxim d’una hora i quaranta minuts.\nPER NO-DISCRIMINACIÓ I EQUILIBRI TERRITORIAL.\nSi bé és cert que el servei s’ha reduït des de Lleida i Figueres, no és menys cert que aquestes zones de Catalunya continuen gaudint del servei Avant que els connecta amb Barcelona.\nPER CONNECTAR-NOS AMB BARCELONA I ALTRES TERRITORIS.\nEl tren Avant de l’Ebre a Barcelona no només permetia arribar més ràpidament a la capital del país, també ens connectava amb l’estació Camp de Tarragona i des d’allà amb la resta d’estacions de l’estat espanyol i Europa. A més a més, aquests trens permeten aprofitar el temps treballant mentre es viatja en disposar de taules i endolls, uns elements que no existeixen als serveis convencionals de Renfe cap al sud de Catalunya.\nAMB UNA ESTACIÓ INTERMODAL.\nPerquè el servei pugui repercutir de forma beneficiosa al conjunt del territori, l’estació de l’Aldea ha de ser una veritable estació intermodal, on arribi servei d’autobusos des de diferents municipis del voltant coincidint amb les arribades i sortides de cada tren.\nPer tot això, demanem el retorn d’aquest servei perdut durant la pandèmia. És necessari tornar a connectar les Terres de l’Ebre amb Barcelona en un tren ràpid, aturar el dèficit ferroviari d’aquestes comarques i fer les inversions necessàries perquè el nou context de teletreball que s’obre també sigui una oportunitat per al nostre territori.


El Museu convoca una nova edició del Mollet Art - somMollet\nEl Museu convoca una nova edició del Mollet Art\nEstà adreçada a joves creadors menors de 35 anys\nDiumenge, 1 de març de 2020 | 18:25h\nEl Museu Abelló i l’Ajuntament de Mollet han convocat una nova edició del certamen artístic bianual Mollet Art 2020. Memorial Cesc Bas, que vol servir per donar suport a l’obra de joves creadors. Hi poden participar els artistes nascuts després de l’1 de gener de 1985 i el termini per presentar les propostes acaba el 4 de maig.\nMollet Art al Museu és una de les modalitats del concurs, i s'adreça a projectes o obres de temàtica i format lliure pensats per ser exposats en una sala d’art. El jurat seleccionarà les que formin part de l’exposició Mollet Art’20, que s’inaugurarà al Museu Abelló el 15 d’octubre de 2020. Hi haurà una dotació econòmica de 350 euros per proposta seleccionada –un màxim de tres projectes–.\nI Mollet Art a la Ciutat és l'altra categoria competitiva. En aquest cas s'inclouen projectes de temàtica i format lliure, pensats per ser realitzat durant el 2020, i que tinguin una estreta vinculació amb el teixit social de la ciutat i el territori. L'artista ha de proposar l’espai expositiu per a la seva obra. El jurat seleccionarà l'obra guanyadora, que tindrà una dotació econòmica de 700 euros.\nPer últim, es torna a apostar per apropar noves formes d’art entre el jovent amb la modalitat de Mollet Art Formació. Enguany es proposa un taller de fotografia artística amb dispositius mòbils, a càrrec de Fernando Prats. S’hi poden inscriure totes les persones interessades majors de 16 anys. El taller serà el dissabte 9 de maig de 2020, i el resultat s’exposarà al Racó de l’Artista durant el mes d’octubre.


Manifest sobre els fets de l'1-O a Castellgalí - Castellgalí\nDimecres, 4.10.2017 12:15h\nCom a representants electes de la ciutadania de Castellgalí que hem donat en tot moment suport a l'exercici del dret a decidir del poble de Catalunya vehiculat a través de la llei 19/2017, del 6 de setembre, del referèndum d'autodeterminació, aprovada pel Parlament de Catalunya, manifestem:\nPrimer: Rebutgem, condemnem i denunciem l'actuació, la desproporció i la violència emprada per la Guàrdia Civil el dia 1 d'octubre a Castellgalí. Aquests fets van causar una vintena de ferits, nombrosos danys materials a l'escola i un dolor emocional irreparable. No entenem sota quin criteri es va ordenar tal acció contra el nostre poble.\nSegon: Volem mostrar un agraïment, profund, sincer, honest, i molt sentit, a tota la gent que va estar a l'altura de la societat que volem, que van defensar els col·legis electorals, les urnes, i l'exercici del dret de vot. Gent diversa, pacífica i de tota classe i condició, que més enllà de posicionaments polítics defensa la llibertat d'expressió i la democràcia real.\nTercer: Lamentem que l'Il·lm. Sr. Cristòfol Gimeno Iglesias, alcalde de Castellgalí, no es personés en el moment dels greus incidents ocorreguts ni tampoc realitzés cap acció per defensar els seus veïns. Valorem la carta enviada amb posterioritat però, amb tot el respecte, lamentem la posició contraria al dret a decidir lliure i pacíficament del poble de Catalunya que sempre ha mantingut.\nQuart: Condemnem de forma enèrgica, alta i clara tota la violència generada per l’Estat espanyol, emparat pel seu Govern, contra veïns i veïnes de molts pobles i ciutats del país. Els centenars de persones ferides registrades a mans de la brutalitat policial, la vulneració de drets fonamentals i les imatges d’agressions, repressió sense contemplacions i violència, no cauran mai en l’oblit. L'Estat no ens considera com a subjecte polític, i no cerca solucions polítiques sinó policials.\nAmb el desig que mai m'és haguem de viure una situació semblant a Castellgalí i que la pau, la convivència, la llibertat d'expressió i la democràcia s'imposi entre tots nosaltres, rebeu una cordial salutació.\nCastellgalí, 3 d'octubre de 2017


Una jugadora de futbol femení del Girona agredeix amb un cop de puny una dels Maristes i li parteix la mandíbula. Girona\nUna jugadora de futbol femení del Girona agredeix amb un cop de puny una dels Maristes i li parteix la mandíbula\nEl partit de primera catalana femenina disputat diumenge al matí entre el Maristes i el Girona va acabar amb un episodi trist i lamentable per al futbol femení gironí. A les acaballes de l'enfrontament, una jugadora del Girona, Sònia Martín, va etzibar un fort cop de puny a una jugadora del Maristes, Emma Ferrer, que va quedar estesa immòbil sobre el terreny de joc. La jugadora del Maristes va ser trasllada d'urgència a la clínica l'Aliança de Girona, on va ser enviada immediatament cap a l'hospital Trueta. Un cop allà, i vista la gravetat de la lesió -tenia la mandíbula partida per dos costats i la geniva separada de les dents- es va decidir traslladar la jugadora a l'hospital de la Vall d'Hebron, on actualment està ingressada després de ser operada de la lesió.\nEls fets van començar quan Sònia Martín va ser expulsada en la segona part, després de reiterades protestes al col·legiat del partit, Sunyer Agüera, que fins llavors no havia tingut complicacions en el matx, el marcador del qual reflectia en aquell moment un clar 1-4 a favor del Girona. La jugadora del Girona, després de dutxar-se, es va posar entre el públic fins que es va iniciar una picabaralla entre una jugadora del Maristes i una altra del Girona. Martín va saltar al camp en aquell moment i va clavar un cop de puny per l'esquena i a la cara a Ferrer, que va caure estesa al terreny de joc. Immediatament, el tècnic del Maristes va saltar al camp i va enfrontar-se a l'agressora, i van arribar també a les mans. Tot i aquest inexplicable i agressiu comportament, tant l'entrenadora com alguna jugadora del Girona -entre elles Sònia Martín- van interessar-se, el mateix diumenge, per l'estat d'Emma Ferrer, un cop van conèixer la gravetat de la lesió.\nLa secció de futbol femení del Girona va lamentar i va reprovar ahir aquest fet i va explicar que s"obrirà un expedient a la jugadora agressora. La delegada del Girona en aquest partit va explicar ahir que Sònia Martín no és una jugadora agressiva per naturalesa i va donar com a aval la seva carrera esportiva: «Només una expulsió en els deu anys que fa que juga a futbol.»


novembre 2021 – Ajuntament de Nules\nAyuntamiento de Nules 30/11/2021 0\nMÉS DE 100 XIQUETS I XIQUETES REBREN UN RECONEIXEMENT EN EL DIA DE “BENVINGUDA AL NULERET I NULERETA”\nUn any més l’Ajuntament de Nules, mitjançant la regidoria d’Infància, ha donat la benvinguda a tots els xiquets i xiquetes de Nules nascuts el passat any 2020 amb el tradicional acte de “Benvinguda al Nuleret i Nulereta”.\nEn total han sigut 117 xiquets i xiquetes els convocats per a participar d’aquest acte, en el que s’ha fet entrega a cadascuna de les famílies presents d’un detall commemoratiu. A més, els més menuts han pogut també gaudir de jocs instal·lats per a aquesta ocasió a la Plaça Major on s’ha desenvolupat l’acte.\n“Amb aquest acte volem donar la benvinguda als nous nulerets i nuleretes, es tracta d’un acte molt emotiu ja que en el mateix es reuneixen totes les famílies de la població amb xiquets i xiquetes nascuts el passat any, així a més dels pares també acompanyen als més menuts els germans i els avis”, comenta la regidora d’Infància, Rosa Ventura.\nAyuntamiento de Nules 29/11/2021 0\nLa iniciativa s’emmarca en la nova campanya d’Activa Nules\nAl llarg del mes de novembre s’han desenvolupat a Nules diferents desdejunis amb networking entre diferents comerços locals i amb formació, amb els que es vol millorar les sinergies i l’aprenentatge de les persones autònomes i dels negocis de la localitat.\nActiva Snacks és una iniciativa que s’emmarca en la nova campanya d’Activa Nules, amb la que es pretén promocionar i dinamitzar el comerç, els establiments i els serveis locals.\nPrecisament hui ha tingut lloc l’última sessió d’aquest mes de novembre, que ha tingut lloc a la Caixa Rural Sant Josep de Nules, on les persones assistents han pogut aprendre tècniques d’empaquetar regals i de decoració d’aparadors nadalencs a càrrec d’Olga Batalla, professional del sector del Visual Merchandising.\nAixí mateix, la primera sessió, que es va celebrar el passat 15 de novembre al bar el Rincón de la població, va estar dirigida als establiments de perruqueria.\nDavant açò, el regidor de Comerç, Raúl García, comenta que “pensem que la millor manera de créixer i potenciar un negoci és aprenent i fent sinergies amb altres empreses, amb aquest objectiu s’ha creat Activa Snacks. De fet, aquests desdejunis són gratuïts i davant la bona acollida que han tingut anem a seguir treballant per a que tinguen continuïtat en els pròxims mesos”.\nEl premi al Millor Curtmetratge ha sigut per a “Confeti” de Mila Luengo i Sergi Miralles\nEl Festival de Curtmetratges de Nules FesOhCurt ha arribat hui a la seua fi amb el lliurament de premis i l’acte de cloenda de la quarta edició.\nDe manera que, el premi al millor curtmetratge dotat amb 700 euros ha sigut per a la pel·lícula “Confeti” de Mila Luengo i Sergi Miralles; el premi al millor curtmetratge en altres llengües amb una dotació de 400 euros ha estat per a “Spring in Autumn” de Ghasideh Golmakani, d’Iran; el premi al millor curtmetratge de les comarques de Castelló de 300 euros ha sigut per a la pel·lícula “Como cualquier otro” de Sergi González; el premi de 400 euros al millor curtmetratge vot del públic ha sigut per a “La Banyera” de Sergi Martí; a més el premi a la millor banda sonora original de compositor valencià amb una dotació de 100 euros ha sigut per a Jorge Tórtel i Jordi Sapena per la pel·lícula “Confeti” de Mila Luengo i Sergi Miralles; el premi a la millor fotografia de cinematògraf valencià també amb 100 euros ha sigut per a Sara Gallego per a el curtmetratge “Este verano y el resto” de Daniel Toledo Saura; i el premi de 100 euros per a la millor direcció de producció valenciana per a Mila Luengo per la pel·lícula “Confeti” de Mila Luengo i Sergi Miralles, tots ells patrocinats per l’Ajuntament de Nules. Als que hi ha que afegir el premi a la millor interpretació en valencià amb una dotació de 200 euros, que patrocina la Caixa Rural Sant Josep de Nules, que ha recaigut en Montserrat Carulla per la pel·lícula “Emilia” de Cristina Guillen. Mentre que l’únic premi que ha quedat desert ha sigut al millor curtmetratge rodat a Nules amb 200 euros.\nL’acte de cloenda ha comptat amb la participació de l’artista local Malparlat, cal recordar que amb aquesta mostra es vol, entre altres, fomentar l’ús del valencià. Així doncs, el festival està organitzat per l’Ajuntament de Nules i compta amb la col·laboració de la Caixa Rural Sant Josep de Nules, de l’Institut Valencià de Cultura, i de l’Associació Cultural La Corretjola que va ser la promotora d’aquesta iniciativa.\nEnguany s’han projectat, per a concursar en les diferents categories, un total de 48 treballs. De fet, aquests curtmetratges han sigut seleccionats pels membres del jurat dels més de 250 presentats per a participar en aquesta quarta edició.\nAyuntamiento de Nules 27/11/2021 0\nLA POLICIA LOCAL DE NULES ES FORMA EN TEMES SOBRE DISCRIMINACIÓ I DELICTES D’ODI PER LGTBFÒBIA\nUn total de 15 agents participen en una jornada de formació organitzada per Lambda\nLa Policia Local de Nules ha participat en una jornada de formació sobre discriminació i delictes d’odi per LGTBfòbia i serofobia organitzada pel Col·lectiu LGTB+ per la Diversitat Sexual, de Gènere i Familiar (Lambda) dirigida a cossos de seguretat com la Policia Local.\nEn aquest sentit, han sigut un total de 15 agents de la Policia Local de Nules els que s’han pogut formar al llarg dels dies 8, 9 i 10 de novembre al participar en les diferents sessions que s’han impartit de manera telemàtica.\nAixí doncs, entre els principals objectius d’aquesta jornada es troba introduir conceptes generals en diversitat sexual, de gènere i familiar; introduir conceptes generals sobre discriminació i delictes d’odi; conèixer el marc normatiu que protegeix enfront de la discriminació i els delictes; visibilitzar la realitat de les persones LGGTB víctimes de delictes d’odi; identificar les pautes especifiques per a una correcta atenció i suport a víctimes de LGTBIfòbia; o conèixer la manera d’aplicar la formació a la pràctica diària i examinar els recursos psicoassitencials existents, entre altres.\nAmb tot, l’alcalde i regidor de Seguretat i Policia Local, David García, destaca l’importància d’aquest tipus de cursos, “la formació continuada dels agents de la Policia Local és molt important, especialment si es tracta de temes com els delictes d’odi per LGTBfòbia”.\nAquesta iniciativa és una proposta realitzada des de l’Observatori Local contra la LGTBfòbia.\nAyuntamiento de Nules 26/11/2021 0\nAyuntamiento de Nules 25/11/2021 0\nNULES RECUPERA UN NOU BLOCAU AMB EL QUE AMPLIA EL PATRIMONI BÈL·LIC LOCAL\nLa població de Nules ha recuperat un nou blocau amb el que amplia el seu patrimoni de la Guerra Civil, en concret l’Ajuntament de Nules ha portat a terme actuacions de consolidació en el vestigi bèl·lic anomenat Vieta-2, un blocau que es troba a 650 metres del blocau Vieta-1 que va ser restaurat l’any passat.\nAixí doncs, a més de les actuacions corresponents de recuperació també s’ha instal·lat un panell informatiu i diferents senyals d’orientació.\nNULES PRESENTA UNA VARIADA PROGRAMACIÓ PER ALS MESOS DE NOVEMBRE I DESEMBRE\nEl programa inclou també els principals actes nadalencs\nEl veïnat de Nules compta per als mesos de novembre i desembre amb una variada programació d’actes que ha elaborat l’Ajuntament de Nules.\nAixí doncs, el programa presenta, entre altres, actes de caràcter benèfic com un cicle de concerts a benefici de la construcció de l’òrgan; la recollida d’aliments de dolços nadalencs a càrrec de l’Associació d’Ames de Casa; o balls de saló a càrrec de l’AECC.\nTambé inclou els principals actes nadalencs com ara la tradicional encesa de les llums de Nadal; el concert de Nadal de la Banda Artística Nulense; nadales a càrrec de la coral del CEAM; la Fira Nadalenca i l’Escola de Nadal per als més menuts; a més de la celebració d’actes per a Cap d’Any i Roscón; o la cavalcada de Reis.\nPer altra banda, la programació també inclou diferents rutes patrimonials per als dies 28 de novembre, 5, 12 i 22 de desembre i actes esportius com la V trobada de Capoeira, o la tradicional carrera de Sant Silvestre.\nAixí mateix, per al dia 5 de desembre s’ha previst la celebració del Dia del Voluntariat amb el que es vol homenatjar a les persones i col·lectius locals que han col·laborat de manera desinteressada en la pandèmia.\nL’alcalde, David García, comenta que “amb aquesta programació es vol facilitar a la ciutadania la informació relacionada amb els actes prevists per a aquests mesos”.\nPROGRAMA NOVEMBRE – DECEMBRE PDF\nAyuntamiento de Nules 24/11/2021 0\nAyuntamiento de Nules 23/11/2021 0


febrer | 2010 | Viatges pel Japó\nArchive for febrer de 2010|Monthly archive page\nPublicat 25 febrer 2010\nFiled under: Monuments, Pref. de Gifu (お祭), Takayama(高山) |\nUn Jinya (o edifici governamental oficial) era des de on es controlaven les diverses regions, i es van construir fins a 60, però cap s’ha mantingut en bon estat fins els nostres dies, a excepció de la de Takayama, cosa que l’ha convertit en un Important Be Cultural.\nEl de Takayama es troba a molt poca distancia del riu, davant d’un dels dos emplaçaments dels mercats matinals que cada dia es munten. Al Takayama Jinya es concentraven els edificis administratius, de finances, la policia, el tribunal, la residencia dels oficials del govern i els magatzems del gra recaptat en forma d’impostos.\nEl 1603, la família Tokugawa va establir la seu del govern a Edo (actual Tokyo) i va passar a controlar el país de forma molt fèrrea. El 1692 controlava directament la província de Hida, i ho va seguir fent fins a la Restauració Meiji el 1868, a través dels més de 25 oficials en cap que van ocupar aquest edifici al llarg de 176 anys.\nDesprés de la Restauració Meiji, i fins 1969, aquesta Jinya es va seguir fent servir com edifici administratiu per les noves autoritats, i va acabar la seva vida activa com a centre administratiu.\nLa visita, que permet recórrer bastants seccions del edifici, inclou el “Shirasu” o cort de justícia, on es poden veure alguns dels instruments que es feien servir per retindre i interrogar presoners, exposicions d’abundant material de la època (més de 250 documents, mapes i artefactes), i els magatzems per veure com es guardava el gra en sacs de 60kg. A més, amb una mica de sort podreu veure com es construïen les teules del sostre.\nLloc: Takayama (Gifu-ken)\nCom arribar-hi: amb JR des de Nagoya es triga una mica més de 2 hores (Hida Express) i si no es te el JR-Pass costa uns 2600¥ sense reserva de seient.\nOn menjar: fins i tot durant el festival molts llocs per menjar semblen constantment tancats (possiblement només obren els mesos d’estiu). De totes formes no es difícil trobar llocs per menjar be i barat. Jo recomanaria un xinés anomenat Heianraku, davant del temple Kokubunji. Els propietaris son molt amables, el seu menjar es fresc i casolà… i com a curiositat dir que un parent de la propietària te un restaurant a un poblet de la Costa Brava (ara no recordo si em va dir Pineda o Blanes). Molt a prop de l’estació hi ha una Izakaya anomenada Origin, en la que es pot menjar també bastant be.\nPàgina web: http://www.pref.gifu.lg.jp/pref/s27212/index.htm (en japonès i una petita introducció en anglès)\nWeb de Hida Takayama: http://www.hida.jp/english/index.htm (en anglès)\nÀlbum de Flicker: http://www.flickr.com/photos/shordl/sets/72157623378375855/\nPublicat 19 febrer 2010\nUn dels tres paisatges més macos del Japó (Miyashima I – 宮島)\nPublicat 15 febrer 2010\nFiled under: Curiositats, Miyajima (宮島), Pref. Hiroshima (広島県) |\nEl títol a primera vista pot semblar-vos pretensiós, però es completament cert, per partida doble. I es que, a més de ser segurament un dels llocs més reproduïts en tot tipus de mitjans (guies turístiques, follets, propaganda de tot tipus, programes de TV, etc.) i reconeixibles per tothom, tal i com arribes al moll de Miyashima, a la plaça a on van a donar les diverses terminals dels ferrys que fan el servei Hiroshima-Miyashima, el primer que et trobes es el monument de la foto, destacat a totes les guies i plànols de l’illa per aquest nom, i a través del qual pots veure emmarcat el gran Torii que ha donat fama a l’illa i al temple shintoista d’Itsukushima, sobre una placa on s’informa en anglès i japonès de que la major part de l’illa (un 14% del total) va ser catalogat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 7 de Desembre de 1996.\nSegurament us preguntareu de on va sorgir aquesta denominació i quins son els altres dos paisatges. Suposo que més d’un apostaria perquè un d’ells es el Fujisan, però estaríeu equivocats. La denominació es refereix a una consideració acceptada tradicionalment des de l’Era Edo, quan un erudit confucionista anomenat Shunsai Hayashi va escriure un llibre basat en les seves experiències mentre viatjava pel Japó, on lloava sense restriccions las tres localitzacions que ell considerava els paisatges més macos del Japó. Les vistes de Matsushima, Amanohashidate i Miyashima segueixen tan espectaculars avui en dia com ho eren a l’Era Edo.\nAixí doncs, com lamentablement no he pogut visitar els altres dos, us deixo amb diverses imatges d’aquest Torii, del que ja us en parlaré més abastament més endavant.\nLloc: Miyashima (Hiroshima-ken)\nCom arribar-hi: per arribar a Miyashima cal primer anar a Hiroshima, i des de allà es pot agafar unt ren local fins Miyashimaguchi. A poca distancia a peu de l’estació es troben les terminals dels diversos ferrys que fan el viatge fins a la illa. No se quan valen exactament els ferrys, però si es disposa del JR Pass, hi ha un ferry de JR en el que es pot fer servir el pase per fer el trajecte gratuïtament.\nPàgina web dels tres paisatges més macos de Japó: http://nihonsankei.jp/eng/index.html (en anglès)


Grècia - Ulisses Viatges - Agència de viatges a Igualada - Agencia de viajes en Igualada\nEl país més mediterrani de tots és el que a més ofereix un atractiu continental únic. la combinació dels seus milers d'illes amb les pintoresques de vistes del muntanyenc interior, o de les ruïnes de temples, teatres o ciutats que poblen tot el país li donen un caràcter especial. Descobreix illes on el temps s'ha aturat, recorre els carrerons del barri de Plaka a Atenes o queda't si paraules davant l'espectacle de les muntanyes de Meteora.\nRuta 1: Grècia continental (10 dies)\nUs presentem el bressol de la cultura mediterrània, l’emprenta de les civilitzacions, l’epicente de l’Imperi bizanti, els ressons del domini otomà. Una combinació fascinant de jaciments arqueològics, de simbologia i mitologia, de monestirs medievals i d’antics barris turcs, allà on occident es dona la mà amb els regust oriental en la música, els costums i la gastronomia. A la regió de Ioannina, descubrim la Grècia més autèntics al voltant de les muntanyes i les gorges de Vikos.\nPreu: Des de 800€/ persona. Ruta i dies flexibles a gust del viatger.\nRuta 2: Grècia continental i ille del Egeu (14 dies)\nDescubreix la capital de l’Antiguitat i viu la intensitat de les illes de l’Egeu: Mikonos,Santorini o les illes que tu vulguis. Combina els tresors que t’ofereix les illes amb l’essència mediterrània de les seves illes mundialment famoses\nRuta 3: Creta (8 dies)\nLa mitològica Creta, l’illa més gran de Grècia, amb un marcat caràcter propi i un relleu accidentat, bressol de Zeus i llar del Minotaure, és famosa per la civilització minoïca i el seu patrimoni venecià i otomà, amb un interior muntanyós i un litoral esplèndid ple de platges pedregoses i solitàries. Les magnifiques ciutats com Heraklio, Rethymnon o Chània, competeixen amb les gorges de Samària, els monestirs, la costa de penyasegats i cales oblidades i les ruïnes minoïques de fama mundial.\nPreu: Des de 795€. Ruta i dies flexibles, a gust del viatger.


Cintes de Tela i al Biaix - CAYMON\nCINTES AL BIES I COMPLEMENTS TÈXTILS PER A MERCERIA I CONFECCIÓ\nCINTES BETA HILADILLO\nESPECIALISTES EN TALL AL BIAIX\nCINTES DE TELA CAYMON\nCAYMON és la segona generació d’una empresa ubicada a Súria (Barcelona). Es tracta d’una empresa de caràcter totalment familiar, fundada el 1985, dedicada a la fabricació de cintes i complements tèxtils per a la confecció, merceria, publicitat i comerç en general.\nSeguint l’essència i els valors de la nostra companyia, el 2010 es va fundar la tercera generació de l’empresa, TEXMARK, especialitzada en la manufacturació de productes destinats al packaging i publicitat.\nDes dels nostres inicis invertim en tecnologia avançada i maquinària de darrera generació, amb l’objectiu de poder oferir la millor qualitat i servei per satisfer les necessitats dels nostres clients. Gràcies al nostre esforç, perseverança i constant inversió hem aconseguit el reconeixement i la fidelitat per part dels consumidors dels nostres productes.\nDes de 1985 ens hem dedicat a crear una companyia reconeguda al nostre sector i gràcies a la confiança dels nostres clients, la nostra empresa ha crescut tant en àmbit nacional com internacional, especialment als països de la UE.\nCINTES DE TELA I AL BIAIX\nActualment, per poder fer front a la demanda del mercat, disposem d´un gran estoc de la majoria dels nostres productes i així oferir un bon servei.\nGràcies a la nostra llarga experiència sabem quines són les necessitats del mercat. CAYMON ha anat evolucionant seguint les característiques i les tendències del sector. L’any 2014 vam obrir la nostra botiga online, CINTAS BARCELONA, per tal de donar els nostres serveis al detall i poder oferir tots els nostres productes als petits consumidors i particulars.\nEl 2019, diversificant el sector de la cinteria, vam crear WELPE. A WELPE utilitzem les nostres cintes per a la fabricació de collarets per mascotes d’alta qualitat.\nLa màxima qualitat dels nostres productes i la rapidesa del nostre servei per als nostres clients són els nostres puntals per continuar afrontant nous reptes i objectius en un futur proper.\nNova pàgina web, adaptable a tots els dispositius amb informació actualitzada i ampliada per facilitar als nostres clients la consulta dels nostres productes.\nFabricant de cintes de tela, cintes biaixos i complements per a merceries i indústria tèxtil. Venda a la nostra botiga online.


Nova convocatòria dels Feder per als ajuntaments gironins - Diari de Girona\nEstà dotada amb 45 milions per a projectes d'eficiència energètica i protecció del patrimoni natural\nL'actual convocatòria del Feder està dotada amb 45 milions d'euros per a tot Catalunya i la consellera Meritxell Borràs ha animat els ajuntaments i els consells comarcals de la demarcació de Girona a aprofitar aquesta oportunitat. El Departament de Governació, Administracions Públiques i Habitatge ha aprovat una nova convocatòria del Fons europeu de ?desenvolupament Regional (Feder) per al període 2014-2020, centrada a finançar projectes impulsats per entitats locals sobre eficiència energètica i la protecció del patrimoni natural amb vinculació turística.\nLa convocatòria està dotada amb un màxim de 45.000.000 euros, 10.500.000. La despesa elegible per operació se situa en un mínim d'1.000.000 i un màxim de 4.000.000 d'euros. La subvenció màxima es fixa en un 50% de la despesa elegible. La data d'inici d'operacions a finançar és l'1 de gener de 2014 i el límit d'execució i pagament és fixa en el 31 de desembre de 2020, amb possibilitat de pròrroga fins al 31 de desembre de 2023.\nPoden acollir-s'hi les diputacions provincials, els consells comarcals i els ajuntaments. Els ens locals podran presentar sol·licituds a cadascun dels dos eixos fins al 15 de juny.


Debut agredolç en un Clàssic de Mingueza, Araujo i Ilaix\nÒscar Mingueza, Ronald Araujo i Ilaix Moriba s'han estrenat en un Clàssic. Malauradament, ha estat un debut agredolç per a tots ells. Els tres han completat un gran partit però tornen a casa amb una ajustada derrota (2-1).\nMingueza: gol i líder en recuperacions\nTitular en el seu primer Clàssic, el '28' blaugrana ha estat l'autor de l'únic gol blaugrana després d'una jugada per banda esquerra de Jordi Alba. Minuts després, una nova acció seva ha fregat el 2-2. En defensa se les ha tingut amb un incisiu Vinícius, resolent amb molt bona nota la majoria de les accions en què ha estat involucrat. De fet, ha estat el jugador de camp amb més recuperacions (10).\nAraujo: titularitat i solvència defensiva\nAcompanyant a Mingueza i Lenglet a l'eix defensiu, el '4' blaugrana ha recuperat la titularitat en detriment d'Antoine Griezmann, fet que ha avançat la posició de De Jong al migcamp. Amb 72 minuts sobre el camp, ha estat absolutament clau en una acció defensiva que ha estat a punt de culminar Benzema en el 3-1. Ràpid i dominant en el joc aeri, és una garantia de solvència defensiva.\nIlaix Moriba: a un pas de l'heroïcitat\nCom en els darrers partits, Ilaix Moriba ha exercit de revulsiu. I a Valdebebas ho ha estat més que mai. Primer ha amenaçat amb un xut des de la frontal que ha marxat alt. I en el temps de descompte, una rematada seva s'ha estavellat al travesser. Si arriba a entrar, Ilaix Moriba s'hauria endut totes les portades d'aquest diumenge. Hi ha migcampista per anys...


Un veí del Turó de la Peira va veure com la policia franquista va assassinar el darrer maqui | betevé\nredacció web | Diumenge, 31 de Jul del 2016, a les 09.58\nJOSÉ MOLINA, testimoni “Mi amigo Julianín y yo teníamos ocho años, llegamos a parar a este descampado, y entonces nos dedicamos a jugar con los caracoles, buscando caracoles. Empezamos a sentir un ruido ensordecedor y vimos un hombre correr detrás del muro y cayó a este lado. Vinimos hacia aquí y lo vimos que estaba cara hacia arriba, y con la camisa blanca empapada en sangre.” El 30 d’agost de 1957, aquests nens van ser testimonis de la mort del darrer maqui urbà, Josep Lluís Facerías. La seva versió, però, no coincideix amb l’atestat oficial que parla d’una detenció amb resistència. Molina, com a advocat, va investigar aquest cas durant anys fins que va trobar el testimoni d’un tercer nen que va afirmar que va ser una emboscada. JOSÉ MOLINA, testimoni “Vio como un hombre venía en bicicleta por el paseo Verdum y detrás del muro del manicomio aparecieron la policía con metralletas y lo ametrallaron.”. Gairebé 60 anys més tard dels fets, Molina reviu l’últim record que té de Facerías. Quan el maqui, abatut, manipulava una bomba de mà que no va arribar a activar.\nAmb només vuit anys, José Molina va ser un dels testimonis de la mort del darrer maqui urbà, Josep Lluís Facerías. Ell i el seu amic Julián Ríos, que llavors vivien al Turó de la Peira, estaven jugant molt a prop del lloc on la policia va preparar l’emboscada aquell 30 d’agost de 1957.\nJosé recorda com, aquell matí, havent plogut, en Julián i ell es dedicaven a buscar cargols en un descampat que hi havia davant de l’Institut Mental de la Santa Creu. Passades les 10 h, van sentir un soroll molt fort que no van saber identificar. Eren trets que provenien de la cantonada del passeig de Verdum amb el carrer del Doctor Pi i Molist. Tots dos nens van veure com l’home queia des de l’altra banda del mur de l’antic Mental, van apropar-s’hi ràpidament i es van trobar amb el maqui Facerías abatut per l’emboscada policial. En José recorda veure l’home amb la camisa impregnada de sang. A les mans duia un objecte que semblava manipular. Va ser llavors quan, des de l’altra banda del mur, un dels policies de paisà va cridar als nens que marxessin perquè l’home duia una bomba de mà. Atemorits, els dos nens van fugir corrent.\nPer casualitat, quan José Molina feia el servei militar a la Capitania General, va caure a les seves mans el sumari dels fets que imputaven Josep Lluís Facerías. Des de llavors es va interessar per la biografia del maqui. Anys més tard, Molina va decidir investigar sobre els fets d’aquell matí.\nL’any 2007, sent advocat, va demanar els expedients relacionats amb Josep Lluís Facerías al Tribunal Militar. Allà va trobar l’atestat de la policia, que no coincideix amb la versió que Molina recorda. Segons l’astestat, la policia va aturar Facerías i va demanar que s’identifiqués. Facerías va treure llavors una pistola, la policia li va disparar al turmell i el maqui va caure al mur del Mental. Segons l’atestat, Facerías va pujar al mur i des d’allà la policia va obrir foc per evitar-ne la fugida.\nDes de llavors, Molina intentava trobar un testimoni que hagués presenciat els fets des de l’altra banda. La sopresa va arribar en descobrir, 50 anys després dels fets, que aquell matí un altre nen també va ser testimoni del que havia passat. I aquest nen era José Gómez, el seu cosí, que en aquell moment anava a buscar-lo. Gómez va apropar-se des de Can Peguera baixant pel passeig d’Urrutia. Quan va arribar a la cantonada amb el carrer del Doctor Pi i Molist, el van aturar dos homes vestits de paisà que eren policies. En aquell precís moment va veure un home que venia en bicicleta des del passeig de Verdum cap a Pi i Molist. Segons Gómez, rere el mur va aparéixer la policia amb metralletes i van disparar a Facerías, que va caure directament a l’altre banda del mur.


Els ‘nens’ de la música catalana | Cataluña | EL PAÍS\nEls ‘nens’ de la música catalana\nNoms que vénen a ocupar el lideratge de la composició en el centenari de Xavier Montsalvatge\n8 MAR 2012 - 09:09\tCET\nLa història de la moderna música catalana té com a compositors de referència Robert Gerhard, Frederic Mompou i Xavier Montsalvatge. No són els únics autors que nodreixen l’imaginari del país, però ningú no discuteix la seva condició d’icones de la creació musical catalana del segle XX. En el cas de Montsalvatge, la commemoració diumenge vinent del centenari del seu naixement projecta més que mai la seva condició de clàssic, lligada a la gran difusió internacional d’aquestes delicioses Cançons negres que Victòria dels Àngels va passejar amb orgull per tot el món.\nL’escena musical contemporània imposa, tanmateix, noves regles que canvien la condició de clàssic. L’ofici de compositor es mou avui en molts més àmbits, cauen etiquetes i fronteres i les noves tecnologies i el ciberespai obren perspectives fascinadores. Les avantguardes avui són més efímeres que mai i els vents de fusió entre gèneres han escombrat d’un cop de ploma moltes etiquetes. De fet, les noves generacions d’intèrprets, els joves músics que surten dels conservatoris i escoles superiors, ja s’han format en aquest esperit més flexible, més lliure, més respectuós amb altres músiques. Després de la figura, irrepetible, de Montsalvatge, un músic que va buscar el seu propi camí lluny de modes i avantguardes, i amb noms veterans consagrats encara en actiu —Joan Guinjoan, Josep Soler i Xavier Benguerel, entre d’altres— la composició musical catalana travessa un feliç moment. Com a retrat d’aquella efervescència artística, centrem la mirada en set compositors d’estètiques i tècniques molt diverses, però que comparteixen un objectiu comú: escriure música capaç d’emocionar el públic.\nJoan Albert Amargós. TEJEDERAS\nAgustí Charles. GIANLUCA BATTISTA\nQuan els directius de la totpoderosa Deutsche Grammophon van sentir el 2010 la genial aproximació simfònica al flamenc de Joan Albert Amargós (Altisent, Barcelona, 1950), Sonanta Suite, gravada per Tomatito i l’Orquestra Nacional d’Espanya, dirigits per Josep Pons, no van dubtar ni un instant: el que havia de ser una producció discogràfica dirigida al mercat espanyol es va convertir en llançament mundial.\nAmargós és un músic complet, respectat tant en el món clàssic com en el jazz. El seu ofici i talent i la seva inspiració no accepten límits: ha sabut vestir la cobla amb una nova vestimenta instrumental —supèrbies Coplas del querer, amb el cantaor Miguel Poveda—; donar aires simfònics a les grans cançons de Joan Manuel Serrat o escriure concerts a mida del virtuosisme de destacats intèrprets com el clarinetista Walter Boeykens, la flautista Michala Petri, la versió del Northern Concerto de la qual va ser nominada als premis Grammy, o les pianistes franceses Katia i Marielle Labeque, a qui va obrir les portes del flamenc a De fuego y agua, amb la cantaora Mayte Martín. Pianista, clarinetista, arranjador, director d’orquestra i músic d’una peça, el seu horitzó estètic, que fuig d’experimentalismes i atrapa l’oient per l’energia que té, és un dels més amplis i enriquidors del panorama musical català.\nBenet Casablancas. MARCEL·LÍ SÀENZ\nVirtuosisme amb sensibilitat\nSeduir el públic escrivint música que provoqui emocions. Així entén el seu ofici Agustí Charles (Manresa, 1960), compositor d’escriptura perfecta i virtuosa, producte d’un ampli arsenal de recursos tècnics i expressius. Només cal escoltar una de les seves últimes obres simfòniques, Elapsed memories (El transcórrer dels records) —estrenada per l’OBC el 2007— per admirar-ne la màgia sonora, la finor de les textures, el joc de colors. També Seven Looks és un bon exemple de la seva subtil escriptura: Charles ha anat depurant el seu llenguatge fins a aconseguir la màxima claredat i refinament sonor, amb peces mestres com el seu Quartet de corda núm. 2 Onada i innovadores obres concertants per a instruments com el clarinet, l’acordió, el fagot o la guitarra.\nL’òpera és la seva passió actual. Les seves dues primeres òperes, totes dues amb llibret del dramaturg català Marc Rosich, van veure la llum primer al Teatre Estatal de Darmstadt (Alemanya): La Cuzzoni. Esperpent d’una veu (2007), estrenada després a Barcelona i Madrid, i Lord Byron, un estiu sense estiu, que va obtenir més èxit en terres alemanyes que en la posterior estrena al Liceu el 2011. Charles ja està preparant l’estrena d’una tercera òpera, una creació de cambra titulada Java Suite.\nRamon Humet. J. SEGOVIA\nLa tradició renovada\nEnric Palomar. TEJEDERAS\nLa maduresa li prova a Benet Casablancas (Sabadell, 1956). De fet, des que va fer els 50, la seva música està tenint una difusió extraor-dinària internacional. El darrer any ha vist aparèixer en el mercat ni més ni menys que cinc discs monogràfics amb les seves partitures sim-fòniques i de cambra, i acaba de viure una setmana emocionant, amb l’estrena mundial, el 26 de febrer al Palau, de Darkness Visible, dirigida per Vladimir Jurowski al capdavant de l’Orquestra Filharmònica de Londres, i la interpretació a l’Auditori, el cap de setmana passat, d’Alter Klang, inspirada en Paul Klee, a càrrec de Josep Pons i l’OBC.\nSense renunciar a l’escriptura instrumental més exigent, amb els anys la seva música ha anat guanyant poder expressiu. Obres com els seus Quartets de corda i les Set escenes de Hamlet, que s’han interpretat a Viena, Londres i Nova York, on va estrenar Four Darks in Red, basada en la pintura homònima de Mark Rothko, reflecteixen la depuració del seu llenguatge, rigorós i sense concessions, hereu de la gran tradició i cada vegada més expressiu. Ara mateix està immers en un repte descomunal: la composició de la seva primera òpera, Io, basada en una idea original, amb llibret de Rafael Argullol, per encàrrec del Gran Teatre del Liceu, la qual projecta estrenar la temporada 2014-2015.\nHéctor Parra. CARMEN SECANELLA\nEl poder de la melodia\nEl mateix dia que celebrava el seu 50è aniversari amb un concert a l’Auditori el 27 de febrer passat, Albert Guinovart (Barcelona, 1962) rebia dos regals més, una porció de l’Oscar que ha obtingut per la banda sonora del film The Artist, de la qual ha realitzat una part de l’orques-tració, i un documental musical, realitzat per Igor Cortadellas i distribuït per la revista 440 Clàssica el títol de la qual resumeix la seva filosofia musical: I love melody.\nEl polifacètic pianista i compositor català té sens dubte el do de la melodia, la frescor lírica que connecta directament amb el públic: musicals com Flor de Nit, Mar i cel, Gaudí o la flamant La vampira del Raval (actualment al Teatre del Raval), mostren la inspiració d’un autor que confessa, amb orgull, una devoció per Rachmaninov, Prokofiev, Poulenc o Bernstein. Ha seduït els programadors del mític Hollywood Bowl de Los Angeles amb els seus tangos simfònics, ha escrit un brillant concert per a piano, ha triomfat amb bandes sonores de populars sèries de televisió com Nissaga de poder, El cor de la ciutat i Laberint d’ombres... I ho ha fet amb el poder de la melodia com a principal aliat.\nSofisticació i alè poètic\nFascinat per la filosofia i la música tradicional japonesa, Ramon Humet (Barcelona, 1968) dota la seva música d’un singular alè poètic i una sofisticada sonoritat, molt propera als èxits de la moderna escola francesa. Humet va saltar a la fama quan va guanyar el Premi Messiaen 2007 per la seva obra orquestral Escenas de pájaros, estrenada ni més ni menys que per la Simfònica de Montreal. El refinament tímbric, la pintura d’atmosferes i l’encant sonor atorguen un gran atractiu al seu cicle Música del no ésser, integrat per quatre peces inspirades en un breu poema pòstum del monjo zen Daido Ichi’i: Sol de primavera, Vent transparent, Blancor de neu i Núvols brillants, aquestes últimes estrenades per l’OBC ara fa dos anys.\nPeces simfòniques com Gagaku, inspirada en l’antic gènere musical japonès i el Concert per a piano i conjunt instrumental ‘And the world was calm’, mostren a més la vitalitat d’un autor que explora amb imaginació l’univers pianístic en els quatre quaderns d’Escenes del bosc, realitzades entre el 2002 i el 2007. Dos discs que apareixeran pròxi-mament constaten el poder comunicatiu de la seva obra simfònica, amb gravacions en viu, i tres significatives obres de cambra —Quatre Jardins Zen, Jardín de Haikus i Pètals— gravades per la London Sinfonietta.\nLa irresistible força rítmica\nNo hi ha res millor per bandejar etiquetes absurdes que escoltar atentament la riquesa del llenguatge musical d’Enric Palomar (Badalona, 1964), orquestrador subtil i brillant, en la línia d’Amargós, creador també pròxim al món del jazz i el flamenc en la seva triple faceta de compositor, arranjador i director musical. Les seves col·laboracions amb artistes com Santiago Auserón i Miguel Poveda (Poemas del exilio i Desglaç) mostren un músic flexible i inspirat, enamorat del teatre musical.\nDesprés de dues òperes de cambra —Ruleta i Juana—, va fer una passa de gegant amb l’estrena mundial, al Liceu, de La cabeza del Baustista (2009), adaptació lírica de l’obra de Valle-Inclán, amb una esplèndida paleta orquestral i un gran vigor rítmic que segueix la petja traçada per Falla i Gerhard en l’ús d’elements, temes i girs de la música popular. Sempre amb la col·laboració artística del director d’orquestra Josep Caballé-Domenech, Palomar va estrenar el 2011 el brillant Concert per a piano —encàrrec de l’OBC, amb Iván Martín com a solista— i el ballet Negro Goya, ara petició del Ballet Nacional d’Espanya estrenat al Festival de Granada, obres amb aclaparadora força rítmica i opulència orquestral.\nLa plasticitat del so\nCatapultat a l’escena internacional per la seva tasca com a compositor en residència de l’IRCAM de París, Héctor Parra (Barcelona, 1976) es consolida com el creador jove català amb més reconeixement i projecció internacional. Acaba d’estrenar, el cap de setmana passat, a la temporada de l’OBC, Infall-Chroma, una obra impactant d’on traspua la seva fascinació per la plasticitat del so, de textures i tensions d’una gran força dramàtica. Formacions d’elit, com l’Ensemble Intercontemporaine i el Klangforum Wien estrenen les seves obres, cada vegada més ambicioses, i amb èxits com la fascinant Caressant l’horizon.\nLa pintura, la física i la poesia nodreixen la seva imaginació sonora, amb una predilecció especial pel tractament innovador de la veu i les possibilitats expressives que obre l’ús d’avançades tècniques d’avantguarda i sofisticats recursos electrònics, com reflecteix la seva òpera Hypermusique Prologue, amb llibret de Lisa Randall, estrenada el 2009 a París i posteriorment representada al foyer del Liceu. La concessió, el 2011 del prestigiós Premi de Composició de la Fundació Ernst von Siemens, situa Parra entre els més importants joves creadors del panorama musical europeu.


La pràctica del Karate-Do ens inicia en el camí de l’equilibri entre el cos i la ment.\nTraduït literalment mot a mot del japonès, Karate Do vol dir el camí de la mà buida.\nEl Karate-Do és un art marcial d’autodefensa que es dóna a conèixer al Japó de principis del segle XX de la mà del gran mestre Gichin Funakoshi, considerat el pare d’aquest art. Originari d’Okinawa, amb el nom de To-de, els seus orígens contrastats tenen més de 3.000 anys. La pràctica del Karate-Do ens inicia en el camí de l’equilibri entre el cos i la ment, ja que ens permet adquirir coneixements de defensa personal alhora que el nostre cos millora progressivament la seva condició física. És, però, practicant-lo com a art de perfeccionament, gràcies als seus moviments i a l’estudi dels kata, que ens iniciem en el camí evolutiu del control del moviment i la respiració. Aquest camí és l’inici del Do o via espiritual. El karateka evita sempre, per sobre de tot, la violència. Això queda palès en els seus exercicis, que sempre comencen amb un moviment de defensa. El Karate-Do és una disciplina que dota els seus practicants d’autoconfiança i fomenta el seu esperit d’autocontrol. Així, els karateques s’enfronten a si mateixos en els entrenaments, una pràctica que millora la seva autoestima i els ajuda a superar la por i els complexos, i que facilita el camí de l’evolució personal. El coneixement i la pràctica de les tècniques i rutines de respiració millora la nostra percepció de l’entorn i ens proporciona l’equilibri psicofísic. Alhora, ens allibera de les tensions i l’estrès i millora el nostre estat físic i anímic, un fet que ens ajuda a ser més receptius i sociables. Els entrenaments evolucionen respectant els principis de coordinació, control muscular i lateralitat, i aporten importants beneficis mentals i per a la millora de problemes de mobilitat articular, de peus o d’esquena. Direcció tècnica: Francesc Lorenzo.\nEL TAC-DP GOSHIN, DEFENSA PERSONAL\nUna bona oportunitat per aquells que volen iniciar-se en el món de la defensa personal.\nÉs un innovador mètode de defensa personal.\nRecull tècniques de diverses disciplines orientals, fruit de l'experiència personal en la docència a cossos policials com el Cos de Seguretat de la Diputació de Barcelona i la guàrdia personal del president durant més d'una dècada.\nÉs un sistema pràctic, dissenyat per a dominar ràpidament els conceptes i tècniques respectant la tendència natural de cada practicant, els seus condicionaments d'edat, forma física i complexió.\nProgramat per nivells de dificultat, diferenciats en cursos progressius, assimilables i accessibles a qualsevol, sense la necessitat de ser practicant d'un art marcial.\nBENEFICIS DE LA DEFENSA PERSONAL:\nLa seguretat en un mateix millora les relacions i l'autoestima, permet valorar les situacions adverses correctament i determina la resposta reactiva.El mètode aconsegueix l'aplicació de tècniques de neutralització i control de forma instintiva.\nEl coneixement dels punts vitals i de les tècniques apropiades, aplicades correctament, deixaran fora de combat a l'agressor, encara que sigui més fort físicament. Seguretat és ser capaç de defensar-se.\nESTRUCTURA I HORARIS: En una classe setmanal de 90 minuts més un taller mensual de 4 hores concertades un dissabte al mes.\nDimarts: de 19.00h a 20.30h\nDimecres: de 12.30h a 14.00h\nDissabte: (Taller mensual de 4 hores) de 10.00h a 14.00h\nEsquiva , defensa i contraatac.\nNivell de risc i contundència.\nPreparació física específica.\nControl i reducció.\nArmes naturals del cos.\nProjeccions i desequilibris.\nFase prèvia del XLIV Campionat d'España de Karate\nAniversari de la secció de Karate\nLiga Nacional de Karatedo-Cadete-Junior-Senior Campionat d'Europa de Karate\nCampionat d'Espanya de KARATE-DO SHOTOKAN


El postgrau de l’IDEC dirigit per Sergi Jordà participa al cicle de concerts Phonos\nEl passat 27 de setembre es van presentar els projectes finals del Programa de postgrau de Tecnologia i Tècnica de la Producció Musical en el marc del cicle de concerts organitzat pel projecte Phonos, una iniciativa del Grup d'Investigació en Tecnologia Musical de la Universitat Pompeu Fabra en col·laboració amb la Fundació Phonos.\nEls estudiants del programa van mostrar els seus projectes finals: nous instruments dissenyats i construïts per ells mateixos que permeten diferents experiències musicals interactives. Durant la presentació hi va haver també diferents performances per taules musicals interactives.\nEl postgrau se centra en el disseny de nous sistemes per a la creació musical en viu amb dispositius digitals. El postgrau, pioner en aquest camp, està dirigit per Sergi Jordà, investigador del Grup de Recerca en Tecnologia Musical i creador de la Reactable, un instrument musical electrònic basat en una interfície tangible, que transforma la música en una experiència tangible i visual.


Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? | TONI ROMERO (*) | El Punt Avui\nValtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? + Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? E-mail\nValtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? Valtros us penseu que, s'hi fos bo, ens ho donarien a naltros? E-mail\nTONI ROMERO (*)\nBona pregunta es va fer a l'assemblea contra el cementiri nuclear a Móra d'Ebre. I, com a resposta, vam fer una bona rialla tots els que hi érem, que, per cert, érem molts, tants que no s'hi cabia.\nJa tenim una altra agressió damunt del territori i, evidentment, a les terres del Sud. Encara no hem aconseguit un compromís ferm i en condicions sobre el cabal ecològic de l'Ebre, que permeti que el riu continuï sent vida, ni del Siurana, que es mor poquet a poquet; encara estem veient com cada dia, quan aixequem el cap, veiem un nova central eòlica, tot i que més del 90% de la potència eòlica ja és al sud d'aquest país, i que els acords i les promeses d'uns i altres, ai las, se'ls ha endut el vent. I ara han convençut un ajuntament, el d'Ascó, per acollir el cementiri dels residus radioactius de tot l'Estat espanyol.\nPodríem parlar d'equilibri territorial: ja tenim tres centrals en funcionament i una per desballestar, pràcticament tota l'energia eòlica, i ara van per la fotovoltaica. Encara hem de ser més solidaris? I els projectes sorgits de la societat civil que han demanat la complicitat dels governants se'n van cap a Barcelona, cap al nord (exemple: l'alternativa a l'ITER de Vandellòs)\nPodríem parlar de sobirania municipal: és a dir, amb cinc dels nou regidors del consistori es pot prendre una decisió que afectarà més municipis, totes les comarques del sud i, si m'ho permeteu, el país. Això és sobirania o tirania? O simplement mercadeig.\nPodríem dir que donarà riquesa al territori: però, quan veus que just la comarca de la Ribera d'Ebre és l'única de la zona que ha perdut població en aquests 25 anys de centrals nuclears; quan veus la renda per càpita de la comarca, per sota de la mitjana del país tot i tenir un PIB altíssim; quan veus en què consisteix el polígon industrial desert d'Ascó, veus que això és una fal·làcia. Riquesa per a qui?\nPodríem parlar del consens polític, social, associatiu, etc. que demana l'ordre ministerial per trobar una ubicació. Ara ja tenen el consens. No el volem! Solució: creiem que és necessari el consens i només cal que un municipi ho demani.\nPerò, d'allò que hem de parlar és de per què hem de buscar una solució a uns residus que no tenen solució? Per què no podem qüestionar una indústria, la nuclear, que no volem, que no és tan fantàstica i que té alternatives a mitjà i llarg termini, si es planifica des dels governs i no des de les companyies elèctriques, com fins ara s'està fent. Per què no parlem d'eficiència i estalvi energètic? Per què no podem parlar de petits centres de producció d'energia prop de les zones de consum? Aquest debat no els interessa, i menys quan tinguin un sud que s'ho empassa tot. Vull dir que s'ho empassava, perquè aquests darrers dies, altre cop, com el 2000 amb Enron, a Móra d'Ebre el dia 20 vam tornar a dir «lo sud ha dit prou».\nI ho direm avui a les 11 del matí en una manifestació al poble d'Ascó.\n(*) Plataforma en Defensa del Patrimoni Natural del Priorat


Temps per tu - Grup de Suport a la Lactància - Activitat Sant Cugat\n> Cursos, Formació i Tallers>Embarassades i Mares>Temps per tu - Grup de Suport a la Lactància\nTemps per tu - Grup de Suport a la Lactància\nAcompanyat i dirigit per la llevadora, es tracta d’un grup d’intercanvi i ajuda entre mares.\nAdreça: C/ Narcís Menard, 21 • Rubí\nTelèfon: 93 697 34 60 • M. 609 442 533\nCorreu electrònic: pertu@fisioterapiatempspertu.com\nAcompanyat i dirigit per la llevadora, es tracta d’un grup d’intercanvi i ajuda entre mares. Es tracta de compartir l’experiència de la lactància, ja sigui materna o artificial, i de tots els aspectes que envolta la maternitat.\nMoment d’intercanvi de dubtes, inquietuds, alegries, angoixes…\nVisites amb Llevadores\nL’etapa del post part per a una mare, és una suma de sensacions. La mare està eufòrica per què ja ha tingut la criatura, però alhora és un mar de dubtes sobre les necessitats i atencions del nadó i sobre el seu desenvolupament. Afegit a tot això la mare s’està recuperant del part, i de les conseqüències físiques del mateix i es troba amb plena lactància materna.\nDubtes com: plora molt, només vol braços, menja bé, té còlics, dorm poc, dorm massa, xumet si, xumet no, tinc poca o massa llet, es queda amb gana, biberó si o no, tipus de tetines… fan que no es visqui la maternitat i/o la paternitat plenament. A vegades la parella necessita que algú resolgui tots els dubtes que tenen, encara que semblin tonteries, i la persona ideal és la llevadora.\nLa lactància materna és quelcom màgic i únic, però alhora molt esclau i dolorós al principi. No és fàcil que un nadó s’agafi ràpidament al pit de la mare, i és per això que hi ha molt abandonament de la lactància materna.\nMoltes mares no saben, que hi pot haver diferents causes per que el nadó no s’enganxi bé al pit, com per exemple: la postura, l’orientació del mugró, l’horari d’alletament, l’alimentació… És per això que la llevadora del Temps per Tu ofereix aquesta visita totalment individual a la família (pare, mare i nadó), per fer un estudi del per què hi ha rebuig del nadó i es busca la millor o millors solucions possibles. Si la mare o el nadó no es poden moure de casa, la llevadora pot fer visites a domicili. També es poden fer visites per a les famílies que volen passar a lactància artificial (llet en pols) o a menjar sòlid.\nÉs ideal fer una visita amb la llevadora si la mare vol deixar la lactància materna, ja que dona les pautes necessàries per ajudar a la mare i al nadó.\nEls dijous de 11.30 a 12.30 hores i dilluns a les 15h\nNarcís Menard, 21. 08191 Rubí, Barcelona\nTxi Kung Sant Cuat - Teràpies Naturals\nDades de contacte: Txi Kung Sant Cugat Lloc Consulta: Centre Porta...\nTxi Kung Sant Cuat - Classes de Txi Kung\nLa pràctica diària de Txi Kung ens desestressa, millora la nostra salut,...\nUna hora de dansa - 21h\nData: 26 d’abril, 2018 Hora: 21:00 Lloc: Pl. de Victòria dels Àngels,...\nConcert. Sonanta Duo - 21h\nData: 26 d’abril, 2018 Hora: 21:00 Entrada gratuïta Lloc: MUT la...\nCom començar de 0 i guanyar el primer milió en 5 anys - 18h\nData: 26 d’abril, 2018 Hora: 18:00 - 19:30 Preu: 35€ Lloc: SC Trade...


Tres encaputxats armats amb pistola i ganivets assalten un pis d'Olot, lliguen l'amo i s'emporten diners - El Gerió Digital\nTres encaputxats armats amb pistola i ganivets assalten un pis d'Olot, lliguen l'amo i s'emporten diners\nEls lladres van colpejar-lo i el van lligar amb els cables d'un ordinador de l'habitatge\nDivendres, 24 de juliol de 2020 10:15h\nTres encaputxats armats amb una pistola i ganivets van assaltar una casa d'Olot, van colpejar l'amo i el van lligar amb el cable d'un ordinador que hi havia al domicili. Va passar el 18 de juliol a quarts de dotze de la nit en un pis de la carretera de les Tries.\nEls lladres van endur-se el mòbil i una quantitat important de diners (no ha transcendit la xifra) de l'habitatge i després van fugir. Els Mossos d'Esquadra han obert una investigació per enxampar els autors.\nÉs el segon assalt violent que es viu a la ciutat en un mes i mig. Segons avança el 'Diari de Girona' i ha confirmat El Gerió Digital, els tres encaputxats van demanar al propietari de la casa on tenia els diners i, al veure que es resistia, el van colpejar perquè parlés i el van amenaçar amb l'arma de foc i els ganivets que duien. També el van lligar amb els cables d'un ordinador que hi havia al pis. Finalment, van aconseguir endur-se una quantitat important de diners (no ha transcendit la xifra), algun objecte de valor i el mòbil i van fugir amb un vehicle.\nQuan la víctima va poder deslligar-se va trucar al 112 i, posteriorment, va relatar els fets als Mossos d'Esquadra i va presentar denúncia. Va ser atès pel Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) per les ferides però no va haver de ser hospitalitzat.\nSegon assalt violent a la ciutat en un mes i mig\nAquest és el segon assalt violent que viu la ciutat en un mes i mig. El 10 de juny passat tres lladres també van assaltar i apallissar un veí a casa seva i el van amenaçar amb armes de foc. En aquella ocasió, els lladres van regirar l'habitatge a la recerca d'objectes de valor si bé no va transcendir si es van endur algun botí. La víctima va ser traslladada fins a l'hospital d'Olot per les contusions però el seu estat no era greu.\nLa Unitat Territorial d'Investigació (UTI) té obertes dues investigacions per detenir els autors dels dos assalts.


Autoclaus amb dutxa d’aigua sobreescalfada Bosch SBM\nHome/Productes/Equips d’esterilització per calor humit/Autoclaus amb dutxa d’aigua sobreescalfada Bosch SBM\nAutoclaus amb dutxa d’aigua sobreescalfada Bosch SBM\tJORDI NET\t2017-05-25T12:58:38+00:00\nL’autoclau esterilitzador tipus SWS, està dissenyat per esterilitzar líquids en recipients 100% segellats utilitzant un procés de dutxa d’aigua calenta. L’avantatge d’aquest procés és un cicle de curta durada amb períodes de refredament reduïts, especialment per a càrregues de líquids sensibles a temperatura. Per evitar la deformació o trencament del producte després de l’esterilització, el esterilitzador està funciona amb una contra-pressió. Aquesta pressió es pot ajustar individualment per a cada producte o ser calculada en relació a la pressió a l’interior del contenidor de càrrega.\nL’editor de receptes flexible permet l’ajust de paràmetres segons com siguin els diferents productes (mida i embalatge).\nL’esterilitzador tipus SWS es pot fer servir per esterilitzar les següents càrregues:\nAmpolles plenes, flascons i ampolles\nBosses mono o de 2/3 cambres\nHi ha un rang d’autoclaus d’esterilització de mida estàndard des de 1,3 fins 27 m3 de capacitat útil. No obstant això SBM s’especialitza en la fabricació de solucions a mida per a qualsevol tipus de càrrega.


POVIMON: REPORTATGE: SANT ANTONI 2013\nLa batucada va iniciar les activitats\nEl passat dijous dia 17 de gener el nostre centre va celebrar la seva tradicional festa de Sant Antoni, una activitat organitzada per la comissió d'extraescolars i amb el suport i participació de diversos departaments (català -les gloses-, música -la batucada-, plàstica i castellà -les màscares fetes l'any passat-, Educació Física -carreres de joies-...), l'APIMA, l'Ajuntament i de tot l'alumnat.\nNo ha faltat res del que la tradició imposa en aquest tipus de celebracions: ximbombes, gloses crítiques i picants, dimonis, fogueró, torrada, llangonisses i botifarrons, ...\nEnguany es va decidir fer classe fins a les 12:55 i desenvolupar la festa a partir d'aquesta hora i fins a les 14:00. La celebració va començar com l'any passat, amb una espectacular batucada feta pels alumnes pels passadissos i escales de l'institut, per cridar als grups a la festa i entrar en ambient.\nCom és habitual, la nostra directora, na Mika Obrador, va començar el recital, amb la tradicional glosa dedicada a l'alumnat.\nSeguidament, els alumnes de 1r de teatre obriren la cantada de gloses amb una glosa dedicada al president del Govern de les Illes Balears i a algunes de les seves decisions polítiques:\nEls alumnes de teatre de 1r van obrir la cantada\nOn vols arribar Bauzá?\nquè farem el curs que ve?\nel teatre vols llevar\ntanmateix ningú podrà\ndeixar-nos sense actuar\nsortirem a defensar\nllengua i terra en català\nEls diferents grups van anar recitant les seves gloses, com sempre plenes d'ironia, crítica àcida i bon humor. No va faltar el més pobler dels porrerencs, en Joan Bennàssar, amb la seva mestria a l'hora d'interpretar el repertori tradicional amb la seva sempiterna ximbomba.\nEnguany es va formar un "tribunal de jutges", encarregat de triar la millor glosa d'enguany. Aquest tribunal estava format per la directora, un representant de l'APIMA, un professor (Rafel Nigorra), un representant del personal no docent (na Susana de consergeria) i dos exalumnes del centre (Mateu Català i Pau Palou). Aquest tribunal va decidir declarar aquesta glosa del grup de 4t d'ESO-B com la millor del recital d'enguany:\n4t d'ESO-B va recitar la glosa guanyadora\nEs nostro mestre de Pina\nés un poc mal d'aguantar,\nuna feinada ens donà\nper poder guardar sa nina.\nPer Nadal na Bel va caure\ni aquí encara no ha arribat,\nperquè està tota enguixada\nde s'òstia que s'ha pegat.\nInstantània de les carreres de joies\nDesprés del recital es van dur a terme una nova activitat preparada pel departament d'Educació Física, una activitat que enguany s'ha estrenat als nostres sant Antonis. Es tracta de les populars carreres de joies, sempre associades a tot tipus de festes i celebracions. Els alumnes van esprintar per diverses categories per fer-se amb les disputades "joies", que com és tradicional es penjaven d'una canya.\nAcabades les curses, es va posar en marxa la torrada. Els alumnes de 4t aprofitaren una de les seves darreres oportunitats per fer caixa pel viatge d'estudis venent llangonisses, botifarrons, llom i salsitxes de pollastre a professorat, alumnes i personal no docent.\nEl fogueró ja feia temps que cremava i el caliu estava a punt per començar una suculenta torrada. Més d'un va dinar a l'institut donada l'hora que era.\nImatge de la torrada\nEncara quedava més per celebrar perquè l'APIMA i l'eqiup directiu va preparar un altre fogueró al centre pel divendres dia 18 al vespre, però això ja vos ho contarem en un altre article.\nSi voleu veure més fotografies d'aquest jornada properament la revista Povimon vos prepararà un fotoreportatge que apareixerà a la nostra secció de reportatges. Hi podreu anar directament fent clic damunt un enllaç.\nPublicat per POVIMON a 9:09


Teseu: Perseu i Medusa\nBlog per aprendre llengua, literatura i civilització romana\nAcrisi, rei d'Argos, per un oracle sabia que el seu nét el mataria. Per tant, va manar tancar a la seva filla, Dànae ,en una torre. Però, Zeus es va enamorar d'ella i la va fecundar, transformat en forma de pluja. Tots dos, Dànae i Perseu van ser tancats en un cofre i llençats al mar arribant a l'illa de Sèrifos.\nPolidectes es va enamorar de Dànae. Perseu, per tal de protegir a sa mare de Polidectes, va prometre a aquest que tallaria el cap de la Medusa a canvi de què deixés d'interessar-se per sa mare.\nGràcies a l'ajuda dels déus: Júpiter, Mercuri i Minerva, va poder tallar el cap de la terrible Medusa.\nJa caiguda la tarda, Perseu estava en terres d'Atlas, fill de Jàpet. Aquest va intentar fer fora a Perseu amb violència. Va ensenyar-li el cap de Medusa i es va convertir en muntanya.\nPerseu va arribar a Etiòpia on va trobar a una donzella, Andròmeda, lligada a una roca per causa de la llengua insolent de la seva mare Cassiepea, que va ofendre a Neptú. Perseu va desencadenar a la donzella perquè ell mateix va matar a la serp que volia menjar-se-la.\nFinalment, Acrisi refugiat a Tessàlia per por de l' oracle. Perseu participarà en aquella ciutat per uns jocs i provocarà la mort fortuïta del seu avi. Tornarà a l'illa de Sèrifos, on Polidectes encara estarà amb Dànae. Perseu li mostra el cap de Medusa a Polidectes, i deixa en pau a la seva mare, Dànae.\nPer tant, l'oracle es va complir.\n(Dànae rebent la pluja d'or, Ticià)\n(Perseu amb el cap de Medusa, Museu del Vaticà)\n(Mapa de l' illa de Sèrifos)\nCom a curiositat, podem trobar constel·lacions dels personatges d'aquest mite. A continuació us deixo unes imatges per a que ho vegeu més clar.\n(Constel·lació de Perseu)\n(Constel·lació d' Andròmeda)\n(Extret de cuantarazón.com)\nPer finalitzar, us adjunto el tràiler de la pel·lícula "Furia de Titanes" que té a veure amb el mite de "Perseui Medusa".\nEtiquetes de comentaris: Llatí 4t d'ESO, Mitologia\nCristina Fernandez 5 de juny de 2013 a les 10:50\nMolt bona exposició. Les curiositats que has publicat estan molt ben trobades i ha sigut una manera més entretinguda de explicar el mite.\nAlba M R 5 de juny de 2013 a les 11:09\nEl mite de Perseu i Medusa ha sigut molt interessant i ens ha permès conèixer com aquesta divinitat tan coneguda, pot fer molt de mal. Les curiositats han estat molt encertades i l'explicació entenedora.\nGemma 9 de juny de 2013 a les 10:08\nSara, has fet una boníssima feina! I la paròdia d'Hèrcules és molt divertida.\nFortuna fortes iuuat!\nTutorial per blocar bé\n1r BTX (2) 2n BTX (4) 2n d'ESO (5) Cultura Clàssica (3) Cultura Clàsssica (3) literatura (5) Llatí 4t d'ESO (57) Mitologia (53) Pervivència clàssica (20)\nFilèmon i Baucis\nNis i Escil·la


Escriptor i societat, a propòsit de la presentació de "Pelegrí dels mots" — Josep Vallverdú\nEscriptor i societat, a propòsit de la presentació de “Pelegrí dels mots”\nEscriptor i societat, a propòsit…\nLleida, Institut d’Estudis Ilerdencs, 16 d’abril de 2007\nHaig de confessar que d’entrada em va fer una mica de respecte, o fins i tot por, l’esquema dual d’aquest acte, entre presentació de llibre i taula rodona sobre un tema en principi força genèric. Em pensava que hi podria haver una certa dificultat per encaixar les dues coses, i a més s’hi afegia el caràcter marcadament atípic, extra-ordinari, d’aquest llibre, Pelegrí dels mots –com ja ha estat dit i podrem tornar a remarcar.\nPerò va ser només una primera impressió, una por gratuïta. En posar-me a reflexionar-hi –és a dir, en anar preparant aquesta intervenció– de seguida vaig adonar-me que precisament el tema de la taula rodona era molt escaient per a aquest llibre. Per a aquest llibre en particular, sí, i de fet per a l’autor en conjunt, per a Josep Vallverdú, que, vist en la perspectiva dels anys –ja molts– i d’una obra més que consolidada –justament aquest llibre n’és la demostració indirecta– podem ben afirmar que ha fet molt de reflexió sobre els dos temes de l’enunciat: societat i escriptura, el paper social de l’escriptor, etc.\nCert: ell n’ha escrit força sobre això, fins al punt de constituir un dels eixos bàsics de la seva obra, al costat o en paral·lel a l’eix de la pura ficció (sovint ficció-ficció, aquesta sobretot en l’obra infantil i juvenil però també en alguna mostra de narrativa per a adults). És clar que, afinant la mirada amb lupa, podríem trobar referències o ecos de la temàtica que avui ens ocupa una mica arreu de l’obra de Vallverdú, però és evident que és present sobretot en els seus assaigs i altres llibres de no-ficció (memòries, viatges, articles, etc.).\nI molt principalment, no cal dir-ho, en aquest Pelegrí dels mots…! És ben clar que tot el llibre té aquest orientació, de fet, en tant que diguem-ne metaliterari, és un llibre sobre els seus llibres, vet aquí! Què havíem de trobar-hi sinó molt, moltíssim de reflexió sobre l’escriptura i sobre el paper de l’escriptor! Però com que, a més a més, el Josep trufa els corresponents capítols i apartats amb tot d’anècdotes diverses i reflexions molt o poc connectades amb l’eix central, resulta que aquest volum té de tot …\nPer tant, unint les dues idees bàsiques que he anotat (a/ quina és la part de l’obra de Vallverdú on més trobem el nostre tema, i b/ el fet que precisament aquest darrer llibre sigui un repàs de tota la seva obra) resulta evident que, dins de Pelegrí dels mots, hi ha uns capítols que ara ens interessen especialment: els que parlen, és clar, d’aquella part, la reflexiva o de no-ficció, de la seva obra. Capítols que, vist així, són reflexions sobre les reflexions… Què més volem?\nMolt principalment aquella obra clau, gairebé fundacional (i Vallverdú mateix [p.119] admet que “un poc mítica, allò que en diuen de culte”) que fou Proses de Ponent (1970).\nAl costat de la qual suggereixo de posar-ne immediatament tres més: d’una banda, molt clarament assagístic, gairebé programàtic, el capítol corresponent de Lleida, problema i realitat (1967) –un poc anterior en el temps, doncs–; i, d’altra banda, un altre llibre dels més importants, i el quasi darrer abans d’avui: el dietari Hora nona (2005), el qual, de més a més, obliga a repescar un altre dietari, el bastant més oblidat –i menys contundent– Les vuit estacions (1991).\nCentrant-nos en els dos principals, diríem que mentre Proses de Ponent és fet de reflexions literàries –vull dir amb forma marcadament literària: un determinat estil de prosa– els textos d’Hora nona ens ofereixen un Vallverdú, el dels darrers anys, molt més personal; són unes reflexions més obertes, i més directes. On no s’estalvia –com ara a Pelegrí dels mots– la queixa, per exemple, per la marginalitat de l’escriptor de (o des de Ponent) o el drama, ja recurrent, de les descatalogacions editorials.\nTambé haurem de comptar en aquest línia, però, els altres llibres d’assaig i no-ficció, entre els quals diversos que brillen amb llum pròpia, per no dir dels millors d’entre la tan extensa obra de Josep Vallverdú.\nÉs el cas, evidentment, i en primer lloc, de les encara bastant recents memòries –diguem-ho així, encara que siguin unes memòries bastant atípiques, no solament per la seva no-linealitat cronològica i per la sorpresa (agradable) d’alguns capítols de textura gairebé narrativa, sinó també, i molt, pel fet de trobar-se repartides en tres obres: Vagó de tercera (1996), que s’ocupa de la postguerra; Garbinada i Ponent (1998), que segueix més enllà fins a temps ja relativament recents –els del Vallverdú reconegut–; i finalment l’esplèndid Desmudat i a les golfes (2000), una obra redona, que abasta des dels antecedents familiars de l’autor fins al final de la guerra i comprèn, per tant, tota la seva infantesa. El conjunt és qualificat pel mateix Vallverdú com “tres obres majors en la meva producció” (p.70 de Pelegrí dels mots).\nPerò és el cas també d’un llibre a mig camí entre l’assaig de Proses de Ponent i l’esmentada trilogia memorialística: Indíbil i la boira (1983), una obra que em sembla que valdria la pena de reeditar i rellegir, sobretot a l’empara de les altres ara al·ludides.\nI per acabar la relació, hem de posar-hi evidentment un llibre clau d’història i crítica de la literatura –amb molt de reflexions sobre el fet literari, i també sobre el fet ponentí– com és De Morera i Galícia a Guillem Viladot (1980; reeditat i ampliat el 2004) i una sèrie i un altre llibre diguem-ne de viatges, però en els quals Vallverdú, que hi posava el text al costat d’imatges d’altri (Ton Sirera!), aprofita també per dir-hi la seva amb molt de fonament; em refereixo, és clar, a la sèrie Catalunya visió, en deu volums (1968-1974) i al magnífic volum Els rius de Lleida (1973).\nTenim, per tant, i no pas escadusserament, un Vallverdú que reflexiona, que comenta obertament, que de vegades ofereix doctrina, o molt més sovint opinió, punt de vista (és evident que el seu tarannà és més aviat aquest, el de l’apunt reflexiu, molt més que no el de l’adoctrinament), i de tot plegat és clar que se’n pot extraure una sèrie de conclusions (que en resum són ni més ni menys que el seu pensament i la seva visió del món i de l’ofici!). No puc ara entrar-hi amb detall, és clar, ni crec que s’esperi de fer-ho a base d’intervencions breus com aquesta, però deixeu-me apuntar un tret del qual almenys jo abans no m’havia adonat, i que em sembla remarcable: la dualitat, la diferència (o una de les diferències bàsiques) entre el primer Vallverdú (el de Proses de Ponent, per entendre’ns) i l’actual (el d’Hora nona i Pelegrí dels mots). Sense que la distinció sigui radical (ell sempre ha parlat de tot el que li ha semblat, i ben mirat els temes bàsics que ara ens ocupen no han canviat tant), sí que em fa l’efecte que hi ha una certa diferència en l’òptica i en la distància; vull dir: crec apreciar que mentre el Vallverdú jove parlava més del país, del territori (i de la seva gent), és a dir de l’espai, el Vallverdú actual, lògicament decantat cap al balanç, parla més de l’escriptor, i també de la vida –en definitiva del temps, del pas del temps… Allò tan clàssic de la complementarietat i l’encreuament entre espai i temps, ja ho veieu.\nAra bé, no sabria dir-vos –ni ho sabria ningú, espero– quina d’aquestes obres ha pesat més, al costat de l’enorme tasca de narrador per a infants i per a no-infants, a l’hora de fer de Vallverdú el que és ara: no solament un escriptor de gran qualitat i molt reconegut (només cal pensar en el Premi d’Honor de l’any 2000, o en el doctorat honoris causa de la Universitat de Lleida) sinó també un referent imprescindible, una figura clau a l’hora de pensar tota una sèrie de coses “de les importants”: el país (tot el país, d’una banda, i aquesta part particular del país, d’altra banda), l’escriptor i l’escriptura, i el seu servei a una cultura i una societat (que són, a més, aquesta cultura i aquesta societat, en el seu temps precís). Si us sembla poc… A mi em sembla moltíssim! I és per això que tinc pel Josep Vallverdú no sols una gran admiració, sinó un enorme, un infinit agraïment. És d’aquelles persones sense les quals no seríem el que som. Gràcies, Josep.\nAlbert Turull / Cervera, 15 d’abril de 2007


Arxius de sisè Festival Internacional de Curtmetratges | Diari La República Checa\nVila-seca acollirà 46 projeccions en el 6è Festival Internacional de Curtmetratges\nL’Auditori Josep Carreras serà l’escenari de 46 projeccions emmarcades en el sisè Festival Internacional de Curtmetratges (FICVI). En aquest sentit, l’espai serà l’epicentre de l’esdeveniment, el qual té lloc del 16 al 24 d’octubre. A més, l’atractiu del festival suma les jornades gastronòmiques Cuina de Cine, amb les que 14 restaurants del municipi oferiran 24 plats inspirats en alguns dels curts que es podran veure.\nLa presentació, duta a terme avui, ha anat a càrrec de l’alcalde de Vila-seca i president del Patronat Municipal de Turisme, Pere Segura; el director del FICVI, Josep Varo, i el president de l’Associació d’Empresaris d’Hostaleria de Vila-seca, la Pineda, Juan Hervás.\nPel que fa al programa, el mateix dissabte 16, a les 20:00h, s’obrirà oficialment el festival a l’Auditori Alcalde Josep Malapeira del Conservatori de Vila-seca i, acte seguit, es projectarà el primer passi de curtmetratges.


REGISTRA'T ACCÉS USUARI\nNova llei de protecció de dades\nEl dia 25 de maig va entrar en vigor la nova normativa de protecció de dades europea, Reglament (UE) 2016/679 del Parlament Europeu i del Consell de 27 d´abril de 2016 (RGPD), fet que ens obliga a actualitzar la nostra política de privacitat.\nDes de Select Pàdel utilitzem la vostra adreça electrònica i número de telèfon per informar-vos de les nostres activitats, productes, serveis i esdeveniments puntuals, i volem seguir-ho fent complint amb els requeriments previstos en la norma europea a la qual fem referència.\nAquest nou reglament comporta que:\nEl responsable dels fitxers i del tractament de les seves dades personals és Select Pàdel.\nLa finalitat del tractament de les dades personals és la de fer-vos arribar la nostra informació i poder atendre als compromisos generats per la relació que mantenim amb vosaltres.\nLes tractarem en base al seu consentiment. En qualsevol moment el podeu revocar i us donarem de baixa.\nNo es cediran les seves dades a tercers. No es transferiran a tercers països o organitzacions internacionals.\nLes seves dades seran comunicades, en cas de ser necessari, a les administracions públiques i a totes aquelles entitats amb les que sigui necessària la comunicació amb la finalitat de complir amb la prestació dels serveis vinculats a la relació que mantenim amb vostè.\nLes seves dades es conservaran mentre es mantingui la relació, i mentre vostè no sol·liciti la seva supressió i en qualsevol cas, en compliment dels terminis legals que siguin d´aplicació.\nEn qualsevol moment pot exercir el dret d´accés, rectificació, supressió, oposició, limitació en el tractament i portabilitat adreçant un missatge a selectpadel@gmail.com o bé escrivint per correu postal a Select Pàdel SLL (c. Barcelona, 3, pol. Ind. Els Colomers, 25241, Golmés, Lleida.)\nAmb el present escrit queda informat en relació a la nova normativa de protecció de dades europea essent el compromís de Select Pàdel que les seves dades es suprimeixin o rectifiquin quan aquestes siguin inexactes.\nAprofitem l’avinentesa per saludar-vos ben cordialment,\nEl temps avui\n© Select Pàdel Indoor\nC/ Barcelona nº3, P.I. Els Colomers. Golmés (25241) Lleida\nPolítica de contractació


Els patges reials arriben a l'escola Maria Reina d'Olot - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a Els patges reials arriben a l’escola Maria Reina d’Olot\nEls alumnes del Maria Reina van rebre, dimecres al vespre, una visita molt especial: els patges reials. Aprofitant l’últim dia d’escola abans de les vacances el seguici va arribar a l’escola acompanyats pels alumnes de segon d’ESO del Cor de Maria que els van mostrar el camí. Una vegada allà les més menuts van entregar les cartes i els patges els van obsequiar amb caramels i un regal pel centre.\nUn error d'August Conesa ha entregat l'empat al filial perico i ha neutralitzat el gol de Gato al final del primer temps. L'equip tenia la victòria a tocar i ha tingut ocasions per fer el segon, però segueix sense guanyar a fora i en zona de descens, esperant…


La Vall d'Uixò inicia un programa de mediació social en els habitatges públics amb Conselleria | Castelló Extra\nL’objectiu és millorar la convivència, la cohesió social i les condicions de vida de les persones que viuen en els Blocs 4 i 5 de la Moleta\nLes regidories d’Habitatge i Serveis Socials de l’Ajuntament de la Vall d’Uixó han mantingut una reunió tècnica amb l’Entitat Valenciana d’Habitatge i Sòl (EVHA), que gestiona el parc públic d’habitatge de la Generalitat Valenciana. Així han presentat i posat en marxa el programa de mediació social que treballarà en els Blocs 4 i 5 de la Moleta durant tres anys.\nL’objectiu és millorar la convivència i les condicions de vida de les persones que viuen en habitatges públics, fomentar la corresponsabilitat en l’ús de les zones i elements comuns, la cohesió del barri, millorar l’administració de les comunitats i augmentar el seu benestar. Per a això comptaran amb una treballadora social i un conserge (coordinador de la convivència i gestions veïnes) que faran un seguiment diari.\nLa regidora d’Habitatge, Carmen García, ha destacat que la Vall d’Uixó és “un dels 23 municipis de tota la Comunitat Valenciana que participen” en aquest projecte, ja que “tenim una trajectòria important en aquest àmbit des de la legislatura passada”, gràcies al pla d’acompanyament que s’ha desenvolupat al costat de l’àrea de Serveis Socials.\nA través d’aquest pla d’acompanyament “hem aconseguit una major implicació veïnal i una millor coordinació dels recursos”, ha explicat García. Així mateix, s’han creat comunitats de propietaris que “els han donat veu i força davant el seu amo, que és l’EVHA”. Això ha donat els seus fruits perquè en els últims mesos s’han escomés les obres dels PIINS, amb els quals han reparat façanes i cobertes i s’han adequat vestíbuls, entre altres elements d’ús comú.\nGarcía ha afirmat que gràcies al fet que aquesta experiència pilot “ha sigut positiva, ara la Conselleria l’exporta a altres municipis”. A la Vall d’Uixó se sumarà al projecte Barris Inclusius, que es va posar en funcionament en 2018 i s’està consolidant tant en la Moleta com en la Colònia Sant Antoni com a motor de la cohesió social en aquestes zones.\nEn aquest sentit, la regidora de Serveis Socials, Marian Artero, ha afegit que a més de “la labor d’intervenció directa amb les persones també estan fent un treball important de diagnòstic i de dinamització dels barris amb activitats”. Per això és fonamental “la col·laboració entre administracions per a sumar aquests dos projectes”.


L’Inter d’Escaldes es reforça amb el lateral Vigo - El Periòdic d'Andorra\nL’Inter d’Escaldes es reforça amb el lateral Vigo\nArriba a l’equip escaldenc després de quatre temporades al Sant Julià\nEl nou fitxatge Ivan Vigo, avui. | Interescaldes.com\nL’Inter d’Escaldes es vol convertir en l’equip revelació de la temporada i avui ha anunciat un altre fitxatge pel curs vinent. Ivan Vigo s’afegeix a la plantilla escaldenca per aportar experiència i serietat.\nEl lateral de 31 anys ha arribat a un acord per ser jugador de l’Inter durant la temporada vinent. Destaca per ser un jugador molt regular, amb ordre defensiu i amb una conducta irreprotxable dins i fora del camp. Arriba després de quatre temporades a la UE Sant Julià i compta amb experiència en competicions europees.\nEn aquest sentit, ha explicat que se sent «molt content des del primer moment que em van oferir la possibilitat de formar part d’aquest equip, estic encantat». «És un repte molt bonic, molt ambiciós, per això estic aquí perquè volem portar-lo a terme des de ja», comentava.\n«L’Inter és un club molt seriós per ser el seu primer any a la Primera Divisió, i ha ficat les coses difícils a cada partit», assenyalava. «Estant al Sant Julià, només vam guanyar al minut 119, l’últim de la pròrroga, si no també era un candidat per anar a Europa», afegia Vigo.


Entitats de Tarragona anuncien mobilitzacions si Salut no confirma en 10 dies la data d'ampliació d'hemodinàmica | Diari de Tarragona\nEntitats de Tarragona anuncien mobilitzacions si Salut no confirma en 10 dies la data d'ampliació d'hemodinàmica\nPartits polítics, sindicats i moviments socials, convocats a una reunió per reclamar l'obertura permanent del servei a Joan XXIII\n07/01/2015 18:30 | Actualizado a 22/05/2017 23:54\nUna ambulància del SEM a l'exterior de les urgències de l'Hospital Joan XXIII de Tarragona. Foto: ACN\nLa Coordinadora d'Entitats de Tarragona (CET) dóna deu dies al Departament de Salut perquè confirmi la data en què preveu ampliar a les 24 hores del dia el servei d'hemodinàmica de l'Hospital Joan XXIII. En cas contrari, endegarà una campanya de protesta i convocarà mobilitzacions obertes a tota la ciutadania, segons ha anunciat en un comunicat. A més, la Coordinadora convoca partits polítics, sindicats i moviments socials a una reunió que tindrà lloc divendres al migdia per tal de pressionar Salut. Tot plegat es produeix després que un veí de Tarragona que havia patit un infart morís el dia de Nadal mentre el traslladaven a Bellvitge perquè el servei d'hemodinàmica de Joan XXIII ja havia tancat.\nLa Coordinadora d'Entitats de Tarragona (CET), que aplega més de 80 associacions de la ciutat, s'ha reunit aquesta dimecres a la tarda amb l'objectiu de plantejar quines accions es poden dur a terme un cop s'ha confirmat que la víctima, de 76 anys, la van haver de traslladar a Bellvitge perquè en aquell moment la unitat d'hemodinàmica del centre tarragoní estava tancada degut al seu horari restringit -de vuit del matí a vuit del vespre-.\nLa CET vol que Salut, que ha obert un expedient informatiu per esclarir els fets, determini què va passar exactament i confirmi si aquesta mort es podria haver evitat en cas que el pacient hagués pogut ser atès a Tarragona. A més, l'entitat demanarà les responsabilitats pertinents en cas que sigui així i exigeix a Salut que no retardi més l'ampliació a 24 hores de la unitat d'hemodinàmica.\nEl president de la CET, Ángel Juárez, ha manifestat que "portem diversos anys denunciant la precarietat del servei i fa uns mesos vam fer un requeriment oficial a la Generalitat instant a la seva ampliació. No ens han fet cas i ara ens hem trobat amb una mort que probablement es podria haver evitat". Juárez ha advertit que "no podem permetre que hi hagi més persones que perdin la seva vida perquè un govern no ha fet bé la seva feina" i ha assegurat que "se'ns ha acabat la paciència i ja no hi ha marxa enrere".\nLa UGT carrega contra les polítiques sanitàries "de baix cost"\nPer la seva banda, la UGT de Catalunya ha exigit també el funcionament durant les 24 hores de la unitat d'hemodinàmica de l'Hospital Universitari Joan XXIII de Tarragona. La UGT ha recordat que els sindicats i entitats tarragonines fa temps que ho reclamen, i que a finals de l'any passat es van recollir i presentar a Salut més de 10.000 signatures de ciutadans i ciutadanes.\nEl sindicat ha exigit la dotació de mitjans assistencials a la demarcació de Tarragona que, amb més de 800.000 ciutadans, només té una unitat d'hemodinàmica i no dóna cobertura les 24 hores. "Per exemple, l'Àrea Metropolitana de Barcelona disposa de 5 unitats obertes les 24 hores", apunta la UGT.\nSegons el sindicat, "aquesta situació dramàtica no serà l'última si el Departament de Salut manté les seves polítiques sanitàries de baix cost, fent recaure tota la responsabilitat del sistema sanitari en els seus professionals sense dotar-los de mitjans per atendre els ciutadans i, per tant, posant en perill la seva salut". "És impossible oferir la mateixa qualitat assistencial o augmentar-la i al mateix temps reduir els recursos humans i materials de la sanitat", tanca el comunicat de la UGT.\nLa Coordinadora d'Usuaris de la Sanitat reclama un protocol per a intervencions vitals\nLa Coordinadora d'Usuaris de la Sanitat (CUS) també ha manifestat el seu "total desacord" amb què un servei d'assistència "vital" com l'hemodinàmica romangui tancat a la nit. L'entitat es mostra "alarmada" pel fet que s'hagi produït "una nova víctima" a causa dels horaris d'aquest servei a l'Hospital Joan XXIII de Tarragona i demana diferenciar entre aquells serveis de suport vital urgent i la resta, "per tal de garantir l'equitat en el territori".\nDes de la Coordinadora d'Usuaris de la Sanitat afirmen no entendre que es decidís traslladar el pacient, que havia ingressat al centre a les 19:06, si el servei encara obert, malgrat que haguessin hagut d'ampliar el seu horari -que acaba a les vuit. "Reclamem que mentre el servei no resti obert les 24 hores, es desenvolupi un protocol que permeti realitzar les intervencions vitals que a consideració dels especialistes siguin oportunes", apunten.\nLa CUS lloa la "professionalitat" dels professionals sanitaris i demana que "aquesta sensibilitat arribi també als responsables sanitaris". L'entitat afirma que restarà amatent als resultats de l'expedient informatiu obert pel Departament de Salut i s'afegeix a la demanda que les unitats d'hemodinàmica romanguin obertes les 24 hores del dia. "La malaltia no té horari ni calendari i ens pot afectar a tots", adverteix la Coordinadora.